Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

09.12.2016 року дана заява надійшла до суду. Позивачка, в судовому засіданні, просила задовольнити її позов та надати їй дозвіл на виїзд її неповнолітньої дитини на тимчасово окуповану територію у м. Донецьк, мотивуючи свою заяву тим, що між нею та відповідачем розірвано шлюб. Після розірвання шлюбу позивачка (дошлюбне прізвище - [PERSON]) залишила прізвище чоловіка - [PERSON]. Від вказаного шлюбу народилася донька [PERSON], яка мешкає з позивачкою та позивачка самостійно здійснює утримання та виховання дитини. Позивачка вказує, що має рідну сестру - [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON]). Цей факт підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] та [PERSON], свідоцтвом про укладення шлюбу [PERSON]. Сестра позивачки мешкає за адресою: [ADDRESS] Враховуючи тісні родинні зв'язки між позивачкою та її сестрою, остання бажає здійснювати нетривалі поїздки (тимчасово виїздити) з дитиною на тимчасово неконтрольовану територію (м. Донецьк), для родинного спілкування дитини з тіткою та двоюрідними братами - [PERSON] та [PERSON]. Також, враховуючи стабільний дохід, позивачка мас бажання здійснювати нетривалі поїздки за кордон України, разом з дитиною, для відпочинку та всебічного розвитку [PERSON]. Але, це неможливо здійснити у зв'язку з тим, що відповідач не надає дозволу, посвідченого нотаріально, на тимчасовий виїзд дитини за кордон, на тимчасово неконтрольовану територію, постійно ухиляється від вирішення цього питання. Позивачка діючи в інтересах малолітньої [PERSON], вважає, що поїздки за кордон, побачення з рідними, відповідають її інтересам, сприятимуть всебічному культурному та духовному розвитку дитини. Позивачка, згідно заяви, не чинить перешкод в участі батька у вихованні дитини. Відповідач, в свою чергу, не приймає участі у вихованні доньки, не піклується про її духовний та культурний розвиток, не допомагає матеріально, що підтверджується зверненням до суду позивачки, для стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини. У зв'язку з викладеним позивачка звернулася до суду з вказаною позовною заявою, вважаючи, що має право на отримання дозволу для виїзду малолітньої дитини, [PERSON] за кордон України, на тимчасово неконтрольовану територію, без згоди батька, [PERSON]. Позивачка, в судовому засіданні підтримала свій позов, вважаючи його законним та обґрунтованим. Відповідач, у свою чергу, категорично заперечив проти виїзду його неповнолітньої дитини на постійне проживання за межі території України та проти надання довгострокового дозволу до досягнення дитиною 16 річного віку на підставі того, що позивачка має намір виїхати за межі України назавжди, але погодився при цьому на короткочасні, тимчасові виїзди протягом року. Представник служби у справах дітей Великоновосілківської райдержадміністрації у судовому засіданні підтримала позов у повному обсязі та просила суд задовольнити його. Крім того вказала, що було проведено засідання комісії з питань захисту прав дитини на якому комісія прийшла до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі з чим суд не може погодитись у повному обсязі. Суд, дослідивши надані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який 02.09.2013 року було розірвано (а.с.14). Від даного шлюбу сторони по справі мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO] (а.с.12). На даний час дитина мешкає за адресою: [ADDRESS], разом з позивачкою, що підтверджується довідкою з місця проживання (а.с. 22). Батько дитини [PERSON] - [PERSON] - проживає окремо. Малолітня [PERSON] проживає з матір'ю, позивачкою по справі в належних умовах життя та мати приділяє їй належну увагу. Відповідно до ст.141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно зі ст.151 ч.1 Сімейного Кодексу України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до п. 2-2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється за рішенням суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який ще не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Оскільки судом встановлено, що тимчасовий виїзд [PERSON], [INFO], за межі України не суперечить її інтересам, батько дитини такий дозвіл, матері дитини, не надав, але не заперечував проти тимчасових, короткочасних виїздів дитини, суд вважає, що є всі необхідні підстави для того, щоб надати дозвіл на виїзд за межі України [PERSON], яка ще не досягла 16-річного віку, без згоди та супроводу батька [PERSON], задовольнивши позов в цій частині в повному обсязі. Щодо терміну дозволу на весь час до досягнення дитиною 16-річного віку, суд вважає, що дані вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме, суд вважає доцільним надати дозвіл строком на один рік, оскільки задоволення позовних вимог в повному обсязі порушує права відповідача як батька. Суд також стягує з відповідача суму судового збору на користь позивачки.

Outcome: partial