Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-09 00:00:00

09.01.2020 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті, в якій просить встановити факт смерті його бабусі [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Дзержинськ, Донецької області, яка померла [INFO] у м. Макіївка, Донецької області. Заява обґрунтована тим, що [INFO] померла бабуся заявника [PERSON] у м. Макіївка, Донецької області. Звернувшись до органу державної реєстрації актів цивільного стану, [PERSON] отримав відмову у державній реєстрації смерті з посиланням на те, що видане свідоцтво про смерть не засвідчує даного факту та є недійсним, згідно ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та п. 1 розділу 5 глави 3 Правил про державну реєстрацію актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Мін`юсту від 18.10.2000 р. №52/5. Вказані обставини послугували підставою для його звернення до суду з відповідною заявою. Заявник в призначене судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, якою просив розгляд заяви за його відсутності, вимоги викладені в заяві підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Представник заінтересованої особи в призначене судове засідання не з`явися, надав до суду заяву, якою просив проводити розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення заяви не заперечував. Дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд приходить наступного. Відповідно до п. 5 ч. 2ст.293ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Статтею 1 Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» встановлено, що згідно з цим Законом тимчасово, з дня набрання ним чинності з урахуванням положень Закону України «Про створення необхідних умов для мирного врегулювання ситуації в окремих районах Донецької та Луганської областей» на строк до 31 грудня 2019 року включно, запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей, до яких належать райони, міста, селища, села, що визначаються рішенням Верховної Ради України (далі - окремі райони Донецької та Луганської областей). Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 254- VІІІ «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» - окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» визначено тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Указом Президента України від 07.02.2019 року, №32/2019, «Про межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях» місто Макіївка, Донецької області, де померла [PERSON] , визнано тимчасово окупованим містом Донецької області. Згідно ч. 1ст.18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, після залишення ними тимчасово окупованої території. За змістом ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до п. 2 ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Судом встановлено, що заявник [PERSON] є онуком [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER] від 24.04.1973 року, копією посвідки про народження його матері [PERSON] серії [NUMBER] та копією свідоцтва про її одруження серії [NUMBER] від 22.04.1970 року, що підтверджує зміну дошлюбного прізвища « [PERSON] » на « [PERSON] ». [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Дзержинськ, Донецької області, померла у місті Макіївці, Донецької області, про що видано Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , від 08.11.2019 року. Окрім того, згідно довідки про причини смерті від 08.11.2019 року, [PERSON] , померла [INFO] , у віці 95 років. Начальником Заводського районного у м. Миколаєві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) [PERSON] було відмовлено у державній реєстрації смерті [PERSON] з підстав подання документів, які видані на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. З огляду на те, що свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 08.11.2019 року є недійсним і не створює правових наслідків за приписами ч. 3 ст. 9 Закону, а отже не може бути підставою для державної реєстрації смерті, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви щодо встановлення факту смерті, оскільки вказаний факт знайшов підтвердження під час судового розгляду, іншим чином провести державну реєстрацію смерті неможливо. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Outcome: approved