Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

08.07.2020 позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність виконавчого комітету Чернігівської міської ради щодо не розгляду його заяви від 07 травня 2020 про виключення з числа службових квартир [ADDRESS] , надання квартирі [ADDRESS] статусу житлової, закріплення квартири [ADDRESS] за [PERSON] та зобов`язати виконавчий комітет Чернігівської міської ради прийняти рішення про виключення з числа службових квартири [ADDRESS] , надання квартирі [ADDRESS] статусу житлової, закріплення вказаної квартири за [PERSON] . У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та пояснив суду, що вказану квартиру отримував батько позивача, який в подальшому знявся з реєстрації, особовий рахунок на квартиру було переведено на матір позивача, яка нібито померла після подачі позову до суду. Також зазначив, що позивач не звертався до Комунального підприємства «Деснянське» Чернігівської міської ради щодо виключення квартири з числа службових, а особовий рахунок на квартиру після смерті матері позивач не переводив. Представник відповідача виконавчого комітету Чернігівської міської ради з позовною заявою не погоджувався та просив відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у відзиві. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Статтею 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач в обґрунтування заявленого позову посилається, що у 1992 році підприємство - Виробниче об`єднання житлово-комунального господарства Деснянського району у 1992 році припинило своє існування, але жодного документа на підтвердження даного факту - не надано. Як зазначено у позовній заяві та визначено у р. II п. 8 Положення про виключення з числа службових жилих приміщень в м. Чернігові (затвердженого рішенням Чернігівської міської ради 26.04.2018 р. № ЗО/УИ-7): «У разі ліквідації виключення жилого приміщення з числа службових здійснюється на підставі заяви фізичної особи до виконавчого комітету Чернігівської міської ради, якій службове житло надавалося. До заяви додаються документи, передбачені п. 7 Положення». Станом на\~подання позивачем\~позовної заяви\~жодним чином\~не підтверджено\~та не\~надано документу\~що Виробниче об`єднання житлово-комунального господарства Деснянського району припинило діяльність у 1992 році. Законом УРСР Про підприємництво від 7 лютого 1991 року № 698 було передбачено, що державна реєстрація\~підприємництва проводиться\~у виконавчому\~комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів за місцем діяльності або проживання. Згідно цього закону органи державної статистики встановлюють «коди суб`єкта підприємницької діяльності» у процесі реєстрації суб`єктів підприємницької діяльності у місцевому виконавчому комітеті. З метою забезпечення єдиного державного обліку всіх господарюючих суб`єктів, що є юридичними або фізичними особами (підприємцями) і підлягають відповідно до законодавства державній реєстрації, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 14 липня 1993 року № 538 створено Державний реєстр звітних (статистичних) одиниць України. Пунктом 3 згаданої постанови Кабінету Міністрів України розроблення і ведення Державного реєстру звітних (статистичних) одиниць України покладено на Міністерство статистики. Згідно з пунктом 4 Положення про Державний реєстр звітних (статистичних) одиниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 липня 1993 року № 538, до Державного реєстру звітних (статистичних) одиниць України включались відомості про: всі юридичні особи на території України, а також юридичні особи України, що перебувають за її межами; всі розташовані на території України структурні одиниці, що не є юридичними особами і головні організації яких розташовані за її межами; всі фізичні особи, які займаються підприємницькою діяльністю і проживають на території України, незалежно від їх громадянства. До 1993 року в Україні діяв Загальносоюзний класифікатор підприємств та організацій (російською: ОКПО общесоюзный классификатор предприятий и организаций). Підприємству або організації при створенні надавався «код ЗКПО (ОКПО)», після подання звітності органи статистики, галузеві міністерства та відомства формували відокремлені бази даних (реєстри) про підприємства та організації. Зокрема, як вбачається з вище викладеного, єдиного підходу до систематизації інформації про підприємства та організації не існувало. У 1996 році правонаступником Державного реєстру звітних (статистичних) одиниць України став Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України (ЄДРПОУ), що був створений відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року № 118. Згідно з пунктом 5 згаданої постанови Кабінету Міністрів України формування бази даних ЄДРПОУ здійснювалось на основі Державного реєстру звітних (статистичних) одиниць України із збереженням присвоєних суб`єктам господарської діяльності ідентифікаційних кодів. Відповідно до пункту 3 Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року № 118, до ЄДРПОУ включались дані про такі суб`єкти господарської діяльності: юридичні особи, а також їх філії, відділення, представництва, інші відокремлені підрозділи, що розташовані на території України і провадять свою діяльність на підставі законодавства України; юридичні особи, а також їх філії, відділення, представництва, інші відокремлені підрозділи, розташовані за межами України, які створені з участю юридичних осіб України і діють відповідно до законодавства іноземних держав. Згідно з пунктом 2 згаданого Положення ЄДРПОУ створювався з метою: забезпечення єдиних принципів ідентифікації суб`єктів господарської діяльності та їх державного обліку в межах інформаційного простору України; здійснення спостережень за структурними змінами в економіці, які відбуваються під час створення суб`єктів господарської діяльності, їх реорганізації та ліквідації; забезпечення державних органів інформацією про суб`єкти господарської діяльності; організації на основі Державного реєстру суцільних і вибіркових статистичних спостережень, одноразових обстежень та переписів. Тобто, ЄДРПОУ формувався в першу чергу з метою класифікації суб`єктів господарювання для здійснення статистичних спостережень за структурними змінами в економіці, які відбуваються під час створення суб`єктів господарської діяльності, їх реорганізації та ліквідації. Для досягнення цієї мети пунктом 4 Положення про ЄДРПОУ передбачено, що інформаційний фонд реєстру включає такі види даних: ідентифікаційні - ідентифікаційний код суб`єкта господарської діяльності, що є єдиним для всього інформаційного простору України, та його назва; класифікаційні - дані про галузеву, територіальну, відомчу належність, форму власності та організаційно-правову форму господарювання; довідкові - дані про адресу, телефон, факс, прізвище керівника, засновників (інвесторів) тощо; реєстраційні - дані про державну реєстрацію (перереєстрацію), епосі створення, реорганізацію, ліквідацію тощо; економічні - дані, які і характеризують виробничо-технічні та фінансово-економічні показники суб`єкта господарської діяльності. Спрямованість ЄДРПОУ на накопичення статистичної інформації також підтверджується діючим на той момент механізмом державної реєстрації суб`єктів господарювання, який передбачав обов`язок органу, який здійснює реєстрацію, після видачі свідоцтва про реєстрацію в десятиденний термін подати відомості про реєстрацію суб`єкта господарювання органу державної статистики (стаття 8 Закону України Про підприємництво у редакції від 22 грудня 1995 року). 1 січня 2004 року набрав чинності Цивільний кодекс України, статтею 91 якого встановлено, що цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб згідно з статтею 4 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (набрав чинності з 1 липня 2004 року) полягає у засвідченні факту створення або припинення юридичної особи шляхом внесення відповідних записів до ЄДР (у першій редакції цього закону).. Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців (ЄДР), був створений відповідно до Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців від 15.05.2003 № 75 5-IV, що забезпечує накопичення інформації про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, але дата набрання чинності даним законом є лише 01.07.2004 року. На даний час продовжує діяти вище вказаний ЄДР, але вже має іншу розширену назву - Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань. Проводять державну реєстрацію та вносять відомості до ЄДР державні реєстратори за місцезнаходженням юридичної особи або за місцем проживання фізичної особи - підприємця у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» від 1 5.05.2003 № 755- IV зі змінами. Таким чином, суд доходить висновку, що Виробниче об`єднання житлово-комунального господарства Деснянського району в свій час не мало змоги отримати код ЄДРПОУ (восьми значний код), оскільки на той час такого реєстру фактично не існувало. Згідно Архівної довідки №17-24/168/1 від 18.08.2020 вбачається, що рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради народних депутатів від 18 травня 1992 року №143 пункт 2, затверджено Статут та зареєстроване державне комунальне підприємство житлово-комунального господарства Деснянського району, засноване Чернігівською міською Радою народних депутатів, адреса підприємства: м. Чернігів, вул. Ак. Павлова, 13. У пункті 1.1 Статуту державного комунального підприємства житлово-комунального господарства Деснянського району, затвердженого рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради народних депутатів від 18 травня 1992 року №143, зазначено, що державне комунальне підприємство житлово-комунального господарства Деснянського об`єднання житлово-комунального господарства є правонаступником Деснянського виробничого об`єднання. Розпорядженням першого заступника Чернігівського міського голови від 29 грудня 1999 року №605-р, пункт 2.1, затверджено статут та перереєстровано державне комунальне підприємство житлово-комунального господарства Деснянського району в комунальне підприємство житлово-комунального господарства Деснянського району. Рішенням Чернігівської міської ради (дванадцята сесія п`ятого скликання) від 26 грудня 2006 року «Про перейменування комунального підприємства житлово-комунального господарства Деснянського району» комунальне підприємство житлово-комунального господарства Деснянського району перейменоване у комунальне підприємство «Деснянське» Чернігівської міської ради (а.с. 71). З копії листа начальника комунального підприємства «Деснянське» Чернігівської міської ради від 13.08.2020 вбачається,що рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради народних депутатів №292 від 02.10.1991 року «Про виділення житла громадянам міста, видачу ордерів, затвердження представлених списків, виділення житла громадянам проживаючим в будинках, які підлягають знесенню і аварійних будинках» п. 5.2 виділено виробничому об`єднанню житлово-комунального господарства Деснянського району службову двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] майстру ЖКГ-6 [PERSON] (а.с. 72-74). Довідкою КП «Деснянське» Чернігівської міської ради від 03.08.2020 виданої заступнику міського голови керуючому справами виконкому С.І. Фесенку підтверджується, що Міськжитлооб`єднання міста Чернігова 01.11.1988 р. наказом обласного управління житлового господарства №95 від 01.11.1988 року було реорганізовано. Внаслідок реорганізації ремонтно-будівельна дільниця увійшла до складу виробничого об`єднання житлово-комунального господарства Деснянського району міста Чернігова. Виробниче об`єднання житлово-комунального господарства Деснянського району м. Чернігова перейменовано в державне комунальне підприємство житлово-комунального господарства Деснянського району міста Чернігова (рішення Чернігівського міськвиконкому №143 від 18.05.1992р.) Державне комунальне підприємство житлово-комунального господарства Деснянського району м. Чернігова перереєстровано в комунальне підприємство житлово0коумнального господарства Деснянського району м. Чернігова (розпорядження міської ради №605р від 29.12.1999р.). Комунальне підприємство житлово-комунального господарства Деснянського району перейменовано в комунальне підприємство «Деснянське» Чернігівської міської ради (рішення міської ради 12 сесія 5 скликання від 26.12.2006р.) (а.с. 75) та копією трудової книжки працівника ( а.с. 78), з якої вбачається реорганізація даного підприємства. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, про відсутність підстав для визнання протиправною бездіяльність виконавчого комітету Чернігівської міської ради в частині не розгляду заяви позивача від 07 травня 2020 року про виключення з числа службових квартир [ADDRESS] , оскільки Позивачу ( [PERSON] ) було надано відповідь (лист № 4590/1-10/2020вих. М-3272-1- 09 від 29.05.2020 р.) у відповідності та з дотриманням норм Закону України «Про звернення громадян», оскільки останній не отримував службової квартири, особовий рахунок на спірну квартиру на ім`я позивача не було переведено, а квартира була надана батьку позивача, який має можливість подати заяву до КП «Деснянське» Чернігівської міської ради. Також з аналогічним зверненням позивач має право звернутися до КП «Деснянське» Чернігівської міської ради та останнє подає клопотання до виконавчого комітету Чернігівської міської ради з певним переліком документів. На підставі вище викладеного, в розрізі чинного законодавства маємо факти, які прямо суперечать Положенню про виключення з числа службових жилих приміщень в м. Чернігові службової квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , оскільки жодним чином Позивачем не доведено факту ліквідації Виробничого об`єднання житлово-комунального господарства Деснянського району в оперативному віданні якого перебувала квартира (випливає з витягу із рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 292 від 02.10.1991 року), а фактів ліквідації у відповідності до законодавства не надано. Разом з тим, позивачу було надано відповідь (лист № 4590/1 - 10/2020вих. М-3272-1-09 від 29.05.2020 р.) в межах чинного законодавства та уповноваженою особою Чернігівської міської ради - секретарем міської ради Хольченковою Н.М., у відповідності до розпорядження міського голови № 80-р від 05.06.2020 р. «Про функціональні повноваження міського голови, секретаря міської ради, першого заступника міського голови, заступників міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради» (за посиланням https://chemigiv-rada.gov.ua/rozporyad-mr-golovy/sid-46/id-43105/). Таким чином, позовні вимоги позивача до виконавчого комітету Чернігівської міської ради з підстав заявлених позивачем не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed