Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

07 листопада 2017 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 15 березня 2014 року уклав шлюб з відповідачкою, але життя між ними не склалось, подружні стосунки припинено, сім'я розпалався із-за відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на сім'ю та ведення домашнього господарства. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем. Збереження шлюбу позивач вважає неможливим, просить його розірвати. За клопотанням відповідачки сторонам надавався строк на примирення 2 місяці. У судовому засіданні 10.04.2018 року позивач позов підтримав та просив задовольнити. Додатково пояснив, що примирення не відбулось, і він не має наміру примиритися із відповідачкою, категорично проти цього заперечує. Причиною розпаду їх сім'ї вказує неодноразові зради дружини. Відповідач в судовому засіданні 10.04.2018 року проти задоволення позову заперечувала. Вважає можливим зберегти шлюб. Пояснила, що причиною розпаду сім'ї стали не лише її зради, а й зради позивача. Однак вона пообіцяла змінитися, з більшою відповідальністю відноситися до подружніх стосунків. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони 15 березня 2014 року зареєстрували шлюб у Ковпаківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції, актовий запис №225, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.5). Судом було надано сторонам строк на примирення два місяці, однак сторонами не було вжито жодних дійсних намірів примиритись за цей період. Позивач продовжує наполягати на розірванні шлюбу, пояснюючи, що він неодноразово раніше вірив обіцянкам дружини змінитися, але нічого такого не відбулось, і протягом останніх шести місяців після подання ним заяви про розірвання шлюбу також нічого не змінилось. Ці обставини свідчать про відношення обох сторін до шлюбу, та ставлять під сумнів щирість намірів відповідачки щодо примирення. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження - є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Враховуючи вищезазначені норми закону та особливий характер сімейних відносин і їх об'єктивну недоступність для оточуючих, суд не може покласти обов'язок збереження сім'ї на одного з подружжя при наявності на це його категоричного заперечення. Суд вважає, що оскільки подружні відносини між сторонами фактично припинені, примирення не відбулось, позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, то подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, тому позовні вимоги підлягають задоволенню і шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в зв'язку із задоволенням позову, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений позивачем в сумі 640,00 грн.

Outcome: approved