Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

07 червня 2019 року позивачі звернулися до суду з позовною заявою до відповідача про припинення права на частку у спільному нерухомому майні. В позовній заяві позивачі просять суд припинити право власності відповідача на 1/3 частину земельної ділянки № [NUMBER] з кадастровим номером №3223151000:04:070:0024 з цільовим призначенням для садівництва, площею 0,0608 га за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Українка, садове товариство «Берізка» та визнати за позивачами на 1/3 частину земельної ділянки № [NUMBER] з кадастровим номером №3223151000:04:070:0024 з цільовим призначенням для садівництва, площею 0,0608 га за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Українка, садове товариство «Берізка». В обґрунтування позову зазначили, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01.12.2010 року за позивачами та відповідачем визнано право власності на частину майна в порядку спадкування, так 30.07.2013 року за кожним зареєстровано паво речових прав по 1/3 частині на земельну ділянку № [NUMBER] з кадастровим номером №3223151000:04:070:0024 з цільовим призначенням для садівництва, площею 0,0608 га за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Українка, садове товариство «Берізка». 08.06.2017 року за кожним також зареєстровано в рівних частинах право власності на садовий будинок з допоміжними спорудами [ADDRESS] , садове товариство « Берізка ». Відповідач, як власник 1/3 частини земельної ділянки неодноразово створював перешкоди позивачам в користуванні будинком, тому позивач як співвласник 1/3 частини земельної ділянки та житлового будинку, право власності ніким не скасовано, вважає спільне користування майном не можливе, оскільки частина відповідача виходячи із загальної ділянки є замалою, виділити внатурі її не можливо, оскільки на ділянці знаходиться садовий будинок з допоміжними спорудами, які належать їм на праві приватної власності, відповідач своєю частиною не користується, тому просили захистити їх право в судовому порядку шляхом припинення права відповідача на 1/3 частину земельної ділянки та визнання за позивачами земельної ділянки. 23 червня 2019 року винесено ухвалу про скасування заочного рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 листопада 2019 року, справу призначено за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 01 жовтня 2019 року винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. Представник позивачів [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені а позові. Пояснив, що позивачі є власниками спірного садового будинку та земельної ділянки, а відповідач є співвласником земельної ділянки. внаслідок дій відповідача, порушуються права позивачів, оскільки відповідач обмежує право позивачів користуватися земельної ділянкою. Відповідач не допускав позивачів до земельної ділянки, внаслідок чого вони неодноразово зверталися до поліції. Відповідач заходив в будинок позивачів, проте не мав права. Позивачі намагалися врегулювати спір в позасудовому порядку, але відповідач відмовився, Спірне майно є неподільним, позивачами внесено на депозитний рахунок суду кошти, для присудження відповідачу частки вартості спірного майна. Задоволення позовних вимог не завдасть істотної шкоди відповідачу. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив в повному обсязі та просив відмовити в їх задоволенні, посилаючись на необґрунтованість позову. Пояснив, що він не отримував ніяких листів, оскільки поштова кореспонденція відправлялася на іншу поштову адресу. Садовий будинок в нього забрали на підставі рішення суду. вказаним спірним будинком він користувався з 1990 року по 2020 рік. В 2020 році доки його не були три місяці, виламали двері і вікна в спірному будинку, окрім нього земельною ділянкою ніхто не користувався, він неодноразово змінював в будинку замки. Спірну земельну ділянку він використовував для відповіднику. Спірний будинок загальною площею 36 м кв., а інша земельна ділянка вільна. Спірну земельну ділянку можливо поділити, є висновок експертизи від 2007 року. На даний час садовий будинок знаходиться у власності позивачів, але він з цим не погоджується. Про спільне користування майном він з позивачами не домовлявся. Спірний садовий будинок належить позивачам на підставі рішення суду, в 2013 року він передав позивачам ключі від будинку. Позивач [PERSON] має право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, незаконно, оскільки вона є громадянином іншої держави. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила в повному обсязі та просила відмовити в їх задоволенні, пояснила, що відповідачем не порушуються права позивачів. Поповичі не користуються спірним майном. В позасудовому порядку врегулювати спір вони не домовлялись. Позивачі не несли витрат по утриманню спірного майна. Земельні ділянку можливо поділити. На підставі рішення садовий будинок знаходиться у власності позивачів, проте це рішення оскаржується відповідачами, 1/3 частка - значна. Відповідач використовує спірну ділянку, він її обробляє, займається огородництвом, а також використовує її для відпочинку. Задовольнивши позовні вимоги, буде завдано значної шкоди правам відповідача. Вартість земельної ділянки є заниженою, оскільки є висновок експертизи. Відповідно до ст.ст.35, 81 ЗК України позивач [PERSON] не має права на землю, оскільки вона є громадянином іншої держави. На грошову компенсацію відповідач не погоджується, оскільки на той розмір грошової компенсації він не матиме змоги придбати собі іншу земельну ділянку дійсним слід вважати висновок експертизи про вартість земельної ділянки наданий відповідачем. Свідок [PERSON] будучи дружиною відповідача в судовому засіданні пояснила, що спірною земельної ділянкою вони користувались сім`ями разом. Спірну земельну ділянку вони обробляли до 2013 року і ніхто інший крім них її не обробляв. В квітні 2021 року вони побачили розбиті вікна садового будинку і замінені замки. Ключі від хвіртки вони передали за рішенням суду. їм не було відомо про оформлення права власності на садовий будинок. На даний час у них є потреба у земельній ділянці. Інших земельних ділянок у них з відповідачем не має. На спірній земельні ділянці після 04.04.2021 року вони не були. Свідок [PERSON] будучи сином відповідача, пояснив, що вони спірною земельною ділянкою до 2013 року користувались спільно сім`ями. Він останній раз був на спірній земельній ділянці у вересні 2020 року. У власності позивачів є садовий будинок і 1/5 частина земельної ділянки. позивачі на спірній земельній ділянці не бували. Для їх сім`ї спірна земельна ділянка є важливою, вони там відпочивали. Свідок [PERSON] в будучи другом сім`ї в судовому засіданні пояснив, що він бував на спірній земельній ділянці з 2016 року, вони там часто відпочивали, він бачив там сім`ю відповідача. Позивачів він на земельній ділянці не бачив. Останній раз він бачив, як у квітні 2021 року замінювали замки. Спірний будинок займає частину земельну ділянку виділити частку у власність там можливо. Відповідно до ст. 263 Цивільного процесуального Кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст. 264 Цивільного процесуального Кодексу України). Вислухавши представника позивача, відповідача, представника відповідача, свідків, перевіривши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01.12.2010 року [PERSON] та [PERSON] є власниками по 1/3 частини земельної ділянки № [NUMBER] з кадастровим номером №3223151000:04:070:0024 з цільовим призначенням для садівництва, площею 0,0608 га за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Українка, садове товариство «Берізка». Відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на праві спільної часткової власності по Ѕ частини за [PERSON] та [PERSON] зареєстровано садовий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до вищезгаданої статті Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Із змісту зазначеної норми закону випливає, що припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності сукупно передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України обставин, та за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. При встановленні обставин справи суд враховує те, що належна відповідачу частка у майні не є незначною по відношенню до частки позивачів. Крім того, поняття «незначна частка» є оціночним і має встановлюватися, виходячи з конкретних обставин справи. При цьому, умовою припинення права на частку є саме незначний розмір частки у праві, а не частини спільного майна, яка припадає на цю частку. Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 сформулював правову позицію від 15 травня 2013 року, згідно з якою для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених п. п. 1-3 ч. 1ст. 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Суд вважає, що 1/3 частка у власності на майно є не значною, оскільки позивачі маючи у власності 2/3 частку майна та пред`явивши позов про припинення права відповідача у спільному майні, навели достатніх правових і фактичних підстав наявності у них переважного права на майно, порушення їх прав власника іншою стороною. Відповідно до ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Статтею 358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частки спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно з ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що знаходиться у спільній частковій власності. Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Згідно з ч. 3 ст.364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене суд вважає звернення позивача [PERSON] правомірним, відповідач переконливих заперечень на позов не подав, доводи позивача не спростував, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. З матеріалів справи, зокрема з копії паспорта позивача [PERSON] , вбачається, що вона є громадянином іншої держави, що підтверджується копією паспорта та копією нотаріального посвідченого перекладу паспорта, які було додано до позовної заяви. Так, спірна земельна ділянка належить до категорії земель сільськогосподарського призначення «для садівництва». Згідно ст. 35 ЗК України іноземці та особи без громадянства, а також юридичні особи, можуть мати земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва на умовах оренди. Згідно ч. 2 ст. 81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати право власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Враховуючи вищевикладене, у іноземних громадян відсутнє право набувати право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення незалежно від того, що на таких земельних ділянках розташовані об`єкти нерухомого майна. Позивачка [PERSON] в такому випадку може бути лише орендарем земельної ділянки з вказаним цільовим призначенням. З аналізу норми ч. 4 ст. 81 ЗК України «землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцям, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню», можна зробити висновок, що єдиною підставою набуття права власності на земельні ділянки іноземними громадянами є прийняття спадщини. Чинним законодавством України не передбачено право іноземних громадян на набуття права власності на набуття права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення шляхом визнання за ними права власності на такі земельні ділянки внаслідок перерозподілу часток у праві власності за рішенням суду, що свідчить про те, що позивачем [PERSON] обрано неправильний спосіб захисту. Враховуючи викладене вище, суд вважає недоведеними посилання позову на порушення прав чи інтересів позивача [PERSON] у спірних правовідносинах, які б підлягали судовому захисту, тому суд приходить до висновку про неможливість судового захисту прав позивача [PERSON] у обраний позовом спосіб. За таких обставин в задоволенні позовних вимог позивачки [PERSON] слід відмовити. Крім того, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, а саме припиненням права власності [PERSON] на 1/6 частку земельної ділянки № [NUMBER] з кадастровим номером №3223151000:04:070:0024 з цільовим призначенням для садівництва, площею 0,0608 га за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Українка, садове товариство «Берізка» та визнанням за [PERSON] права власності на 1/6 частку земельної ділянки № [NUMBER] з кадастровим номером №3223151000:04:070:0024 з цільовим призначенням для садівництва, площею 0,0608 га за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Українка, садове товариство «Берізка», суд вважає можливим компенсувати відповідачу [PERSON] вартість 1/6 частки земельної ділянки № [NUMBER] з кадастровим номером №3223151000:04:070:0024 з цільовим призначенням для садівництва, площею 0,0608 га за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Українка, садове товариство «Берізка», виплативши йому суму у розмірі 110 619 (сто десять тисяч шістсот дев`ятнадцть) грн. 01 коп., що знаходиться на депозитному рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області, а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] частину компенсації вартості 1/6 частки земельної ділянки № [NUMBER] з кадастровим номером №3223151000:04:070:0024 з цільовим призначенням для садівництва, площею 0,0608 га за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Українка, садове товариство «Берізка», в розмірі 80 105 гривень 82 копійки. При цьому оцінюючи доводи обох сторін щодо визначення вартості спірного нерухомого майна, суд покладає в основу судового рішення наданий відповідачем висновок про вартість об`єкта оцінки, виготовлений ТОВ «Консалтингова фірма «Євротерра» від 20.09.2021 року, яким ринкова вартість спірної земельної ділянки визначена в розмірі 1 144 349 грн., та якому суд надає перевагу при оцінці доказів. Нааний позивачем на підтвердження тих самих обставин доказ - висновок про експертну грошову оцінку земельної ділянки, виготовлений ТОВ «Ріалті Україна» 22.03.2019 року, суд вважає необґрунтованим, оскільки станом на час винесення судового рішення він містить неактуальну інформацію про вартість предмету оцінки, а також не містить достатнього і переконливого обґрунтування та додатків на відміну від зазначеного вище висновку, що покладений в основу судового рішення. Враховуючи викладене, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що позовні вимоги доведені належними і допустимими доказами лише частково, тому позов підлягає до часткового задоволення. Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial