Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

08 червня 2015 року [PERSON],як власник жилого будинку [ADDRESS] м. Словянська, звернувся до суду з позовом до [PERSON], з якою він перебував у зареєстрованому шлюбі, про визнання її такою, що втратила право користування вказаним жилим будинком з тих підстав, що вона відсутня у цьому жилому приміщенні без поважних причин понад один рік. В судовому засіданні позивач підтримав позов і пояснив, що 11 січня 2007 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою [PERSON] та за рішенням Словянського міськрайонного суду від 23 жовтня 2014 року, постановленим заочно, шлюб між ними було розірвано. 12 травня 2009 року за його згодою відповідач, як член його сімї, була зареєстрована та мешкала у належному йому на праві особистої власності жилому будинку [ADDRESS] у місті Словянську. В період проведення АТО в місті Словянську, коли тривали бойові дії та артобстріли, відповідач залишила місце своєї реєстрації і мешкання, забрала свої особисті речі і 06 червня 2014 року залишила будинок [ADDRESS] міста Словянська, а він залишився проживати у належному йому будинку. Відповідач поїхала у Харківську область і не повернулася за місцем реєстрації. Вже пройшло більше року, у місті Словянську вже не існує загрози і не тривають бойові дії, а відповідач не повертається у сімю та за місцем реєстрації не проживає більше року без поважних причин, тому вважає, що вона втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] м. Словянська, про що просить постановити рішення,щоб виписати її з його будинку, так як він має намір влаштувати своє особисте життя і привести у будинок іншу жінку. Відповідач в судове засідання не зявилась, надіслала суду заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутності, позов визнала і зазначила, що у будинку [ADDRESS] вона не проживає більше року, на жилу площу не претендує. Суд, вислухавши пояснення позивача, показання свідків, дослідивши надані докази, приходить до висновку, що позов [PERSON] необґрунтований і задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 27.10.2000 року позивачу [PERSON] на праві особистої власності належить житловий будинок з господарчо-побутовими спорудами за адресою: місто Словянськ, Донецької області, [ADDRESS]. ( а.с. 6 ) Як вбачається з копії Домової книги для прописки громадян, проживаючих у будинку [ADDRESS] міста Словянська, [PERSON], [INFO], зареєстрована по теперішній час у вказаному жилому приміщенні з 27.02.2009 року ( спочатку на прізвище [PERSON] ), а з 12.05.2009 року у звязку зі зміною прізвища як [PERSON]. ( а.с. 7-9 ) Судом встановлено, що 11 січня 2007 року між сторонами було зареєстровано шлюб і вони проживали однією сімєю у вказаному жилому будинку, та відповідач була зареєстрована у цьому будинку, належному на праві власності позивачеві, як член його сімї. Будь-які інші домовленості щодо проживання у будинку між ними не існували. Ці обставини позивач не заперечує. Відповідно до статті 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону. Нормами Житлового Кодексу України ( статті 15,160,161 ) передбачено право наймача вселити в займане ним жиле приміщення у будинку ( квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, свою дружину, дітей, батьків…. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сімї наймача набувають рівного з іншими членами сімї права користування приміщенням, якщо при їх вселенні між цими особами, наймодавцем, наймачем та членами його сімї, які проживають разом з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Згідно статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. За приписами частини 4 статті 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Частиною другою статті 405 ЦК України передбачено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Позивач ставить питання про обмеження відповідачки у її праві користування належним йому жилим будинком саме з тих підстав, що вона з 06.06. 2014 року, понад один рік, відсутня як член сімї у цьому жилому приміщенні без поважних причин, при цьому сам же позивач зазначає, що його дружина відповідач [PERSON] вибула з жилого будинку у період проведення антитерористичної операції і загостренням бойової обстановки у місті Словянську, постійними артилерійськими обстрілами міста у той період. Відповідно до ст.60 ЦПК України,кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. На підтвердження обставин, які мають значення для ухвалення рішення у справі, заклопотанням позивача, судом допитані свідки. Свідок [PERSON] показала, що її сусідка [PERSON] поїхала з міста Словянська у Харківську область у червні 2014 року, коли у місті почались артилерійські обстріли у звязку з проведенням АТО. Вони з сімєю раніше виїхали з міста, а [PERSON] просили придивитися за їх будинком, то по телефону відповідач казала, що боїться залишатися у місті і також уїде. Коли в липні 2014 року вони повернулися додому, то відповідачки в будинку вже не було, позивач жив сам. Уже у квітні-травні 2015 року позивач попросив її бути свідком того, що відповідач у його будинку не проживає більше року. Вона підтверджує, що відповідач не живе у будинку свого чоловіка з початку червня 2014 року у звязку з бойовими діями у місті, а чому не повернулася і з яких причин не живе у будинку і досі, їй невідомо. Свідок [PERSON] показала, що позивача вона знає з 1997 року, він купив будинок [ADDRESS] у м. Словянську і вони живуть по-сусідству. Приблизно з 2000 року він став жити зі своєю дружиною [PERSON] Жили вони добре, між ними були гарні сімейні стосунки. Вона тільки сьогодні дізналась, що вони розлучилися. 04 червня 2014 року вона бачила відповідачку у місті, та була вдома. Вони спілкувалися з приводу війни та обстановки, що склалася у місті. 10 червня 2014 року вони з сімєю виїхали із-за загострення бойових дій у місті, а коли восени 2014 року вони повернулися додому, то сусідки [PERSON] вже не було в будинку позивача. Вважає, що вона також виїхала із-за війни, а чому не повернулася і не живе у будинку з чоловіком, їй невідомо. У квітні 2015 року вона як голова квартального комітету на прохання позивача склала у присутності інших сусідів акт обстеження проживання у будинку [ADDRESS] м. Словянська [PERSON] і виявили, що відповідач у будинку не проживає з 06.06.2014 року і по теперішній час, її особисті речі у будинку відсутні. Причини відсутності відповідача у будинку їй невідомі. З травня 2015 року вони вже такі акти не складають, це повязано з субсидіями. Згідно акту (без дати) обстеження проживання встановлено, що з 06.06.2014 року до сьогоднішнього часу [PERSON] в будинку [ADDRESS] м. Словянську не проживає та речей її в будинку не має. ( а.с. 11 ) Позивач як на доказ відсутності відповідачки в його будинку послався також на лист заступника генерального директора страхової компанії «АСКО», де страховим агентом працювала відповідач, в якому зазначено, що відповідач не зявляється на роботі з 29.09.2014 року і просять обґрунтувати письмово причини її відсутності. Судом також встановлено, що рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 23 жовтня 2014 року, ухваленим заочно, тобто у відсутності [PERSON], за позовом [PERSON] було розірвано шлюб між подружжям. ( а.с. 10 ) При цьому, позивач зазначив, що вказане рішення суду відповідачці він не зміг вручити із-за її відсутності за місцем реєстрації у його будинку,тому про розірвання між ними шлюбу вона не знає. Таким чином, аналізуючи всі надані докази у їх сукупності, незважаючи на те, що відповідач у своїй письмовій заяві на адресу суду, визнала позов і зазначила, що не претендує на житлову площу у будинку позивача, суд приходить до висновку, що позивачем не надано безспірних доказів, що відповідач як член його сімї відсутня у належному йому будинку понад один рік без поважних причин. Враховуючи характер склавшихся між сторонами відносин, причини вибуття відповідачки із житлового приміщення 06.06.2014 року із-за загострення обстановки в місті Словянську, триваючих бойових дій під час проведення антитерористичної операції, суд вважає, що причини відсутності відповідачки у жилому будинку за місцем її мешкання слід вважати поважними. Більш за те, сам позивач [PERSON] не заперечував проти вибуття за тих обставин із будинку ( взагалі то з міста Словянська, де тривали бойові дії ) своєї дружини [PERSON], а мотивами звернення до суду з цим позовом 08.06.2014 року ( майже через рік після вибуття відповідачки з будинку ) позивач зазначив, що дружина його «покинула»,що всі сімї вже повернулися, що загрози її життю і здоровю не існує і що він має намір влаштувати своє особисте життя. Названі обставини не дають підстав вважати, що відповідач вибула з жилого будинку і відсутня в ньому більше року без поважних причин. За таких умов, враховуючи, що житлові права охороняються законом, суд вважає,що відповідачці, якщо вона не претендує на користування жилим будинком, належним позивачеві, ніщо не перешкоджає знятися самостійно з реєстраційного обліку у цьому жилому будинку. Щодо вимог позивача, про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: місто Словянськ, [ADDRESS], як член сімї власника цього житла, то ці вимоги, як такі, що не ґрунтуються на законі і не доведені належними доказами, задоволенню не підлягають. На підставі викладеного, ст. 47 Конституції України, ст. 405 ЦК України, ст. ст. 9,72, 160,161,163 ЖК України,

Outcome: dismissed