Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

08.06.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь суму депозиту у розмірі 1050,00 доларів США, проценти за договором банківського вкладу в сумі 25,88 доларів США, неустойку (пеню) в сумі 2227,07 доларів США, три відсотки річних в сумі 6,10 доларів США та інфляційні втрати в сумі 177,61 доларів США посилаючись на те, що 27.03.2014 року між ним та відповідачем було укладено договір-заяву № 313731/10005/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік до 8-го Березня» на 3 міс. в іноземній валюті, відповідно до якого банк прийняв від нього грошові кошти у розмірі 1050,00 доларів США на вкладний рахунок № 2630.5.058461.001, строком з 27 березня 2014р. по 27 червня 2014р., з процентною ставкою 10% річних. Строк розміщення вкладу за договором продовжувався кілька разів та остаточно закінчився 30.03.2015 року, а договір припинено з 31.03.2015 року. 30.03.2015 року (останній день строку розміщення вкладу та дії договору) позивач звернувся з вимогою до відповідача про повернення вкладу та процентів, проте відповідачем йому було відмовлено та запропоновано знову продовжити строк розміщення вкладу. У звязку з тим, що відповідач після закінчення строку дії договору свої обовязки щодо повернення грошових коштів та нарахованих за договором відсотків добровільно не виконав, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Зазначає, що всі його особисті та письмові звернення до відповідача за отриманням суми вкладу та нарахованих на нього відсотків залишилися без задоволення. Натомість, поряд з відмовою у видачі коштів вмотивованою відсутністю грошових коштів у банку, позивач отримував від відповідача чергову пропозицію щодо оформлення вкладу на новий строк. Позивач [PERSON] письмово просив суд розглядати справу на його відсутність та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач, повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не зявився і не повідомив суд про причини неявки, своїх заперечень по суті предявлених йому позовних вимог суду не надав. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 Цивільного процесуального кодексу України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини: - 27 березня 2014 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір-заяву №313731/10005/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) Класік до 8-го Березня» на 3 міс. в іноземній валюті. Відповідно до п. 1 договору його предметом є розміщення в банку грошових коштів в іноземній валюті на вкладному рахунку №2630.5.058461.001 у сумі 1050,00 доларів США на строк з 27 березня 2014р. по 27 червня 2014р. Відповідно до умов договору позивачем 27 березня 2014р. було здійснено вклад в іноземній валюті у сумі 1050,00 доларів США, про що свідчить надана позивачем копія квитанції. Згідно умов п. 2 договору за час користування грошовими коштами вкладу протягом строку, визначеного п. 1 договору, банк нараховує та виплачує вкладникові проценти у зазначених в договорі порядку та розмірах процентних ставок. Умовами договору визначено, що до взаємовідносин сторін застосовуються Основні умови залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит». Згідно п. 6 договору після закінчення строку, визначеного п.1 договору, вклад повертається вкладникові в порядку та на умовах, передбачених положеннями п. 5.2 Основних умов. Строк розміщення вкладу може бути продовжено в порядку, строки та на умовах, визначених положеннями п. 5.2 Основних умов (п. 7 договору). Строк розміщення вкладу за договором продовжувався кілька разів. Остаточний строк розміщення вкладу закінчився 30.03.2015 року. Договір припинено з 31.03.2015 року. Відповідно до п. 5.2 Основних умов у випадку закінчення строку розміщення строкового вкладу, визначеного у договорі-заяві, та умовами якого передбачена можливість продовження строку розміщення строкового вкладу після закінчення строку розміщення строкового вкладу, визначеного у договорі-заяві, вкладник у випадку його бажання не продовжувати подальше розміщення вкладу, отримати кошти з строкового вкладного рахунку шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний/картковий або інший вкладний рахунок, а дію договору припинити, зобовязаний надати банку письмову вимогу не пізніше дати закінчення строку строкового вкладу, визначеного договором-заявою. Вказану письмову вимогу вкладник зобовязаний надати банку у двох автентичних примірниках, один з яких приймається банком, а другий - повертається вкладнику з відміткою банку про отримання письмової вимоги. У зазначеній письмовій заяві вкладник обовязково зазначає спосіб повернення вкладу: видачі готівкою або перерахування на його власний поточний/картковий або інший вкладний рахунок (із зазначенням у заяві повних реквізитів рахунку для перерахування). Якщо день повернення суми вкладу припадає на вихідний, святковий, неробочий день, то повернення суми Вкладу проводиться банком на наступний перший робочий день. В разі ж, коли вкладник не надав банку зазначену письмову вимогу та не вимагає повернення вкладу після закінчення строку, визначеного договором-заявою, строк розміщення строкового вкладу вважається продовженим з наступного дня, після закінчення строку, визначеного договором-заявою, на строк, що дорівнює початковому строку розміщення строкового вкладу. Протягом строку, на який продовжено розміщення строкового вкладу, банк нараховує i виплачує вкладнику проценти за ставкою, що встановлена банком для банківських строкових вкладів (депозитів) відповідного виду вкладу та діє станом на перший день початку строку, на який продовжено розміщення вкладу. Кількість пролонгації строку розміщення строкового вкладу за договором необмежена. Після закінчення кожного строку, на який було продовжено розміщення строкового вкладу, кошти зі строкового вкладного рахунку можуть бути повернуті вкладникові за його письмовою вимогою на умовах, визначених у абзаці першому цього пункту основних умов, а дія договору припиняється. 30.03.2015 року (останній день строку розміщення вкладу та дії договору) позивач в установленому п. 5.2 Основних умов порядку звернувся з вимогою до відповідача про повернення вкладу, що підтверджується вимогою позивача від 30.03.2015р., зареєстрованою відповідачем за вхідним № 812 від 30.03.2015р. Таким чином, строк виконання відповідачем зобовязання щодо повернення позивачу вкладу та нарахованих на нього відсотків настав 31.03.2015 року. 07.05.2015 року на письмову вимогу позивача від 30.03.2015 року надійшла відповідь відповідача, в якій йшлося про необхідність особистого звернення до банку для вирішення поставленого питання. Позивач звертався до відповідача, однак, належні до виплати кошти (сума депозиту та процентів) за договором банківського строкового вкладу №313731/10005/3-14 від 27.03.2014 року не були виплачені в установленому порядку. Сума вкладу позивача складає 1050,00 доларів США. Сума невиплачених позивачу відсотків складає 25,88 доларів США. Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за договором становить 1075,88 доларів США. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Нормою ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що клієнт банку будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку. Частиною 1 ст. 1058 ЦК України визначається: за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором (п. 2.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року № 516). Згідно ч. 1 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно п. 1.2. Положення від 03.12.2003р. № 516 договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу (вклад (депозит) на вимогу) або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад (депозит). За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором (абз. 2 п. 3.3. Положення від 03.12.2003 р. № 516). Серед умов договору-заяви № 313731/10005/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) Класік до 8-го Березня» на 3 міс. в іноземній валюті є: повернення вкладу вкладникові за умови предявлення відповідної вимоги. Європейський суд з прав людини зазначив, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невідємні для банківських операцій і повязаним з ними правом. Європейський суд водночас наголошує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (NejdetSahin і PerihanSahin проти Туреччини, [ВП], № 13279/05, § 56, 20 жовтня2011 року). Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Частина 1 ст. 1061 ЦК України визначає, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Абзацом 1 п. 3.5. Положення від 03.12.2003 року № 516 встановлено, що проценти на банківський вклад (депозит) виплачуються вкладникові на його вимогу відповідно до строків, визначених у договорі банківського вкладу (депозиту). Відповідно до абз. 2 п. 1.6. Положення від 03.12.2003 року № 516, банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника в іншій іноземній чи в національній валюті. Позивачем було здійснено вклад в іноземній валюті доларах США. У звязку з цим, відповідно до вимог чинного законодавства, повернення коштів позивачу повинно здійснюватись теж у доларах США. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вирішуючи спір, суд враховує такий розрахунок трьох відсотків річних, який відповідає приписам чинного законодавства: 1075,88 х 3% х 69 / 365 = 6,10 доларів США, де: 3% - три відсотки річних (згідно ст. 625 ЦК України); 1075,88 це сума невиконаного (простроченого) грошового зобовязання; 69 кількість днів прострочення (з 31.03.2015 по 07.06.2015 року); 365 кількість днів в 2015 році. Здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат, як встановлено судом, відповідає приписам чинного законодавства: 1075,88 х 1,140 х 1,022 = 1253,49 1075,88 = 177,61 доларів США, де: 1075,88 це сума невиконаного (простроченого) грошового зобовязання; 1,140 індекс інфляції за квітень 2015р. (114,0%); 1,022 - індекс інфляції за травень 2015р. (102,2%). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Частиною 2 ст. 551 ЦК України встановлено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Договором, укладеним між позивачем та відповідачем, розмір неустойки (пені) не визначений. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» від 11 липня 2013 року №7-рп/2013 розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня. Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» від 11 липня 2013 року №7-рп/2013 по справі №1-12/2013, розяснено, що дія вказаного Закону поширюється на правовідносини, субєктами яких є лише підприємства, установи, організації незалежно від форм власності і господарювання та фізичні особи субєкти підприємницької діяльності (підприємці). Відповідно до п. 3.1 вказаного Рішення Конституційного Суду України згідно з частиною другою статті 627 Кодексу у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. При цьому пунктом 4 частини першої статті 21 Закону «Про захист прав споживачів» встановлено, що для цілей застосування цього закону та повязаного з ним законодавства про захист прав споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Здійснений позивачем розрахунок неустойки (пені) відповідає приписам чинного законодавства: 1075,88 х 3% х 69 = 2227,07 доларів США, де: 1075,88 це сума невиконаного (простроченого) грошового зобовязання; 3% - розмір неустойки (пені) у відсотках (згідно ЗУ «Про захист прав споживачів»); 69 кількість днів прострочення (з 31.03.2015 по 07.06.2015 року). Таким чином, в ході судового розгляду справи встановлено, що [PERSON] свої зобовязання за договором-заявкою № 313731/10005/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) Класік до 8-го Березня» на 3 міс. в іноземній валюті, виконав у повному обсязі та вніс на вкладний рахунок, зазначений у договорі, грошові кошти в сумі 1050,00 доларів США. На даний час відповідачем зобовязання щодо повернення позивачу суми вкладу не виконані, тому судом встановлено підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми вкладу у розмірі 1050,00 доларів США, процентів за договором банківського вкладу в сумі 25,88 доларів США, а також нарахованих неустойки (пені) в сумі 2227,07 доларів США, трьох відсотків річних в сумі 6,10 доларів США та інфляційних втрат в сумі 177,61 доларів США. Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, тому суму по сплаті судового збору необхідно стягнути з відповідача в доход держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved