Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

10.05.2016 року позивач, Державна екологічна інспекція у Полтавській області, звернулася до суду з позовом до відповідача, [PERSON] , про стягнення завданих збитків у розмірі 17778,00 грн. у результаті порушень вимог щодо використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду, що передбачено ст. 63 Закону України «Про природно-заповідний фонд». В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що на виконання постанови прокурора у кримінальному проваджені, старшого прокурора прокуратури Київського району м. Полтави - Миргородського Є.В. від 30.01.2015 р. про призначення позапланової перевірки Полтавської державної сільськогосподарської дослідної станції ім. М.І. Вавилова інституту свинарства і агропромислового виробництва національної академії аграрних наук України, Державною екологічною інспекцією у Полтавській області (далі - Держекоінспекція) проведено позапланову перевірку в частині фактів викладених у постанові про призначення перевірки від 30.01.2015 р., за результатами якої складено акт від 20.02.2015 № 07/01-01-14. Під час перевірки встановлено самовільну порубку одного дерева до ступеня припинення росту на території ботанічної пам`ятки природи місцевого значення «Парк державної дослідної станції», що зафіксовано актом обстеження від 11.02.2015 № 07/01-01-14/1 та польовою переліковою відомістю. Відповідно до вищевказаної постанови про призначення перевірки причетною особою до незаконної рубки є [PERSON] Шкода, заподіяна природним комплексам територій та об`єктів природно-заповідного фонду складає 17778,00 грн. На претензію Держекоінспекцієї № 14/02-08 від 03.03.2015, відповідачем заподіяні державі збитки не відшкодовані. Позивач просив стягнути з [PERSON] на користь Державної екологічної інспекції у Полтавській області 17778,00 грн. завданих збитків та 1378 грн. судового збору. Заочним рішенням суду від 03.11.2016 року позовні вимоги задоволені. Ухвалою суду від 29.05.2018 року заочне рішення від 03.11.2016 року скасоване. У судове засідання представник позивача не з`явився, надавши суду заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги не визнав, просив у їх задоволенні відмовити. Заслухавши пояснення відповідача, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані сторонами належні та допустимі докази окремо та в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно п.1 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого указом Президента України від 13.04.2011 № 454/2011, остання входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для забезпечення реалізації державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Відповідно до п. 1 Положення про Державну екологічну інспекцію в Автономній республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 04.11.2011 № 429, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 25.11.2011 № 1347/20085 (далі - Положення), Державна екологічна інспекція в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі є територіальним органом Державної екологічної інспекції України, який діє у складі Держекоінспекції України і їй підпорядковується. Відповідно до п. й) ст. 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», п. 6.17 Положення про Державну екологічну інспекцію в Автономній республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 04.11.2011 № 429, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 25.11.2011 № 1347/20085, Державна екологічна інспекція у Полтавській області (далі - Держекоіспекція) може виступати позивачем або відповідачем в судах. На виконання постанови прокурора у кримінальному проваджені, старшого прокурора прокуратури Київського району м. Полтави - Миргородського Є.В. від 30.01.2015 р. про призначення позапланової перевірки Полтавської державної сільськогосподарської дослідної станції ім. М.І. Вавилова інституту свинарства і агропромислового виробництва національної академії аграрних наук України, Державною екологічною інспекцією у Полтавській області (далі - Держекоінспекція) проведено позапланову перевірку в частині фактів, викладених у постанові про призначення перевірки від 30.01.2015 р., за результатами якої складено акт від 20.02.2015 № 07/01-01-14. Під час перевірки встановлено самовільну порубку одного дерева до ступеня припинення росту на території ботанічної пам`ятки природи місцевого значення «Парк державної дослідної станції», що зафіксовано актом обстеження від 11.02.2015 № 07/01-01-14/1 та польовою переліковою відомістю. Відповідно до вищевказаної постанови про призначення перевірки причетною особою до незаконної рубки є гр. [PERSON] . У відповідності до ст. 9 Закону України «Про природно-заповідний фонд» території та об`єкти природно-заповідного фонду з додержанням вимог, встановлених цим Законом та іншими актами законодавства України, можуть використовуватися: у природоохоронних цілях; у науково-дослідних цілях; в оздоровчих та інших рекреаційних цілях; в освітньо-виховних цілях; для потреб моніторингу навколишнього природного середовища. Встановлені основні види використання, а також заготівля деревини, лікарських та інших цінних рослин, їх плодів, сіна, випасання худоби, мисливство, рибальство та інші види використання можуть здійснюватися лише за умови, що така діяльність не суперечить цільовому призначенню територій та об`єктів природно-заповідного фонду, встановленим вимогам щодо охорони, відтворення та використання їх природних комплексів та окремих об`єктів. Згідно із ст. 28 Закону України «Про природно-заповідний фонд» на території пам`яток природи забороняється будь-яка діяльність, що загрожує збереженню або призводить до деградації чи зміни первісного їх стану. Статтею 9-1 Закону України «Про природно-заповідний фонд» передбачено, що спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду здійснюється в межах ліміту та на підставі дозволу на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Вказаний дозвіл відповідачу не надавався. Таким чином, відповідачем допущено порушення законодавства про природно-заповідний фонд, передбачене ст. 63 Закону України «Про природно-заповідний фонд», а саме: порушенні вимог щодо використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду. У відповідності до ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст. 63 Закону України «Про природно-заповідний фонд» порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Відповідно до частини 4 статті 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Статтею 64 Закону України «Про природно-заповідний фонд» передбачено, що розміри шкоди, заподіяної внаслідок порушення законодавства про природно-заповідний фонд, визначаються на основі кадастрової еколого-економічної оцінки включених до його складу територій та об`єктів, що проводиться відповідно до цього Закону, та спеціальних такс, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст. 1166 Цивільного кодексу України заподіяна шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом ст.1166 ЦК для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Як вбачається з претензії Держекоінспекцієї № 14/02-08 від 03.03.2015 шкода, заподіяна відповідачем, природним комплексам територій та об`єктів природно-заповідного фонду складає 17778,00 грн., відповідно до розрахунку позивача, який суду надано не було. За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно вимог ч.ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Положеннями ст. 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Ураховуючи те, що стороною позивача не надано суду доказів, які б свідчили про розмір завданої відповідачем шкоди, підстави для задоволення позову відсутні. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача.

Outcome: dismissed