Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

07 липня 2017 року фізична особа-підприємець [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання дійсними договорів оренди автомобілів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10 листопада 2015 року між сторонами укладений договір оренди транспортного засобу та напівпричіпа. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням завірити даний договір нотаріально, проте відповідач завжди переносив цю процедуру на інший час посилаючись на зайнятість або взагалі уникав розмови. З наведених мотивів, посилаючись на положення статті 220 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) позивач просить суд визнати дійсним з моменту укладення договір оренди від 10 листопада 2015 року автомобіля марки «Renault Premium» 2004 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] та напівпричіпа №АС3129ХТ, укладений між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] (а.с.3). Позивач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та про підтримку позовних вимог. Представник позивача у судовому засіданні просив суд задовольнити позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та про визнання позовних вимог. Представник відповідача у судовому засіданні позов визнав. Додатково сторони суду повідомили, що наразі спірний договір вже посвідчений нотаріально. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 листопада 2015 року між підприємцем [PERSON] та [PERSON] укладений договір оренди транспортного засобу, відповідно до умов якого, орендодавець передає, а орендар приймай автомобіль марки RENAUL PREMIUM рік випуску 2004, державний реєстраційний номер А 4056ВЕ, та напівпричіп державний реєстраційний номер [NUMBER] для здійснення перевезень вантажів. Зазначений договор оренди транспортного засобу укладений у письмовій формі без нотаріального посвідчення (а.с.6). Як встановлено під час судового розгляду з пояснень представника позивача, наразі вказаний договір купівлі-продажу був посвідчений нотаріально. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Статтею 799 ЦК України, встановлено, що договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.. При цьому, однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Відповідно до п. 13 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з'ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 06 вересня 2017 року №6-1288цс17, яка в силу статті 360-7 ЦПК України повинна враховуватися судом під час прийняття рішення. Статтями 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У розглядуваному випадку позивачем не було доведено, що була втрачена можливість нотаріально посвідчити договір найму транспортного засобу між сторонами. Доводи позивача щодо небажання відповідачем нотаріально посвідчувати договір, його ухилення від такого посвідчення суд оцінює критично, оскільки спростовується укладеним нотаріально посвідченим договором найму того ж транспортного засобу між сторонами. А надані позивачем в якості доказів повідомлення від 04.03.2016 року та 06.04.2016 року на імя відповідача щодо нотаріального посвідчення договорів оренди, не підтверджують факту ухилення відповідача, а підтверджують лише пропозицію про нотаріальне посвідчення вказаних договорі, що не заперечував представник відповідача (а.с.10,11). З наведених мотивів та підстав суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed