Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

09.10.2017 року позивач звернулася з позовом до суду та просить збільшити розмір аліментів з [PERSON] на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі 5000,00 грн., щомісячно і до досягнення сином повноліття. Мотивує це тим, що рішенням суду від 30.11.2016 року з відповідача на її користь на утримання сина було стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На даний час отримує аліменти від відповідача нерегулярно. Відповідач офіційно ніде не працює, але має нерегулярний заробіток. Тому, змушена звернутися із позовом про збільшення розміру аліментів та визначення їх у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, обґрунтувавши тим, що дитина хворіє та постійно потребує лікарських консультацій та медичних препаратів. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що згодний сплачувати аліменти лише в розмірі визначеному попереднім рішенням суду. Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, проаналізувавши наявні докази, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Встановлено, що рішенням Овруцького районного суду від 30.11.2016 року з відповідача на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання їхнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.10.2016 року до досягнення дитиною повноліття 25.09.2026 року. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Ч. 3 ст. 181 СК України передбачає, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України слідує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом з тим ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст. ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Посилання позивача про необхідність збільшення розміру аліментів у зв'язку з тим, що вона несе витрати на лікування дитини, не можуть бути підставою для збільшення розміру аліментів, оскільки у розумінні ст. 185 СК України вони є додатковими витратами, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) і позивач вправі заявити вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Позивач не довела, що у відповідача змінився матеріальний стан та необхідність отримувати аліменти саме у такому розмірі, чим не виконала вимоги ст. 10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що відповідач працює, має постійний заробіток, з нього стягуються аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, і передбачені ст.192 СК України, підстави для зміни розміру таких аліментів судом не встановлено, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Позивач при зверненні до суду від сплати судового збору була звільнена на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: dismissed