Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

08 грудня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вище зазначеним позовом в якому просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, виданого 20.12.2013 р. [PERSON] приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Хмельницької області Папкою Т.В. та зареєстрованого в реєстрі за №3146. Скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на 51/250 частки житлового будинку [ADDRESS] проведеної 20.12.2013 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Хмельницької області Папкою Т.В., номер запису про право власності: 3962209, реєстраційний номер об'єкта права власності 249237268101. Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, виданого 20.12.2013 [PERSON] приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Хмельницької області Папкою Т.В. та зареєстрованого в реєстрі за №3145. Скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на 17/500 частки житлового будинку [ADDRESS] проведеної 20.12.2013 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Хмельницької області Папкою Т.В., номер запису про право власності: 3961718, реєстраційний номер об'єкта права власності 249237268101. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] р. померла його матір - [PERSON], після смерті якої залишилось спадкове майно у вигляді частини будинковолодіння у [ADDRESS] та земельної частки (паю). Він являється спадкоємцем за законом, спадщину належним чином прийняв, оскільки на час смерті матері постійно проживав та був і є зареєстрований із нею за однією адресою, являюсь та являвся на день смерті матері інвалідом III групи загального захворювання, а отже має право на спадкування. Своє право реалізував, звернувшись до нотаріуса для належного оформлення спадщини, однак дізнався, що інші спадкоємці [PERSON] та [PERSON] вже виготовили свідоцтва про право на спадщину та зареєстрували право власності на відповідні частини спадкового будинку. Решта спадкоємців свідоцтво про право на спадщину не отримували. При видачі відповідачам [PERSON] та [PERSON] свідоцтв про право на спадщину за заповітом та за законом не було враховано розмір його частки у спадковому майні, а отже їх частка є, відповідно, більшою. Відповідачі не бажають в добровільному порядку врегулювати спір, а тому за захистом свого порушеного права він звернувся до суду та просить позов задовольнити. Позивач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав та просив задовольнити з підстав наведених у позові. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечили щодо задоволення позову, вказавши, що такий є безпідставним, оскільки [PERSON] на момент смерті не проживав із померлою [PERSON], так як житловий будинок [ADDRESS] де проживала померла був поділений на дві частини, оплата за комунальні послуги здійснювалася окремо (долучивши копії розрахункових книжок та квитанції на оплату послуг) і що [PERSON] проживала одна а не з позивачем. Треті особи які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: [PERSON], [PERSON], [PERSON], будучи належним чином повідомленими, в судове засідання не з'явилися, від представника [PERSON], [PERSON] та від [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги вважають обґрунтованими. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з наступних мотивів. Так, відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, судом встановлено, що батькові позивача та відповідача - [PERSON] на підставі договору купівлі продажу від 16.05.1975 року належало будинковолодіння у [ADDRESS], що вбачається із оглянутої в судовому засіданні інвентарної справи. 18.06.1996 року [PERSON] подарував позивачу [PERSON], а останній прийняв в дар 33/50 частнин будинковолодіння у [ADDRESS], що вбачається із договору дарування. Власниками зазначеного домоволодіння стали [PERSON], частка якого становить 33/50 та [PERSON], часка якого становить 17/50. Із свідоцтва про право власності від 16.07.1999 року вбачається, що матері позивача та відповідача - [PERSON], яка є дружиною [PERSON] належала ? частка в спільному майні набутому подружжям за час шлюбу, право власності на яке в зазначеній частці посвідчено за [PERSON] та складається із 17/50 частин житлового будинку [ADDRESS] Також згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.07.1999 року, [PERSON] успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] його ? частку в будинку [ADDRESS] Таким чином [PERSON] стала власником 17/50 частин житлового будинку [ADDRESS] надвірними будівлями, а інша частка в розмірі 33/50 належить позивачу [PERSON]. [INFO] р. померла матір позивача та відповідача [PERSON], після смерті якої залишилось спадкове майно у вигляді 17/50 частин будинковолодіння у [ADDRESS]. 16.07.1999 року [PERSON] склала заповіт, яким на випадок своєї смерті усе своє майно заповіла [PERSON], який посвідчено державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори та зареєстрований за № 4-2490. Із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулися 15.03.2011 р. дочка померлої [PERSON], 24.03.2011 року онука померлої [PERSON], 24.03.2011 року дочка померлої [PERSON], 11.04.2011 року дочка [PERSON], 11.04.2011 року дочка померлої [PERSON] 20.12.2013 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до нотаріуса із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом та за законом. 20.12.2013 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Хмельницької області видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом [PERSON], згідно якого посвідчено, що вона є спадкоємицею зазначеного у заповіті майна [PERSON] в розмірі 3/5 частки із 17/50 домоволодіння у [ADDRESS]. Та за [PERSON] зареєстровано 51/250 частки житлового будинку [ADDRESS] проведеної 20.12.2013 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Хмельницької області Папкою Т.В., номер запису про право власності: 3962209, реєстраційний номер об'єкта права власності 249237268101. Також 20.12.2013 р. нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON], згідно якого посвідчено, що вона є спадкоємицею зазначеного у заповіті майна [PERSON] в розмірі 1/10 частки із 17/50 домоволодіння у [ADDRESS]. Та за [PERSON] зареєстровано 17/500 частки житлового будинку [ADDRESS] проведеної 20.12.2013 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Хмельницької області Папкою Т.В., номер запису про право власності: 3961718, реєстраційний номер об'єкта права власності 249237268101. Свідоцтва про право на спадщину за законом на 3/10 частки у зазначеному майні ще не видано. 22.10.2015 року позивач [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на підставі ст. 1241 ЦК України після смерті матері [PERSON], оскільки спадщину прийняв, так як проживав та був зареєстрований з померлою. 29.02.2016 р. нотаріусом відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, оскільки не встановлено факт родинних відносин із померлою. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 26.09.2016 р. (набрало законної сили 19.10.2016 р) встановлено факт того, що [PERSON] є сином [PERSON], яка померла [INFO] р. Позивач [PERSON] на час смерті матері [PERSON] постійно проживав та був і є зареєстрований із нею за однією адресою у [ADDRESS], що вбачається із довідки голови комітету самоорганізації населення мікрорайону Лезневе від 03.12.2013 р. та із ксерокопії паспорту позивача. [PERSON] на день смерті матері був інвалідом III групи загального захворювання, що вбачається із копії довідки МСЕК. Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Як передбачено до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатні вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). В п. 19 постанови пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» наголошується, що перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. Малолітніми є особи, що не досягли чотирнадцяти років, неповнолітніми є особи, що не досягли вісімнадцяти років. Непрацездатними вважаються жінки, які досягли 55 років та чоловіки - 60 років; інваліди І, ІІ, ІІІ груп, незалежно від того, чи призначена їм пенсія. Здатність особи спадкувати за обов'язковою часткою визначається на час відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. (ч.3,5 ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ст.. 1296 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України). Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1298 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1300 ЦК України за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або в сільських населених пунктах - уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину, а свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом (ст. 1301 ЦК України). Оскільки [PERSON] являється спадкоємцем за законом, спадщину належним чином прийняв, оскільки на час смерті матері постійно проживав та був і є зареєстрований із нею за однією адресою, являється та являвся на день смерті матері інвалідом III групи загального захворювання, а отже має право на спадкування. Своє право реалізував, звернувшись до нотаріуса для належного оформлення спадщини, однак дізнався, що інші спадкоємці [PERSON] та [PERSON] вже виготовили свідоцтва про право на спадщину та зареєстрували право власності на відповідні частини спадкового будинку. Решта спадкоємців свідоцтво про право на спадщину не отримували. При видачі відповідачам [PERSON] та [PERSON] свідоцтв про право на спадщину за заповітом та за законом не було враховано розмір його частки у спадковому майні, а отже їх частка є, відповідно, більшою. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення в повному обсязі. Посилання відповідачів на те, що [PERSON] на момент смерті не проживав із померлою [PERSON], так як житловий будинок [ADDRESS] де проживала померла був поділений на дві частини, оплата за комунальні послуги здійснювалася окремо і що [PERSON] проживала одна, а не з позивачем не заслуговують на увагу, оскільки із довідки голови комітету самоорганізації населення мікрорайону Лезневе від 03.12.2013 р. та із ксерокопії паспорту позивача вбачається, що останній на час смерті матері [PERSON] постійно проживав та був і є зареєстрований із нею за однією адресою у [ADDRESS]. А будинок [ADDRESS] є одним об'єктом, що вбачається із оглянутої в судовому засіданні інвентарної справи. Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved