Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

10.07.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до своєї рідної сестри [PERSON], [INFO] (надалі - відповідач), в якому просив визнати за ним право власності на житловий будинок, розташований за адресою: Запорізька область, [ADDRESS], разом з господарсько-побутовими будівлями та спорудами (літ. а, літ. б - сіни, літ. Б - літня кухня, літ. В - вбиральня, літ. п-г - погреб, забор), загальною площею 647 кв. м, у порядку спадкування за законом за батьком сторін - [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є сином [PERSON], який помер [INFO]. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з зазначеного у позовній заяві нерухомого майна. До кола спадкоємців за законом, відповідно до ст. 529 ЦК УРСР 1963 року, входили позивач (син померлого), відповідач (донька померлого) та їх мати [PERSON], [INFO] (дружина померлого), яка померла [INFO], не прийнявши спадщину за чоловіком. Відповідач заявою від 24.06.2014 року відмовилась від прийняття спадщини за батьком. У зв'язку з цим позивач в порядку ст. 549 ЦК УРСР прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном. У червні 2014 року позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність реєстрації документа, що встановлює право на спадкове майно (договору купівлі-продажу житлового будинку, з якого складається спадщина), у Пологівському міжміському бюро технічної інвентаризації, що не відповідало чинному та той час законодавству. В судовому засіданні представник позивача, адвокат Чернявська М.О., на позовних вимогах наполягала, просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні вимоги позову визнала повністю. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони по справі, [PERSON], та [PERSON], є дітьми [PERSON] та [PERSON], що підтверджується відповідно Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Оріхівським відділом ЗАГС 27.09.1990 р. (а.с. 5), та Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Оріхівським відділом ЗАГС 10.11.1988 р. (а.с. 16). [INFO] батько сторін по справі, [PERSON], помер, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено актовий запис № 61, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Оріхівського району Запорізької області 15.03.1999 року (а.с. 33). Як роз'яснюється у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року до спадкових відносин застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Отже, відповідно до ст. 525 ЦК УРСР у зв'язку із смертю [PERSON] [INFO] за ним відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок, розташований за адресою: Запорізька область, [ADDRESS], разом з господарсько-побутовими будівлями та спорудами (літ. а, літ. б - сіни, літ. Б - літня кухня, літ. В - вбиральня, літ. п-г - погреб, забор), загальною площею 647 кв. м. Зазначений будинок належав померлому за життя на підставі Договору купівлі-продажу від 03.02.1990 року між ним та [PERSON] (а.с. 12-13). Заповіту померлий не залишив, тому в силу ч. 2 ст. 524 ЦК УРСР мало місце спадкування за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є у рівних частках діти (в тому числі усиновлені), один з подружжя та батьки (в тому числі усиновителі) померлого. Таким чином, за законом спадкоємцями майна, яке залишилось після смерті [PERSON], були в рівних частках [PERSON] (дружина померлого, позивач та відповідач. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець його прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою чи із застереженнями. Прийнята спадщина вважається такою, що належить спадкоємцю, з часу відкриття спадщини. Як було передбачено ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Мати сторін по справі, [PERSON], жодної з цих дій не вчинила, а тому не може вважатися такою, що прийняла спадщину за померлим чоловіком. Згідно актового запису про смерть № 156 від 27.06.2012 року, вчиненого відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Оріхівського районного управління юстиції Запорізької області, [PERSON] померла [INFO] від алкогольної кардіоміопатії (а.с. 25), що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 27.06.2012 року (а.с. 15). Після смерті батька позивач вступив у фактичне володіння та управління спадковим майном, що підтверджується фактом його постійного проживання за адресою місця розташування цього майна як до, так і після смерті спадкодавця. 24.06.2014 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Студенцова О.В. із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадкове майно, на підставі якої була розпочата спадкова справа № 59/2014 (а.с. 28-52). Відповідач по справі, [PERSON], 24.06.2014 року звернулась до до приватного нотаріуса Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Студенцова О.В. із заявою, в якій зазначила, що хоча вона постійно і проживала з померлим [INFO] батьком, [PERSON], спадщину за ним вона не приймала і приймати не бажає, на отримання свідоцтва про право на спадщину не претендує (а.с. 44). Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК УРСР, у разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом чи за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позивач прийняв спадщину за батьком, а у зв'язку з неприйняттям спадщини [PERSON] та відмовою від прийняття спадщини з боку відповідача по справі [PERSON], до позивача перейшли й частки цих спадкоємців. Однак постановою приватного нотаріуса Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Студенцова О.В. від 24.06.2014 року позивачу було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований за адресою: Запорізька область, [ADDRESS]. Як зазначено у постанові (а.с. 43), підставою для відмови є те, що наданий позивачем право встановлювальний документ на даний житловий будинок - договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений Оріхівською державною нотаріальною конторою 07.02.1990 року, зареєстрований в реєстрі нотаріуса за № 261, - не був зареєстрований відповідно до ст. 227 ЦК УРСР за місцем знаходження будинку, тобто в Пологівському міжміському бюро технічної інвентаризації, що не відповідало чинному на той час законодавству. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. ЦК УРСР не встановлював недійсність договору купівлі-продажу нерухомості, у разі відсутності його реєстрації у БТІ. З огляду на це, відсутність реєстрації належним чином укладеного і посвідченого договору купівлі-продажу житлового будинку, спадкоємцем якого є позивач, не може бути перешкодою для визнання за позивачем права власності на даний будинок в порядку спадкування за законом, а тому позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved