Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

09.07.2021 представник позивача [PERSON] адвокат Зубанич О.Ю. звернувся з вищевказаним позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] , зазначивши третьою особою виконавчий комітет Ужгородської міської ради як орган опіки та піклування Ужгородської міської ради, в якому просив позбавити батьківських прав відповідачів щодо неповнолітнього позивача, а також стягнути з відповідачів на користь позивача аліменти на його утримання у розмірі ј заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування заявленого представник позивача посилається на те, що відповідачі тривалий час не спілкуються з позивачем, не приймають участь у його вихованні та розвитку, не забезпечують його матеріально; позивач проживає з колишнім співмешканцем його матері - [PERSON] , який забезпечує його місцем проживання, надає харчування та відповідний одяг; батько дитини створив нову сім`ю та не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав щодо сина; мати дитини отримує аліменти від батька дитини на утримання позивача, однак витрачає кошти на власні потреби, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, виганяла позивача з дому, ображала, била тощо. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені вимоги, просили такі задовольнити в повному обсязі. В судове засідання відповідачі не з`явилися. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву від 12.10.2021, в якій проти задоволення позову не заперечував, зокрема щодо позбавлення його батьківських прав, позов визнав в повному обсязі, просив здійснювати розгляд справи за його відсутності. Відповідачка [PERSON] неодноразово викликалася до суду, однак в судові засідання не з`являлася, про причини неявки суд не повідомляла, клопотання про відкладення розгляду справи від неї до суду не надходило. В судовому засіданні представник третьої особи підтримав позовні вимоги, зазначив, що орган опіки і піклування Ужгородського міськвиконкому у висновку від 30.04.2021 вважає за доцільне позбавити відповідачів батьківських прав щодо позивача, просив суд врахувати такий. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного. Статтею 150 СК України встановлено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Паспортом громадянина України № [NUMBER] стверджується, що позивач [PERSON] , [INFO] , тобто є особою, що досяг чотирнадцятирічного віку, скориставшись правом, передбаченим ст. 165 СК України, звернувся до суду з розглядуваним позовом. Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим повторно, вбачається, що позивач [INFO] р.н., його батьками є відповідачі [PERSON] та [PERSON] . Відповідач [PERSON] змінив прізвище на « [PERSON] », що стверджується свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER] . Висновком органу опіки та піклування Ужгородської міськвиконкому від 30.04.2021 №315/23/02-19 від 30.04.2021 стверджується, що відповідачка [PERSON] перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] , від даного шлюбу у них народився син - позивач [PERSON] . Зазначено, що шлюб між подружжям було розірвано, що підтверджується відповідним рішенням суду. Вказано, що в ході проведеної роботи соціальними працівниками було з`ясовано, що батько позивача проживає в [ADDRESS] , було проведено обстеження умов його проживання, в ході якого виявлено, що відповідач [PERSON] створив нову сім`ю - проживає разом з дружиною та спільною з останньою дитиною. В ході проведеної з відповідачем бесідою останній зазначив, що йому відомо про проживання позивача з [PERSON] , він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Аналогічні пояснення ним були надані на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, де розглядалося питання щодо позбавлення відповідачів батьківських прав щодо позивача. Також у висновку зазначено, що провести обстеження умов проживання відповідачки [PERSON] соціальним працівникам не вдалося, так як за місцем проживання останньої двері ніхто не відчинив, однак відповідачка на засіданні комісії заявила, що, вказала, що позивач не проживає з нею протягом тривалого часу, не хоче спілкуватися та мешкати з нею, їй відомо про проживання позивача з її колишнім співмешканцем [PERSON] . Окрім цього відповідачка заперечила щодо позбавлення її батьківських прав. На засіданні комісії позивач вказав про байдуже ставлення батьків до його виховання, розвитку та утримання, наполягав на позбавлення його батьків батьківських прав. В свою чергу [PERSON] підтвердив відсутність інтересу відповідачів до позивача. Відсутність інтересу відповідачів до навчання позивача підтверджується характеристикою з навчального закладу останнього. Вказані обставини знайшли своє відображення у відповідних документах (актах обстежень, письмових поясненнях, характеристиках тощо), поданих третьою особою до суду 06.08.2021, та які стали підставою для прийняття органом опіки та піклування висновку про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав щодо позивача. Пояснювальними записками [PERSON] та [PERSON] , адресованих Ужгородському міському голові, стверджується тривале проживання позивача з відповідачем [PERSON] за місцем проживання останнього, підтверджується також факт утримання позивача [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснив, що в минулому проживав разом з відповідачкою [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу, однак після розставання з нею у 2016 році він займається вихованням та утриманням її неповнолітнього сина - позивача [PERSON] , а з 2018 року [PERSON] постійно проживає разом із ним та знаходиться на його повному утриманні. Ні батько ні мати не цікавляться своїм сином, не надають матеріальну допомогу на його утримання, інколи, можливо раз в декілька місяців можуть дати по 200-300 гривень сину на кишенькові витрати. В судовому засіданні позивач надав суду пояснення, з яких вбачається, що після розлучення батьків він проживав з матір`ю та бабусею, які не піклувалися про нього, ображали та били його, мати використовувала кошти, які сплачував батько як аліменти на його утримання, на власні потреби, зокрема алкоголь, яким остання зловживає. Актом обстеження умов проживання від 15.04.2021 підтверджується факт проживання позивача з [PERSON] в однокімнатній орендованій останнім квартирі за адресою [ADDRESS] . Умови проживання в квартирі задовільні, дитина забезпечена необхідними умовами для навчання, а також взуттям, одягом, продуктами харчування. Характеристикою ЗОШ №12 №151 від 08.04.2021 стверджується, що позивач не виявляє інтересу до навчання, однак його зовнішній вигляд охайний. Зазначено, що батьківські збори ніхто із членів родини позивача не відвідує, на телефонні дзвінки класного керівника відповідає бабуся позивача, [PERSON] декілька разів телефонував до школи з проханням відпустити хлопчика з навчальних занять. Наведені обставини свідчать про те, що відповідачі як батьки позивача свідомо ухиляються від його виховання, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкуються з дитиною, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до його внутрішнього світу. Мати дитини, знаючи про втрату контакту між ними, не намагається відновити такий. Окрім цього, за твердженням позивач, кошти, котрі сплачує батько як аліменти на його утримання, мати використовує для власних потреб, зокрема на алкоголь, яким зловживає. Також зі слів позивача з`ясовано, що відповідачка ображала та била його. Відповідачка [PERSON] жодних доказів на спростування доводів позивача не надала та у судові засідання для розгляду справи по суті не з`явилася, що, на думку суду, свідчить про її байдуже ставлення до дитини. В свою чергу батько дитини, створивши нову сім`ю, не бажає бути батьком позивача, про що зробив відповідну заяву як органу опіки та піклуванню, так і суду. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Пленум Верховного Суду України у п. п. 15, 16 постанови від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За приписами ч. 1 ст. 76, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про систематичне ухилення відповідачами від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання неповнолітнього сина, що виразилась у їх свідомому ухиленні від батьківських обов`язків по забезпеченню дитини та участі в його вихованні: відповідачі не піклується про фізичний, духовний розвиток дитини, не цікавляться успіхами у навчанні позивача, його підготовкою до самостійного життя тощо. З огляду на вказане, суд вважає, що позов слід задовольнити та позбавити батьківських прав відповідачів щодо позивача. Відповідно до ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Тож у контексті згаданої статті суд приймає до уваги позицію позивача - неповнолітнього [PERSON] , який наполягав на позбавленні його батьків - відповідачів [PERSON] та [PERSON] батьківських прав. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно з ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Як роз`яснено у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з ч. 1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний стан платника аліментів, при цьому в силу ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказаний розмір є гарантованим. Згідно зі ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 липня 2021 року становить суму у 2510 грн. За ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З огляду на вказане з відповідачки [PERSON] підлягає стягнення аліменти на утримання позивача [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 09.07.2021 та до досягнення дитиною повноліття. При цьому щодо стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання позивача [PERSON] , то суд приймає до уваги зазначений в позовній заяві факт сплати відповідачем [PERSON] відповідачці [PERSON] аліментів на утримання позивача [PERSON] , однак враховує твердження останнього, що вказані кошти відповідачка використовує на власні потреби. Стаття 179 СК України визначає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Оскільки судом встановлено, що позивач тривалий час не проживає із батьками, а мешкає з [PERSON] , який здійснює його утримання, при цьому на даний час продовжує навчання у школі, суд вважає, що позивач має право на самостійне одержання і розпорядження аліментами від батьків, а тому вважає за доцільне стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання позивача [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 09.07.2021 та до досягнення дитиною повноліття. При цьому суд враховує визнання позову відповідачем у повному обсязі, про що ним зроблено заяву від 12.10.2021. Суд зауважує, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права та законні інтереси інших осіб, вирішує спір, тому приймається судом. Згідно з даних АСДС «Д-3» судом видано виконавчий лист по цивільній справі №712/999/2012, за яким із [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] присуджено стягнення аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] в сумі 800 грн. щомісячно, починаючи з 23.01.2012 до досягнення дитиною повноліття. Так як відповідачка [PERSON] на даний час продовжує отримувати аліменти за виконавчим листом від відповідача [PERSON] на утримання позивача, однак суд вирішив про застосування у даних правовідносинах ст. 179 СК України та присуджує стягнення із батьків аліменти на користь дитини, стягнення аліментів за вказаним виконавчим листом слід припинити. Частиною 1 ст.191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Окрім цього суд зауважує, що до вирішення органом опіки і піклування питання щодо встановлення піклування над неповнолітнім [PERSON] , 2006 р.н. останнього доцільно залишити проживати з [PERSON] , який забезпечує останнього харчуванням, належними умовами проживання, виховання та розвитку. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача. Суд враховує, що при пред`явлені позову до суду, представник позивача заявив клопотання про звільнення останнього від сплати судового збору, тож враховуючи, що такий фактично не сплачений, а судом розглянуто дві вимоги немайнового характеру та дві вимоги майнового, з відповідачів підлягає стягненню вказана в резолютивній частині рішення сума судового збору.

Outcome: approved