Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

08 липня 2016 року позивач [PERSON], звернулась з позовом до відповідача [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Костянтинівської міської ради, про позбавлення батьківських прав, встановлення піклування та стягнення аліментів, вказуючи, що позивачка є мамою відповідача, який має двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Діти народились від шлюбу з [PERSON], яка померла [INFO] року. З жовтня 2015 року неповнолітній [PERSON] мешкає з позивачкою та її чоловіком [PERSON], у зв'язку з конфліктами між сином та батьком, постійних принижувань, моральних та фізичних знущань. [PERSON] є хворою дитиною, йому встановлена друга група інвалідності з 12.01.2012 р. по 13.08.2017 р., хворе серце, йому постійно потрібно вживати ліки, вітаміни, робити медичне обстеження. Відповідач [PERSON] самоусунувся від виховання сина [PERSON], не приділяє йому уваги, не опікуються його навчанням, здоров'ям, участі в житті дитини не приймає, матеріальної допомоги не надає. Позивачка просить позбавити відповідача [PERSON], батьківських прав відносно [PERSON], призначити її піклувальником над неповнолітнім онуком, стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини та судові витрати по справі. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала позов в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] та стягнення з нього аліментів та судових витрат. Щодо вирішення питання про встановлення піклування над неповнолітнім [PERSON], то просила суд передати вирішення цього питання на розгляд третьої особи. Відповідач [PERSON], в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнає в повному обсязі, проти його задоволення не заперечує (а.с.51). Представник третьої особи Полохливець І.І. у судовому засіданні проти задоволення позову та позбавлення батьківських прав відповідача не заперечувала, надала висновок органу опіки та піклування Костянтинівської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача (а.с.49). З'ясувавши вищенаведену позицію сторін, дослідивши інші докази по справі, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивачка [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 09 січня 1982 року, актовий запис № 01 від 09.01.1982 р., зроблений Кремінським відділом РАГС Луганської області (а.с.9). Відповідач [PERSON], [INFO], є її сином (а.с.14). Відповідач [PERSON] має двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які, відповідно є рідними онуками поизвачки Згідно свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] року, батьками дитини зазначені - [PERSON] та [PERSON], а/з № 127 від 27.08.1999 року зроблений відділом ДРАЦС реєстраційної служби Кремінського районного управління юстиції у Луганській області (а.с.15). Мати [PERSON] - [PERSON], померла у м. Харків [INFO] року, а/з № 758 від 14.01.2015 року зроблений відділом ДРАЦС цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківської міського управління юстиції (а.с.22). Згідно довідки інвалідності [PERSON] є хворою дитиною, йому встановлена друга група інвалідності з 12.01.2012 р. по 13.08.2017 р. (а.с.16,17). Згідно характеристики з ЗОШ № 15 м. Костянтинівка, яку відвідує [PERSON], відповідач по справі [PERSON] навчальний заклад не відвідує, навчанням дитини не цікавиться, участі у його вихованні не приймає, його вихованням та утриманням займається бабуся [PERSON] (а.с.19). Згідно рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 06 лютого 2009 року, усунуті перешкоди у спілкуванні [PERSON], [PERSON] з онуком та у його вихованні, визначивши спосіб у спілкуванні та вихованні [PERSON], [INFO] (а.с.21) 03 листопада 2016 року органом опіки та піклування Костянтинівської міської ради складено висновок про доцільність позбавлення [PERSON], батьківських прав відносно дитини [PERSON], [INFO] (а.с. 48). Відповідно до частини першої статті 18 та частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ці положення міжнародного законодавства знайшли своє визначення у законодавстві національному, відповідно до вимог статті 150 Сімейного кодексу України якого, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати дитину. За змістом статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У випадку виникнення підстав, передбачених статтею 164 Сімейного кодексу України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, зокрема у разі ухилення від своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстокого поводження з дитиною. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. При цьому, наведені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідач [PERSON] допустив всі зазначені фактори щодо неповнолітнього сина [PERSON], не створивши належні умови для проживання та виховання дитини, усунувшись від лікування та виховання дитини, переклавши останнім часом свої батьківські обов'язки на позивачку, допускав жорстоке психологічне та фізичне поводження із своїм сином. Згідно статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повнолітнього віку. Одним із способів виконання батьками обов'язку по утриманню дітей є стягнення аліментів за рішенням суду. Згідно із статтею 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров''я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, а саме - [PERSON], слід позбавити батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO], та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08 липня 2016 року і до повноліття дитини, або до зміни матеріального чи сімейного стану сторін. Вирішення питання щодо призначення піклувальника неповнолітньому [PERSON], [INFO], залишити на розгляд органу опіки та піклування Костянтинівської міської ради. У зв'язку із задоволенням позову, у відповідності із ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 грн. (а.с.1).

Outcome: approved