Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

07 листопада 2017 року позивач [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м.\~Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON] про виселення із житлового приміщення. 07 листопада 2017 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська було зроблено запит до органу реєстрації щодо встановлення місця проживання відповідачів. 16 листопада 2017 року \~відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач звернулася до суду з позовом в якому просить суд виселити [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] із квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. В обґрунтування своєї правової позиції позивач [PERSON] посилається на те, що в квартирі [ADDRESS], яка на даний час не приватизована і перебуває у комунальній власності громади м. Дніпро зареєстровані окрім позивача ще вісім осіб, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], але фактично в квартирі проживають не всі особи які там зареєстровані, а саме: [PERSON] та її діти не проживають у вищевказаній квартирі з листопада 1996 року, реально вони проживають за адресою [INFO]. [PERSON] разом з донькою теж не проживають в даній квартирі. Зараз з позивачкою в квартирі проживають відповідачі [PERSON] та [PERSON], в дану квартиру відповідачі потрапили в січні 2014 року, коли позивачка потрапила до лікарні, з того часу відповідачі проживають у вищевказаній квартирі. Відповідачка [PERSON] вселилася в дану квартиру 6 травня 2017 року, після того як приїхала із Російської Федерації, з 6 травня 2017 року, відповідачі стали жити в квартирі позивачки. В жовтні 2017 року в квартиру заселився чоловік [PERSON]. Були випадки коли відповідачі викидали речі позивачки на смітник, заборгованість за комунальні послуги досягла космічних масштабів, оскільки нарахування по ним іде на всіх зареєстрованих в квартирі, а офіційний прибуток має тільки позивачка, вісі інші не працюють. На підставі викладеного позивач просить задовольнити позовні вимоги (а.с. 1,2). Судові засідання по справі були призначенні на 04 грудня 2017 року, 14 грудня 2017 року, 15 січня 2018 року та 05 лютого 2018 року. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали в повному обсязі, просили суд задовольнити позовні вимоги. Також пояснили, що відповідачі створюють негативні умови, що унеможливлюють життя позивачки в даній квартирі, згода на вселення відповідачів до квартири не надавалася. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пред'явлений до неї позов не визнала, просила в задоволенні його відмовити, пояснила, що вона в даній квартирі не зареєстрована, а зареєстрована [INFO]. Також зазначила, що в квартиру позивачки вселилася за її усної згоди після того як та потрапила до лікарні в 2014 році. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позов не визнала, пояснила, що в даній квартирі не зареєстрована, а зареєстрована в. м. Дніпро по вул. Роторна. Також зазначила, що нею надавалися позивачці грошові кошти на сплату комунальних послуг, житло ніхто не пошкоджував, а навпаки ремонтував. Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідачів, суд встановив, що заявлені позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Суд встановив: що відповідно рішення Самарської районної ради народних депутатів від 13 грудня 1985 року за №604 видано ордер № 873 від 29 грудня 1985 року Виконавчим комітетом Самарської районної ради народних депутатів міста Дніпропетровська, на підставі якого [PERSON] отримала квартиру [ADDRESS] (а.с. 5). Згідно відповіді Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області вбачається, що [PERSON] неодноразово зверталася до Самарського відділення поліції з проханням вжити заходів щодо неправомірної поведінки [PERSON] виселення доньки, про вчинення конфлікту з [PERSON]. К.С. (а.с. 8). З наданої інформації адресно - довідкового бюро вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO], а [PERSON] була знята з реєстрації на підставі рішення суду (а.с. 11,12). Окрім вивчених письмових матеріалів справи в судовому засіданні також були допитані свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що всі обставини про незаконне вселення до її квартири відповідачів йому відомі зі слів позивачки, також зазначив той факт, що бачив позивачку з синцем на обличчі, який нібито з її слів їй спричинила її онука [PERSON] Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили той факт, що [PERSON] та [PERSON] проживають разом з позивачкою. Також свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] вселилася в зазначену квартиру в 2014 році, за її згоди без згоди позивачки, коли позивачка потрапила до лікарні. Вище викладені правові відносини регулюються Конституцією України, житловим та цивільним законодавством. Аналізуючи спірні правовідносини, співставляючи їх із здобутими в судовому засіданні доказами суд доходить наступного. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст. 1, 9 ЖК УРСР кожен має право на житло. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно ч. 2 ст. 65 ЖК УРСР, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Дана позиція висвітлена пунктом 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) гарантує кожній особі окрім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 року). Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Згідно ч. 3 ст. 98 ЖК УРСР тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. У відповідності до ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення,\~ виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Як встановлено в судовому засіданні позивачка [PERSON] являється основним квартировинаймачем даної квартири на підставі ордеру. Відповідачі в судовому засіданні підтвердили той факт, що в даній квартирі не зареєстровані але проживають, доводи відповідачів, що вони проживають в даній квартирі за усною згодою позивачки не найшли свого підтвердження. Письмового згоди позивачки на проживання відповідачів не надавалося. Таким чином, відповідачі користується житлом не маючи для цього жодних правових підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України \~судовий збір покладається пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи повязані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Виходячи з вищенаведених обставин справи, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного Кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у заявлений нею спосіб, також суд вважає за необхідне стягнути солідарно із відповідачів на користь позивача понесені нею судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 640,00 грн. по 320,00 грн. з кожної.\~

Outcome: approved