Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-14 00:00:00

10.07.2014 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа, - виконавчий комітет Кадомської сільської ради Кагарлицького району Київської області, про визнання заповіту недійсним, в якій позивачка просить суд винести рішення, яким: - визнати недійсним заповіт від 20.04.2012 року, складений від імені [PERSON], посвідчений секретарем виконавчого комітету Кадомської сільської ради Кагарлицького району Київської області Логвиненко Валентиною Володимирівною та зареєстрований в реєстрі за № 04. 11 липня 2014 року Кагарлицьким районним судом винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до розгляду на 21.07.2014 року. 22 липня 2014 року Кагарлицьким районним судом винесено ухвалу про призначення по справі судово - почеркознавчої експертизи. 01.08.2014 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла письмова заява [PERSON], в якій вона позов визнає, підтверджує той факт, що підпис на заповіті від 20.04.2012 року не належить [PERSON]. 07 серпня 2014 року по даній справі винесено ухвалу про відновлення провадження та призначення справи до слухання. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, які вказані в мотивувальній частині позовної заяви. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, які вказані в мотивувальній частині позовної заяви. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] вирішення позову поклала на погляду суду. На запитання суду відповідачка [PERSON] повідомила суд про те, що, дійсно, підпис у заповіті від 20.04.2012 року не належить покійній [PERSON], так як підпис особисто поставила вона, - [PERSON]. В судовому засіданні представник третьої особи виконавчого комітету Кадомської сільської ради Кагарлицького району Київської області Логвиненко В.В. проти позову не заперечувала, зазначивши при цьому, що підпис підпис у заповіті від 20.04.2012 року не належить покійній [PERSON]. Суд, вислухавши позивачку [PERSON], її представника [PERSON], які підтримали позов, вислухавши відповідачку [PERSON], яка вирішення питання поклала на розгляд суду, вислухавши представнирка третьої особи Логвиненко В.В., яка проти позову не заперечувала, приходить до висновку щодо задоволення позову, обґрунтовуючи своє рішення наступним. Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм матеріального права. [INFO] померла [PERSON]. За життя [PERSON] належав житловий будинок за адресою [ADDRESS]. Також, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №147676 [PERSON] належала земельна ділянка площею 4.2749 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Кадомської сільської ради Кагарлицького району. Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також: у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Після смерті [PERSON] із спадкоємців першої черги залишилась її дочка [PERSON] (далі-Позивач). У зв'язку зі смертю матері [PERSON] Позивач у встановлений ст. 1270 Цивільного кодексу України шестимісячний строк звернулась до приватного нотаріуса Бородянського районного нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини своєї матері [PERSON] Вказану заяву Позивачем було направлено до приватного нотаріуса Кагарлицького районного нотаріального округу [PERSON], оскільки ним було заведено спадкову справу після смерті [PERSON] Однак, ще до звернення із заявою про прийняття спадщини Позивач дізналась, що матір'ю [PERSON] 20.04.2012 р. було складено заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Кадомської сільської ради Логвиненко Валентиною Володимирівною та зареєстровано в реєстрі за №04. Відповідно до вищезазначеного заповіту, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: належний їй житловий будинок з відповідними надвірними будівлями, що знаходиться в с. Калинівка під номером двадцять Кагарлицького району Київської області та земельну ділянку розміром 4,2749 га посвідчену державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №147676 кадастровий номер земельної ділянки 3222284000050120002, заповіла [PERSON] (далі-Відповідач). З підстав наведених нижче заповіт [PERSON] є незаконним та порушує права Позивача, а тому повинен бути визнаний недійсним, оскільки не був підписаний особисто [PERSON] Так, ознайомившись зі змістом заповіту, Позивач дізналась, що підпис виконаний на заповіті від 20.04.2012 р. насправді виконаний не її матір'ю, - [PERSON], а кимось іншим. Підпис виконаний на заповіті від імені [PERSON] значно відрізняється від підпису матері. За життя, [PERSON] нічого не повідомляла Позивачу про те, що склала на когось заповіт та постійно наголошувала, що вся спадщина, в тому числі і житловий будинок та земельна ділянка буде розподілена між дітьми, а не онукою, тобто Відповідачем. Як встановлено судов в судовому засіданні з пояснень відповідачки [PERSON] та представником третьої особи, - Логвиненко В.В., яка посвідчувала оспорюваний заповіт, підпис на заповіті від 20.04.2012 року не належить [PERSON], даний підпис поставлено самою відповідачкою, - [PERSON] Отже, на момент посвідчення заповіту від 20.04.2012 р. волевиявлення [PERSON] на складання та підписання заповіту не було, що є підставою для визнання його недійсним. Вказані обставини щодо невідповідності підпису [PERSON] на заповіті від 20.04.2012 р. можуть бути підтвердження шляхом проведення судової почеркознавчої експертизи, проте необхідність призначення експертизи відпала, так як відповідачка, та особа, яка посвідчувала заповіт, в судовому засіданні зазначили, що підпис дійсно не належить спадкодавцю, а поставлений самою відповідачкою. Згідно ч. 2 ст. 1257 Цивільного кодексу України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Згідно ч. 1, 2 ст. 1234 Цивільного кодексу України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Відповідно до вимог ст. 1247 Цивільного кодексу України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути підписаний особисто заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст.207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Положеннями ст. 1248 Цивільного кодексу України передбачено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно. Згідно з ч. 2 цієї статті нотаріус на прохання особи може записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). Згідно ч. 2, 3 ст. 203 Цивільного кодексу України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Згідно ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов 'язані з його недійсністю. Згідно ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Таким чином, враховуючи те, що заповіт складений 20.04.2012 р. від імені [PERSON] не був підписаний заповідачем, а підписаний іншою особою, - відповідачкою по справі, то, відповідно до ст. ст. 216, 1257 Цивільного кодексу України такий заповіт повинен бути визнаний судом недійсним. Порушення прав Позивача полягає у тому, що незаконним заповітом вона позбавлена права отримати спадщину своєї матері, оскільки у разі відсутності заповіту Позивач відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України успадкувала би спадщину як спадкоємець першої черги. Згідно із ст. ст. З, 4 Цивільного кодексу України колена особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Перелік можливих способів захисту міститься в ст. 16 Цивільного кодексу України, а саме способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним. Враховуючи вищевикладене, ст. ст. 3, 4, 203, 216, 231, 236, 1223, 1234, 1247, 1248, 1257, 1261, 1266 Цивільного кодексу України, ст.ст. 215, 218 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved