Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

09 липня 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Більшівцівської селищної ради Івано-Франківської області про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON] . За життя мати склала заповіт від 20 вересня 2018 року, яким усе належне їй майно заповіла позивачці. Позивачка бажає успадкувати належне матері нерухоме майно, а саме будинковолодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] звернулась до нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав, однак першкодою у нотаріальному оформленні є відсутність правовстановлюючих документів на це майно. З огляду на викладене, позивачка просить суд визнати за нею право власності на спадкове нерухоме майно за заповітом, а саме будинковолодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 12 липня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі третю особу: [PERSON] , як спадкоємця за законом першої черги, та призначено підготовче засідання на 12 серпня 2021 року, яке відкладено на 21 жовтня 2021 року. У судове засідання 21 жовтня 2021 року сторони не з`явились. Позивачка 21 жовтня 2021 року подала до суду заяву, у якій просить розгляд справи здійснювати без її участі, позовні вимоги підтримує (а. с. 34). Представник відповідача Більшівцівської селищної ради Івано-Франківської області 16 серпня 2021 року надіслав до суду заяву, у якій просить справу розглядати без участі представника Більшівцівської селищної ради Івано-Франківської області, не заперечує щодо задоволення позовних вимог (а. с. 32). Третя особа [PERSON] 17 вересня 2021 року через канцелярію суду подав заяву, у якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги визнає (а. с. 31). Положеннями частини першої статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки ( пункт 1 частини третьої статті 223 ЦПК України). Таким чином, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, оскільки сторони повідомлені належним чином про судове засідання, заяв чи клопотань про відкладення судового засідання не подавали та просять суд розгляд справи здійснювати без їхньої участі (а. с. 31, 32, 34). Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами загального позовного провадження без участі сторін, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до пункту 3 частини другої статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши надані письмові докази в їх сукупності та надавши їм належну правову оцінку, суд установив наступні фактичні обставини у справі. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способом цього захисту може бути визнання права. Згідно зі змістом наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане виконавчим комітетом Більшівцівської селищної ради об`єднаної територіальної громади Галицького району Івано-Франківської області, підтверджується, що матір позивачки [PERSON] померла [INFO] (а. с. 8). Відповідно до копії заповіту від 20 вересня 2018 року, посвідченого секретарем виконкому Більшівцівської селищної ради, внесеного в реєстрі за № 108, підтверджується, що [PERSON] на випадок своєї смерті, все належне їй майно заповіла [PERSON] (а. с. 10). Те, що позивачка є донькою спадкодавиці, підтверджується копією свідоцтва про народження від 08 жовтня 1963 року серії [NUMBER] , де у графі «мати» зазначено « [PERSON] » (а. с. 6). Позивачка після укладення шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 15 вересня 1984 року (а. с. 7). Згідно з довідкою від 02 березня 2021 року № 219, виданою Більшівцівською селищною радою, підтверджується те, що на момент смерті [PERSON] , 1935 року народження, яка померла [INFO] , проживала за адресою: [ADDRESS] , разом з нею проживали і були зареєстровані: дочка - [PERSON] , 1963 року народження, внука - [PERSON] , 1985 року народження, та внук [PERSON] , 1988 року народження (а. с. 18). Суд установив те, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є позивачка [PERSON] та третя особа [PERSON] . Проте [PERSON] на спадкове майно, а саме на спірне будинковолодіння, не претендує, позов визнає (а. с. 31). Відповідно до листа ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду справ про спадкування» при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам необхідно керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. На замовлення [PERSON] 18 березня 2021 року виготовлений технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 13-15). Відповідно до копії характеристики з технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за вищевказаною адресою, який збудований 1963 року, підтверджується факт побудови вказаного будинку з господарськими будівлями та спорудами, а саме: з літною кухнею літера «Б», стайнею-стодолою літера «Б 1», погребом літера «В», криницею № 1, огорожею № 2, огорожею № 3, огорожею № 4 та ворітьми № 5 (а. с. 15). З матеріалів справи, а саме з копії довідки від 18 березня 2021 року № 64, виданої Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації, підтверджується те, що будинковолодіння по [ADDRESS] має наступні технічні характеристики: -станом на 20 лютого 1979 року до складу домоволодіння входили: житловий будинок літера «А», літня кухня літера «Б», стайня-стодола літера «Б 1», погріб літера «В», криниця № 1, огорожа № 2 та огорожа № 3. -станом на 18 березня 2021 року до складу домоволодіння входили: житловий будинок літера «А», літня кухня літера «Б», стайня-стодола літера «Б 1», погріб літера «В», криниця № 1, огорожа № 2, огорожа № 3, огорожа № 4 та огорожа № 5. Загальна площа житлового будинку збільшилась на 4,5 м2, житлова - зменшилась на 13,3 м2 в результаті реконструкції. Площа огорожі № 2 зменшилась на 6,4 м2, огорожі № 3 - на 18,0 м2 в результаті реконструкції. Збудовано огорожу № 4 та ворота № 5. Ці будівельні роботи виконані у 1991 році. Щодо реєстрації права власності, то згідно з архівними даними 20 лютого 1979 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на будинковолодіння по [ADDRESS] . Підстава для реєстрації права власності - свідоцтво про право власності, видане 16 жовтня 1978 року виконавчим комітетом Більшівцівської селищної ради народних депутатів на підставі рішення виконкому від 09 грудня 1971 року № 23. Рішення про реєстрацію права власності прийняте 20 лютого 1979 року, реєстровий запис № 725, книга № 5. Переходів права власності на даний об`єкт в ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» не реєструвалось (а. с. 16). Згідно з даних технічного паспорта від 14 березня 1979 року на будинковолодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] (а. с. 35-38) вбачається, що власником будинковолодіння є [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності, яке видане на підставі рішення виконкому Більшівцівської селищної ради від 09 грудня 1971 року (а. с. 35 зворот). Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про перейменування вулиці та зміну нумерації будинку у [ADDRESS] , на [ADDRESS] , оскільки відповідно до технічного паспорта від 14 березня 1979 року та довідки від 18 березня 2021 року № 64, виданої Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації реєстрація права власності за [PERSON] на спірне будинковолодіння здійснювалась на підставі одного і того ж рішення виконкому Більшівцівської селищної ради від 09 грудня 1971 року. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 квітня 1979 року, яке видане державним нотаріусом Дирдою Н. А. підтверджуться те, що спадкоємицею майна [PERSON] , а саме спірного будинковолодіння, є спадкодавиця [PERSON] (а. с. 9). Позивачка звернулись до нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав, що підтверджується витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі спадкової справи № 67948333 (а. с. 11). Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріуса Галицького районного нотаріального округу Засєдко Н. І. від 08 липня 2021 року № 70/02-14, нотаріус відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинковолодіння після смерті матері [PERSON] , оскільки позивачка не надала свідоцтво про право власності на будинковолодіння, яке належало померлій [PERSON] (а. с. 12). Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ЦПК України. Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Норма статті 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у томі числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, позивачка вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки постійно проживала разом із спадкодавицею на час відкриття спадщини. Суд установив та підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи, що позивачка [PERSON] є спадкоємицею за заповітом на спадкове майно, зокрема, на будинковолодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яке на день смерті належало її матері [PERSON] . Інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно не встановлено. Брат позивачки [PERSON] позов визнав, на спадкове майно, зокрема на спірне будинковолодіння не претендує (а. с. 31). Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем пред`явленої позовної вимоги не суперечить закону та не порушує, права свободи чи інтереси інших осіб. З врахуванням наведеного вище, враховуючи те, що позивачка є спадкоємицею за заповітом на спадкове майно, зокрема на будинковолодіння, яке знаходиться по [ADDRESS] , у встановлений строк звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а також, приймаючи до уваги визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Таким чином, суд дійшов висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову.

Outcome: approved