Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

08 квітня 2021 року, позивач КОНЦЕРН «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» звернувся до суду з позовною заявою про солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] суми заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 01 жовтня 2014 року по 28 лютого 2021 року в сумі 44\~553 гривень10 копійок та, крім того, судового збору в розмірі 2 270,00 грн.. Позивач в обґрунтування позову вказав, що Концерн «МТМ» являється виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Позивач в період з 01 жовтня 2014 року по 28 лютого 2021 року надав відповідачам послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Проте відповідачі свої зобов`язання по оплаті наданих послуг не виконують, у зв`язку з чим унеможливлює своєчасні розрахунки Концерном «МТМ» за спожитий природний газ, що в свою чергу ставить під загрозу безперервність надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Сума заборгованості відповідачів за отримані послуги складає 44 553 гривень10 копійок. Тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 09 квітня 2021 року прийнято в провадженні судді Стоматова Е.Г. та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 18 травня 2021 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшли пояснення по справі та заява про застосування строків позовної заяви. В обґрунтування якої зазначено, що Концерн «Міські теплові мережі» обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення заборгованості з Відповідача2 посилається на довідку щодо заборгованості за надані послуги централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води № 1503/9 від 15.03.2021 року на розрахунок суми боргу, на договір про падання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води від 02.03.2011 року, та на інформацію із державного реєстру речових прав (щодо Відповідача 2 як власника квартири) як на докази наявності боргу Відповідача-2 перед Позивачем. Відповідач-2 вважає, що докази надані Позивачем (далі-Витяг) не можуть вважатись достовірними та достатніми доказом наявності заборгованості, виходячи з наступного: Відповідно до договору дарування від 18.03.2005р. (посвідченого нотаріально) Відповідач-2 подарував Відповідачу-1 належну йому (Відповідачу-2) на праві власності квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , і відповідно до умов договору, укладеного між Відповідачем 1 та Відповідачем2. квартира перейшла у власність Відповідача-1 з моменту укладення цього договору, а саме з 18.03.2005р. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання № 04-28/3-5816 від 13.05.2021 року Відповідач-2 проживав у квартирі за адресою: [ADDRESS] у період часу з 15.12.1998 по 25.12.2007 року, а в подальшому відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання № 04-28/3-5815 від 13.05.2021 за іншою адресою, а саме: [ADDRESS] у період часу з 28.12.2007 по теперішній час. Отже, вищевикладене обставини свідчать про те, що Відповідав-2 не міг та фактично не споживав послуги Позивача за період з 01.10.2014 по 28.02.2021. року, адже у цей час він не був власником квартири адресою: [ADDRESS] , та і взагалі з 2007 року проживав за іншою адресою: [ADDRESS] . Додатковим доказом вищенаведених обставин є також те, що договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води від 02.03.2011 укладався саме між Позивачем та Відповідачем-1, як новим власником квартири по [ADDRESS] . Відповідач-2 не є стороною вказаною договору, в т.ч. в частині виконання зобов`язань щодо проведення оплати за послуги з опалення та постачання гарячої води. Відповідач-2 вважає, що надані Позивачем щодо нібито наявності у нього невиконаних зобов`язань Позивачем недостатніми та недостовірними, а отже, вимога щодо стягнення заборгованості в сумі 44\~553 гривні 10 копійок, судового збору в розмірі 2\~270 гривень, відповідач -2 вважає такими, що не підлягають задоволенню. Відповідач2 вважає, що позовні вимоги Позивача за період з 01.10.2014 по 14.03.2018 року (позов подано 15.03.2021 року) заявлені ним поза межами строку позовної давності виходячи з такого. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сили в позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі,є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідач просить суд застосувати позовну давність по справі № 333/2171/21 до вимог про стягнення боргу за період з 01.10.2014 року по 14.03.2018 року включно, в зв`язку з чим подає заяву про застосування позовної давності. Оскільки позовна заява про стягнення заборгованості за період з 01.10.2014 року по 28.02.2021 року подана 15.03.2021 року, то Відповідач просить застосувати загальний строк позовної давності у три роки до вимог про стягнення боргу за період з 01.10.2014 року року по 14.03.2018 року включно, (тобто за період який передував початку перебігу строку позовної давності для звернення Позивача до суду з 15.03.2018 року по 15.03.2021року). 23 червня 2021 року на адресу суду від представника позивача надійшли письмові пояснення. Стосовно того, що Відповідач 2 не споживачем послуг. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 p. № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження. Відповідно до ст. 12 вищезазначеного Закону відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вказано відомості про право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , власником квартири вказано [PERSON] , підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності, [NUMBER] , 20.01.1999, Комунарська районна адміністрація Запорізької міської ради. Таким чином, Позивачем було вірно зазначено [PERSON] . Відповідачем, оскільки дана інформація не суперечить відомостям з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Стосовно строків позовної давності. За змістом частини першої статті 261\~ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Відповідно до частини першої статті 264\~ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу Суди повинні дослідити призначення платежів, квитанції на сплату житлово- комунальних послуг та історію таких оплат і в разі вчинення боржником оплати чергового платежу, встановити чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, що не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Вказані положення відображені у правовій позиції, висловленій Верховним Судом України від 22.03.2017 р. у справі № 6-43цс17. Відповідно до розрахунку заборгованості наданого Позивачем сума заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг виникла за період з жовтня 2014 року по лютий 2021 року. Як вбачається з розрахунку заборгованості у грудні 2016 року відповідачами сплачено 270,84 грн., що свідчить про визнання відповідачами свого боргу та переривання позовної давності. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та доводи, якими вони обґрунтовують. Просила задовольнити в повному обсязі та заперечувала, щодо заяви про застосування позовної давності. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково та просив застосувати строки позовної давності. У судове засідання, призначене на 22 листопада 2021 року, відповідач [PERSON] не з`явилась, про день, час, місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. В попередніх судових засідань позовні вимоги визнала повністю. Суд, вислухавши думку позивача, відповідача [PERSON] , вивчивши позовні вимоги позивача, пояснення відповідача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997\~року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до інформаційної з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відлучення об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 247681789 від 11 березня 2021 року, [ADDRESS] , належить на приватній власності [PERSON] ./а.с.9/ Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи від 09 квітня 2021 року [PERSON] , ареєстрована за адресою: [ADDRESS] . /а.с.13/ 02 березня 2011 року концерн «Міські теплові мережі» в особі директора філії концерну «МТМ» Комунарського району Іванов В.О. та [PERSON] уклали договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води. Отже, [PERSON] та [PERSON] є споживачами послуг з централізованого опалення і централізованого постачання гарячої води, що постачається Концерном «Міські теплові мережі». В судовому засіданні було встановлено, що згідно Рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради № 25 від 29.01.2009 року «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м. Запоріжжя, починаючи з 01.01.2009 року виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення визначено Концерн «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ». 3гідно Рішення виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 200 від 28.04.2011 «Про визначення виконавців комунальних послуг» у м. Запоріжжя, починаючи з 01.04.2011 виконавцем комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, підігріву питної води визначено концерну «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж концерну «МТМ». Пунктом 2.1. Статуту зазначено, що основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально - економічних інтересів трудового колективу концерну. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ст.525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ст. 610611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Частиною 1 ст. 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною та вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товар, надала послуги, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця діє є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004, який діяв в період виникнення спірних правовідносин і втратив чинність з 01.05.2019, а також Закону України «Про житлово-комунальні послуги» 2189-VIII від 09.11.2017 який введено в дію з 01.05.2019, правовідносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, мають ознаки зобов`язання, в силу яких споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004, залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 вказаного Закону передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3ст.20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 20 вказаного Закону, споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні. Згідно зі ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством. Відповідно до п.11, 17 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (далі Правила № 630), плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку води, а уразі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: у разі відсутності засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил. Послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води. Згідно з п.18 Правил № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Згідно з п. 20, 21 Правил № 630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства. Згідно з п.29 Правил № 630, споживач має право на зменшення розміру плати у разі, зокрема, тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання). Згідно з п.30 Правил № 630, споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Квартира за адресою: [ADDRESS] , знаходиться в багатоквартирному житловому будинку та підключена до мережі централізованого опалення. Розрахунок за послуги з централізованого опалення між споживачем [PERSON] і Концерном «Міські теплові мережі» обліковується за особовим рахунком № [NUMBER] . Згідно з розрахунком суми позову та довідкою Філії Концерну «Міські теплові мережі» по особовому рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , за період з 01 жовтня 2014 року по 28 лютого 2021 року мається заборгованість за послуги централізованого опалення в сумі 44 553 гривень10 копійок. Водночас, суд враховує заяву відповідача [PERSON] про застосування позовної давності, з таких підстав. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1ст. 261 ЦК України). Початок позовної\~давності\~співпадає з моментом\~виникнення\~у зацікавленої сторони права на\~позов, тобто можливості\~реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з ч. 2\~ст. 267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. У даному випадку позивач був обізнаний, що відповідачі протягом тривалого часу, а саме з грудня 2016 року не здійснювали оплату за надані послуги, оскільки на рахунок позивача не надходили відповідні грошові кошти не пізніше 20-го числа наступного за розрахунковим місяцем. При цьому, останній платіж ними було здійснено в грудні 2016 року у розмірі 270 гривень 84 копійки. Проте, до суду із даним позовом позивач звернувся лише 08\~квітня 2021 року, тобто зі спливом строку позовної давності, що підтверджується вхідним штампом на позові.Отже, підлягає стягненню заборгованість за період з 08 квітня 2018 року по 28 лютого 2021 року. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2\~ст.\~141\~ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, у разі задоволення позову. Відповідно до п. 35 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справі від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Враховуючи викладене, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру позовних вимог, тобто у рівних частинах. Судові витрати по справі становлять 2\~270 гривень - судовий збір, який було сплачено позивачем при пред`явленні позовної заяви до суду. Однак, враховуючи, що позов задоволено частково на суму 27 723 гривні 27 копійок гривень, то відповідно до ст.141\~ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір по 706 гривень 25 копійок з кожного. На підставі\~вищевикладеного,\~

Outcome: partial