Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

07 квітня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги фактичним припиненням сімейних відносин і неможливістю збереження сім?ї. Позивач [PERSON], була належним чином сповіщена про час та місце судового розгляду, але не використала свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, разом із позовною заявою суду надіслала письмову заяву, датовану 04.04.2016 року про підтримання заявлених позовних вимог та клопотання про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення /а.с.6/. У позовній заяві зазначено, що з 13.11.2010 року позивач [PERSON] перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Внаслідок несумісності характерів між подружжям постійно виникали суперечки та сварки на побутовому ґрунті, що призвело до втрати почуття любові один до одного. За цих підстав вони у жовтні 2015 року припинили шлюбні відносини, мешкають окремо за різними адресами, не ведуть спільне господарство, фактично не спілкуються між собою. За час окремого проживання вона дійшла висновку, що примирення між ними та подальше спільне проживання неможливе, а збереження шлюбу суперечить інтересам кожного із них. На підставі наведених обставини, позивач [PERSON] просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача [PERSON] про місце, день та час розгляду справи. Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 р. № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження», пересилання пошти не здійснюється до м. Горлівка Донецької області, де зареєстровано місце проживання [PERSON], що позбавлює суд можливості надіслання поштою судового виклику до суду за зареєстрованим у передбаченому законом порядку місцем проживання відповідача (ч.5 ст.74 ЦПК України). Відповідно до вимог ч.9 ст. 74 ЦПК України виклик у судове засідання відповідача було здійснено шляхом розміщення оголошення у друкованому засобі масової інформації державної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур?єр» /а.с.17/. Окрім того, відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом публікації оголошення про виклик відповідача на офіційній веб-сторінці Слов?янського міськрайонного суду /а.с.15/. Незважаючи на прийняті судом заходи, відповідач [PERSON] у судове засідання не з?явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило. Аналізуючи наведені обставини, суд приходить до переконання, що відповідачем [PERSON] недобросовісно здійснюються його процесуальні права, у зв'язку з чим, суд приходить до висновку про належне повідомлення відповідача, а тому, відповідно до положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України, та враховуючи згоду позивача суд, вважає можливим відповідно до правил частини 1 статті 224 ЦПК України розглядати справу за відсутності відповідача у порядку заочного провадження на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України ) установив наступне. [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб 13 листопада 2010 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Петровського районного управління юстиції у м.Донецьку Донецької області, актовий запис № 444 /а.с.4/. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] /а.с.5/. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, згідно припису статті 112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Як убачається із матеріалів справи і встановлено судом, [PERSON] і [PERSON] припинили шлюбні відносини у жовтні 2015 року, не проживають однією сім?єю і не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснили дій щодо збереження родинних стосунків, між ними встановились неприязні взаємовідносини. Суд вважає, що за таких обставин надання подружжю строку для примирення у даному випадку суперечить моральним засадам суспільства. Згідно до положень статті З СК України сім?ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обовязки. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу вимог статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання кожного з них продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя [PERSON] та [PERSON] та збереження їх сім?ї неможливе і суперечить інтересам кожного з них, що має істотне значення, заява відповідає дійсній волі дружини, тому позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved