Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-19 00:00:00

09 жовтня 1997 року Придніпровською товарною біржею за № 278/ФЗ був зареєстрований договір купівлі-продажу нерухомого майна, згідно якого, [PERSON], продала, а [PERSON], купила будинок [ADDRESS]. Вказаний будинок належав продавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 814 від 10 вересня 1997 року, видане Другою Синельниківською державною нотаріальною конторою. Спірний будинок А-1 житловою площею 31,4 кв.м., загальною площею 53,5 кв.м. і складається зі слідуючих приміщень : Коридор № 1 площею 3,3 кв.м.; Кімнати № 2 площею 12,8 кв.м.; Кімнати № 3 площею 6,0 кв.м; Кімнати № 4 площею 12,6 кв.м; Прихожої № 5 площею 6,6 кв.м; Кухні № 6 площею 8,6 кв.м; Ванної № 7 площею 3,6 кв.м. а також: Б-1 сарай, В-1 сарай, Г-1 погріб, Д-1 вбиральні, Ж-1 літня кухня, 3-1 сарай, М - 1 сарай, № 1,4 огорожа, №2 водоколонка, №3 бруківка. Земельна ділянка площею 0,1216 гектарів, розташована на [ADDRESS], згідно рішення 4 сесії XXIII скликання Іларіонівської селищної Ради народних депутатів від 06 листопада 1998 року, була нею приватизована. Копія державного акта серії ДП Св№014421 додається. На вимогу п.9 вищевказаного договору, даний договір купівлі-продажу 03 грудня 1997 року був зареєстрований в КП СМБТІ в реєстрову книгу за № 2943. Але вона як власник не може в повному обсязі розпоряджуватися належним їй будинком, тому що договір купівлі-продажу в супереч ст.657 ЦК України зареєстрований на Товарній біржі, а не посвідчений нотаріально. В 2014 році вона вирішила подарувати належний їй будинок своєму синові, але в укладені договору дарування їй було відмовлено. Нотаріус пояснив, що їй необхідно спочатку визнати за собою право власності на будинок, а потім вже укладати договір дарування. Вважає, що про порушення своїх прав вона дізналася тільки в 2014 році, тому строки позовної давності нею не порушені. Просить суд визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна № 278/ФЗ від 09.10.1997 року, укладений на Придніпровській товарній біржі, між нею та [PERSON], дійсним, та визнати за нею право власності на будинок [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, пояснила обставини справи таким чином як вони викладені вище. Просила суд їх задовольнити. Також пояснила, що визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання за нею права власності на житловий будинок необхідно їй для того, щоб подарувати його своєму синові, але нотаріус відмовляє в укладенні договору, оскільки даний договір зареєстрований на Придніпровській товарній біржі, а не посвідчений нотаріально. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала, проти їх задоволення не заперечувала. В судове засідання представник відповідача Придніпровської товарної біржі на з'явився по невідомій суду причині. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку. 09.10.1997 року на Придніпровській товарній біржі між сторонами був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме, житлового будинку [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами. При цьому договором зазначено, що згідно ст.. 227 ЦК України даний договір підлягає реєстрації в бюро технічної інвентаризації; на підставі ст.. 15 Закону України «Про товарну біржу» даний договір зареєстрований на Придніпровській товарній біржі та не підлягає нотаріальному посвідченню. 03.12.1997 року даний договір та право власності на житловий будинок були зареєстровані за [PERSON] Синельниківським МБТІ за реєстром № 2943, що підтверджується штампом на копії договору. Згідно ст.. 47 ЦК Української РСР нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно ст.. 224 ЦК Української РСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст.. 227 ЦК Української РСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст.. 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Згідно ст.. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Отже, доводи позивача є безпідставними, оскільки Синельниківським МБТІ за [PERSON] було зареєстровано право власності на даний житловий будинок, у зв'язку з чим на даний час вона має право розпоряджатися спірним нерухомим майном. Крім того, жодних належних доказів, які б підтверджували наявність перешкод для укладення позивачкою договору відчуження даного будинку, суду надано не було. У зв'язку з даними обставинами та враховуючи державну реєстрацію договору купівлі-продажу відсутні підстави для визнання його дійсним в судовому порядку. Таким чином, суд вважає необхідним в задоволенні позовних вимог відмовити. У зв'язку з цим згідно вимог ст.. 88 ЦПК України не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені нею документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору. На підставі викладеного, та ст.. ст.. 47, 224, 227 ЦК Української РСР, ст.. 658, 319 ЦК України,

Outcome: dismissed