Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

08 вересня 2020 року до Новосанжарського районного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] (надалі також - позивач, [PERSON] ) до [PERSON] (надалі також - відповідач, [PERSON] ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] (надалі також - третя особа, [PERSON] ) про стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліментів на утримання повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і на весь період навчання, але не більше як до досягнення ним двадцяти трьох років. Ухвалою суду від 17 вересня 2020 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 36-37). Своєю ухвалою від 04 листопада 2020 року Новосанжарський районний суд Полтавської області відклав розгляд справи та визнав явку відповідача - [PERSON] - обов`язковою (а.с. 65-66). Аргументи учасників справи В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначала, що з відповідачем [PERSON] перебувала у шлюбі з 02.02.2002 по 17.01.2007. Під час шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] , батьком якого у свідоцтві про народження серії [NUMBER] від 12 вересня 2002 року, записаний відповідач - [PERSON] . В даний час [PERSON] навчається на денній формі навчання на факультеті філології та журналістики Полтавського національного педагогічного університету імені В.Г. Короленка, комерційної форми фінансування. У зв`язку з навчанням сина позивач несе постійні витрати, пов`язані з навчанням, а саме: оплата за навчання, за гуртожиток, проїзд до м. Полтава та у зворотному напрямку, витрати на проїзд у міському транспорті по м. Полтава, придбання сезонного одягу, взуття та продуктів харчування. Відповідач станом на дату подання позову до суду добровільної допомоги не надає. З огляду на викладене, вона була змушена звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. 06 жовтня 2020 року від позивача надійшли до суду пояснення, що є аналогічними за змістом з позовною заявою (а.с. 44-45). Відповідач 19 жовтня 2020 року надав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що з вимогами позивачки не згодний повністю, просив відмовити у задоволенні позову повністю (а.с. 53-55). В обґрунтування своїх заперечень проти позову ним вказано, що його син [PERSON] статусу дитини вже не має, бо досяг повноліття, тому позовна вимога в частині стягнення аліментів у розмірі не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у будь-якому разі, задоволена бути не може. [PERSON] зазначено, що він має також двох синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , яких він зобов`язаний утримувати в силу їх малолітства. Відповідачем акцентовано увагу на тому, що єдиним його доходом є заробітна плата, на яку він повинен утримувати двох малолітніх дітей і себе. З огляду на викладене, він вважав, що його матеріальне, сімейне та службове становище не дає йому змоги надавати сину [PERSON] матеріальну допомогу. 04 листопада 2020 року [PERSON] у судовому засіданні заявила клопотання про неприйняття судом до уваги відзиву у зв`язку із пропущенням відповідачем встановленого п`ятнадцятиденного строку для його подання та не заявленням відповідачем клопотання про поновлення пропущеного строку. Ухвалою суду від 04 листопада 2020 року відкладено розгляд справи та явку відповідача визнано обов`язковою у зв`язку з необхідністю отримання особистих пояснень відповідача. Позивач в судовому засіданні 27 листопада 2020 року підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовільнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні 27 листопада 2020 року спочатку проти позову заперечував та просив у його задоволенні відмовити у повному обсязі, але потім змінив свою позицію та просив суд задовільнити позов частково та стягнути аліменти в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, [PERSON] . Представник відповідача в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позов. А також, просив прийняти до уваги відзив на позов від 19.10.2020, оскільки строк для його подання до суду ним відраховувався відповідно до відомостей, що містяться на сайті Укрпошта (трекінг поштового відправлення), з яких вбачається, що відповідач отримав ухвалу суду з копією позовної заяви 02.10.2020. У зв`язку з цим п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву закінчувався 19 жовтня 2020 року. Зазначено, що відповідач фактично не проживає за зареєстрованою адресою, на яку суд відправляв поштову кореспонденцію, замість нього такі відправлення отримувала інша особа. Враховуючи викладені обставини, суд вирішив прийняти до розгляду відзив відповідача на позов, вважаючи причину пропуску строку його подання поважною. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити (а.с. 41). Суд, заслухавши учасників справи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. Обставини справи, встановлені судом З матеріалів справи встановлено, що сторони перебували з 02 лютого 2002 року у шлюбі (а.с. 11), який згідно зі свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 17 січня 2007 року був розірваний (а.с. 12). Сторони мають спільного повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 12 вересня 2002 року (а.с. 9). Син [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] - навчається у Полтавському національному педагогічному університеті імені В.Г. Короленка, факультет філології та журналістики відповідно до договору про надання освітніх послуг між Полтавським національним педагогічним університетом імені В.Г. Короленка та фізичною особою - [PERSON] № 02-30/03-053 від 12.08.2019 (а.с. 14). Зі змісту вказаного договору вбачається, що форма навчання [PERSON] - денна, термін навчання: з 01.09.2019 по 30.06.2023. Пункт 10 цього договору передбачає, що загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання, без врахування коефіцієнту індексу інфляції, становить 45 617 грн. Відповідно до пункту 11 цього договору, замовник вносить плату готівкою (безготівково) щомісячно, що відповідно складає (без врахування коефіцієнту індексу інфляції): помісячно - 991 грн 67 коп., за останній місяць навчання - 991 грн 85 коп. Згідно з довідкою № 5-03 від 02 вересня 2020 року (а.с. 13) [PERSON] навчається на ІІ курсі першого (бакалаврського) рівня вищої освіти спеціальності 014.01 середня освіта (українська мова і література) денної форми навчання комерційної форми фінансування факультету філології та журналістики Полтавського національного педагогічного університету імені В.Г. Короленка (наказ про зарахування № 76-ст від 07.08.2019). Закінчує навчання 30 червня 2023 року. [PERSON] стипендії та будь-яких інших доходів не отримує, що підтверджується довідкою про доходи за період з 01 січня 2019 по 31 грудня 2019 № 2121/01-60/48 від 31 серпня 2020 року (а.с. 15) та довідкою про доходи за період з 01 січня 2020 по 30 червня 2020 від 2119/01-60/48 від 31.08.2020 (а.с. 16). Отже, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] навчається у Полтавському національному педагогічному університеті імені В.Г. Короленка, факультет філології та журналістики, терміном з 01.09.2019 по 30.06.2023 та перебуває на утриманні матері. Підтвердженням того, що мати [PERSON] здійснює постійні витрати на навчання сина [PERSON] підтверджується доданими до матеріалів справи квитанціями про оплату за проживання у гуртожитку від 18.06.2020 року, від 22.10.2019 (а.с. 17), від 15.07.2020 (а.с. 18), квитанціями про оплату за навчання [PERSON] від 29.07.2019, від 07.10.2019, від 11.02.2020, від 26.08.2020 (а.с. 19-20). Оскільки витрати, пов`язані із навчанням [PERSON] здійснює самостійно, і до складу її сім`ї входить лише її син - [PERSON] , що підтверджує довідка Виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради від 02.09.2020 № 786 (а.с. 21), вона і звернулась із відповідним позовом до батька сина - [PERSON] . Обґрунтовуючи спроможність відповідача здійснювати виплату відповідних аліментів, позивачем до суду подані роздруківки щорічних декларацій за 2018 рік та 2019 рік відповідача, зроблені з Єдиного державного реєстру декларацій (а.с. 22-32). Згідно з щорічною декларацією суб`єкта декларування [PERSON] за 2019 рік вбачається, що відповідач працює начальником чергової варти відділу охорони в Державній установі Полтавська виправна колонія № 64 (а.с. 28-32). З огляду на те, що, на думку позивача, батьки разом мають всебічно забезпечувати розвиток своєї дитини, позивач звернулась з цим позовом до суду. Надаючи оцінку позовним вимогам, суд виходить з наступного. Норми права, які підлягають застосуванню Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу Статтею 200 Сімейного Кодексу України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року зазначено про обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина чи дочку, які продовжують навчання, після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), який (обов`язок) настає за обов`язкової сукупності трьох юридичних фактів: досягнення дитиною віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років і продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до частини 3 статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Висновки щодо правозастосування З огляду на викладені норми чинного законодавства, зважаючи на встановлені обставини справи, суд приходить до наступних висновків. Обов`язок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Проживання повнолітнього окремо не звільняє від виконання цього обов`язку. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини, яка хоча й досягла повноліття, однак продовжує навчання з метою здобуття спеціальності, що забезпечить їй можливість у подальшому працевлаштуватися та мати власний незалежний від батьків дохід. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою та не ставити повнолітнього у становище вибору між можливістю подальшої освіти і здобуття спеціальності та між необхідністю працевлаштування для власного матеріального забезпечення. Встановлюючи наявність сукупності трьох юридичних фактів, які є підставою для стягнення аліментів згідно зі статтею 199 Сімейного Кодексу України, а саме: досягнення дитиною віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років і продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу, суд виходить з наступного. Матеріалами справи підтверджено, що син позивача і відповідача - [PERSON] є повнолітньою дитиною сторін, який продовжує навчатися на платній основі у Полтавському національному педагогічному університеті імені В.Г. Короленка, що учасниками справи не оспорюється. З огляду на викладене, у [PERSON] наявні потреби у матеріальній допомозі з боку батьків. Судом встановлено, що він проживає у гуртожитку, за що [PERSON] самостійно здійснює оплату і це підтверджується наданими до суду квитанціями. Так само, [PERSON] самостійно здійснює оплату вартості навчання сина, на підтвердження чого надані квитанції. Судом не встановлено, що відповідач допомагає своєму сину матеріально у зв`язку з навчанням останнього у вищому навчальному закладі. Надаючи оцінку твердженням відповідача про неможливість надання матеріальної допомоги сину [PERSON] у зв`язку з невеликою заробітною платою та наявності на його утриманні двох інших дітей і матері інваліда, суд виходить з наступного. З матеріалів справи вбачається, що відповідач є офіційно працевлаштованим та обіймає посаду начальника чергової варти відділу охорони у ДУ Полтавська виправна колонія № 64, середня заробітна плата відповідача у 2019 році становила 9722 грн 50 коп. За його показами, наданими в судовому засіданні, встановлено, що у жовтні 2020 року він отримав заробітну плату у розмірі близько 14 000 грн. Обґрунтування неможливості здійснення сплати аліментів за вказаним позовом тим, що на його утриманні наявні двоє дітей та мати-інвалід, не знайшли свого об`єктивного підтвердження у судовому засіданні. Так, зі свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 09.10.2020 та серії [NUMBER] від 09.10.2020, виданих повторно, вбачається факт батьківства [PERSON] щодо, відповідно, [PERSON] та [PERSON] . Однак, доказів того, що позивач спільно проживає з цими дітьми не надано, як і не надано доказів, що підтверджують здійснення відповідачем витрат щодо утримання [PERSON] та [PERSON] . Також не надано доказів утримання матері-інваліда. На запитання позивача про те, чи дійсно відповідач проживає із вказаними дітьми та їх утримує, [PERSON] відмовився надавати відповідь. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що аргумент відповідача про відсутність матеріальної можливості надавати допомогу сину [PERSON] , який ліг в основу його заперечень проти позову, відповідачем не доведений. Вирішуючи питання щодо розміру суми аліментів, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що відповідач є працевлаштованим, має постійний заробіток, який у жовтні 2020 року становив близько 14 000 грн, ним не доведено здійснення витрат на матеріальне забезпечення інших дітей та матері. Крім того, суд зауважує, що наявність інших дітей не може виправдовувати зменшення розміру аліментів на утримання тієї дитини, яка також потребує матеріальної допомоги. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що достатнім та обґрунтованим розміром аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, є розмір, що буде дорівнювати ј частині всіх видів заробітку (доходу) відповідача. Суд зазначає, що мінімальний розмір сплати аліментів, що становить не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до вказаного випадку не застосовується, оскільки [PERSON] не є дитиною, та досяг повноліття. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, з урахуванням матеріального становища сторін, потребу в матеріальній допомозі повнолітнього сина, що продовжує навчання на денній формі, за контрактом, можливість надання такої допомоги відповідачем, суд приходить до висновку про те, що необхідно стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання сина - [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи стягнення з 08 вересня 2020 року і на ввесь період навчання, але не більше як до досягнення ним двадцяти трьох років, що буде належним захистом прав повнолітнього та не ставить платника аліментів у скрутне для нього становище. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність пістав для стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача на ввесь період навчання, але не більше як до досягнення ним двадцяти трьох років, [PERSON] . Згідно з статтею 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Розподіл судових витрат Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивач [PERSON] від сплати судового збору за подання відповідної позовної заяви до суду звільнена (п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»), відтак, відповідно до положень частини 6 статті 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 840 грн 80 коп. підлягає стягненню з [PERSON] до спеціального фонду Державного бюджету України. Таким чином, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача в доход держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved