Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

09 березня 2021 року позивач звернулась до суду із позовною заявою до Корюківської міської ради Чернігівської області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Корюківська районна державна нотаріальна контора Чернігівської області, про визнання права власності на майновий пай в порядку спадкування за заповітом та просить визнати за нею право власності на майновий пай у пайовому фонді майна колективного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченко, реорганізованого в ПОСП «Мир», с. Сахутівка Корюківського району Чернігівської області, у розмірі 306,00 грн., що належав померлій [INFO] [PERSON] . В судове засідання позивач не прибула, в позові вказала про можливість розгляду справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Від відповідача в судове засідання подано письмову заяву про слухання справи без їх участі, заперечень не мають. Від Корюківської державної нотаріальної контори заперечень не надійшло. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. По справі встановлено, що [INFO] померла тітка позивача, [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть та довідкою Корюківської міської ради. [PERSON] за життя була членом колективного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченка; відповідно до списку колишніх членів КСП ім. Шевченко, с. Сахутівка, які мають право на майновий пай, затвердженого загальними зборами колишніх членів колективного сільсько\-господарського підприємства ім. Шевченко с. Сахутівка від 19 квітня 2001 року, набула права власності на майновий пай, частка якого визначена в розмірі 306,00 грн.; згідно запису у журналі обліку Свідоцтв про право на майновий пай реорганізованого КСП ім. Шевченко [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, що підтверджується листом Корюківської міської ради від 27.01.2021р. № 131/04-03. За життя тітка розпорядилась своїм майном та склала 04.10.1998 року заповіт у якому все майно заповідала племінниці. На сьогоднішній день власником спадкового майна є позивач, [PERSON] , але коли вона виявила бажання реалізувати своє право власності, а саме розпорядитися майном, виявилося, що без правовстановлюючого документу вона цього зробити не зможе. За відсутності правовстановлюючого документу нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане майно. Відповідно до ст. 325 ЦК України, фізичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до вимог ст.ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до норм ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. За таких умов суд вважає, що за даних обставин справи, вимоги позивача про визнання за ним права власності на спадкове майно, не суперечать вимогам діючого законодавства, є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, а позивач сплатив 50% відсотків судового збору, тому сплачений судовий збір слід залишити за нею.

Outcome: approved