Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

09.11.2017 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на своє утримання, в обґрунтування якого вказала, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Сімя з відповідачем не склалася, шлюбні відносини припинені близько року назад. Вона не працює, перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, коштів на своє утримання не вистачає. Відповідач у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги, що для неї є обтяжуючим фактором. Відповідач працює, тому просить стягнути аліменти у розмірі 1/6 частки доходу відповідача, щомісячно до досягнення дочкою трирічного віку. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала, просила їх задовольнити, посилаючись на підстави викладені у позові. Відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, посилаючись на те, що позивач є повнолітньою та працездатною людиною, тому має змогу йти працювати та утримувати себе. При цьому вказав, що аліменти на спільну дитину не сплачує, інших аліментних стягнень також не має. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 25 липня 2015 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Широківського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 79. Вказане підтверджено копією свідоцтва про укладення шлюбу серії І-КИ № 306426 від 25.07.2015 року (а.с. 5). Від шлюбу подружжя мають малолітню дитину, [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії І-КИ № 567211 видане 27.11.2015 року Інгулецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 484 (а.с. 6). При цьому, як встановлено судом та підтверджено відповідачем, на утримання дитини [PERSON] у встановленому законом порядку, аліменти не сплачує, добровільно кошти не надає. Судом встановлено, позивач не працює, знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною, відповідач у добровільному порядку кошти на її утримання не надає, що є обтяжуючим фактором для позивачки. Відповідно до ч. 1 ст. 75 Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 84, 91 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ст. ст. 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. З урахуванням зазначеного, доводів позивача та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі, заперечення відповідача не можуть бути прийняти судом, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону та не підтверджені належними та допустимими доказами. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави, оскільки позивач при зверненні до суду була звільнена від його сплати.

Outcome: approved