Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

07 грудня 2017 року, [PERSON] звернулася в суд із вказаним вище позовом, в якому просить збільшити розмір аліментів, які встановлено рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08.12.2016 року у справі № 442/6659/16-ц по стягненню з [PERSON] в її користь, на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], з 725 грн. щомісяця до 1500 грн. щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення нею повноліття. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 12 листопада 2011 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрували у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, актовий запис № 582. 15 березня 2016 року рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області шлюб між ними розірвано. Від даного шлюбу 26.08.2012 року у них народилася дочка [PERSON], на утримання якої рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08.12.2016 року у справі № 442/6659/16-ц вирішено стягувати аліменти з [PERSON] в розмірі 725 грн. щомісяця. Зважаючи на те, що присуджених аліментів не достатньо для належного утримання дитини, вона змушена звернутися до Дрогобицького міськрайонного суду з позовом про зміну розміру стягуваних аліментів. 11.12.2017 року суддею Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Крамар О.В. винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 16.01.2018 року від представника позивача та відповідача надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позивач позовні вимоги підтримує в сумі 1000 грн. щомісяця, а відповідач в цій сумі визнає. Учасники справи в судове засідання не зявились, а від так відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд беручи до уваги клопотання сторін, дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Частиною 1 статті 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює судове рішення про задоволення позову. Підстав для неприйняття визнання позову відповідачем судом не встановлено. Судом встановлено, що сторони по справі 12 листопада 2011 року уклали шлюб, який 15 березня 2016 року рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області було розірвано. За час перебування в шлюбі, у сторін 26.08.2012 року народилася дочка [PERSON]. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08.12.2016 року у справі № 442/6659/16-ц вирішено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 725 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття. При ухваленні рішення суд керувався наступними правовими нормами: Згідно з ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~\~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.\~\~Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.\~\~При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.\~\~Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Матеріалами справи встановлено, що після ухвалення вищевказаного рішення про стягнення аліментів, матеріальний стан сторін змінився. Присуджених судом коштів у сумі 725,00грн. не достатньо для забезпечення її нормального утримання та розвитку, дочка росте, хворіє, розвивається, вчиться і потребує додаткових грошових витрат. Вирішуючи питання щодо зміни розміру аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін, зокрема суд враховує ту обставину, що на даний час мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом з тим, суд вважає за доцільне роз'яснити сторонам, що мати та батько - найрідніші для дитини люди на землі, тому одним із найосновніших їхніх немайнових прав є можливість постійного або хоча б систематичного спілкування: безпосереднього (прямого), телефонного, листовного. Дитина має природну потребу і право спілкуватися з обома батьками. Відсутність батьківської лінії виховання, справляє на дитину негативний вплив, а брак материнської любові є психологічною травмою на все життя. Разом з тим, спілкування з батьком - це право, а не обов'язок дитини. Якщо дитина через певні обставини відмовлятиметься бачитися з батьком, силувати її ніхто не має права. Такий примус буде актом неповаги до дитини. Обовязок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобовязання батьків. У разі їх ухилення від його виконання аліменти можуть стягуватись за рішенням суду. Обовязок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. У відповідності до вимог ст. 182 СК України суд враховує, що позивачка виховує та проживає з малолітніми дітьми (сином та дочкою), перебуває у гіршому матеріальному становищі, ніж відповідач. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Відповідно \~до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров»я когось із них. Враховуючи матеріальне становище позивачки, на утриманні якої знаходиться дочка, а також те, що цінова політика на одяг та продукти харчування в порівнянні з 2016 роком (коли було ухвалено первісне рішення про призначення аліментів) неодноразово змінювалася, суд вважає слушним покликання позивачки на те, що їй важко повноцінно утримувати дочку. Позивач несе інші витрати повязані з фізичним, духовним та моральним розвитком дочки, а тому з врахуванням наведеного вище, суд приходить до переконання, що розмір стягуваних аліментів слід збільшити, до узгодженої між сторонами суми. Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави.

Outcome: approved