Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

10.06.2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , про поділ майна подружжя, а саме квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , виділивши у власність сторонам по 1/4 частини, що становить 12,55 кв.м. загальної площі в т.ч. по 7,22 кв.м. житлової площі кожному. В обґрунтування позовних вимог у позові зазначила, що з 02.05.1998 року з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано. [INFO] у них народилась спільна донька [PERSON] , а [INFO] народився син [PERSON] . За час шлюбу з відповідачем, 31.05.2002 року було придбано у спільну сумісну власність 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , власниками якої записані [PERSON] та донька [PERSON] по 1/2 частки квартири. Зазначила, що на даний час з відповідачем не дійшли згоди щодо поділу спільного майна. Тому звернулась до суду з позовом про поділ майна подружжя. Позивач в судове засідання не з`явилась, належним чином була повідомлена про місце, день та час розгляду справи в суді, причини неявки суду не відомі. В судовому засіданні представник позивача, адвокат Трун О.В. підтримала позов повністю з причин викладених у ньому, просила задовольнити позовні вимоги. Відповідач в судовому засіданні визнав позовні вимоги повністю, просив в подальшому підготовче судове засідання проводити без його участі, не заперечував проти задоволення позову, про що в матеріалах справи мається відповідна заява. Розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з огляду на наступне. Згідно ч.4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що сторони з 02.05.1998 року перебували у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб, дублікат якого повторно був виданий 25.08.2015 року виконавчим комітетом Золотопрудської сільської ради Олександрівського району Донецької області, актовий запис №3 (а.с.10). Вказаний шлюб було розірвано на підставі рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 17.01.2019 року, яке набрало законної сили 19.02.2019 року (а.с.11). Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] (а.с.7, 8). Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 31.05.2002 року (а.с.9) вбачається, що [PERSON] , діючий за себе та за свою неповнолітню доньку - [PERSON] купили у рівних частках квартиру номер [ADDRESS] . Квартира складається з двох кімнат жилою площею 29.8 м.кв. і допоміжних приміщень. Загальна площа квартири 50,2 м.кв. Із зазначених матеріалів вбачається, що вищевказана спірна квартира була придбана відповідачем у період перебування у шлюбі з позивачем. Надаючи правову оцінку правовідносинам у справі, суд виходить з наступного. Главою 8 Сімейного кодексу України регулюється право спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ч.1 ст.69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зі змісту п.п.23,24 постанови Пленуму ВСУ №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 Сімейного кодексу. Суд враховує, що придбання квартири за адресою: [ADDRESS] , здійснювалось в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Отже, судом встановлено, що спірна квартира була придбана сторонами в період перебування у зареєстрованому шлюбі та згідно зі ст.60 СК України вважається спільним сумісним майном подружжя. На підставі викладеного та у зв`язку з визнанням відповідачем позову, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved