Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

09 вересня 2014 року в Слов'янський міськрайонний суд звернулося ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію, обґрунтувавши свої вимоги тим, що відповідач на підставі особового рахунку [NUMBER] є споживачем електричної енергії, а ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» постачальником. Станом на теперішній час у [PERSON] через неналежну оплату вартості спожитої електроенергії, виникла заборгованість у розмірі 2742 грн. 15 коп. Боржника було повідомлено про заборгованість, але таке повідомлення було проігноровано. Окрім того, відповідачу нараховані три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 90 грн. 28 коп. Посилаючись на дані обставини, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по сплаті за спожиту електроенергію у сумі 2742 грн. 15 коп., 3% річних від простроченої суми у розмірі 90 грн. 28 коп. та судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. Представник позивача ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» - Удовиченко О.В., діючий на підставі довіреності від 01 січня 2014 року (а.с. 15), у судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. У попередніх судових засіданнях позовні вимоги підтримував у повному обсязі, обґрунтовуючи обставинами викладеними в позові, додатково зазначивши, що за особовим рахунком відповідача зареєстрована пільга з оплати за використану електроенергію в розмірі 50 % знижки відповідно до Закону України «Про міліцію». Пільговий ліміт на сім'ю відповідача у місяць складає 105 кВт. Надання пільг на оплату спожитої електроенергії здійснюється ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» з урахуванням встановлених норм обсягів пільгового споживання. Посилаючись на наведене просив суд задовольнити позовні вимоги повністю та стягнути з відповідача наявну заборгованість. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надавши суду заяву в якій просить судовий розгляд проводити без його участі, позовні вимоги не визнає, просить відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. У попередніх судових засіданнях свою позицію обґрунтовував тим, що як колишній робітник міліції має право на знижку 50 % з оплати житлово-комунальних послуг. Однак, у порушення таких вимог Закону позивач нараховує йому повну вартість. Він самостійно вираховує пільгу, шляхом поділу суми, належної по лічильнику до сплати, навпіл. Посилаючись на наведене просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Суд, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, у межах заявлених позовних вимог установив наступне. Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Донецькобленерго» є юридичною особою, зареєстровано в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України (ЄДРПОУ), ідентифікаційний код 00131268, як самостійний суб'єкт господарювання, вказане акціонерне товариство здійснює постачання електроенергії споживачам. Як встановлено у судовому засідання та підтверджується матеріалами справи, ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» було відкрито особовий рахунок [NUMBER] на ім'я [PERSON] Об'єкт на який здійснюється постачання електроенергії та облік якої ведеться за даним особовим рахунком розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4). Відповідач [PERSON] має пільги з оплати житлово-комунальних послуг у відповідності до Закону України «Про міліцію» (50-відсоткова знижка), що підтверджується посвідченням [NUMBER], виданого 20 травня 2005 року та довідкою пенсійного відділу Управління фінансових ресурсів та економіки УМВ-С України в Донецькій області (а.с. 10-12). Згідно детальної довідки споживача, наданої суду позивачем, станом на 02 вересня 2013 року, [PERSON] віднесено до пільгової категорії (міліціонер на пенсії), розмір пільги складає 50%, дата початку 02 січня 2010 року, кількість членів, що мають право на пільгу 4 особи, пільговий ліміт на сім'ю в місяць 105 кВт.(а.с. 4-7). Отже, правовідносини сторін, які виникли з приводу забезпечення державою соціального захисту працівника міліції у вигляді надання йому 50-процентної знижки з оплати за спожиту електроенергію регулювалися нормою ч. 4 ст. 22 Закону України «Про міліцію» (у редакції від 20 грудня 1990 року), яка не містить положень про обсяги чи розміри пільгового споживання електричної енергії. Разом із тим, поряд із нормою ч. 4 ст. 22 Закону України «Про міліцію» відповідно до норм ст.ст. 4, 5, 10 ЦК України, ст.ст. 2, 8 ЦПК України на правовідносини сторін поширювалася дія як ст.ст. 8, 46 Конституції України, так і інших актів цивільного законодавства України та міжнародних договорів, застосування яких повинно здійснюватись із дотриманням принципу верховенства права та загальних засад, зокрема засад справедливості, добросовісності й розумності. Так, у ст. 46 Конституції України передбачено право громадянина на соціальний захист, якому кореспондується обов'язок держави щодо його фактичного забезпечення, зокрема, за рахунок коштів Державного бюджету України. Законодавчим актом, який визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, є Закон України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі Закон N 2017-III). Цим Законом визначено, що державні соціальні гарантії - це встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій та нормативи витрат (фінансування) - показники поточних і капітальних витрат з бюджетів усіх рівнів на забезпечення задоволення потреб на рівні, не нижчому від державних соціальних стандартів і нормативів (стаття 1 Закону N 2017-III). Статтею 9 цього Закону передбачено, зокрема, встановлення державою нормативів користування житлово-комунальними послугами, щодо оплати яких держава надає пільги. Соціальні норми і нормативи - це показники необхідного споживання продуктів харчування, непродовольчих товарів і послуг та забезпечення освітніми, медичними, житлово-комунальними, соціально-культурними послугами (абзац п'ятий статті 1 Закону N 2017-III). Згідно зі статтею 5 цього Закону державні соціальні стандарти і нормативи формуються, встановлюються та затверджуються у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за участю та погодженням з іншими сторонами соціального партнерства, якщо інше не передбачено Конституцією України та законами України. Закон N 2017-III визначає, що нормативи споживання - це розміри споживання в натуральному виразі за певний проміжок часу (за рік, за місяць, за день) продуктів харчування, непродовольчих товарів поточного споживання та деяких видів послуг (абзац другий частини першої статті 4 Закону N 2017-III). На підставі нормативів споживання визначають нормативи фінансового забезпечення державних соціальних гарантій та здійснюється їх фінансування (стаття 21 Закону N 2017-III, стаття 102 Бюджетного кодексу України, Постанова N 256). Відповідно до статті 95 Конституції України бюджетна система України будується на засадах справедливого і неупередженого розподілу суспільного багатства між громадянами і територіальними громадами; виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків; держава прагне до збалансованості бюджету України. Метою і особливістю закону про Державний бюджет України є забезпечення належних умов для реалізації положень інших законів України, які передбачають фінансові зобов'язання держави перед громадянами, спрямовані на їх соціальний захист, у тому числі й надання пільг, компенсацій і гарантій (Рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року N 6-рп 2007 у справі про соціальні гарантії). Державний бюджет України затверджується щорічно Верховною Радою України на період з 1 січня по 31 грудня, а за особливих обставин - на інший період (стаття 96 Конституції України). У Рішенні від 27 листопада 2008 року N 26-рп/2008 Конституційний Суд України вказав, що положення частини третьої статті 95 Конституції України щодо прагнення держави до збалансованості бюджету України у системному зв'язку з положеннями частини другої цієї статті, статті 46 Конституції України треба розуміти як намагання держави при визначенні законом про Державний бюджет України доходів і видатків та прийнятті законів, інших нормативно-правових актів, які можуть вплинути на доходну та видаткову частини бюджету, дотримуватися рівномірного співвідношення між ними. З огляду на зазначене Конституцій Суд України в Рішенні від 26 грудня 2011 року N 20-рп/2011 визнав принцип збалансованості бюджету як один із визначальних поряд з принципами справедливості та пропорційності (розмірності) у діяльності органів державної влади, зокрема, в процесі підготовки, прийняття та виконання державного бюджету на поточний рік. Пунктом 11 частини першої статті 40 Бюджетного кодексу України встановлено, що предметом регулювання закону про Державний бюджет України є додаткові положення, що регламентують процес виконання бюджету. Як убачається, щорічними законами України про Державний бюджет України, зокрема на 2011 рік, передбачалося, забезпечення пільг на оплату електричної енергії працівникам міліції та ветеранам органів внутрішніх справ за рахунок субвенції (міжбюджетні трансферти для використання на певну мету в порядку, визначеному органом, який прийняв рішення про надання субвенції) з державного бюджету місцевим бюджетам; перерахування субвенції з державного бюджету здійснюється в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України за рахунок відповідних надходжень до бюджету. Законами про Державний бюджет України на 2012, 2013 роки передбачено, що норми й положення статті 22 Закону України «Про міліцію» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на відповідний рік. Отже, Верховна Рада України, ухваливши ці закони та визначивши Кабінет Міністрів України державним органом, який повинен забезпечувати реалізацію встановлених законами України соціальних прав громадян, надала право Кабінету Міністрів України визначати порядок та розміри соціальних виплат виходячи з наявних фінансових можливостей бюджету, що за висновком Конституційного Суду України, викладеному в Рішенні від 26 грудня 2011 року N 20-рп/2011, узгоджується з функціями Уряду, визначеними у статті 116 Конституції України. Таким чином, розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави та повинні надаватися в порядку й розмірах, передбачених відповідними нормативними актами - законами України «Про Державний бюджет» і постановами Кабінету Міністрів України N 256, N 879. На залежність розмірів соціальних виплат і соціальних послуг від фінансових можливостей держави вказав Конституційний Суд України й у своїх рішеннях від 19 червня 2001 року N 9-рп/2001 та від 8 жовтня 2008 року N 20-рп/2008. Аналогічні положення відображені у статті 22 Загальної декларації прав людини, згідно з якою кожна людина як член суспільства має право на соціальне забезпечення, здійснення необхідних для підтримання її гідності, вільного розвитку її особи прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави; а також у Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, який встановлює загальний обов'язок держав забезпечувати здійснення цих прав у максимальних межах наявних ресурсів (стаття 2). Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 15 січня 2014 по справі № 6-153цс13, що є обов'язковим для виконання на підставі ч.1 ст.360-7 ЦПК України. Отже системний аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про правомірність дій позивача по нарахуванню вартості спожитої відповідачем електроенергії. Відтак, законодавством України передбачено надання пільг в оплаті спожитої електричної енергії в певних об'ємах. Згідно Постанови № 879 від 01 серпня 1996 року «Про встановлення норм користування житлово-комунальними послугами громадянами, які мають пільги щодо їх оплати» встановлено, що громадянам зазначені пільги надаються в межах таких норм: а) споживання електричної енергії на комунально-побутові потреби: - у сільських і міських населених пунктах (крім будинків, які обладнані електричними плитами і електроопалювальними установками) - у розмірі 75 кВт*год на сім'ю з однієї-двох осіб на місяць, у тому числі, якщо обидва члени сім'ї мають право на пільгову знижку і додатково 15 кВт/год на кожного іншого члена сім'ї, а також осіб, які не належать до членів сім'ї пільговика, але зареєстровані і проживають у зазначеному житловому приміщенні (будинку) і мають право на знижку плати, але не більше як 150 кВт/год на місяць. Згідно довідки про склад сім'ї відповідача, кількість зареєстрованих членів сім'ї складає 4 особи. Отже, у даному знижка складає 50 % з лімітом 105 кВт/ год на місяць. Така пільга та ліміт повністю враховані ПАТ «ДТЕК Донецбкобленерго» при здійсненні нарахувань за спожиту електроенергію, що відображено у детальній довідці за особим рахунок споживача(а.с. 4-7). Як вбачається з матеріалів справи заборгованість [PERSON] виникла за період з 03 жовтня 2011 року в розмірі 2742 грн. 15 коп. у зв'язку з щомісячною неповною оплатою позивача за спожиту електричну енергію з врахуванням наданої субсидії. На підставі зазначеного, судом не встановлено порушення позивачем норм діючого законодавства щодо нарахування [PERSON] заборгованості з оплати за спожиту електричну енергію з урахуванням 50% знижки в межах ліміту 105 кВт/год на місяць. Твердження відповідача щодо неправомірності такого нарахування, не підтверджені будь-якими об'єктивними доказами, крім того, відповідач звертався до правоохоронних органів з цього приводу, та йому було надані роз'яснення, згідно яких усі нарахування здійснюються позивачем з дотриманням встановленого законом порядку. Враховуючи викладене, суд вважає доводи відповідача щодо неправомірності дій ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» не доведеними. Тому, позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» у рахунок погашення заборгованості за спожиту електричну енергію за період з 03 жовтня 2011 року по 02 вересня 2013 року в розмірі 2742 грн. 15 коп. підлягають задоволенню. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв'язку з простроченням [PERSON] виконання зобов'язання, він повинен сплатити 3 % річних на суму заборгованості у розмірі 90 грн. 28 коп. Суд визнає правильним представлений позивачем розрахунок суми заборгованості по оплаті наданих по квартирі споживача послуг з енергопостачання, який відповідає встановленим законодавством порядку і тарифам. Розмір заборгованості пред'явлений позивачем в межах строку позовної давності. Згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на викладене з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. Згідно ст. 17 Конституції України, ст.ст. 16, 22, 23, 1167 ЦК України, Закону України «Про міліцію», Правил користування електричною енергією для населення, ст. ст. 10, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

Outcome: approved