Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

07 жовтня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи: приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Нянчур Сергій Миколайович, приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Лосінець Сергій Миколайович, [PERSON] про визнання довіреності недійсною та визнання недійним договору купівлі-продажу квартири. В обґрунтування позову зазначив, що у березні 2014 року він відбував покарання за вироком суду у місцях позбавлення волі, в цей час від його імені на підставі нотаріально посвідченої довіреності було продано нележну йому частку у квартирі [ADDRESS]. Оскільки він під час відбування покарання ніяких довіреностей не надавав, тому вважає, що було порушено його право власності. У зв'язку з вищевикладеним просить суд визнати недійсною довіреність на представлення інтересів [PERSON] [PERSON] посвідчену приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Нянчуром Сергієм Миколайовичем 01 лютого 2014 року за реєстровим номером - 85, визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Нянчур С.М. 20.03.2014 та зареєстрованого в реєстрі за № 230. Під час розгляду справи третьою особою [PERSON] було подано самостійний позов до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на майно. У позовній заяві [PERSON] зазначив, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 20.03.2014 року ним було придбано у [PERSON] та [PERSON], від імені якого за нотаріальною довіреністю діяла [PERSON], квартиру [ADDRESS] за 19000 доларів США. Про відсутність згоди [PERSON] на представництво його інтересів при продажу спірної квартири він не знав, повністю виконав умови угоди договору купівлі-продажу квартири, а тому вважає себе добросовісним набувачем цієї квартири. Оскільки [PERSON] оскаржується його право власності просить суд визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS], як за добросовісним набувачем. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі, зазначив, що у березні 2014 року він відбував покарання у виді позбавлення волі та [PERSON] запропонував йому здійснити обмін або продаж належної йому частки квартири. Під час відбування покарання він будь-яких довіреностей на його представництво не давав. Після звільнення з місць позбавлення волі він дізнався про продаж його квартири за довіреністю від його імені [PERSON] Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні просила вирішити справу на розсуд суду. Зазначила, що вона дійсно разом із [PERSON], [PERSON] приймала участь при укладенні угоди з купівлі-продажу спірної квартири у приватного нотаріуса Нянчур С.М. та діяла він імені [PERSON] на підставі нотаріально посвідченої довіреності. Про те, що довіреність було посвідчено за відсутності [PERSON] вона не знала, грошові кошти за продаж квартири вона собі не лишала. Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Нянчур С.М. у судовому засіданні просив вирішити справу на розсуд суду. Зазначив, що 01.02.2014 року до нього у приміщення [ADDRESS] прийшов чоловік зовні схожий на [PERSON] та просив засвідчити довіреність на представництво його інтересів [PERSON] Цю особу він встановив за паспортом громадянина України, також йому було надано ідентифікаційний код. Під час судового засідання зазначив, що стверджувати чи дійсно [PERSON], який перебуває у залі судового засідання, просив посвідчити зазначену довіреність він не може згадати, через тривалий час, який минув з дати вчинення зазначеної дії. В подальшому надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Лосінець С.М. у судовому засіданні просив вирішити справу на розсуд суду. Зазначив, що 20.03.2014 він посвідчував договір купівлі-продажу квартири укладений між продавцями [PERSON], [PERSON], від імені якого за довіреністю діяла [PERSON], та покупцем [PERSON] Будь-яких зауважень учасників угоди при вчинені нотаріальної дії до нього не надходило. На підтвердження вартості майна була надано звіт про оцінку майна виконаний ТОВ «СКМ-КР» за замовленням [PERSON] В подальшому надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Третя особа [PERSON] підтримав заявлений ним самостійний позов до [PERSON] та [PERSON], просив його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] підтримав самостійний позов третьої особи [PERSON] з підстав викладених у позовній заяві. Зазначив, що позивачем [PERSON] не було доведено належними доказами факту недійсності спірної довіреності, також не враховано обставини добровільності з продажу спірної квартри іншого співвласника [PERSON] Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляну на наступне. У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності станом на 23 березня 2014 року належало по 1/2 частці трикімнатної квартири [ADDRESS]. (т. 1 а.с. 25, 26, 34,35, 88-91) За довіреністю від 01 лютого 2014 року [PERSON] уповноважив [PERSON] представляти його інтереси на здійснення продажу належної йому на праві приватної власності відповідної частки квартири [ADDRESS] з наданням відповідних прав щодо вчинення зазначеної дії. Вказана довіреність була посвідчена у приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Нянчур С.М., який встановив особу [PERSON], у його присутності [PERSON] підписав зазначену довіреність. (т. 1 а.с. 71, 114, 117). Згідно довідки про звільнення серії ДНП № 28716 виданої [PERSON] Солонянською ВК-21 Дніпропетровської області, за вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.01.2013 останній був засуджений за ст. 15 ч.3 - 185 ч. 2, 122 ч.1, 70 ч.1, 71 КК України до 1 року 8 місяців позбавлення волі та відбував покарання в установі виправної кримінально-виконавчої служби з 01 листопада 2012 року по 01 липня 2014 року, був звільнений по відбуттю строку покарання. (а.с. 72). Відповідно до картки обліку побачень, видачі посилок, передач бандеролей у колонії № 21, [PERSON] у період з жовтня по грудень 2013 року мав побачення із [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (т. 1 а.с. 73). Згідно довідки начальника Солонянської ВК -21 від 30.07.2015 № 21/5-3833, [PERSON] до колонії прибув 27.06.2013 та був звільнений 01.07.2014 по відбуттю строку покарання. Вибув за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 99). Відповідно до витягу з кримінального провадження № 42015040730000016, 19.05.2015 було порушено кримінальне провадження за ст. 190 ч. 1 КК України за заявою [PERSON] за фактом заволодіння квартирою заявника за адресою: [ADDRESS]. (т. 1 а.с. 126). Згідно до наданої інформації Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.06.2016, у провадженні суду перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню [PERSON], обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч.2 ст. 190, ч.3 ст.357, ч. 3 ст.358 КК України, [PERSON], обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 190, ч.3 ст. 190, ч. 3 ст. 357, ч.3 ст. 358 КК України, [PERSON], обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 190, ч.2 ст. 190, ч.3 ст. 357, ч.3 ст. 358 КК України, [PERSON], обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 190, ч.3 ст. 190, ч.3 ст. 357, ч.3 ст. 358, ч.4 ст. 358, ч.1 ст.162 КК України, [PERSON], обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 190, ч.3 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України, [PERSON], обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 190, ч.3 ст. 357, ч.3 ст. 358, ч.2 ст.146 КК України, [PERSON], обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.4 ст. 358 КК України, [PERSON], обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190, ч.3 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України, [PERSON], обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.3 ст.358, ч.4 ст. 358 КК України, [PERSON], обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 190, ч.3 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України, [PERSON], обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України. Потерпілим у даному кримінальному провадженні є, зокрема, [PERSON] (т. 1 а.с. 150-226). Так за положеннями ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України). Згідно ч. 3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. У відповідності до положень ст. 245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Довіреність особи, яка тримається в установі виконання покарань чи слідчому ізоляторі, може бути посвідчена начальником установи виконання покарань чи слідчого ізолятора. Як було встановлено у судовому засіданні 01 лютого 2014 року [PERSON] відбував покарання у Солонянській ВК-21 у виді позбавлення волі на певний строк. Згідно до ч. 1 ст. 63 КК України покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу. Зазначений вид покарання, який був застосований до [PERSON], унеможливлює можливість залишення останнім установи виправної кримінально-виконавчої служби до закінчення строку відбуття покарання за вироком суду. Як було встановлено у судовому засіданні, спірну довіреність було посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Нянчур С.М. за місцезнаходженням офісу нотаріуса, а саме: [ADDRESS]. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 р.) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Із аналізу вищевказаних неспростованих фактів вбачається, що [PERSON] особисто не приймав участі у видачі довіреності від 01 лютого 2014 року щодо можливості розпорядження продажу [PERSON] квартири за адресою: [ADDRESS]. Так, ч. 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно до положень ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. За таких обставин суд приходить до висновку, що правочин з видачі спірної довіреності було вчинено за відсутності вільного волевиявлення [PERSON] та за відсутності його згоди на продаж [PERSON] квартири за адресою: [ADDRESS], що свідчить про доведеність вимог про визнання недійсною довіреності на представлення інтересів [PERSON] [PERSON] посвідчену приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Нянчуром Сергієм Миколайовичем 01 лютого 2014 року за реєстровим номером - 85. Щодо позовних вимог із визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири суд зазначає наступне. Відповідно до договору про зобов'язання укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна та забезпечення завдатком укладеного між [PERSON] та [PERSON] сторони домовились про намір однієї сторони договору продати, а другої сторони - купити у строк до 30.03.2014 трикімнатну квартиру [ADDRESS] за ціною 19000 доларів США. (т. 1 а.с. 79). Згідно розписки [PERSON] отримала від [PERSON] суму в розмірі 19000 доларів США за продаж квартири за адресою: [ADDRESS]. (т. 1 а.с. 80). Відповідно до звіту про оцінку майна, виконаного ТОВ «СКМ-КР» на замовлення [PERSON], станом на 06.03.204 оціночна вартість трикімнатної квартири [ADDRESS] становить 149387,00 грн. (т.2 а.с. 85-89). На підставі договору купівлі-продажу квартири від 20 березня 2014 року продавці [PERSON] та [PERSON], від імені та в інтересах якого, на підставі його довіреності посвідченої приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Нянчур С.М., діє представник [PERSON] та покупець [PERSON] було продано продавцями та придбано покупцем трикімнатну квартиру [ADDRESS] за ціною 149387,00 грн. Даний договір купівлі-продажу було підписано у присутності приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Лосінець С.М. та ним посвідчено, зареєстровано в реєстрі за № 230. 20 березня 2014 року було проведено державну реєстрацію права власності за [PERSON] на зазначену квартиру. (т. 1 а.с.88-91). Згідно талону зняття з реєстрації місця проживання в Україні [PERSON] був знятий з місця реєстрації за адресою: [ADDRESS] 18.03.2014 (т. 1 а.с. 97-98). Відповідно до довідки КП «Житлово-експлуатаційна організація № 31» від 20.03.2014 № 502, за адресою [ADDRESS] станом на 20.03.2014 ніхто не зареєстрований. (т.2 а.с. 84). Згідно до свідоцтва про смерть виданого 02 грудня 2015 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, [INFO] померла [PERSON]. (т. 1 а.с. 105). Так, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України). Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ч. 2 ст. 202 ЦК України правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно до роз'яснень викладених у п. 26 постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Як було встановлено у судовому засіданні, на час звернення до суду [PERSON] право власності на спірну квартиру зареєстровано за [PERSON], який є третьої особою по справі. Учасниками договору з купівлі-продажу спірної квартири були продавці [PERSON], [PERSON], від імені якого діяла [PERSON] та покупцем виступив [PERSON] Так, [PERSON] пред'явлено позовні вимоги з визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири до [PERSON], яка діяла від його імені під час укладення спірного договору, водночас зазначене майно було набуте за договором [PERSON], що свідчить про пред'явлення вказаних позовних вимог до неналежного відповідача, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні цих позовних вимог. Щодо самостійного позову третьої особи [PERSON] про визнання за ним права власності на квартиру [ADDRESS], як за добросовісним набувачем суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності. Ураховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на окремі об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 цього Кодексу. Як було встановлено у судовому засіданні [PERSON] набув право власності на квартиру [ADDRESS] за договором купівлі-продажу квартири від 20 березня 2014 року. Так державна реєстрація права власності за [PERSON] на зазначену квартиру не скасована та ніким не оскаржується, що вказує на відсутність оскарження його права власності. За таких підстав суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог за самостійним позовом третьої особи [PERSON] про визнання за ним права власності. Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати в сумі 487 грн. 20 коп., в межах задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. ст. 16, 202, 215, 216, 244, 245, 328, 392, 655, 657 ЦК України, ст. 63 КК України,

Outcome: partial