Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-02 00:00:00

07 серпня 2018 року представник позивача [PERSON] [PERSON] звернулася до Куйбишевського районного суду Запорізької області з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вони з відповідачем розлучені відповідно до рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 22 травня 2018 року. На даний час шлюбні стосунки припинені. Від цього шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON], 04 травня 2008 року та [PERSON], [INFO]. Позивач вказала, що діти проживають з нею і знаходиться на її утриманні. З моменту фактичного припинення відносин відповідач надавав певну матеріальну допомогу на утримання дітей, проте останнім часом він відмовляється добровільно систематично надавати таку допомогу на придбання їжі, одягу, взуття для дітей, іграшок, книг, навчальних приладь та інших засобів для їх розвитку. У звязку з чим вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], 04 травня 2008 року та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з моменту подання позовної заяви до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Ухвалою Куйбишевського районного суду Запорізької області від 14 серпня 2018 року відкрито провадження у справі, призначено судовий розгляд справи на 15 годину 00 хвилин 03 вересня 2018 року. У судове засідання позивач не зявилася, надала суду заяву, в якій наполягала на задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених в позові. Відповідач в судове засідання не зявився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечував. Суд, вивчивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 15 вересня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом І-ЖС №039195, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції Запорізької області 15 вересня 2007 року (а.с. 7). Прізвище дружини після одруження [PERSON]. Відповідно до рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 22 травня 2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 8-9). Сторони від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Дані обставини підтверджуються свідоцтвами про народження серії 1-ЖС №087904, виданими відділом реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції Запорізької області 21 травня 2008 року та серії 1-ЖС №185382, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції Запорізької області 06 грудня 2011 року відповідно (а.с. 10, 11). Згідно з довідкою про склад сімї, зареєстрованих у житловому приміщенні, виданою виконавчим комітетом Більмацької селищної ради (а.с. 13), [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], 29.11.2011р.н. зареєстровані за адресою: [INFO]. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ (789-12) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст.\~7\~СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ст.\~180\~СК України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття та забезпечити їм рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Згідно з ч. 3 ст.\~181\~СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина і виплачується щомісячно. Згідно зі ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 5 вказаної норми встановлено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. На підставі ч. 1 ст.\~182\~Сімейного кодексу\~України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст.\~182\~Сімейного кодексу\~України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи визначене законом мінімального розміру аліментів на дитину, суд не вважає за доцільне дублювати це положення в резолютивній частині рішення. Частиною 1 статті 191\~Сімейного кодексу\~України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Враховуючи вищезазначені обставини, а також обовязок обох батьків утримувати дитину та те, що відповідач працездатна особа, інших аліментних зобовязань не має, проти задоволення позову не заперечував, суд вважає, що позов підлягає задоволенню і з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти у розмірі 1/3 частини із всіх видів заробітку платника аліментів щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи з 07.08.2018 року. У відповідності до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення підлягає до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ст.\~141\~ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved