Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

09 червня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Шкуратівської сільської ради Білопільського району Сумської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що 11 листопада 1999 року померла її мати [PERSON]. Після смерті останньої відкрилася спадщина на земельну ділянку, яка знаходиться на території Шкуратівської сільської ради, посвідчену державним актом на право приватної власності на землю серії ІV-СМ №049121. Своєчасно спадщину після смерті матері вона не прийняла у звязку із складними сімейними обставинами та скрутним фінансовим становищем. На даний час вона не може отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину і вільно користуватись спадковим майном, так як пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини. Посилаючись на викладені вище обставини, позивачка просить визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після матері [PERSON], яка померла 11 листопада 1999 року, тривалістю в три місяці. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася. Представник останньої за довіреністю подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує (а. с. 27). Представник відповідача Шкуратівської сільської ради Білопільського району Сумської області належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився, причин неявки не повідомив (а. с. 25 ). Представник третьої особи Білопільської районної державної нотаріальної контори Сумської області в судове засідання не зявився. Завідувач держнотконтори [PERSON] надіслала листа про розгляд справи у відсутність їх представника, при ухваленні рішення покладаються на розсуд суду (а. с. 23). У звязку з неявкою сторін, третьої особи, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Суд вважає, що згідно з п. 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року до правовідносин щодо прийняття спадщини після [PERSON], яка померла 11 листопада 1999 року, слід застосовувати і норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, і норми нині діючого Цивільного кодексу України, так як спірні правовідносини виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року та продовжують існувати на даний час. Згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно зі ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є діти. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР). Частиною першою статті 550 ЦК Української РСР визначено, що встановлений законом строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску поважними. За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. У відповідності до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини ( ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ( ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Частиною 3 статті 1272 ЦК України визначено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом встановлено, батьками позивачки [PERSON] були [PERSON] та [PERSON] (а. с. 6-7). [PERSON] померла 11 листопада 1999 року в с. Череватівка Білопільського району Сумської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І- БП № 260726 (а. с. 8). У відповідності до державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-СМ № 049121, виданого 27 травня 1999 року Шкуратівською сільською радою на підставі рішення VI сесії 23 скликання Шкуратівської сільської ради від 27 квітня 1999 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №123, [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,58 га в межах згідно з планом, розташована на території Шкуратівської сільської ради Білопільського району Сумської області (а. с. 10). З довідки Шкуратівської сільської ради Білопільського району Сумської області від 10 травня 2016 року № 303 вбачається, що [PERSON] на день смерті, 11 листопада 1999 року була зареєстрована та проживала одна в [INFO]. Заповіт від її імені виконкомом Шкуратівської сільської ради не посвідчувався (а. с. 9, 26). Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 22 червня 2016 року спадкова справа після [PERSON], яка померла 11 листопада 1999 року не заводилася (а. с. 24). Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що позивачка має право на спадщину за законом після померлої 11 листопада 1999 року матері, [PERSON], однак вона не може реалізувати його у звязку з пропуском встановленого законом строку для прийняття спадщини. З огляду на положення абз. 6 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, вирішуючи питання при визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Зі змісту позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що позивачка пропустила установлений законом строк для прийняття спадщини після померлої [PERSON] внаслідок складних сімейних обставин, скрутного фінансового становища та незадовільного стану здоровя (а. с. 27). Суд вважає, що позивачка пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини після матері з поважних причин, у звязку з чим її позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного

Outcome: approved