Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

10.02.2017 року до Словянського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтувавши свої вимоги тим, що вони з відповідачем спільно проживали однією сімєю з 2005 року, а з 28 вересня 2010 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. З серпня 2015 року подружжя припинили спільне проживання та сімейні відносини через відмінність поглядів на сімейні стосунки та обовязки по веденню спільного господарства, зникло взаєморозуміння. На даний час проживають окремо. Позивач вважає, що подальше збереження сімї неможливе. Спору про розподіл спільного сумісного майна подружжя немає, малолітній син мешкає разом з матірю, та й надалі буде мешкати з нею. Позивач просить суд розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем 28.09.2010 року у виконкомі Миколаївської міської ради Донецької області (актовий запис № 57 від 28.09.2010 року). Просила після розірвання шлюбу прізвище «Карпенко» залишити без змін. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не зявилися, надали суду заяви з проханням розглядати справу без їх участі, наполягали на задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні до них правовідносини. 28.09.2010 року у виконкомі Миколаївської міської ради Донецької області був зареєстрований шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON] (до шлюбу Биковська) [PERSON], [INFO] (актовий запис № 57 від 28.09.2010 року). (а. с. 12) Від шлюбу позивач та відповідач мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. (а. с. 4) Шлюбні відносини між подружжям припинені, спільне господарство не ведеться, примирення неможливе. Сторони втратили повагу один до одного та сумісне життя в подальшому та збереження сімї є недоцільним, сімейні відносини припинені, примирення між ними не відбулося. Спору про поділ сумісного майна та місце проживання малолітнього сина [PERSON] немає. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи ступінь конфліктних відносин та причини припинення шлюбних відносин, суд вважає, що вживати заходів щодо примирення подружжя не доцільно, оскільки це суперечить моральним засадам суспільства. Зясувавши обставини справи, з урахуванням фактичних взаємин подружжя, мотивів та причин розлучення, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки почуттів взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки у родині немає, тобто морально-правові основи шлюбу відсутні, заходи щодо примирення подружжя та збереження родини неможливі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в сумі 640,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved