Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

08 листопада 2016 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернувся [PERSON] з позовом до Демуринської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області, третя особа: приватний нотаріус Межівського районного нотаріального округу про визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно. Брат позивача [PERSON] запевнив його відмовитися від прийняття спадщини, пообіцявши після її оформлення порівну поділити прибуток від неї. Позивачу в подальшому стало відомо, що в нього серед документів був заповіт від батька на його ім'я, про який він не сказав. Відмова від прийняття спадщини за законом обумовлена також тим, що [PERSON] тривалий час перебував на лікуванні та не міг фізично навіть з'явитися до нотаріуса оформити будь-які документи. [INFO] помер брат позивача [PERSON], після чого позивач поцікавився у його дружини щодо оформлення спадщини після смерті батька та з приводу розподілу цього майна. Вона йому повідомила, що їй невідомо про їх домовленість, знає тільки те, що той щось оформляв по спадщині. Позивач став дізнаватися про це серед мешканців місця відкриття спадщини в селищі Демурино, [PERSON] повідомила позивача про те, що на його ім'я є заповіт, складений померлим батьком. [PERSON] відомо, що згідно з ч.5 ст.1275 ЦК України, відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не позбавляє його права на спадкування за законом. Зрозуміла і наявність права спадкоємця в протилежному випадку: [PERSON] має право спадкувати за заповітом, відмовившись при цьому від спадкування за законом, оскільки спадкування за заповітом засновується на чіткому волевиявленні спадкодавця, що має перевагу на спадкування за законом (ст.1223 ЦК України) і свобода якого не може бути обмежена, крім випадку спадкування за обов'язковою часткою на підставі ст.1241 ЦК України. Звернувшись до приватного нотаріуса Межівського нотаріального округу Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини за заповітом, позивач отримав відмову, оскільки пропустив шестимісячний строк. Рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2016 року [PERSON] визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON], померлого [INFO], - два місяці з дня набрання рішенням законної сили. Позивач має намір оформити спадщину по заповіту, оскільки в ньому батько зазначив його спадкоємцем всього майна. Свідоцтвами про право на спадщину за законом, посвідченими приватним нотаріусом Межівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області 10 грудня 2014 року, зареєстрованими в реєстрі за №1630 та №1631, підтверджується, що спадкоємцем майна [PERSON] у вигляді земельних ділянок, розташованих на території Демуринської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області, площею 6,34га та 6,204га є його син [PERSON]. Оскільки спадщину прийняв його брат, то він повинен би був бути відповідачем по цьому позову, але внаслідок його смерті правонаступником його прав та обов'язків могли бути його дружина та син. Останні з померлим братом разом не проживали на підтвердження чого маються відомості адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області про те, що [PERSON], [INFO], 18 червня 1991 року зареєстрована у встановленому законом порядку по [ADDRESS], а [PERSON] зареєстрованим або знятим з реєстрації не значиться. Згідно Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Довідка про реєстрацію місця проживання - документ, який видається органом реєстрації особі за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання особи. Реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Крім цього довідкою виконавчого комітету Демуринської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області №1103 від 12 вересня 2016 року підтверджується, що [PERSON] з 2013 року по день смерті [INFO] проживав без реєстрації в с.Василівка, Межівського району, Дніпропетровської області, тому в силу ч.3 ст.1268 ЦК України його дружина та син, не можуть вважатися такими, що прийняли спадщину. Як відомо позивачу з моменту смерті його брата й до сьогоднішнього дня дружина та син [PERSON] заяви про прийняття спадщини не подавали, а тобто не прийняли її. Тому належним відповідачем є Демуринська селищна рада Межівського району Дніпропетровської області. Оскільки чинне спадкове законодавство засновується на принципі переваги формального волевиявлення спадкодавця (заповіту) над положеннями закону, спадкоємці за законом спадкують тільки у випадках відсутності заповіту, визнання його недійсним, нерозподілення заповідачем усієї спадщини або неприйняття (відмови від прийняття) спадщини спадкоємцями, призначеними у заповіті. Таким чином, чинним законодавством передбачено пріоритетність спадкування за заповітом ніж за законом. Постановою приватного нотаріуса Межівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області від 27 вересня 2016 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, як за законом, так і за заповітом на спадкове майно після смерті [INFO] його батька [PERSON], оскільки свідоцтва в порядку спадкування видані на [PERSON]. Нотаріус не знала і не могла знати про спадкові права позивача, так як ним не надавався заповіт і була наявна відмова від спадщини по закону. Право на спадкування виникає для суб'єкта - потенційного спадкоємця - з часу відкриття спадщини на його користь. Позивач просить суд: визнати недійсними свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідченими приватним нотаріусом Межівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області 10 грудня 2014 року, спадкова справа №187/2014, зареєстрованого в реєстрі за №1630, за якими спадкоємцем майна [PERSON] у вигляді земельної ділянки, розташованої на території Демуринської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області, площею 6,204га в межах згідно з планом, переданої спадкодавцеві для ведення товарного сільськогосподарського виробництва є його син [PERSON] та свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідченими приватним нотаріусом Межівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області 10 грудня 2014 року, спадкова справа №187/2014, зареєстрованого в реєстрі за №1631, за якими спадкоємцем майна [PERSON] у вигляді земельної ділянки, розташованої на території Демуринської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області, площею 6,34га в межах згідно з планом, переданої спадкодавцеві для ведення товарного сільськогосподарського виробництва є його син [PERSON]; Визнати за ним право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6,34 гектар в межах згідно з планом, яка розташована на території Демуринської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю, [NUMBER], виданого відділом Держземагенства у Межівському районі Дніпропетровської області 15 січня 2014 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №275, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO]; Визнати за ним право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6,204 гектар в межах згідно з планом, яка розташована на території Демуринської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю, [NUMBER], виданого відділом Держземагенства у Межівському районі Дніпропетровської області 15 січня 2014 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №376, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO]. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги визнають в повному обсязі. Третя особа у судове засідання не з'явилась, надала повідомлення, в якому вказує про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємцю, який заявив про неприйняття спадщини та заперечує проти скасування виданих свідоцтв про право на спадщину. Просить розглянути справу без її участі. Суд, оцінивши зібрані у справі докази, з'ясувавши обставини справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. При цьому досліджені наступні матеріали справи, яким надана відповідна оцінка. Згідно свідоцтва про народження [NUMBER], виданого Демуринською селищною радою Межівського району Дніпропетровської області 30 жовтня 1958 року, актовий запис №66, позивач [PERSON] народився [INFO], батьком якого записано [PERSON], а матір'ю - [PERSON] Згідно свідоцтва про смерть, [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Демуринською селищною радою Межівського району Дніпропетровської області 18 лютого 2014 року, актовий запис №9, [PERSON] помер [INFO], який заповів позивачу нележний йому на праві особистої власності житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS], земельні частки (паї) згіжно сертифікатів [NUMBER] від 02 червня 1997 року та [NUMBER] від 22 грудня 1999 року, та все, що належить йому на день смерті, що підтверджується заповітом, посвідченим секретарем Демуринської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області 05 грудня 2000 року, зареєстровано в реєстрі за №176. Свідоцтвами про право на спадщину за законом, посвідченими приватним нотаріусом Межівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області 10 грудня 2014 року, зареєстрованими в реєстрі за №1630 та №1631, встановлено, що спадкоємцем майна [PERSON] у вигляді земельних ділянок, розташованих на території Демуринської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області, площею 6,34га та 6,204га є його син [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть, [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Демуринською селищною радою Межівського району Дніпропетровської області 22 лютого 2016 року, актовий запис №10, [PERSON] помер [INFO]. Медичними документами, а саме: довідкою №29, №30 «Дніпропетровського обласного клінічного центру кардіології та кардіохірургії» Дніпропетровської обласної ради від 06 та 08 травня 2015 року, підтверджується, що позивач, в період з січня по травень 2014 року, знаходився на стаціонарному лікуванні з діагнозом «Стабільна стенокардія III ФК» Дифузний кардіосклероз». Згідно повідомлення Демуринської селищної ради №261 від 14 червня 2016 року, згідно записів журналу реєстрації Демуринської селищної ради, відмітки про видачу копії заповіту, підписаного [PERSON] не значиться. Відомостей про доведення селищною радою змісту заповіту №176 від 05 грудня 2000 року відсутні. За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області [PERSON], [INFO], 18 червня 1991 року зареєстрована у встановленому законом порядку по [ADDRESS], а [PERSON] зареєстрованим або знятим з реєстрації не значиться. Довідкою виконавчого комітету Демуринської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області №1103 від 12 вересня 2016 року підтверджується, що [PERSON] з 2013 року по день смерті [INFO] проживав без реєстрації в с.Василівка, Межівського району, Дніпропетровської області. Згідно повідомлення приватного нотаріуса Межівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області №485/01-16 від 05 вересня 2016 року, спадкова справа після смерті [PERSON], померлого [INFO], не заводилася, надати копію не має змоги. Рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2016 року позивачу визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON], померлого [INFO], - два місяці з дня набрання рішенням законної сили. Згідно постанов приватного нотаріуса Межівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області від 17 серпня та 27 вересня 2016 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину як за законом так і за заповітом на спадкове майно після смерті [INFO] його батька [PERSON] За ч.3 ст.1268 ЦК України, дружина [PERSON] та його син не можуть вважатися такими, що прийняли спадщину, а тому відповідачем по справі вірно зазначено Демуринську селищну раду Межівського району Дніпропетровської області. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу за якими: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. За приписами ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Положенням ч.1 ст.216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Визнання права власності на земельні ділянки за позивачем не оспорюється відповідачем та не порушує прав чи інтересів інших осіб. Ч.1 ст.1233 ЦК України - заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Положенням ч.1 ст.1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. П.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Оскільки у ст.1301 ЦК України перелік підстав визнання свідоцтва про право на спадщину не є вичерпним, таке свідоцтво може визнаватись недійсним і з інших підстав. Як роз'яснив Верховний Суд України, іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо (абз.3 п.27 постанови Пленуму №7) . Зокрема, підставами для визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним може бути оформлення його не уповноваженою на те посадовою особою; оформлення не за місцем відкриття спадщини; недодержання встановленої законом форми свідоцтва; видача свідоцтва, якщо серед імовірних спадкоємців за законом або заповітом є ненароджена дитина спадкодавця, зачата за його життя тощо. Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним лише за рішенням суду. Враховуючи вище викладене, а також ст.16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом та визнання за ним права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом. Оскільки відповідач Демуринська селищна рада позов визнала повністю, суд приймає визнання позову відповідачем, яке на думку суду не суперечить вимогам закону, та обставини позову не потребують доказуванню відповідно до ст.61 ЦПК України. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved