Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-26 00:00:00

07 червня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 03 листопада 2012 року між ним та відповідачем [PERSON] укладено шлюб, який було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Великомихайлівського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 86. Від вказаного шлюбу мають неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. Подружнє життя з відповідачем не склалося, оскільки вони не зійшлися характерами, мають різні погляди на подальше спільне проживання та обовязки, між ними відсутнє взаєморозуміння та почуття поваги один до одного. В їх сімї постійно відбуваються сварки, що негативно впливає на його емоційний стан та емоційний стан їх дітей. Подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить моїм інтересам. На теперішній час вони спільного господарства не ведуть. Примирення з відповідачем не можливе. Шлюб вони розривають вперше. Спір про поділ майна відсутній. Тому він просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 03 листопада 2012 року, відділом державної реєстрації актів цивільного стану Великомихайлівського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 86. Позивач в підготовче судове засідання не з'явився, через канцелярію суду від нього надійшла заява в якій він просить суд розглядати справу у його відсутність, позов про розірвання шлюбу підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. З приводу неповнолітніх дітей вони дійшли згоди щодо проживання дітей з позивачкою. Також просив прийняти рішення в підготовчому судовому засіданні. Відповідач в підготовче судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду від неї надійшла заява в якій вона просить розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає в повному обсязі, просить їх задовольнити. Після розірвання шлюбу просить залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON]». З приводу дітей вони дійшли згоди щодо проживання дітей з нею. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, в порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 03 листопада 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Великомихайлівіського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 86, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖД № 174973, виданим 03 листопада 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Великомихайлівіського районного управління юстиції Одеської області. Від спільного життя мають неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]. На підставі ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони припинили подружні відносини, і однією сім'єю на даний час не проживають, сторони відновлювати подружні відносини не мають наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини не мають потреби, оскільки вважають, що їхня сім'я розпалася остаточно. Відповідно до ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. При таких обставинах, суд вважає, що сформовані в родині відносини виключають спільне проживання чоловіка й жінки й роблять їхнє спільне життя надалі неможливим, тому що, збереження родини суперечило б інтересам сторін, адже сторони категорично налаштовані на розірвання шлюбу, на примирення не згодні, а оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді сторін, то ніхто не вправі примусити чоловіка та жінку до шлюбу. Таким чином, з огляду на вказані обставини, подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст. 111 Сімейного кодексу України, є недоцільним та неефективним і суперечить моральним засадам суспільства. На підставі ч.1,2 ст.160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків; місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Враховуючи, що між стронами досягнута домовленість, суд вважає можливим залишити проживати неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO] - з матір'ю. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачка бажає надалі іменуватися прізвищем «[PERSON]», що підтверджується її письмовою заявою. Спір стосовно поділу майна подружжя відсутній. Частина 3 ст. 115 Сімейного кодексу України регламентує, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved