Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

09.08.2016 року [PERSON] звернулась із вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач послалась на те, що сторони є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Стверджуючи, що відповідач не надає достатньої матеріальної допомоги на утримання дитини, позивач просила стягнути з нього аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх його доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судовому засіданні позов підтримала. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову в порядку ч.4 ст.174 ЦПК України судом не встановлено, оскільки визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Дослідивши обставини справи, докази, на які сторони послались в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав: Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 14.12.1991 року виконкомом Петрівської селищної ради Іванівського району Одеської області, актовий запис №34. Вони є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, зареєстрованим Третім відділом реєстрації актів громадського стану Приморського районного управління юстиції м.Одеси від 22.07.2003 року, актовий запис №251. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідач не надає достатньої та регулярної допомоги на утримання дитини, що надає позивачу право на стягнення аліментів за рішенням суду. На час розгляду справи [PERSON] працює на посаді помічника машиніста тепловоза-електровоза в виробничому підрозділі «Локомотивне бюро Одеса-Сортувальна «Регіональної філії «Одеська залізниця «ПАТ «Укрзалізниця». Згідно із довідкою товариства від 03.11.2016 року з травня 2016 року по жовтень 2016 року відповідач отримав заробітну плату у загальному розмірі 42\~457,24 грн. Враховуючи, що [PERSON] працює, отримує заробітну плату, аліменти підлягають стягненню з нього в порядку ст. 183 Сімейного Кодексу України у частці від доходу. При визначенні розміру аліментів суд враховує вимоги ст. 182 Сімейного Кодексу України та Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, зокрема, матеріальний, сімейний стан сторін, мінімальний розмір аліментів відповідно до прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік». Обставин, які відповідно до вимог Сімейного Кодексу України перешкоджали б відповідачеві виконанню обовязку по утриманню дитини судом не встановлено. Враховуючи наведене, а також визнання відповідачем позову, суд вважає можливим стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходу. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» за подання позову про стягнення аліментів позивачі звільнені від сплати судового збору, судовий збір у розмірі 551,20 грн. підлягає присудженню з [PERSON] в дохід держави в порядку ч.3 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved