Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

07 грудня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадщину за законом. З урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, позивач просить суд визначити розмір ідеальних часток у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку загальною площею 0,0379 га, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою м. Вінниця, вул. Гонти, буд. 22 [PERSON] 2/3 частки, а [PERSON] 1/3 частка та визначити розмір ідеальних часток у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку загальною площею 0,0145 га, призначену для садівництва, що розташована за адресою м. Вінниця, вул. Гонти, буд. 22 [PERSON] 2/3 частки, а [PERSON] 1/3 частка. Вимоги позовної заяви мотивовані тим, що 26 лютого 2015 року померла [PERSON], після смерті якої спадкоємцями першої черги були її чоловік [PERSON] та син [PERSON] 08 червня 2015 року позивач подав приватному нотаріусу Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] заяву про прийняття спадщини, а [PERSON] заяву про відмову від прийняття спадщини. [PERSON] на праві спільної сумісної власності разом з [PERSON] на час відкриття спадщини належали розташовані за адресою м. Вінниця, вул. Гонти, буд. 22 земельна ділянка загальною площею 0,0379 га, кадастровий номер 0510136300:01:011:0017, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та земельна ділянка загальною площею 0,0145 га, кадастровий номер 0510136300:01:011:0002. цільове призначення - для садівництва. У видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на частку даних земельних ділянок на імя позивача приватним нотаріусом було відмовлено у звязку з тим, що дане майно належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], а їх частки у даному майні не визначені, отже не можна визначити склад спадкового майна та видати свідоцтво про право на спадщину за законом на імя [PERSON] Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 21 квітня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON], [PERSON] стала власником 2/3 часток, а [PERSON] 1/3 частки земельної ділянки загальною площею 0,0379 га, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою м. Вінниця, вул. Гонти, буд. 22. За договором купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 21 квітня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON], [PERSON] стала власником 2/3 часток, а [PERSON] 1/3 частки земельної ділянки загальною площею 0,0145 га, призначеної для садівництва, що розташована за адресою м. Вінниця, вул. Гонти, буд. 22. Однак, в державних актах на право власності на земельні ділянки частки кожного співвласника не визначені, тому з метою оформлення спадщини в нотаріальному порядку існує потреба визначення розміру ідеальних часток у праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] З огляду на зазначене вище позивач звернувся до суду з даною позовною заявою. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні зменшені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та співвідповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнали у повному обсязі та не заперечували щодо їх задоволення. За таких обставин, на підставі ч. 4 ст. 174 ЦПК України, суд, у разі визнання відповідачем позову, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав. Як було встановлено судом, 12 жовтня 2004 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON], [PERSON] (покупці) було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], відповідно до якого продавець продав, а покупці [PERSON] купила 2/3 частки, [PERSON] купив 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями під № 22, що знаходиться в м. Вінниці, по вул. Гонти (а.с. 17). Даний факт також підтверджується витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів № 190724, виданий 12 жовтня 2004 року приватним нотаріусом [PERSON], з якого вбачається, що [PERSON] відчужив будинок № 22 по вул. Гонти у м. Вінниці на користь [PERSON] та [PERSON] (а.с. 18). Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21 квітня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] діюча на підставі довіреності від імені [PERSON] (продавець) продав, а покупці купили земельну ділянку площею 0,0145 га, що розташована за адресою: м. Вінниця, вул. Гонти, 22, цільове призначення для ведення садівництва, а саме: [PERSON] 2/3 частки, [PERSON] 1/3 частку (а.с. 13). Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21 квітня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] діюча на підставі довіреності від імені [PERSON] (продавець) продав, а покупці купили земельну ділянку площею 0,0379 га, що розташована за адресою: м. Вінниця, вул. Гонти, 22, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а саме: [PERSON] 2/3 частки, [PERSON] 1/3 частку (а.с. 15). 01 жовтня 2007 року [PERSON] (мати позивача [PERSON]О.) було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 495104, і на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21 квітня 2006 року № 2521 вона є власником земельної ділянки площею 0,0379 га, у межах згідно з планом, яка розташована: м. Вінниця, вул. Гонти, 22, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 0510136300:01:011:0017. Співвласником даної земельної ділянки на праві спільної сумісної власності є [PERSON] (а.с. 12) та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 495105, і на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21 квітня 2006 року № 2526 вона є власником земельної ділянки площею 0,0145 га, у межах згідно з планом, яка розташована: м. Вінниця, вул. Гонти, 22, цільове призначення для ведення садівництва, кадастровий номер 0510136300:01:011:0002. Співвласником даної земельної ділянки на праві спільної сумісної власності є [PERSON]В (а.с. 11). Як вбачається з свідоцтва про народження серії ІІІ-АМ № 387182, видане 26 лютого 1986 року міським відділом ЗАГС м. Вінниці, [PERSON] народився 04 лютого 1986 року, та у графі батько зазначено [PERSON], а у графі мати [PERSON] (а.с. 8). 26 лютого 2015 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-АМ № 308237, видане 03 березня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 7). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 вересня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], спадкоємцем майна [PERSON] є її син [PERSON] та спадщина, на яку видано свідоцтво складається з 2/3 часток житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Гонти, № 22 (а.с. 9). Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29 вересня 2015 року встановлено, що [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 2/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований за адресою: м. Вінниця, вул. Гонти, буд. 22 (а.с. 10). Як вбачається з оглянутої копії спадкової справи до майна померлого № 05/2015, відкритої Приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], внаслідок смерті [PERSON], що [PERSON] (син померлої [PERSON]Ф.) звернувся із заявою про прийняття спадкового майна після смерті [PERSON] у встановлений законом строк (а.с. 62). Також із заявою звернувся [PERSON] (чоловік померлої [PERSON]Ф.) про відмову у прийнятті спадщини, що залишилась після смерті його дружини (а.с. 63). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 62/02-31, виданою Приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] 17 вересня 2015 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на його імя на частку земельної ділянки загальною площею 0,0379 га, кадастровий номер 0510136300:01:011:0017, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та на частку земельної ділянки загальною площею 0,0145 га, кадастровий номер 0510136300:01:011:0002, цільове призначення для ведення садівництва, що знаходяться за адресою: м. Вінниця, вул. Гонти, 22, після смерті матері [PERSON], яка помер 26 лютого 2015 року, у звязку з тим, що частки померлої у вищезазначених земельних ділянках не визначені (а.с. 19). Згідно ст. ст. 1216 1218, 1222-1224, 1233 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 - 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Згідно глав 13-14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії, або є підозра в тому, що ця особа діє під впливом насильства; з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у її статуті чи положенні, або виходить за межі її діяльності; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов'язані з її вчиненням; в інших випадках, передбачених Законом. Нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов'язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. У постанові про відмову зазначаються, зокрема, причини відмови у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на чинне законодавство; порядок і строки оскарження відмови з посиланням на норми цивільного процесуального законодавства. Нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Суд зазначає, що главою 86 ЦК України, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Відповідно до розяснень, які містяться в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду шляхом оскарження дій нотаріуса за правилами позовного провадження. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, лише тоді виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Згідно ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Отже, у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Враховуючи вищезазначені положення законодавства, та те, що частка у майні, належному померлій [PERSON] на праві спільної сумісної власності на даний час не визначена, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідачів на користь позивача слід стягнути 487 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved