Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

07 вересня 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з [PERSON] , зареєстрований 27 квітня 2007 року Мішково-Погорілівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області, актовий запис №12. В обґрунтування позову позивач вказала, що сімейне життя між сторонами не склалося, відсутнє взаєморозуміння, мають різні погляди на життя, з січня 2013 року не проживають разом та не ведуть спільного господарства, сімейні стосунки не підтримують, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу вона вважає неможливим. У судове засідання позивач не з`явилась, надіслала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просила справу розглянути за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки в судове засідання не повідомив, відзив не подав. Ухвалою суду від 17 листопада 2020 року постановлено розгляд справи здійснювати в заочному порядку за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд уважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судом установлено, що 27 квітня 2007 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований Мішково-Погорілівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області, актовий запис №12 (а.с.7). Від даного шлюбу сторони мають дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.8,9). Зі змісту позову вбачається, що сторони не мають спору щодо сумісного майна подружжя та місця проживання дітей. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, при цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зазначена норма національного законодавства відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Згідно приписів статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин та збереження шлюбу. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу, вважає за необхідне з`ясувати прізвище подружжя після розірвання шлюбу. Позивачем у заяві зазначено про залишення їй прізвища, яке вона набула при реєстрації шлюбу, а тому відповідно до статті 113 СК України, позивачу слід залишити прізвище, яке вона набула під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved