Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

10.05.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Кам`янецький Володимир Володимирович про визнання заповіту недійсним, посилаючись на те, що [INFO] померла його мати [PERSON] , [INFO] , після її смерті відкрилася спадщина, а саме на квартиру [ADDRESS] , яка належала їй на праві власності. За своє життя його мати складала декілька заповітів і останній був нею складений після трагічної загибелі його брата і про який вона йому говорила та показувала сам заповіт, проте він залишився у неї у квартирі, відповідно до вказаного заповіту вона заповідала йому її сину [PERSON] більшу частину квартиру і іншу частину онуці - відповідачці [PERSON] . На даний час він позбавлений можливості вказати точну дату складання нею заповіту і конкретно яким нотаріусом вказаний заповіт посвідчувався тому, що всі документи знаходилися у квартирі [ADDRESS] і вільний доступ до квартири мала відповідачка у той час коли його мати а її бабуся перебувала у лікарні. На час смерті його матері у спірній квартирі було зареєстровано дві особи - мати та відповідачка, яка там взагалі не проживала, а була тільки зареєстрована. У лютому 2016 року він за своєю адресою проживання та реєстрації отримав повідомлення про відкриття спадкової справи від 10.02.2016 року за № 35/02/14 з запрошенням звернутися по питанню прийняття спадщини чи відмови від спадщини до приватного нотаріуса Кам`янецького В.В. Після звернення до приватного нотаріуса він дізнався, що у 2014 році, за рік до своєї смерті, його мати [PERSON] склала новий заповіт у якому заповідала свою квартиру [ADDRESS] відповідачці [PERSON] - онуці. Під час звернення до приватного нотаріуса він надав всі необхідні документи, повідомив про інших осіб, які за законом мають право на отримання спадщини - це діти померлого брата і повідомив про намір оскаржувати останній заповіт в суді, на що отримав роз`яснення, що за ухвалою суду будуть надані матеріали спадкової справи із заповітом і додатком до нього і скасований заповіт. За своє життя його мати страждала на ряд тяжких захворювань та проходила курси лікування у стаціонарних відділеннях, проводилось обстеження по онкологічному захворюванню, згідно до виписки № 8948 з КЗ «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» ЧМР з 07 червня 2015 року по 07 липня 2015 року перебувала на стаціонарному лікуванні по факту трансцервікального перелому правої стегнової кістки (АО 31-В2), ІХС - кардіосклероз, геніальна енцефалопатії, психоз. 10 червня 2015 року проведено операцію - цементне ендопротезування правого кульшового суглобу біполярною системою «Bezhoska», відповідно до загальної довідки відділення травматології та ортопедії Третьої Черкаської міської лікарні швидкої медичної допомоги, виданої 05 квітня 2016 року його мати знаходилась на стаціонарному лікуванні у відділенні травматології та ортопедії з 07 червня 2015 року до моменту смерті ( [INFO] ), причина смерті гостра серцева судинна недостатність. Всі затрати на лікування, оперативне лікування, поховання та проведення усіх обрядів ніс тільки він, крім того він до березня 2016 року постійно сплачував всі комунальні платежі, після затоплення сусідом квартири матері за її життя, в час коли вона перебувала у лікарні, він провів роботи щодо просушки квартири, меблів та інших речей, заміну електропроводки та було складено акт щодо залиття та завдання шкоди. На час складання заповіту на 2014 рік його матері виповнилося 75 років. В останні роки у неї розвивався віковий склероз, у 2014 році при проведенні лікування їй виставився діагноз: ІХС, стенокардія-ІІ, атеросклеротичний кардіосклероз, атеросклероз аорти, вінцевих артерій - СН II, Ех-аритмія, гіпертонічна хвороба III ст., ревматоєдний артрит, хронічний коліт з гіпомоторним сіндромом у стадії загострення, почастішали випадки не сприйняття дійсних подій, не усвідомлення своїх дій і вже у 2015 році встановлений діагноз атеросклеротичний кардіосклероз, серцево-судинна недостатність 2А, дисциркуляторна та геніальна енцефалопатії 3 ст., психоз. Внаслідок цього, його мати кожного року проходила курс лікування і за рік до смерті, вона перебувала на обстежені у невропатолога та психіатра. Проведення ряду лікувань у травматологічному відділенні з метою поліпшити її психічний стан позитивного результату не дали. У виписці зазначено: хвора самостійно не встає, продуктивному контакту недоступна, команди виконує слабо, потребує стороннього догляду. Після проведення оперативного лікування у відділенні травматології та ортопедії не вписувалась, лікарями зазначалось, що стан хворої поступово погіршувався в зв`язку з соматичною патологією та важкою енцефалопатією, отримувала медикаментозне лікування згідно з призначень терапевта, невропатолога, померла [INFO] , за період лікування продуктивного контакту з хворою не було. Не зважаючи на цей факт, відповідачка у той час коли [PERSON] перебувала у лікарні і не була доступна продуктивному контакту, отримала її поновлену пенсійну картку, проте за його вимогою її повернула. Вважає, що на час складання та посвідчення заповіту на користь [PERSON] , у його матері спостерігався процес психічного розладу, що зможуть підтвердити лікар-психіатр, невропатолог, рідні з якими на той час спілкувалася його мати та її подруги. Зазначені ним обставини підтверджуються доданими до заяви документами. Після отримання судом спадкової справи,останнього та скасованого заповіту має намір уточнити позовні вимоги щодо конкретних дат та подій. Просить визнати недійсним заповіт [PERSON] на користь [PERSON] , посвідчений у 2014 році. Стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси Троян Т.Є. від 12.05.2016 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Кам`янецький Володимир Володимирович про визнання заповіту недійсним та призначено по справі попереднє судове засідання. 14.09.2016 року [PERSON] скерував до суду уточнення позовних вимог про визнання заповіту недійсним, де відповідачем зазначив [PERSON] , тертя особа: приватний нотаріус Довгань Оксана Ярославівна та просив суд визнати недійсним заповіт [PERSON] на користь [PERSON] , складений 21 серпня 2014 року та посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Довгань О.Я. Стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси Троян Т.Є. від 12 серпня 2016 року виключено з числа третіх осіб по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Кам`янецький Володимир Володимирович про визнання заповіту недійсним - приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Кам`янецького Володимира Володимировича. Залучено до участі в розгляді цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним в якості третьої особи приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Довгань Оксану Ярославівну. Ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси Романенко В.А. від 05 жовтня 2018 року Прийняти цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Довгань О.Я. про визнання заповіту недійсним - до свого провадження, оскільки закінчився термін повноважень судді Троян Т.Є. та згідно автоматизованого розподілу, зазначена справа розподілена на суддю Романенко В.А. 01.11.2018 року. Позивач та його представник в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засідання позовні вимоги не визнав та просив суд в позові відмовити. Приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Довгань О.Я. в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Відповідно до положень ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є рідним сином, а [PERSON] онучкою [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] померла, про що свідчить копія довідки про причину смерті № 585 від 09.11.2015 року та копія свідоцтва про смерть серія [NUMBER] . 21 серпня 2014 року [PERSON] склала заповіт, яким на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: належну їй квартиру під номером [ADDRESS] , заповідає [PERSON] , [INFO] . Заповіт 21.08.2014 року посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Черкаського міського нотаріального округу Довгань Оксаною Ярославівною та зареєстрований в реєстрі за № 1281. 10.02.2016 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Кам`янецьким В.В. заведено спадкову справу № 58559912, номер у нотаріуса 5/2016, після смерті [PERSON] , про що свідчить витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 42911219, виданий 10.02.2016 року. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Законодавець визначив пріоритет спадкування за заповітом над спадкуванням за законом, зазначивши у ч. 2 ст. 1223 ЦК України, що спадкування за законом має місце лише у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також неохоплення заповітом всієї спадщини. Згідно ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Статтею 1247 ЦК України визначені загальні вимоги до форми заповіту, відповідно до яких заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Статтею 1248 ЦК України встановлено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам, відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом(частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Згідно з частиною другою статті 1267 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Заінтересованими особи, повноважними пред`являти позовні вимоги про визнання заповіту недійсним відповідно до частини другої статті 1257 ЦК України, можуть розглядатися виключно особи, суб`єктивні спадкові права яких, що виникають відповідно до норм книги шостої ЦК України (спадкоємців за законом, спадкоємців за іншим заповітом, відказоодержувачів), порушені у зв`язку із вчиненням (складанням) недійсного (за їх твердженням) заповіту. Відповідно до вимог статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно з якою загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем. Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Підставою недійсності заповіту є недотримання заповідачем вимог, додержання яких необхідне для чинності цього правочину. Аналіз загальних норм про правочини (гл. 16 ЦК) та спеціальних норм про заповіт (гл. 85 ЦК) дає підстави виділити вимоги, дотримання яких є необхідним для чинності заповіту: 1) зміст заповіту не може суперечити положенням ЦК, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) заповіт може скласти фізична особа з повною цивільною дієздатністю; 3) заповіт складається особисто заповідачем; 4) волевиявлення заповідача має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 5) заповіт складається в письмовій формі, посвідчується нотаріусом або іншою посадовою чи службовою особою, вичерпний перелік яких наведено у ст. ст. 1251, 1252 ЦК. Відповідно до ст. 225 ЦК правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 роз`яснено, що правила ст. 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Як відзначив Верховний Суд у постанові від 19.02.2020 року у справі № 372/1862/17, підставою для визнання правочину недійсним згідно з ч. 1 ст. 225 ЦК має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Таким чином, особа під час складення заповіту перебуває у стані «фактичної недієздатності». При цьому слід врахувати, що в контексті ч. 1 ст. 225 ЦК заповідач має страждати тяжким психічним розладом, а не будь-якою іншою хворобою. Сама собою обставина, що заповіт складений у період, коли заповідач систематично хворів, перебував у нестабільному стані здоров`я, не міг себе самостійно обслуговувати, не є підставою для висновку про те, що особа страждала таким розладом здоров`я, який би впливав на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, і який би позбавив його можливості вільно і свідомо висловити свою волю. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складення заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7). Відтак висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент складення заповіту. Верховний Суд у постанові від 16.03.2020 року (справа № 204/1064/16-ц, провадження № 61-21834св19) наголосив, що висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину необхідно робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами. Будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи могла в конкретний момент вчинення правочину особа розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Отже, підставою для визнання правочину недійсним згідно з ч. 1 ст. 225 ЦК може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях. Згідно ст. 110 ЦПК висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси Троян Т.Є. від 22 листопада 2017 року, за клопотанням позивача, призначено по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Довгань О.Я. про визнання заповіту недійсним посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Черкаської обласної психіатричної лікарні № 1 в м. Сміла, Черкаської області. Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 393 від 25.10.2018 року КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня», відділення АСПЕ, на момент складання 21 серпня 2014 року заповіту на користь [PERSON] , посвідченого 21 серпня 2014 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Довгань О.Я, [PERSON] , [INFO] , виявляла ознаки хронічного психічного захворювання у вигляді органічного, обумовленого гіпертонічним та атеросклеротичним ураженням судин головного мозку, психічного розладу з вираженими емоційно-вольовими та інтелектуально-мнестичними розладами, що ступенем вираженості відповідають початковим проявам судинної (парціальної) деменції на тлі низки хронічних соматичних захворювань з вираженими антено-апатичними порушеннями, що позбавляло її здатності у повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси Романенко В.А. від 19 лютого 2020 року, за клопотанням відповідача, призначено по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Довгань О.Я. про визнання заповіту недійсним повторну посмертну судову психіатричну експертизу, проведення якої доручити експертам Комунального закладу «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня». Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 222 від 18.06.2019 року КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня кіровоградської обласної ради», не могла [PERSON] на момент складання 21 серпня 2014 року заповіту на користь [PERSON] , посвідченого 21 серпня 2014 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Довгань Оксаною Ярославівною, усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними з огляду на наявність у неї судинного захворювання головного мозку. [PERSON] страждала на момент укладення заповіту 21 серпня 2014 року, психічним захворюванням у формі судинної деменції у зв`язку з чим не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними при складанні заповіту на користь [PERSON] , посвідченого 21 серпня 2014 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Довгань Оксаною Ярославівною. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, та враховуючи висновки судово-психіатричного експерта № 393 від 25.10.2018 року КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня», відділення АСПЕ, та № 222 від 18.06.2019 року КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня кіровоградської обласної ради», згідно яких [PERSON] на момент складання заповіту, страждала на стійке хронічне психічне захворювання у вигляді судинної деменції та не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, суд приходить до висновку про необхідність визнання заповіту недійсним. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 55,21 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved