Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

10.07.2015 року Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив стягнути з Відповідача на його користь борг за договором позики в розмірі 1 365 650,00 грн. та судовий збір в розмірі 3654,00 грн. В позові посилається на те, що 24.09.2012 року надав 65 000,00 доларів США у позику Відповідачу, які останній зобов'язався повернути до 24.09.2014 року, про що складено відповідну розписку. Позивач посилається, що Відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав та не повернув Позивачу вищезгадану суму коштів в розмір 65 000,00 доларів США. Таким чином, у зв'язку з невиконанням Відповідачем взятих на себе зобов'язань, Позивач просить стягнути з Відповідача суму боргу в розмір 65 000,00 доларів США, що станом на день подання позову згідно офіційного курсу НБУ становить 1 365 650,00 грн. В судовому засіданні Позивач позов підтримав в повному обсязі та просив суд його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, проте зазначив, що на даний час в нього складне матеріальне становище, а тому він не має можливості повернути грошові кошти Позивачу. Наслідки визнання відповідачем позову йому роз'яснені і зрозумілі. Згідно ч.1 ст.174 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 2 статті 1047 ЦК України встановлює, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що між Позивачем та Відповідачем 24.09.2012 року було укладено договір позики, відповідно до якого Позивач надав Відповідачу в борг 65 000,00 доларів США, строком до 24.09.2014 року (а.с.4). Так, відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Таким чином, наявність боргової розписки у позикодавця та відсутність останньої у позичальника, свідчить про те, що боргові зобов'язання останнім не виконані. Встановлено, що оригінал договору позики від 24.09.2012 року знаходився у Позивача та не повернутий Відповідачу. У борговій розписці від 24.09.2012 року чітко зазначено про те, що Відповідач отримав кошти в розмірі 65 000,00 доларів США та зобов'язався їх повернути Позивачу у тому ж розмірі до 24.09.2014, тобто отримано кошти в борг. За таких обставин, суд вважає, що боргова розписка від 24.09.2012 року в розумінні вимог ст. 1047 ЦК України є належним доказом у справі в підтвердження отримання Відповідачем у позику від Позивача коштів у розмірі 65 000,00 доларів США. Крім того, дані обставини були визнані Відповідачем в суді. Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до частини 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 525 ЦК України закріплено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Судом встановлено, що Відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання та суму боргу у розмірі 65 000,00 доларів США в строк до 24.09.2014 року, Позивачу не повернув, а тому суд вважає, що позовні вимоги Позивача про стягнення з Відповідача боргу за договором позики від 24.09.2012 року у розмірі 65 000,00 доларів США, що станом на день підписання позову - 03.07.2015 року згідно офіційного курсу НБУ України становить 1 365 650,00 грн., підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3654,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved