Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

07 жовтня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа Служба у справах дітей Виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області про відібрання дітей, повернення дітей за попереднім місцем проживання, відшкодування матеріальної шкоди, відшкодування завданої моральної шкоди. Ухвалою суду від 08 грудня 2015 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] в частині відшкодування матеріальної шкоди були залишені без розгляду. В обґрунтування вимог позивач [PERSON] посилалася на те, що з 2005 року перебувала в шлюбі з відповідачем [PERSON] Від шлюбі мають дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Шлюб з відповідачем [PERSON] був розірваний 21 серпня 2014 року, після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом з нею. В подальшому, скориставшись тим, що вона була на роботі, відповідач [PERSON] забрав дітей, після чого повідомив її, що діти будуть проживати з ним. Діями відповідача їй спричинена моральна шкода, яка полягає в тому, що відповідач самочинно, без її згоди, забрав дітей, став регулярно приходити за місцем її роботи, вчиняти сварки, вимагати грошові кошти на утримання дітей, зазначені дії спричиняють їй моральні страждання, моральну шкоду вона оцінює в 1\~000 грн. В звязку з наведеним, в позовній заяві [PERSON], посилаючись на статтю 162 Сімейного кодексу України, статтю 1167 ЦК України, просила суд: -постановити рішення про відібрання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у [PERSON], та повернення їх за попереднім місцем проживання; -стягнути з [PERSON] на її користь на відшкодування завданої моральної шкоди 1 000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позов в повному обсязі, посилалася на підстави звернення до суду, викладені в заяві, просила суд задовольнити вимоги, посилалася на те, що вона з відповідачем та дітьми проживали в будинку по вул. Хутірська № 14 м. Новомосковськ Дніпропетровської області, але, в звязку з тим, що будинок був переданий в іпотеку, виникло питання про переселення і інше житлове приміщення. 21 серпня 2014 року був розірваний шлюб між нею та відповідачем, у вересня 2014 року вона з дітьми переїхала до квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], яку вона була змушена знімати. Відповідач [PERSON] погодився з тим, що після розірвання шлюбу діти будуть проживати з нею. [PERSON] часто відвідував дітей, діти відкривали йому двері квартири. 21 серпня 2015 року, коли вона була на роботі, відповідач [PERSON] забрав дитячі речі, дітей, та повідомив її, що діти будуть проживати з ним. Неправомірні дії відповідача змусили її звертатися до суду. У відповідності до договору дарування від 17 вересня 2015 року, вона є власником 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Осипенко, будинок № 32, в будинку ведуться ремонтні роботи. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги [PERSON], просив суд задовольнити позов, зазначив, що відповідач самочинно, без згоди позивача, як матері дітей, змінив місце проживання неповнолітніх дітей. У відповідності до статті 162 Сімейного кодексу України, якщо один з батьків самочинно, без згоди другого з батьків змінить місце проживання дитини, суд має право негайно постановити рішення про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання. Особа, яка самочинно змінила місце проживання малолітньої дитини, зобовязана відшкодувати матеріальну та моральну шкоди, завдану тому, з ким вона проживає. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, посилався на те, що він, [PERSON], їх діти, проживали в будинку по вул. Хутірська № 14 м. Новомосковськ Дніпропетровської області. В звязку з необхідністю погашення кредиту, було вирішено продати будинок. 21 серпня 2014 року шлюб з позивачем [PERSON] був розірваний. 13 жовтня 2014 року [PERSON] з дітьми виїхала з будинку, забравши речі, йому відомо, що вона знімала квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], а він став проживати [INFO]. Між ним та [PERSON] була досягнута домовленість, що діти будуть проживати з нею, він відвідував дітей кожного дня, на вихідні забирав до себе. В липні 2015 року [PERSON] заборонила дітям спілкуватися з ним, змінила номери телефонів дітей, заборонила їм відчиняти йому двері квартири. Він запропонував дітям перейти жити до нього, вони погодилися і 21 серпня 2015 року він забрав дітей до себе додому. Зараз він з дітьми проживає в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS]. Він не заперечує того, що не питав дозвіл у [PERSON] на зміну місця проживання дітей. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області в судовому засіданні зазначила, що вважає позов [PERSON] обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки відповідач [PERSON] самочинно, без згоди другого з батьків, а саме, матері [PERSON], змінив місце проживання малолітні дітей, що суперечить вимогам Сімейного кодексу України. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного. У відповідності до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. 21 серпня 2014 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області винесене рішення, яке набрало законної сили у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, позов задоволений. Рішення суду встановлено, що 29 жовтня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб між сторонами, актовий запис № 453. Сторони є батьками малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження. У відповідності до статті 6 Сімейного кодексу України, малолітньою особою вважається дитина, яка не досягла чотирнадцяти років. На підставі статті 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У відповідності до частини 1 статті 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Так, визнані, а тому не підлягають доказуванню обставини, які визнані сторонами у справі, а саме, що після розірвання шлюбу, з жовтня 2014 року позивач [PERSON] з дітьми стала проживати в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], також, [PERSON] та [PERSON], як батьки, дійшли до згоди, що їх малолітні діти будуть проживати з матірю - [PERSON]. Таким чином, суд приходить до висновку, що місце проживання малолітніх дітей у відповідності до статті 160 Сімейного кодексу України було визначене за згодою батьків Сторони також не заперечували той факт, що 21 серпня 2015 року [PERSON], без згоди матері, забрав дітей до себе за місцем мешкання. Зазначений факт підтверджується також висновком Новомосковського МВ ГУМВС України від 28 серпня 2015 року, відповідно до якого проводилася перевірка за заявою [PERSON], встановлено, що що її колишній чоловік [PERSON] забрав до себе за місцем мешкання їх малолітніх дітей. У відповідності до статті 162 Сімейного кодексу України, 1. Якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. В звязку з тим, що на підставі закону, а саме у відповідності до 160 Сімейного кодексу України, місце проживання малолітніх дітей було визначене за згодою батьків з матірю - [PERSON], відповідач [PERSON] самочинно, без згоди другого з батьків змінив місце проживання дітей, позовні вимоги в частині відібрання дітей та повернення їх за попереднім місцем проживання обґрунтовані та підлягають задоволенню. Згідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати…у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. У відповідності до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. На підставі частини 2 статті 162 Сімейного кодексу України, особа, яка самочинно змінила місце проживання малолітньої дитини, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому, з ким вона проживала. В той же час, позивач [PERSON] не надала суду обґрунтувань спричинення їй моральної шкоди, в звязку з чим, в задоволення її позовних вимог в частині відшкодування завданої моральної шкоди належить відмовити. Враховуючи викладене,

Outcome: partial