Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

09 вересня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, укладеного між ним та відповідачем [PERSON] , який було\~зареєстровано 12.06.2012 року у виконкомі Великолучківської сільської ради Мукачівського району, Закарпатської області, актовий запис № 23. Позовні вимоги мотивує тим, що спільне життя між ним та відповідачем не склалося через різні погляди на життя, непорозуміння з приводу різних побутових питань, виховання дітей. З квітня 2020 року вони почали проживати окремо. Тому шлюб носить тільки формальний характер, а тому подальше його існування позивач вважає недоцільним. Від даного шлюбу у них народилися діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які знаходяться на вихованні матері. 05.10.2020 року [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом про стягнення аліментів з [PERSON] на її користь на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі по 2500, 00 гривень на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.10.2020 року та до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 10.11.2020 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач по первісному позову та відповідач по зустрічному позову [PERSON] в судове засідання не з`явився, натомість подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задоволити, зустрічний позов визнає частково, а саме просить стягнути з нього аліменти в межах прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач по первісному позову та позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явилася, повідомлялась належним чином, подала заяву, в якій позовні вимоги за первісним позовом визнала. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище « [PERSON] ». Зустрічний позов підтримала та просила задоволити та розглянути справу без її участі. Відповідно до ч. 2\~ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. В судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб 12.06.2012 року у виконкомі Великолучківської сільської ради, Мукачівського району, Закарпатської області, актовий запис № 23, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 12.06.2012 року (а.с. 3). У шлюбі у позивача та відповідача народилися діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (а.с. 5-6). Побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (стаття 1 СК України). Відповідно до\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із частиною п`ятою\~ст. 55 СК України\~дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями частин третьої та четвертої\~ст.56 СК України\~передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. У відповідності до вимог ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них,\~інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з частиною третьою\~ст. 105 Сімейного кодексу України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~ст.110 цього Кодексу. З доводів позивача вбачається, що спільне життя між ними з відповідачем не склалося, подружжя спільного господарства не веде, а шлюб носить лише формальний характер. При таких обставинах суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу, являються обґрунтованими, подальше сумісне життя подружжя і збереження сім`ї суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, а тому первісний позов підлягає задоволенню. Відповідно до\~ст.180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст.141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно до ч. 1\~ст. 184 СК України\~і роз`яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № З «Про застосування судами окремих норм\~Сімейного кодексу України\~при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі; вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із \~ч. 2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому законодавство не містить вимоги визначення точного розміру аліментів як половини відповідного розміру прожиткового мінімуму на дитину, відповідні розміри прожиткового мінімуму є не абсолютними величинами (базою) для визначення розміру аліментів, а можуть слугувати лише певним орієнтиром при вирішенні питання, яким суд не зв`язаний з огляду на фактичні обставини справи, динаміку дійсних витрат тощо. Не погоджуючись з позовними вимогами, відповідач зазначає, що не має змоги сплачувати аліменти в заявленому позивачем розмірі, таким чином просить визначити йому аліменти на утримання дітей в межах прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак, не спростовують обґрунтованості позовних вимог заперечення відповідача, посилаючись на цю обставину, відповідач всупереч положенням ч. 3 ст.\~12\~та ст.\~81 ЦПК України, не надав належних доказів. Як вбачається, відповідач є молодим за віком та працездатним, доказів того, що за станом здоров`я відповідач не має змоги працювати (як і того, що він на даний час не працює) відповідачем не надано, що свідчить про можливість відповідача працевлаштуватися та отримувати дохід та, відповідно, надавати матеріальну допомогу своїм дітям. Проаналізувавши досліджені судом докази в їх сукупності, при визначенні розміру аліментів на утримання дітей, суд враховує всі обставини справи, вимоги розумності, виваженості, співмірності (пропорційності) і справедливості, суд дійшов висновку визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі по 1800,00 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженим розміром аліментів забезпечить належне утримання дітей. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved