Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-05 00:00:00

07 березня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить позбавити останнього батьківських прав щодо неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі до 30.04.2008 року. У шлюбі народився син [PERSON]. З 30.04.2008 року даний шлюб розірвано у судовому порядку, після розлучення син проживає з матір'ю. Позивач пояснює, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова у справі № 2-3445/08 від 2008 року стягнуто з відповідача аліменти на утримання сина, проте з моменту винесення рішення суду про стягнення аліментів відповідач свої обов'язки по сплаті аліментів виконував нерегулярно, а з 2013 року та по даний час, відповідач своїх обов'язків по сплаті аліментів не виконує зовсім, будь-якої іншої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, дитина повністю знаходиться на її утриманні. Стверджує, що відповідач передбачених законом та моральними засадами суспільства своїх батьківських обов'язків не виконує, самоусунувся від будь-якого спілкування з дитиною, вихованням та матеріальним утриманням дитини не займається, не цікавиться її станом здоров'я, фізичним, моральним та духовним розвитком, навчанням, тобто фактично усунувся від виконання своїх батьківських обов'язків; не відвідує навчальний заклад та дитину вдома. Вказує, що відповідач жодним чином не був позбавлений інформації стосовно проживання дитини, а з її боку не створювались перешкоди у спілкуванні з дитиною, що, вважає, свідчить про фактичну можливість та свідоме небажання відповідача виконувати свої батьківські обов'язки відносно дитини. Позивач у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. В своїх поясненнях посилалась на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позбавлення його батьківських прав щодо [PERSON], обґрунтовуючи це тим, що в останній раз бачив сина у 2015 році на пляжі, а до цього його давно не бачив. Стверджує, що він не знав номеру телефону позивачки, щоб мати змогу спілкуватись з сином, а коли він приходив до неї додому, то двері йому ніхто не відчиняв. Представник третьої особи у судовому засіданні позов підтримав, зазначив, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що після розлучення відповідач декілька разів приходив до [PERSON], а після того як дитині виповнилось 5 років - жодного разу не приходив. У тому році [PERSON] розповідав їй, що бачив батька на пляжі і тато його не упізнав. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона працює вихователем у дошкільному закладі № 59, який відвідував [PERSON], і показала, що жодного разу батько дитини у її групу у період з 2009 по 2012 рік не приходив. Вислухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступник підстав. Судом встановлено, що батьками дитини [PERSON], [INFO], являються [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 8). Неповнолітній [PERSON] проживає разом зі своєю матір'ю, що вбачається з довідки КП «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради від 12.02.2016 року № 553 (а.с. 44). Згідно розрахунку про стан заборгованості по сплаті аліментів, наданого Новозаводським ВДВС Чернігівського міського управління юстиції [PERSON] станом на 01.01.2016 року має заборгованість по аліментам на утримання сина в сумі 33248,00 грн. (а.с. 12). Згідно довідки № 5 від 24.02.2016 року Чернігівського дошкільного навчального закладу № 59 «Білочка» Чернігівської міської ради рідний батько дитини [PERSON], [INFO], за час перебування дитини в ДНЗ № 59 (з 01.09.2007 року по 31.08.2012 року) не приймав участі у вихованні дитини, не цікався життям сина в садочку, на батьківських зборах не з'являвся, з вихователями в групі не спілкувався (а.с. 13). Згідно довідки від 12.02.2016 № 01-24/43 Чернігівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 33 Чернігівської міської ради рідний батько [PERSON], учня 4б класу ЗНЗ № 33 - [PERSON], не приймає участі в вихованні дитини, не цікавиться шкільним життям сина. За час навчання [PERSON] в ЗНЗ № 33 на батьківських зборах не з'являвся, з класним керівником не спілкувався (а.с. 14). Доказів, які б спростовували вищевказані обставини, відповідачем суду не надано. Суд не вважає доведеними відповідачем обставини щодо того, що він прикладав достатні зусилля для регулярного спілкування з дитиною, намагався проявити по відношенню до дитини батьківську турботу, та достатніми для відмови в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав. Таким чином, позивачем доведений той факт, що відповідач від виховання сина самоусунувся, його долею не цікавиться, будь-якої матеріальної допомоги не надає. Вказані обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами. Як вбачається з висновку, затвердженого рішенням виконавчого комітету Деснянської районної у м. Чернігові ради від 25 квітня 2016 року № 73, про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо [PERSON], [INFO] (а.с. 40, 41), комісія вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], відносно малолітнього сина. Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. За таких обставин, звернення до суду [PERSON] є правомірним, оскільки дитина проживає в її сім'ї та вона є її матір'ю. Відповідно до ст.164 Сімейного Кодексу України, батьки або один з них можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Вирішуючи спір, суд враховує вимоги ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27.09.1991, де зокрема зазначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Таким чином, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав відповідача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки він тривалий час ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню і утриманню сина. Позивачем понесені і документально підтвердженні судові витрати в сумі 551,20 грн. судового збору, які згідно ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved