Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

08 січні 2019 року позивачка [PERSON] звернулась суду з позовом до відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С., третя особа: ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», в якому просила визнати виконавчий напис відповідача від 21.03.2018 р. таким, що не підлягає виконанню. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 23 березня 2012 року між АТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» (далі - ПАТ «ПУМБ», третя особа) та [PERSON] (далі -позивач) був укладений договір карткового рахунку № [NUMBER] , відповідно до якого банком було відкрито рахунок та встановлено кредитний ліміт (овердрафту) у розмірі 3944 грн на строк 36 місяців, тобто до 23.04.2015 року. В подальшому Банком в односторонньому порядку було збільшено ліміт до 5944 грн з терміном закінчення дії ліміту 21.09.2014 року. Зазначає, що 21.03.2018 року приватним нотаріусом КМНО Хара Н.С. було вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 1481 про стягнення з неї заборгованості за договором № 26257028557616 від 23.03.2012 року в розмірі 23736,19 грн на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний банк». Про існування виконавчого напису їй стало відомо з постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. про відкриття виконавчого провадження № 56299560 від 03.05.2018 року про примусове виконання зазначеного вище виконавчого напису. На думку позивачки є всі підстави вважати, що напис нотаріуса вчинений з порушенням законодавства України та не може підлягати виконанню, оскільки боржник не отримував жодної письмової вимоги про усунення порушеного зобов`язання. Крім того, Банком пропущені строки позовної давності. Відповідач не дотримався вимог актів законодавства України, які регулюють порядок вчинення виконавчих написів нотаріусом на документах, які свідчать про безспірність заборгованості, внаслідок чого порушив право позивача на добровільне виконання вимог Банку в строки та в порядку передбаченому кредитним договором та Законом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Шкірая М.І. від 11.01.2019 року відкрито провадження по справі з призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження. 25.01.2019 позивач звернулася до суду з заявою про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого провадження № 56299560 до прийняття рішення по справі. Ухвалою суду від 29.01.2019 року заяву [PERSON] задоволено. Стягнення на підставі оспорюваного виконавчого напису нотаріуса зупинено (а.с.32-33). Позивачем подано до суду клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції та про витребування у приватного нотаріуса Хари Н.С. завірені копії матеріалів, що стали підставою для вчинення виконавчого напису № 1481 від 21.03.2018 року, оскільки вона позбавлена можливості надати ці матеріали самостійно. Ухвалою суду від 7 серпня 2019 року клопотання [PERSON] про витребування доказів у вказаній вище справі задоволено. Підготовче засідання відкладено до 11 грудня 2019 року (а.с. 50-51). Ухвалою суду від 7 серпня 2019 року у задоволенні клопотання [PERSON] про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено (а.с. 54-55). 19 травня 2020 року на виконання ухвали суду надійшли належним чином завірені копії документів, на підставі яких був вчинений виконавчий напис № 1481 від 21 березня 2018 року. Правом на відзив відповідач не скористався, однак надіслала клопотання про розгляд справи за її відсутності (а.с. 68-88). Згідно з Розпорядженням керівника апарату Голосіївського районного суду м. Києва № 505 від 10.07.2020 та відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу здійснено повторний автоматичний розподіл справи у зв`язку з звільненням з посади судді Голосіївського районного суду м. Києва [PERSON] (а.с. 90-91). Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.07.2020 року зазначену вище справу передано до провадження судді Плахотнюк К.Г. (а.с. 92). Ухвалою суду від 04.08.2020 року справу прийнято до провадження, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Підготовче провадження призначено на 22.03.2021 (а.с. 94). 22.03.2021 суд ухвалив про закриття підготовчого провадження за позовними вимогами позивачки [PERSON] до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С., третя особа ПАТ «ПУМБ» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. У судовому засіданні сторони відсутні. Позивачка подала заяву про розгляд справи без її участі. Повідомила суд, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., , будучи обізнаною про перебування у провадженні суду справи за позовом [PERSON] правом подачі відзиву на позов не скористалася, з будь-якими клопотаннями до суду не зверталася, про причини неявки не повідомила. Представник третьої особи ПАТ «ПУМБ» з будь-якими клопотаннями до суду не звертався, пояснення не надав, причини неявки не повідомив. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов такого висновку. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до Пропозиції (оферти) укласти Договір карткового рахунку та договір страхування № 26257028557616 від 23.03.2012 та загальних умов відкриття та порядку ведення карткового рахунку та договору страхування, які є невід`ємною частиною Пропозиції, позивач [PERSON] підтвердила укладення цього Договору між нею та АТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», а саме відкриття карткового рахунку. Відповідно до Договору позивачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 7-8). Судом встановлено, що 21 березня 2018 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинила виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1481 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» суми боргу у розмірі 23736,19 грн, в тому числі: простроченої заборгованості за сумою кредиту - 11317,92 грн, простроченої заборгованості за процентами - 12202,45 грн, строкової заборгованості за процентами - 215,82 грн. Стягнення проводиться за період з 12.03.2017 року по 12.03.2018 року (а.с. 14). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Вольф Т.Л. від 03.05.2018 року на підставі оспорюваного виконавчого напису відкрито виконавче провадження № 56299560 (а.с. 17). За приписами ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 цього Кодексу, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України - для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість; нотаріус вчиняє виконавчий напис, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умовами, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. За приписами п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Порядок вчинення виконавчих написів визначено Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012р. №296/5 (далі по тексту - Порядок). Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 гл. 16 Порядку, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 №1172 (далі по тексту - Перелік). Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, що викладена у постанові від 05 липня 2017р. у справі №6-887цс17, з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Згідно зі ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, права та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Частина 1 ст. 48 ЦПК України визначає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідачем є особа, на яку вказує позивач як на порушника своїх прав. На відміну від позивача відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Спори про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково розглядаються судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Інакше кажучи, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Рішення у таких справах фактично жодним чином не впливають на нотаріусів. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса (п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). Виходячи з аналізу вказаних норм, нотаріус може бути відповідачем у справах цієї категорії лише в разі оскарження відмови від вчинення нотаріальної дії або процедури її вчинення. При цьому такі вимоги до нотаріуса підлягають розгляду в позовному провадженні за правилами цивільного судочинства як спір про право. Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №753/4294/17-ц судом наведено правовий висновок про те, що спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом, вирішуються судами за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів. Зауважено, що нотаріус не може бути відповідачем у процесі, а може бути залучений до участі в ньому як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Таким чином, у даному випадку, приватний нотаріус Хара Н.С. є неналежним відповідачем у справі, на відміну від ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», яке є стягувачем у даному спорі. Визначення відповідачів, предмету та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Так, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Зі змісту зазначених норм права слідує, що залучення у справі співвідповідача і заміна неналежного відповідача належним можливі лише за клопотанням позивача на певній стадії процесу, а саме, до закінчення підготовчого провадження у справі. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем клопотання про заміну неналежного відповідача на належного в суді не заявлялось. Суд з власної ініціативи позбавлений можливості залучити до участі у справі належного відповідача, оскільки немає передбачених законом повноважень змінювати склад осіб, які беруть участь у справі, крім випадків процесуального правонаступництва, передбаченого ст. 55 ЦПК. Враховуючи, що позивач [PERSON] пред`явила позов до неналежного відповідача, а клопотання про його заміну не заявляла, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. При цьому суд зазначає, що позивач не позбавлений права на звернення до суду із позовною заявою до належного відповідача з урахуванням вимог щодо предметної та суб`єктної юрисдикції. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України не підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed