Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

09 вересня 2014 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення коштів (а.с.3-4). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 12 травня 2014 року та 02, 12 червня 2014 року між ним та [PERSON] у простій письмовій формі було укладено договори позики, згідно яких він надав останній грошові кошти відповідно в сумі 50 000,00 грн., 1 000,00 доларів США, 1 200,00 доларів США та 1 500,00 доларів США. В забезпечення своїх зобов'язань за договором позики від 12.05.2014 року відповідачка передала йому в якості застави автомобіль «Volkswagen» LT35, д/н [NUMBER], що стоїть на платній стоянці під охороною ФОП [PERSON], за послуги якої він, позивач вимушений був понести додаткової витрати в сумі 2 750,00 грн. У зв'язку із тим, що до сьогодні відповідачка борг не повернула, позивач вимушений звернутися до суду із даним позовом, в якому збільшивши в подальшому розмір майнових вимог, просив суд стягнути із [PERSON] на свою користь суму боргу у розмірі 50 000,00 грн. та 3 700,00 доларів США, інфляційні та відсотки річних від простроченої суми в сумі 13 113,00 грн. вимушені витрати на оплату послуг автостоянки в сумі 2 750,00 грн., судові витрати із яких 981, 00 грн. судового збору за подання позову, 114, 70 грн. - за подання заяви про забезпечення, 5000 грн. на оплату послуг адвоката, а також на придбання палива, у зв'язку із проїздом до місяця розгляду справи в сумі 583,82 грн. Позивач в особі свого представника за договором адвоката - [PERSON], в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду надав письмову заяву, в якій просив справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі (а.с.54). Відповідачка в судове засідання не з'явилась. Про день, час та місце судового розгляду повідомлялась у встановленому законом порядку. В день судового розгляду, перед початком судового засідання до канцелярії суду надала письмову заяву, в якій просила розгляд справи відкласти на іншу дату, у зв'язку із своєю хворобою (а.с.53). Зважаючи на очевидність недобросовісної процесуальної поведінки відповідача, спрямованої на затягування судового розгляду, суд визнав неявку відповідача у судове засідання неповажною і ухвалив про продовження судового розгляду без участі осіб, що не з'явилися. У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, що беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного між сторонами зобов'язання за договором позики, на вимогу повернення грошових коштів у зв'язку із порушенням відповідачем умов його виконання. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 травня 2014 року між сторонами було укладено договір позики (а.с.11), відповідно до якого [PERSON] передав у власність [PERSON] 50 000,00 грн. та 1 000,00 доларів США (одна тисяча доларів США, що еквівалентно 12 000,00 грн.) строком повернення до 12 червня 2014 року. В забезпечення зобов'язань, [PERSON] передала [PERSON] автомобіль марки «Фольксваген», зазначивши, що в разі неповернення грошових коштів у встановлений строк, зобов'язується оформити довіреність на продаж або дозвіл використовувати автомобіль на свій розсуд [PERSON] (а.с.11). 02 червня 2014 року сторони уклали договір позики (а.с.9), згідно якого [PERSON] взяла в борг у [PERSON] в сумі 1 200,00 доларів США, зобов'язавшись повернути 09 червня 2014 року. 12 червня 2014 року [PERSON] позичила у [PERSON] грошові кошти в сумі 1 500,00 доларів США із строком повернення до 17 червня 2014 року (а.с.10). Відповідно до ст. 1047 ЦПК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до приписів ст. 1046 ЦПК України за договором позики одна сторона передає іншій стороні у власність грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму позики. Згідно ст. 1049 ЦПК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. За змістом ст. 525 ЦПК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановленого договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦПК України, невиконання зобов'язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) є порушенням зобов'язання. Згідно статті 625 ЦПК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд вважає в повній незаконними вимоги позивача в частині присудження із відповідачки на свою користь понесених ним на оплату послуг автостоянки за зберігання забезпеченого автотранспорту витрат у сумі 2750, 00 грн., так як за змістом ст. 526 ЦПК України, у зобов'язанні кредитор має право вимагати від боржника виконання лише того обов'язку, який покладено на нього умовами договору, в якому (боржник) зобов'язаний вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії. При цьому, якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Крім того, наведений позивачем розрахунок інфляційних є необґрунтованим, оскільки за загальним правилом, під інфляцією розуміється процес знецінення гривні як грошової одиниці, а не іноземної валюти. Отже, за період прострочення від червня по листопад 2014 року розрахунок індексу інфляції має розраховуватися від суми 50 000,00 грн.. Таким чином, сума заборгованості відповідачки за договором позики від 12 травня 2014 року із врахуванням індексу інфляції, складатиме 55 144 грн. 33 коп., де 1,102 - (сукупний індекс інфляції (101,0:100) х (100,4:100) х (100,8:100) х (102,9:100) х (102,4:100) х (102,4:100)) х 50 000 (сума боргу). Розрахунок 3% річних розраховується за формулою : сума боргу = С х 3х Д : 365 : 100, де с- сума заборгованості, а д - кількість днів прострочення. Таким чином, всього сума процентів від простроченої суми заборгованості, з якої 50 000 грн. та 3700 доларів США, складатиме 1472 грн. 35 коп., де із суми боргу у розмірі 50 000 х 3 х 168 (кількість днів прострочення) : 365 :100 = 690, 00 грн. Відповідно : із суми боргу 1000 доларів США х3х168:365:100=13, 8 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 212, 78 грн. ; 1200 доларів США х3х171:365:100=16,86 доларів США, що в еквіваленті курсом НБУ становить 259 грн.90 коп. та 1500 доларів США х3х163:365:100= 20, 09 доларів США, що в еквіваленті курсом НБУ становить 309, грн.67 коп. Оскільки свої договірні зобов'язання [PERSON] за договорами позики не виконала, суд вважає, що заборгованість за позикою всього у сумі 3 700,00 доларів США, сума заборгованості із врахуванням індексу інфляції 55 144 грн. 33 коп. та 1472 грн. 35 коп. - три проценти від простроченої суми, підлягають стягненню на користь [PERSON] Щодо вимог позивача в частині присудження коштів, понесених ним на оплату судових витрат суд виходить із наступного. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно до ч.1 ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних із розглядом справи. За п.2,3 ч.3 цієї статті, витрати на правову допомогу та витрати сторін та їх представників, що пов'язані із явкою до суду, також належать до судових витрат. Суд не приймає в якості належного доказу понесених позивачем витрат, пов'язаних із явкою до суду, фіскальний чек на придбання палива від 02.06.2014 року (а.с.39), оскільки як вбачається із відмітки канцелярії, фактично із позовом до суду позивач звернувся майже через три місяці тобто 09 вересня 2014 року, у зв'язку із чим вважає дані витрати такими, що жодним чином не пов'язані із необхідністю участі позивача у судовому процесі, а його вимоги незаконними. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до журналів судових засідань загальна кількість часу, витраченого адвокатом [PERSON] на представництво інтересів позивача в суді, становить, 1 годину 14 хвилин, з яких: 1 год. 14 хв. у судовому засіданні 01 грудня 2014 року. Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет на 2014 рік» встановлено, що мінімальна заробітна плата станом на 1 грудня становить 1218 гривень. Виходячи з зазначеного розміру мінімальної заробітної плати та часу, протягом якого адвокат брав участь у справі, - граничний розмір на правову допомогу може становити: 555,40 грн. (1218х40:100=487,20 х 1,1 4=555,40). Крім того, вирішуючи питання щодо судових витрат, суд враховує, що збільшивши розмір майнових вимог при зверненні до суду із позовом позивач від вочевидь визначеної у відповідності до п.1 ч.1 ст.80 ЦПК України ціни в розмірі 118 317 грн. 00 не доплатив судовий збір у сумі 192, 36 грн.. Його позов підлягає до часткового задоволення, тому недоплачені судові витрати у наведеній сумі підлягають до стягнення із позивача на користь держави. А із відповідачки на користь позивача належить до стягнення сума понесених ним та документально підтверджених судових витрат на оплату судового збору в сумі 1107, 31 грн. та послуг адвоката в сумі 55, 40 грн., а всього 1 662,71 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial