Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

07.12.2018 р. позивач звернувся у суд до відповідача із зазначеним позовом прохаючи таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що вищезазначене житло належить йому на праві власності. У даному будинку мешкав він, його дружина [PERSON], донька - [PERSON]. [INFO] донька уклала шлюб із відповідачем та останній був вселений до зазначеного будинку і зареєстрований у ньому як член сім'ї власника житла. Після народження спільної доньки відповідач зник із сім'ї та починаючи із жовтня 2003 р. не проживає в будинку. У 2007 р. донька подала на розлучення. Після розлучення відповідач втратив статус члена сім'ї позивача. Він у квартирі не проживає із 2013 року без поважної причини, комунальні послуги не оплачує, будь-яким чином житло не утримує. Зазначеним йому чиняться перешкоди у володінні та користуванні нерухомістю. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи Його представник [PERSON] також у судове засідання не з'явився, в письмовій заяві просить справу розглядати без його участі та участі позивача на підставі наявних в справі матеріалів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений, шляхом направлення судової повістки за місцем реєстрації та місцем фактичного проживання, що підтверджується поштовими повідомленнями в матеріалах справи та шляхом розміщення оголошень на сайті Охтирського міськрайонного суду Сумської обл.. В зв'язку з чим справа розглядається відповідно до ст.ст. 223, 247 Цивільного процесуального кодексу України за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи із наступного. Встановлено, що будинок [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] (а.с. 9) [INFO] між відповідачем [PERSON] та донькою позивача [PERSON] був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER]. У їхньому шлюбі [INFO]. народилась донька [PERSON] Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Грунської сільської ради у цьому будинку окрім позивача зареєстровані також його дружина [PERSON], донька - [PERSON], онука [PERSON] [INFO] та колишній зять - відповідач [PERSON], який фактично не проживає в будинку із 2003 року. (а.с. 14). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 21.08.2018 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний (а.с. 14) Частина 4 ст. 156 ЖК України встановлює, що припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє членів його сім'ї права користування займаним житловим приміщенням, що відповідно до норм глави 32 Цивільного кодексу України визначається як сервітут право користування чужим нерухомим майном. Таким чином, у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сім'ї, суд повинен врахувати, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через припинення обставин, які були підставою для встановлення сервітуту (п. 4 ч. 1 ст. 406 ЦК). В даному випадку припинились фактичні шлюбні стосунки, які були підставою для вселення відповідача, а тому сервітут є припиненим в зв'язку з припиненням обставин, які були підставою для його встановлення. Статтею 321 ЦК України встановлений принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають, що власник використовує житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Отже, оскільки відповідач не є власником будинку, у ньому не проживає із 2013 року, розірвав сімейні стосунки із донькою позивача, право користування ним чужою власністю припинилось у зв'язку із припиненням фактичних шлюбних відносин із особою, батько якої надав сервітут; він не є членом родини позивача; витрати на утримання будинку не несе, комунальні послуги не сплачує, а також враховуючи те, що зазначені витрати в даному випадку несе власник, суд вважає, що користування відповідачем будинком порушуватиме право позивача як власника цього житла. З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку про наявність підстав для повного задоволення заявлених позивачем вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved