Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

08 листопада 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про солідарне відшкодування збитків в сумі 5520 грн. 00 коп. В обґрунтуванні позову посилається на те, що рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 06 квітня 2016 року зобовязано [PERSON], [PERSON], [PERSON] за власний рахунок відновити межу між земельними ділянками розташованими по вулиці Лісозаводській, 5 та 7 у м.Світловодську, відповідно до технічних характеристик [PERSON] про встановлення та погодження в натурі меж її земельної ділянки, кадастрового плану земельної ділянки, свідоцтва про право власності на нерухоме майно і додатку №1 до висновку судової земельно-технічної експертизи, шляхом знесення існуючого між вказаними ділянками паркану (огорожі). 27 квітня 2016 року відкрито виконавче провадження із виконання вищевказаного рішення суду. Відповідачі виконали рішення частково, в звязку з чим державний виконавець на них двічі наклав штраф. Оскільки, відповідачі відмовлялися виконати рішення, погрожували їй та державному виконавцю фізичною розправою, за її заявою від 17 вересня 2016 року внесено відомості до ЄРДР по кримінальному провадженню №12016120270001787, за попередньою правовою кваліфікацією за ч.1 ст.382 КК України. Крім того, за повідомлення державного виконавця від 06 грудня 2016 року, також внесено відомості до ЄРДР, кримінальне провадження №12016120270002323 за ч.1 ст.382 КК України. 05 травня 2018 року в присутності державного виконавця, понятих, її та відповідачів, інженера землевпорядника [PERSON], дільничного [PERSON] відновлено межу, шляхом знесення існуючого паркану між вказаними в рішення суду земельними ділянками. Витрати на знесення паркану сплачені нею особисто в сумі 5520 грн. 00 коп., що підтверджується [PERSON] державного виконавця від 03 травня 2018 року. Рішення суду було виконано нею особисто більше ніж через два роки. Все це негативно вплинуло на її фізичний, емоційний стан, позбавило її спокою та змінило хід життя, завдало фізичних та моральних страждань. В звязку з чим, вона просить стягнути з відповідачів, в порядку ст.1166 ЦК України, солідарно понесені нею самостійно витрати на виконання рішення суду в сумі 5520 грн. 00 коп. Ухвалою від 19 листопада 2018 року, за клопотанням позивача, відстрочено сплату судового збору в сумі 704 грн. 80 коп. до ухвалення судового рішення у справі. Дана ухвала позивачем на час ухвалення рішення суду не виконана, судовий збір не сплачено. Крім того, ухвалою від 19 листопада 2018 року вирішено відкрити провадження у справі, розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, за участю сторін, надано відповідачам строк для подання відзиву, а позивачу, у разі його подання, строк для подання відповіді на відзив. 10 грудня 2018 року представник відповідача [PERSON] [PERSON] подала до суду відзив в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Обгрунтовує заперечення проти позову тим, що належних доказів на підтвердження неправомірності дій відповідачів позивачем не надано, вирок суду про притягнення їх до кримінальної відповідальності за умисне не виконання рішення суду немає. Тому стверджувати, що відповідачі злісно ухилялися від виконання рішення суду не можна. В 2017 році [PERSON] поставлено діагноз рак гортані. Єдиними доходами [PERSON] та [PERSON] є мінімальні пенсії, тому ними подавалася заява про зупинення відрахувань, в звязку із скрутним матеріальним становищем та станом здоровя. Вказані обставини свідчать про відсутність умислу ухилятися від виконання рішення суду. Із заробітної плати [PERSON] були здійснені всі відрахування, в тому числі і витрати на виконавче провадження, що стосується заявлених позивачем витрат. Позивач самостійно виконала рішення суду, проте з порушення встановленого порядку. Так, стягувач [PERSON] самостійно залучала субєктів господарювання ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON], оплачувала надані ними послуги по визначенню меж земельної ділянки в натурі та по перенесенню паркану в сумі 1500 грн. та 4000 грн., проте повинна була внести кошти на рахунок органу державної виконавчої служби, шляхом авансування витрат виконавчого провадження. Даний порядок не було дотримано, тому витрати понесені позивачем не є збитками в розумінні ст.1166 ЦК України та не підлягають відшкодуванню. Аналогічний відзив на позов поданий 11 грудня 2018 року представником відповідача [PERSON] [PERSON] Відповідач №3 [PERSON] своїм правом на подання відзиву на позов, передбаченим ст.178 ЦПК України, не скористався. 13 грудня 2018 року позивач [PERSON], в порядку ст.179 ЦПК України, подала відповідь на відзив, в якому посилається на те, що відсутність вироку суду про притягнення відповідачів до кримінальної відповідальності не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Для відновлення своїх порушених прав вина вимушена була понести витрати, які відповідно до ст.22 ЦК України є збитками, які вона просить відшкодувати в порядку ст.1166 ЦК України. Позивач в судовому засіданні позов підтримала повністю, підтвердила вказані в позові обставини та доповнила, що в суму 5520 грн. 00 коп. входить 4000 грн. за перенесення паркану, 1500 грн. за винесення межі та 20 грн. банківські послуги за перерахування коштів. Пояснила, що стосунки із сусідами складні, напружені, протягом тривалого часу. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала повністю та пояснила, що авансуванням коштів позивач не скористалася, оскільки воно на практиці не функціонує. Позивач не дочекавшись виконання рішення відповідачами, які всіляко ухилялися та перешкоджали, за власний рахунок виконала рішення, тому вправі вимагати відшкодування понесених витрат. Відповідач №1 [PERSON], який був присутній на судовому засіданні 18 грудня 2018 року проти позову заперечував та пояснив, що рішення суду він почав виконувати, виконав частково роботи по перенесенню паркану. Проте, захворівши на рак, кошти спрямували на його лікування. Виконання рішення суду було призупинено. Потім стягувач виконала його за свій особистий рахунок, найнявши виконавців робіт без їхньої згоди. Відповідач №2 [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог [PERSON] та пояснила, що сусідські відносини з позивачем у них вкрай складні. Чоловік дійсно почав виконувати рішення самостійно, проте захворів, всі кошти і час йшли на його лікування. Представник відповідачів №1 і №2 [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог [PERSON] посилаючись на обґрунтування вказані у їх відзивах. Відповідач №3 [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в порядку ст.128 ЦПК України, за місцем реєстрації. Причини неявки суду невідомі. Заяв та клопотань про відкладення чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Свідок [PERSON], яка є державним виконавцем в судовому засіданні пояснила, що державний виконавець Пасько виїздила на місце, після спливу добровільного строку виконання рішення суду. Був накладений штраф на відповідачів за невиконання рішення суду. Стягувач вирішила самостійно оплатити роботу по перенесенню паркану, тому уклала договір з ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON]. 03 травня 2018 року вона, разом із стягувачем, представником поліції, відповідачами були присутні під час виконання рішення суду, паркан перенесено, що підтверджується відповідним актом державного виконавця, а виконавче провадження закінчено. Свідок [PERSON], який є інженером землевпорядником, ФОП в судовому засіданні пояснив, що на підставі договору з [PERSON], яка оплатила його послуги, ним виконано технічну документацію по винесенню меж земельної ділянки в натурі. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідачів №№1, 2 та їх представника, свідків [PERSON], [PERSON] дослідивши письмові докази у справі, судом встановлені слідуючі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON], [INFO] є пенсіонеркою за віком, зареєстрована та проживає за адресою: [INFO]. (а.с.5-8) Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 06 квітня 2016 року зобовязано [PERSON], [PERSON], [PERSON] за власний рахунок відновити межу між земельними ділянками розташованими по вул.Лісозаводській, 5 та 7 у м.Світловодську, відповідно до технічних характеристик [PERSON] про встановлення та погодження в натурі меж земельної ділянки [PERSON] від 12.11.2012 року, кадастрового плану земельної ділянки [PERSON] від 14.11.2014 року, свідоцтва про право власності на нерухоме майно [PERSON] від 26.12.2014 року і додатка №1 до висновку судової земельно-технічної експертизи №80-15 від 24 вересня 2015 року, шляхом знесення (демонтажу) існуючого між вказаними земельними ділянками паркану (огорожі). (а.с.10-11) Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 04 серпня 2016 року вищевказане рішення залишено без змін. (а.с.12-14) 27 квітня 2016 року відкрито виконавче провадження №50941569 за виконавчим листом №401/5139/14-ц виданим 22 квітня 2016 року на підставі вищевказаного рішення суду. (а.с.17) 04 жовтня 2016 року актом державного виконавця встановлено, що при виході за адресою, разом із спеціалістом КП «НВБ» інженером землевпорядником [PERSON] виявлено, що забір був перенесений не повністю по додатку 1. (а.с.19) 10 листопада 2016 року актом державного виконавця встановлено, що при виході за адресою вказаною у виконавчому документі, паркан перенесено не повністю, залишилося 29 см. (а.с.20) \~ \~ \~ \~Тобто, даними доказами підтверджуються твердження відповідачів, що [PERSON] частково виконав рішення суду. 05 грудня 2016 року державний виконавець Пасько Д.В. звернувся із повідомленням до Світловодського ГУНП про притягнення до кримінальної відповідальності згідно ст.382 КК України боржника [PERSON] (а.с.16) [PERSON] державного виконавця від 03 травня 2018 року, рішення суду виконано, межу відновлено шляхом знесення існуючого паркану між земельними ділянками №5 та №7 по вул.Лісозаводська в м.Світловодську. Витрати по знесенню паркану сплачено стягувачем [PERSON] (а.с.23, 59-61) [PERSON] №ОУ-0305 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 03 травня 2018 року, ФОП [PERSON] виконав роботи по перенесенню паркану між будинками за адресою: вул.Лісозаводська, 5 та 7, а замовник [PERSON] оплатила їх в сумі 4000 грн. (а.с.24-25) [PERSON] договору №18-042 на виконання проектних, вишукувальних робіт від 25 квітня 2018 року, ТОВ «Гермес-Трейдінг» (Замовник) та ФОП [PERSON] (підрядник) уклали договір по виконанню робіт по винесенню земельної ділянки в натурі на місцевість за адресою: вул.Лісозаводська, 7 в м.Світловодськ. Договір та протокол до договору від імені замовника підписано [PERSON] та проведено оплату послуги в сумі 1500 грн. (а.с.26-29, 102) 05 липня 2017 року відповідачі зверталися до виконавчої служби із заявою про відстрочення виконання вищевказаного рішення суду, в звязку з хворобою [PERSON] (а.с.73-81) З 2016 року за даними Єдиного реєстру досудових розслідувань, перебувають на досудовому розслідуванні кримінальні провадження №12016120270002323 від 06.12.2016 року та №12016120270001787 від 17 вересня 2016 року відносно [PERSON], [PERSON], [PERSON] за ч.1 ст.382 КК України. Остаточне рішення по вказаних кримінальних провадженнях відсутнє, до суду для розгляду вони не надходили. (а.с.103-111) Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2018 року скасовано постанову державного виконавця Світловодського МРВ ДВС від 07.05.2018 року у виконавчому провадженні №50941569 про стягнення з [PERSON] витрат виконавчого провадження. (а.с.51-56) Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 лютого 2018 року залишено без задоволення подання державного виконавця про зміну порядку виконання виконавчого листа від 22 квітня 20126 року про відновлення меж земельних ділянок сторін у справі. (а.с.57-58) Таким чином, судом з достовірністю встановлено, що рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 06 квітня 2016 року про відновлення меж між земельними ділянками розташованими по вул.Лісозаводській, 5 та 7 у м.Світловодську, виконано за власні кошти стягувачем [PERSON], під час примусового виконання рішення суду в рамках виконавчого провадження №50941569 від 27 квітня 2016 року. Аналізуючи всі зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про відсутність в діях відповідачів умислу щодо невиконання судового рішення, оскільки [PERSON] частково його виконав. Даний факт сторони у справі не заперечували. В звязку з хворобою [PERSON], відсутністю достатніх коштів, вони зверталися до виконавця із заявою про відстрочення виконання рішення суду. Крім того, на сьогоднішній день відсутнє судове рішення відносно відповідачів, яке б набрало законної сили, за ст.382 КК України за невиконання ними судового рішення. Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. [PERSON] ч.1 ст.43 того ж Закону, у разі якщо витрати на залучення до проведення виконавчих дій суб'єктів господарювання на платній основі, виготовлення технічної документації на майно, здійснення витрат на валютообмінні фінансові операції та інших витрат, пов'язаних із перерахуванням коштів, перевищують суму сплаченого авансового внеску, стягувач зобов'язаний додатково здійснити авансування таких витрат. В судовому засіданні позивач та свідок [PERSON] пояснили, що авансування витрат [PERSON] не здійснювала, тобто державний виконавець у встановленому порядку не залучав будь-яких субєктів господарювання до проведення виконавчих дій та не укладав договорів про закупівлю товарів і послуг. Всі дії по укладанню договір на виконання робіт та послуг здійснювала особисто стягувач, за власний рахунок, на власний розсуд, що є суттєвим порушенням, оскільки всі ці дії відбувалися під час примусового виконання рішення суду і повинні відповідати всім вимогам Закону України «Про виконавче провадження». \~ \~ \~ \~Для відшкодування шкоди за правилами ст.1166 ЦК України необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою; вина завдавача шкоди. Вина відповідачів у невиконанні судового рішення не доведена, ініціатором прискорення виконання судового рішення була [PERSON], порядок виконання рішення суду не відповідав Закону України «Про виконавче провадження», а тому суд не вбачає жодних підстав для задоволення позовних вимог. Зважаючи на те, що позивачу за ухвалою суду від 19 листопада 2018 року вирішено відстрочити сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі, проте судовий збір так і не сплачено останньою, в задоволенні позову відмовлено повністю, то суд за власним переконанням приходить до висновку про необхідність віднесення судових витрат у справі за рахунок держави.

Outcome: dismissed