Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

08.12.2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 11919,83 грн. \~ В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між Банком та відповідачем 24.01.2007 року був укладений кредитний договір б\\н, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 13000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 відсотків на рік на суму залишку заборгованості, з 01.01.2013 року 30 відсотків на рік на суму залишку заборгованості, з 01.09.2014 року 34,8 відсотків на рік на суму залишку заборгованості з 01.04.2015 року 43,2 відсотків на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а останній зобовязався щомісячно частинами, вчасно повертати суму кредиту, а також інші суми згідно з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою. Взяті на себе зобов'язання, відповідно до умов кредитного договору, Банк виконав у повному обсязі. Проте, відповідач [PERSON] незважаючи на це, порушив його, оскільки своєчасно не сплачував відсотки за користування кредитом, пеню, внаслідок чого станом на 15.11.2017 року утворилася заборгованість по кредитному договору в сумі 12151,79 грн. (в позові через арифметичну помилку зазначено 11919,83 грн.), яка складається з: -заборгованості за процентами у сумі 1549,2 грн.; -заборгованості по пені у сумі 9558,79 грн. (при виникненні прострочення на суму понад 100 грн. -\~пеня в розмірі 0,24 % від суми боргу (щоденно) + 50 грн. (в разі виникнення прострочення понад місяць - +100 грн. на місяць); - штрафів за порушення грошових зобов'язань понад 30 днів у сумі 500 грн. 00 коп. (фіксована частина), 543,8 грн. (процентна складова). В судове засідання представник позивача не зявився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, про підтримання позовних вимог, згоду на винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності та про застосування строку позовної давності по вимогам про стягнення пені. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Зокрема, судом встановлено, що між Банком та відповідачем 24.01.2007 року був укладений кредитний договір б\\н, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 13000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 відсотків на рік на суму залишку заборгованості, з 01.01.2013 року 30 відсотків на рік на суму залишку заборгованості, з 01.09.2014 року 34,8 відсотків на рік на суму залишку заборгованості з 01.04.2015 року 43,2 відсотків на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а останній зобовязався щомісячно частинами, вчасно повертати суму кредиту, а також інших сум згідно з Умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою. Договір складається з письмової заяви позичальника з відмітками банку, а також Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжною картою. При укладанні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України. Згідно цієї статті договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією з сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно заяви позичальника [PERSON] ознайомилась та згодна із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифів банку, які були надані йому у письмовій формі і своїм підписом підтвердив повну інформацію про умови кредитування ПриватБанку. За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно ч.ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Положення ст.ст. 546, 548-551, 553-554 ЦК України вказують на те, що сторони зобовязання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобовязання забезпечується, зокрема неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення встановлюється в Законі або договорі. \~ Наслідками порушення умов договору в частині своєчасного виконання зобовязань позичальником є обов'язок позичальника сплачувати неустойку (а саме, при виникненні прострочення на суму понад 100 грн.\~- пеню в розмірі 0,24 % від суми боргу (щоденно) + 50 грн., в разі виникнення прострочення понад місяць - +100 грн. на місяць), а також при порушенні грошових зобов'язань понад 30 днів - штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості). Крім цього, в разі порушення позичальником взятих на себе зобовязань банк наділений правом вимоги дострокового повернення кредиту. Згідно договору позичальник також зобов'язаний ознайомлюватися зі змінами в умовах обслуговування кредиту та банківських тарифах та в разі незгоди з такими змінами вимагати розірвання договору, попередньо та в повному обсязі сплативши наявну заборгованість (п.п. 2.1.1.5.3, 2.1.1.5.4 Умов та Правил). З матеріалів справи слідує, що позичальник дійсно порушив умови договору в частині сплати процентів за кредитом, у звязку з чим станом на 15.11.2017 року виникла заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 1549,2 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. В звязку з встановленим та на підставі ст.ст.\~526,\~530 ЦК України\~ця заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк». Що стосується нарахованої неустойки, то суд виходить з наступного. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника передбачених законом невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Зокрема штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Згідно Умов та правил надання банківських послуг\~за порушення зобовязань по поверненню кредитних коштів, нараховується пеня, а також штрафи у розмірах визначених цими Умовами. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених уст. 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 21 жовтня 2015 року по цивільній справі №6-2003цс15. Позивачем заявлено вимогу про стягнення пені в сумі 9558,79 грн., що відповідає умовам договору та наданому банком розрахунку заборгованості. З розрахунку заборгованості слідує, що банк нараховував позичальнику два види пені, а саме за прострочення по кредиту та за прострочення по кредиту на суму вище 100 грн. Зокрема, з розрахунку за період з 14 лютого 2007 року по 31 травня 2015 року вбачається, що станом на 31 травня 2015 року вказана заборгованість взагалі була відсутня. В той же час згідно розрахунку за період з 01 червня 2015 року по 15 листопада 2017 року вбачається (колонка 13), що сума нарахованої пені за прострочення по кредиту протягом цього періоду становить 7408,79 грн., а пеня за прострочення по кредиту на суму вище 100 грн. (колонка 17) 2150 грн. Таким чином, оскільки банком одночасно нараховано два види пені (частина якої з порушенням умов договору), а також штраф за одне й те саме порушення зобовязань за договором, їх одночасне стягнення є неприпустимим. За такого з відповідача на користь позивача підлягає стягненню лише пеня, але з урахуванням заяви відповідача про застосування строку позовної давності щодо вимог про стягнення пені суд виходить з наступного. Згідно зі статтею 258 ч.2 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), а тому заява відповідача підлягає задоволенню, оскільки позивачем проводилося нарахування пені з 01.10.2015 року по 15.11.2017 року, тобто за період більше ніж один рік. Виходячи з розрахунку заборгованості за кредитним договором наданим банком, розмір пені буде складати відповідно 6069,23 грн. (колонка 13), а пеня за прострочення по кредиту на суму вище 100 грн. 1200 грн. (колонка 17), а всього 7269,23 грн. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню (згідно розміру задоволених вимог) понесені останнім судові витрати, а саме 1160,96 грн. судового збору (1 600 грн. (сплачений судовий збір) х 72,56 % (відсоток задоволених позовних вимог)).

Outcome: partial