Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

09.10.2017 року [PERSON] звернулась до суду до [PERSON] про визнання батьківства. Мотивувала позов тим, що у 2012 році познайомилась з відповідачем. 11.11.2012 року вони почали проживати разом, однією сім'єю без реєстрації шлюбу. [INFO] року у них народився син - [PERSON] [PERSON]. Відповідач відмовився зареєструвати своє батьківство стосовно сина та надавати матеріальну допомогу на його утримання, тому відповідно до ст. 128 СК України [PERSON] просила визнати батьківство [PERSON], [INFO], відносно дитини - [PERSON], [INFO]. Судом були вчинені наступні процесуальні дії: 10.10.2017 року, 02.11.2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області позовну заяву [PERSON] було залишено без руху (а.с. 12, 15); 02.11.2017 року відмовлено в задоволенні заяви про відстрочення сплати судового збору за подання позову (а.с. 16). 07.12.2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області відкрито провадження у даній справі (а.с. 28). 03.04.2018 року за клопотанням позивача призначено судову молекулярно-генетичну експертизу для з'ясування питання чи є [PERSON] біологічним батьком дитини [PERSON], який народився [INFO] року від матері [PERSON] (а.с. 53). На час проведення експертизи провадження у справі зупинено. Ухвалою суду від 13.07.2018 року провадження у справі було поновлено, оскільки 10.07.2018 року зареєстровано повідомлення експерта про неможливість проведення експертизи через неявку учасників проведення експертизи для відбору зразків. Ухвалою суду від 24.09.2018 року повторно було направлено на виконання до ВНДЕКЦ МВС України ухвалу суду від 03.04.2018 року (а.с. 102), провадження у справі зупинено. 21.12.2018 року поновлено провадження у справі в зв'язку з надходженням повідомлення експерта про неможливість проведення експертизи (а.с. 125). В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, пояснила, що в жовтні 2012 році [PERSON] познайомила її зі своїм сином - [PERSON] Він мав намір їхати на заробітки у м. Москву і запропонував їй також, обіцяв допомогти. В листопаді 2012 року вони почали проживати однією сім'єю в Москві в орендованій квартирі. В м. Вінницю вони разом повернулись для святкування Нового року, разом жили у її квартирі, у його батьків і вона познайомила відповідача із своїми батьками, зі своїми старшими дітьми. В січні 2013 року вони знову поїхали в м. Москву і вона дізналась, що вагітна. Шлюб не реєстрували, оскільки відповідач завжди говорив, що у нього не виходить і це питання не на часі. В травні 2013 року вона повернулась в м. Вінницю, оскільки в Москві не було умов для проживання і стала на облік в жіночій консультації у зв'язку з вагітністю. Відповідач залишився у м. Москві. Він приїжджав до неї та до своїх батьків, які живуть в селі Комарів в травні, червні, липні 2013 року. Два рази надававїй матеріальну допомогу - в травні-липні 2013 року. Він знав, що вона вагітна, але влітку 2013 року [PERSON] сказав, що вони вільні люди, їх стосунки скінчились і після того вони жодного разу не бачились і не спілкувались. Про народження сина вона [PERSON] не повідомляла, зареєструвати відповідачу своє батьківство щодо сина не пропонувала. В актовому записі про народження сина батько зазначений з її слів. Сина назвала «[PERSON]», оскільки вони колись разом з [PERSON] обирали це ім'я для майбутньої дитини. Сина [PERSON] ніколи не бачив, ним не цікавився, матеріальної допомоги на утримання дитини жодного разу не давав, не визнавав своє батьківство. Родичі відповідача також не визнають походження цієї дитини від [PERSON] Просила врахувати, що відповідач постійно проживає та працює у м. Москві, тому було неможливо забезпечити його явку для відібрання зразків та проведення експертизи, що двічі призначалась судом. Проти ухвалення заочного рішення не заперечила. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Мазур О.В. позовні вимоги підтримав, наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] ([INFO], і.н. [NUMBER], який з 17.09.1999 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але з 2013 року за даною адресою не проживає а.с. 24, 26) в судове засідання повторно не з'явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином за місцем реєстрації, відзиву на позов, заяв про відкладення засідання не подав. Враховуючи згоду позивача, суд вважає необхідним розглянути справу без участі відповідача та ухвалити відповідно до ст. 280-282 ЦПК України заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є матір'ю [PERSON] З [PERSON] вона знайома, він приїжджав до них у гості на один день приблизно влітку 2013 року. Ірина розповідала, що вони разом з [PERSON] жили у Москві. Які між ними були стосунки, як вони жили, чому не реєстрували шлюб та чому не живуть в даний час - свідкові невідомо. Донька сказала, що батьком її сина [PERSON] є [PERSON], але він сина ніколи не бачив, не цікавився ним. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] - його племінниця. Свідок познайомився з [PERSON] в 2013 році в м. Вінниці. Бачив, що [PERSON] із [PERSON] разом були в її квартирі в м. Вінниці, бавили її старших дітей. Також в 2013 році він їздив до них в м. Москву і у нього склалось враження, що вони проживають як сім'я. [PERSON] добре до [PERSON] ставився. У [PERSON] народився син - [PERSON], однак, він не може стверджувати, що батьком дитини є [PERSON], оскільки він ніколи не бачив його з дитиною, вони не виховують сина разом, чи дає він допомогу дитині - не знає. Свідок [PERSON] суду пояснив, що позивач - його донька, з відповідачем він знайомий, як з чоловіком, з яким [PERSON] проживала деякий час в селі Комарів, а потім вони переїхали в м. Москву і жили разом приблизно 6 місяців. Потім стосунки припинились. В жовтні 2013 року [PERSON] народила сина - [PERSON], хлопчик на [PERSON] дуже схожий. Син проживає з матір'ю. [PERSON] не бере участі в житті хлопчика, ніколи не бачив його і не визнавав своєю дитиною. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає. Статтею 122 Сімейного кодексу України передбачено, що права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 125 Сімейного кодексу України визначено: якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Якщо заява про визнання батьківства не може бути подана особисто, вона може бути подана через представника або надіслана поштою, за умови її нотаріального засвідчення. Повноваження представника мають бути нотаріально засвідчені ч.1, ч. 2 ст. 126 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, викладених у п.8 постанови Пленуму № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Судом встановлено, що 24.10.2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області зроблено актовий запис № 4099 про реєстрацію народження [PERSON], [INFO]. Відомості про його батька - [PERSON], громадянина України, записані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (ім'я та по батькові батька дитини записуються за вказівкою матері), мати дитини - [PERSON], громадянка України (а.с. 20). В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] ні особисто, ні через представника не звертався з заявою до органу державної реєстрації актів цивільного стану про походження від нього дитини - [PERSON], [INFO]. Також в судовому засіданні і позивач і свідки підтвердили, що [PERSON] ніколи не бачив дитини і не визнавав [PERSON] своїм сином. 03.04.2018 року за клопотанням позивача у даній справі було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу для з'ясування питання чи є [PERSON] біологічним батьком дитини [PERSON], який народився [INFO] року від матері [PERSON] (а.с. 53). На час проведення експертизи провадження у справі зупинено. Для відібрання експериментальних зразків учасники експертизи - [PERSON], дитина [PERSON], [PERSON] запрошувались на 23.05.2018 та 15.06.2018 року, проте зазначені особи для відбору зразків не з'явились. [PERSON] ухвалу суду про призначення експертизи і повідомлення про необхідність з'явитись для відібрання зразків не отримував, конверти повертались за закінченням терміну зберігання. 10.07.2018 року зареєстровано повідомлення експерта про неможливість проведення експертизи через неявку учасників проведення експертизи для відбору зразків (а.с. 84). Ухвалою суду від 24.09.2018 року було повторно направлено на виконання до ВНДЕКЦ МВС України ухвалу суду від 03.04.2018 року про призначення молекулярно-генетичної експертизи (а.с. 102), провадження у справі зупинено. Для відібрання експериментальних зразків учасники експертизи: [PERSON], дитина [PERSON], [PERSON] запрошувались на 07.11.18 та 05.12.2018 року. Проте, 05.12.2018 року для відбору зразків з'явились лише [PERSON] та дитина [PERSON] [PERSON] не з'явився (а.с. 123 зворот). [PERSON] також неодноразово повідомлявся про необхідність з'явитись до експерта для відібрання зразків, однак повідомлення не отримував, конверти повертались за закінченням терміну зберігання. Також у суду відсутні підстави для визнання факту, про який просить позивач, в порядку ст. 109 ЦПК України, оскільки судом не встановлено ухилення [PERSON] від участі в експертизі, повідомлення і виклики для проведення експертизи не були йому вручені за закінченням терміну зберігання (а.с. 58-59, 65-67, 72, 73-74, 105-106, 110-112, 118-120). Решта зібраних доказів, а саме показання свідків і фото та відео матеріали не є достатніми в розумінні ст. 80 ЦПК України для встановлення походження дитини [PERSON] [PERSON], [INFO], від батька - [PERSON] В судовому засіданні були заслухані показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], вони повідомили про наявність стосунків між [PERSON] і [PERSON] в період з кінця 2012 року до травня 2013 року, проте жоден свідок не міг стверджувати, що батьком народженої дитини є [PERSON] Дані стосунки не були тривалими, сама позивач не змогла підтвердити того, що разом із [PERSON] в них склались фактичні шлюбні стосунки, що вони вели спільно господарство, робили спільні витрати, у них був спільний бюджет. Сторони були зареєстровані за різними адресами, [PERSON] також сказала, що дійсного бажання відповідача на реєстрацію шлюбу не було. Фотокартки із зображенням [PERSON] і [PERSON], дітей позивача, їх родичів також не є достовірними доказами походження дитини від [PERSON] В судовому засіданні були оглянуті короткі відеозаписи спільного перебування [PERSON] і [PERSON] в Москві, у батьків позивача та відповідача в с. Комарів, позивач повідомила, що вони стосувались періоду протягом 2012 - 2013 років. На одному відеозаписі наявний фрагмент розмови [PERSON] і [PERSON] щодо імені «[PERSON]». Проте, під час розмови жодного слова про народження майбутньої спільної дитини і про батьківство ними не сказано. Тому вказані докази також не містять інформацію щодо предмета доказування - походження дитини від батька і не є належними в розумінні ст. 77 ЦПК України. На запитання суду [PERSON] повідомила, що відеоматеріалів, на яких було б зафіксовано визнання [PERSON] свого батьківства майбутньої дитини, немає. Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку, що позивач не довела своїх вимог, тому в задоволенні даного позову слід відмовити. Судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed