Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

07 жовтня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про визнання права власності на 1/3 (одну третю) частку гаражу № [NUMBER] , в гаражному кооперативі (колективі) «За рулем-1», що розташований за адресою: Полтавська область, місто Миргород, вулиця Заливна. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Внаслідок смерті відкрилася спадщина, зокрема на нерухоме майно - гараж № [NUMBER] , в гаражному кооперативі (колективі) «За рулем-1», що розташований за адресою Полтавська область, місто Миргород, вулиця Заливна. Позивачка в установленому законом порядку прийняла спадщину, звернувшись із заявою про прийняття до Першої миргородської державної нотаріальної контори у строк встановлений чинним законодавством. 13.10.1994 державний нотаріус видав спадкоємцю свідоцтво про право на спадщину на квартиру по [ADDRESS] .. Іншими спадкоємцями, які прийняли спадщину, після смерті [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] .. Після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно - гараж № [NUMBER] , в гаражному кооперативі (колективі) «За рулем-1», що розташований за адресою: Полтавська область, місто Миргород, вулиця Заливна. Постановою завідувача Першої Миргородської державної нотаріальної контори Бобир О.Ю. від 27.08.2020 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно - гараж № [NUMBER] , в гаражному кооперативі «За рулем -1», що розташований за адресою Полтавська область, місто Миргород, вулиця Заливна, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа. Вказаний гараж [PERSON] побудував ще в 1984 році. Земельну ділянку під будівництво було виділено на підставі рішення виконкому Миргородської міської ради від 03.12.1980 року № 927 «Про будівництво гаражів по [ADDRESS] ». Побудувавши гараж, спадкодавець [PERSON] , постійно користувався ним, сплачував комунальні платежі, але свідоцтво про право власності на гараж не отримав, оскільки діюче законодавство на час будівництва гаража не передбачало оформлення свідоцтва про право власності на гараж та його державну реєстрацію. Внаслідок відсутності правовстановлюючого документу на гараж позивачка не має змоги отримати свідоцтво про право власності на згадане майно, що і змусило її звернутися до суду (а.с.1-24). Ухвалою судді від 12.10.2020 відкрито провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту належності гаражу та визнання права власності на гараж в порядку спадкування за законом, треті особи - Миргородська міська рада Полтавської області, Перша миргородська державна нотаріальна контора (а.с.32-33) Позивач [PERSON] в підготовче засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі (а.с.38). В підготовче судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, проте звернулася до суду з заявою зі змісту якої вбачається, що остання визнає позовні вимоги [PERSON] , проти задоволення позову не заперечує, розгляд справи просила провести у її відсутність (а.с.40). В підготовче судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, проте звернулася до суду з заявою зі змісту якої вбачається, що остання визнає позовні вимоги [PERSON] , проти задоволення позову не заперечує, розгляд справи просила провести у її відсутність (а.с.39). Третя особа Миргородська міська рада Полтавської області в підготовче судове засідання свого представника не направила, проте звернулася до суду клопотанням про розгляд справи у відсутність представника ради, проти задоволення позову не заперечувала (а.с.41). Представник третьої особи Першої миргородської державної нотаріальної контори в підготовче судове засідання не з`явився. Згадана нотаріальна контора звернулася до суду з клопотанням про розгляд справи у відсутність представника (а.с.53). Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. [INFO] у місті Миргород Полтавської області помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 07.02.1994 (а.с.10). Позивачка [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 01.12.1971 (а.с.14) та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 28.07.1990 (а.с.15). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, зокрема, на нерухоме майно - гараж № [NUMBER] , в гаражному кооперативі (колективі) «За рулем-1», що розташований за адресою: Полтавська область, місто Миргород, вулиця Заливна. Відповідно довідки ДКП «Миргородтехінвентаризація» №744-Т від 03.09.2020 станом на 31.12.2012 право власності на гараж № [NUMBER] в гаражному колективі «За рулем-1», що розташований: [ADDRESS] не зареєстровано. 03.09.2020 було проведено інвентаризацію та оцінку гаражу, загальна вартість якого згідно оцінки складає 15529 грн. (а.с.19). Згідно копії рішення виконавчого комітету Миргородської міської Ради народних депутатів Полтавської області від 03.12.1980 № 927 «Про будівництво гаражів по [ADDRESS] », [PERSON] виділено земельну ділянку площею 21 м2 для будівництва гаражу по [ADDRESS] (а.с.16). Відділом комунального господарства виконавчого комітету Миргородської міської Ради народних депутатів Бражнику Б.П. надано дозвіл на проведення робіт для будівництва гаражу на земельній ділянці по [ADDRESS] (а.с.17). Відповідно до довідки від 16.09.2020, виданої головою правління гаражного кооперативу «За рулем-1», померлий [PERSON] був членом гаражного кооперативу «За рулем-1», та йому належав гараж № [NUMBER] , який розміщений на території кооперативу (а.с.18). Позивачка [PERSON] і відповідачі [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] та такими, що прийняли спадщину після смерті останнього. Згадана обставина підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 13.10.1994, виданого державним нотаріусом Першої Миргородської державної нотаріальної контори, згідно якого спадкоємцями майна [PERSON] , померлого [INFO] є в рівних частках : дружина [PERSON] , дочка [PERSON] , дочка [PERSON] .. Спадкове майно на яке видано згадане свідоцтво складається з 1/3 частини квартири, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.23) Постановою державного нотаріуса Першої миргородської державної нотаріальної контори від 27.08.2020 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на гараж № [NUMBER] , що знаходиться по [ADDRESS] , після померлого [INFO] [PERSON] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на гараж (а.с.24). Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли цивільні правовідносини щодо спадкування, зокрема, щодо спадкування за законом, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] був власником гаражу № [NUMBER] , в гаражному кооперативі (колективі) «За рулем -1», що розташований за адресою: Полтавська область, місто Миргород, вулиця Заливна. Вказаний факт підтверджується доказами, дослідженими судом, зокрема: копією рішення виконавчого комітету Миргородської міської Ради народних депутатів Полтавської області від 03.12.1980 № 927 «Про будівництво гаражів по [ADDRESS] », згідно якого [PERSON] виділено земельну ділянку площею 21 м2 для будівництва гаражу по [ADDRESS] ; копією дозволу відділу комунального господарства виконавчого комітету Миргородської міської Ради народних депутатів на проведення робіт: будівництва гаражу по [ADDRESS] , виданого [PERSON] ; довідкою від 16.09.2020 голови правління гаражного кооперативу «За рулем-1», згідно якої померлий [PERSON] був членом гаражного кооперативу «За рулем-1» та йому належав гараж № [NUMBER] , який розміщений на території кооперативу. Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно, зокрема, за заповітом, і регулюються Конституцією України, ЦК України та ЦПК України. Так, згідно із ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Статтею 25 ЦК України передбачено, що цивільна правоздатність особи припиняється у зв`язку з її смертю, тобто померла особа не може мати майна на праві власності. Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності, в тому числі, в порядку спадкування. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.3 ст.1223, ч.1 ст.1220 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи перевірені докази, суд вважає, що факт належності спадкодавцю [PERSON] на праві власності гаражу № [NUMBER] , в гаражному кооперативі (колективі) «За рулем-1», що розташований за адресою: Полтавська область, місто Миргород, вулиця Заливна, підтверджений, а тому зазначений гараж входить до складу спадщини після його смерті. Позивач є спадкоємцем за законом майна, яке належало померлому [PERSON] , вчинила дії по прийняттю спадщини, тому вона набула право на згадане майно в порядку спадкування. Оскільки право позивача на оформлення її спадкових прав на гараж № [NUMBER] , в гаражному кооперативі (колективі) «За рулем-1», що розташований за адресою: Полтавська область, місто Миргород, вулиця Заливна, що за життя належало померлому [PERSON] , порушено, то воно підлягає судовому захисту. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з положенням ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Позовні вимоги позивача не суперечать закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення. У зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved