Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

07 лютого 2014 року позивач звернувся у суд з даним позовом і просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 377928,52 грн та судові витрати по справі. Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що 04 червня 2007 року між сторонами у справі було укладено кредитний договір № CSIPGL 00000119, згідно якого відповідачка отримала кошти в сумі 32025 доларів США строком до 04.06.2022 року зі сплатою 0,8% щомісяця за користування кредитом, але через неналежне виконання останньою своїх зобов*язань станом на 24.12.2013 року утворилася заборгованість 47300,19 доларів США, яка складається заборгованості по тілу кредиту-24078,95 доларів США, заборгованості по відсоткам за користування кредитом- 3,82 доларів США та заборгованість по пені за несвоєчасність виконання зобов*язань за вказаним договором в сумі 23217,42 доларів США. Не погоджуючись з позовними вимогами відповідач пред*явила зустрічний позов /а.с.39-42/ і, змінивши позовні вимоги /а.с.74-79/, просила суд поновити їй строк звернення до суду за захистом порушеного права, визнати недійсними окремі положення укладеного кредитного договору в частині сплати комісій та визнати недійсними додаткові угоди до кредитного договору № CSIPGL 00000119 від 15.08.2011року, 14.02.2012 року та від 03.12.1012 року, що були укладені сторонами, обґрунтовуючи свої зустрічні вимоги порушенням її прав як споживача банківських послуг та порушення банком черговості погашення заборгованості по кредиту, внаслідок чого не відбувалося погашення тіла кредиту та відсотків по ньому. Одночасно відповідачка просила суд застосувати до позовних вимог банку положення строку позовної давності. У суді представник позивача підтримав вимоги за первісним позовом, проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечив, вважаючи їх безпідставними. Відповідачка проти задоволення первісного позову у суді заперечила, підтримала вимоги зміненого зустрічного позову і додатково пояснила, що вона має вищу економічну освіту та на момент укладення спірного кредитного договору працювала заступником керівника відділення «Приватбанку» у зв*язку з чим отримала кредит на пільгових умовах, а після припинення трудових відносин відсоток з користування кредитом був збільшений відповідно до умов укладеного договору. На виконання своїх зобов*язань вона вимушена була продати квартиру, що в забезпечення виконання умов договору була передана позивачу в іпотеку, але отриманих коштів врешті не вистачило на погашення заборгованості. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що первісний позов підлягає до часткового задоволення, а зустрічний позов не підлягає до задовлення. Судом встановлено, що 04 червня 2007 року між сторонами у справі було укладено кредитний договір № CSIPGL 00000119 та додаткова угода до даного договору, згідно яких відповідачка отримала кошти в сумі 32025 доларів США строком до 04.06.2022 року на придбання квартири та сплату страхових платежів зі сплатою 0,8% щомісяця за користування кредитом /а.с.а.с.12-18, 80-83/. 15.08.2011 року між сторонами у справі була укладена додаткова угода /а.с.46, 84/ щодо узгодження порядку погашення заборгованості, яка утворилася у відповідачки станом на вказану дату. 14.02.2012 року між сторонами у справі була укладена додаткова угода /а.с.55, 88/ щодо узгодження порядку погашення заборгованості, яка утворилася у відповідачки станом на вказану дату. 03.12.2012 року між сторонами у справі була укладена додаткова угода /а.с.51,91/ щодо узгодження порядку погашення заборгованості, яка утворилася у відповідачки станом на вказану дату. Внаслідок невиконання відповідачкою свої зобов*язань за кредитним договором станом на 24.12.2013 року утворилася заборгованість 47300,19 доларів США, яка складається заборгованості по тілу кредиту-24078,95 доларів США, заборгованості по відсоткам за користування кредитом- 3,82 доларів США та заборгованість по пені за несвоєчасність виконання зобов*язань за вказаним договором в сумі 23217,42 доларів США /а.с.7-10/ з урахуванням списаної заборгованості по пені, внаслідок чого право банка є порушеним, оскільки відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Разом з тим, цивільним законодавством України передбачено строки застосування позовної давності. Так відповідно до вимог ст..257 ЦК України встановлена загальна позовна давність у три роки. Пунктом 2 ч.2 ст.258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність в один рік до вимог щодо стягнення неустойки (пені, штрафу) За таких обставин, враховуючи наданий позивачем розрахунок заборгованості та клоптання відповідачки про застосування строку позовної давності до первісного позову, суд приходить до висновку про часткове задоволення первісного позову, тобто стягнення повної заборгованості за тілом кредиту та відсоткам за користування вказаним кредитом та часткове задоволення вимог в частині стягнення заборгованості по пені, тобто стягнення пені за період один рік, що передував дню звернення до первісного позивача до суду з урахуванням наданого суду розрахунку заборгованості. Виходячи з наданого суду розрахунку вбачається, що станом на день звернення позивача до суду 07.02.2014 року /а.с.30/ заборгованість по пені становила 23217,42 доларів США. При цьому розмір заборгованості по пені за рік, що передував зверненню позивача з позовом, суд розраховує шляхом віднімання від розміру пені станом на 07.02.2013 року (за один рік до звернення до суду), тобто 25951.94 долара США від загальної заборгованості наданої позивачем станом на 24.12.2013 року, тобто 34859,17 доларів США, внаслідок чого утворюється сума 8907,23 доларів США. В частині зустрічного позову суд приходить до висновку про відмову у його задоволенні, оскільки підстав, передбачених законом, тобто ст.ст. 203, 215 ЦК України, відповідачкою не доведено, у зв*язку з тим, що остання є дієздатною особою, має вищу економічну освіту, на час укладення договору і на теперішній час працює керівником банківської установи, що вказує на її розуміння значення укладання даного виду договорів та наслідки його невиконання. Твердження відповідачки та її представника про неправильне списання банком заборгованості за кредитним договором суд оцінює критично, як спробу уникнути цивільної відповідальності, оскільки дії позивача щодо черговості списання заборгованості знаходяться у відповідності до приписів ст..534 ЦК України, тобто в першу чергу відшкодовувалися проценти і неустойка, а потім лише основна сума боргу. Крім того, суд критично оцінює посилання відповідачки на заяву банка про відсутність заборгованості /а.с.98/ як спробу уникнути цивільної відповідальності, оскільки в судовому засіданні сама відповідачка і представник позивача визнали, що наявність такої заяви необхідна була сторонам для вирішення питання щодо зняття обтяження з переданої в іпотеку квартири відповідачки для подальшої реалізації вказаної квартири та погашення частини заборгованості. Задовольняючи позов частково суд вирішує питання щодо судових витрат у справі у відповідності до приписів ст..88 ЦПК України, тобто пропорційно до задоволених вимог позивача стягує судові витрати з відповідачки на користь позивача, які становлять 70,52 %, та залишає за відповідачкою її судові витрати за зустрічним позовом.

Outcome: partial