Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

09.03.2017 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги мотивувала тим, що між нею та [PERSON] у 2003 році було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу [INFO] у них народилася донька [PERSON]. Фактично, після їх одруження відповідач відразу поїхав за кордон і після народження дитини приїхав додому лише один раз. Через такі відносини, спільне життя з відповідачем не склалося і шлюб вони 23.05.2007 розірвали. На даний час донька проживає разом з мамою. [PERSON] матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний та моральний розвиток. В цьому їй допомагає і підтримує її теперішній чоловік та вітчим [PERSON] - [PERSON]. Саме його [PERSON] знає, як свого батька. Відповідач участі у вихованні та розвитку дитини, від моменту її народження, не бере і цим не цікавиться, через що донька його взагалі не знає і вважає чужим дядьком. Так, з моменту народження [PERSON], тобто з 2005 року, відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Зокрема, він зовсім не бере участі у вихованні та становленні [PERSON] як особистості та громадянина, абсолютно не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підтоговку до самостійного життя. При цьому, [PERSON] не тільки не бере участі у вихованні доньки, а й шкодить її творчому, духовному та фізичному розвитку. Тому позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його дочки [PERSON] В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали за обставин у ньому викладених. Суду пояснили, що з 2003 року [PERSON] перебувала з відповідачем у шлюбі, який було розірвано у 2007 році. [INFO] року у них народилася дочка [PERSON]. Відповідач поїхав на заробітки і з того часу вони разом не проживають. [PERSON] з часу народження доньки самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, не спілкується з дочкою, не цікавиться її станом здоров'я, не допомагає матеріально. Також перешкоджає виїзду дитини за кордон, оскільки не надає добровільного дозволу для цього. Також позивач вказала, що вимоги про стягнення з відповідача аліментів вона заявляти не буде. Не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час, дату і місце судового розгляду, в засідання не з'явився. Жодних заяв чи клопотань до суду від нього не надходило. Представник органу опіки і піклування - Служби у справах дітей Волочиської районної державної адміністрації в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, при цьому зазначила, що відповідач дійсно не виконує батьківських обов'язків, дитина його не вважає своїм батьком, а відтак просить позов задоволити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Неповнолітня [PERSON] суду пояснила, що її батька звати [PERSON] ([PERSON]). В школу, на танці її водять та забирають мама [PERSON] і тато [PERSON]. Суд вважає можливим, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України, розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення. Вислухавши пояснення позивача та її представника, представника третьої особи, враховуючи думку малолітньої [PERSON], дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Встановленим фактам відповідають правовідносини, які витікають з прав та обов'язків батьків та дітей, що регулюються Сімейним кодексом України. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою покладення на них відповідальності. Статтею 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Відповідно до п. 16 зазначеної постанови, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено, що [INFO] року народилася [PERSON] батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6-8). Згідно з довідки № 454 від 18.04.2017 [PERSON] проживає разом з матір'ю [PERSON] та вітчимом [PERSON] по [ADDRESS] (а.с.61) і знаходиться на їх утриманні. З 13 червня 2007 року по 31 травня 2011 року [PERSON] відвідувала ДНЗ «Зірочка». Дитина була чистою, охайною. Дівчинка дружелюбна в колективі. [PERSON] займалась мама - [PERSON]. Батько - [PERSON] участі у вихованні дитини в межах дошкільного закладу не приймав (а.с. 9). Згідно з інформації наданої колишнім і теперішнім класними керівниками НВК де навчається [PERSON], її батько [PERSON] не бере участі у навчанні дитини, не проводив її до школи і не забирав з неї, не відвідував школу, батьківські збори, шкільні та святкові заходи за участю дитини, не брав участі в організації відпочинку та шкільних екскурсіях. Не був зацікавлений шкільними досягненнями дитини, не дбав про її розвиток. Дитиною опікувались її мати [PERSON] та [PERSON] (вітчим) (а.с. 11-12). Судом встановлено, що [PERSON] займається в аматорсько-бальному танцювальному колективі «Перлина». Згідно з педагогічною характеристикою її художнього керівника, [PERSON] змалку бере участь у всіх спортивних змаганнях бального танцю. Протягом усіх років її батько [PERSON] не бере участі у позашкільному розвитку дитини (не водить і не забирає з гуртка), не відвідує заходи, організовані гуртком за участю дитини, а навпаки перешкоджає її у здійсненні можливості відвідування дитиною інших країн для її духовного, внутрішнього розвитку і розширення світогляду, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не вживає заходів щодо всебічного виховання і розвитку інтересів дитини. Їх колектив постійно запрошують на виступи за кордон. Художній керівник неодноразово пропонувала їхати, виступати дитині, але постійно чула відповідь, що у неї не має дозволу для виїзду за кордон батька дитини. У 2016 році вона особисто звернулася до батька по телефону у наданні їй, як керівнику, дозволу поїхати з дитиною та колективом виступати за кордон. Той ігнорував її дзвінки, а коли нарешті узяв телефонну трубку, то вона почула відмову (а.с. 10). Згідно довідки від 06.03.2017, [PERSON] навчається у центрі розвитку дитини, де вивчає іноземну мову (німецьку). Кошти за її навчання оплачує вітчим [PERSON] та мати [PERSON] [PERSON] участі ніколи не приймав і не цікавився розвитком дитини (а.с. 19). Згідно з характеристики сімейного дитячого педіатра, здоров'ям [PERSON] займається її мати [PERSON] та [PERSON] Батько [PERSON] не цікавиться здоров'ям дитини, не забезпечує медичного огляду та лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Під час хвороби не відвідує дитину (дім, лікарня), не цікавиться станом її здоров'я, не оплачує рахунки із медичних закладів, не проявляє інтересу до оздоровлення дитини (а.с. 18). Висновком психолога ДЗ «Хмельницький обласний центр соціально-психологічної допомоги» № 18/01-06 від 22.02.2017, підтверджується, що [PERSON] комфортно у її сім'ї, дівчинка отримує однакову кількість уваги як від матері, так і від вітчима, але непорушним авторитетом для неї є саме останній. На даний час [PERSON] знаходиться у підлітковому віці для якого притаманна потреба у самовизначенні та само ідентифікації. І дівчинка, знаючи, що [PERSON] не є її біологічним батьком, повністю ідентифікує себе з ним, шукаючи спільні риси характеру, зовнішності, наслідуючи його у поглядах тощо. Можна сказати, що дитина приймає [PERSON] за рідного батька. [PERSON], з трьох років проживаючи з донькою в одному місті, бачачи її майже кожного дня, мав можливість дбати про дитину та знайти компроміс з колишньою дружиною щодо її виховання, але не мав бажання реалізувати це. На сьогодні, не спілкуючись з дитиною та ще й створюючи їй перешкоди у реалізації її творчого потенціалу, біологічний батько керується швидше власними амбіціями, ніж потребами дитини і ще більше ускладнює ситуацію. Психологом зроблено висновок, що будь-яке спілкування між [PERSON] та [PERSON] відсутнє. Обом батькам рекомендовано здійснювати дітоцентричний підхід у вихованні дитини, а саме: першочергово та обов'язково спільно розглядати потреби дитини, а потім уже власні (а.с. 13-15). Згідно висновку Волочиської районної державної адміністрації, як органу опіки та піклування від 01.03.2017 № 26-22-373/2017, даний орган вважає можливим та доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON], і це не суперечитиме інтересам дитини (а.с. 16-17). Згідно з ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню до своєї дитини. В судовому засіданні були допитані свідки: [PERSON], (вчитель [PERSON] з першого по четвертий клас) та [PERSON] (хрещена мама [PERSON]), які суду показали, що [PERSON] у вихованні доньки ніякої участі не брав та не бере. Дівчинка його не знає взагалі. Враховуючи наведені обставини, суд прийшов до висновку, що [PERSON] ухиляється від свого батьківського обов'язку по вихованню доньки, не спілкується з нею, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не цікавиться нею та не проявляє до неї належної турботи, не забезпечує належно матеріально, що негативно впливає на її розвиток як на складову виховання. Вищенаведені фактори суд розцінює як винну поведінку батька по відношенню до дитини, як свідоме нехтування своїми обов`язками і байдужість до долі дитини, тому [PERSON] необхідно позбавити батьківських прав відносно дочки [PERSON], [INFO]. При ухваленні рішення суд, відповідно до вимог п. 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959, враховує, що дитині повинні бути надані можливості і сприятливі умови, які б дозволили їй розвиватися розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи і гідності при найвищому забезпеченні інтересів дитини. Крім того, відповідно ст.ст. 180, 181 ч.3, 183 ч.1 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дітей присуджуються у частці від доходу одного з батьків і (або) у твердій грошовій сумі, що визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у ч. 2 ст. 182 СК України. Згідно з ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Враховуючи те, що [PERSON] в судовому засіданні зазначила про відмову отримувати аліменти від [PERSON] суд зобов'язаний в силу вищевказаної статті прийняти рішення про перерахування відповідачем аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язати матір відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Крім того, судом встановлено, що з відповідача не стягуються аліменти в примусовому порядку, так як позивач не ініціювала це питання, що підтверджується довідкою Волочиського РВ ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області від 31.03.2017 № 3773 (а.с. 42). Враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище дитини, а також те, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання своєї неповнолітньої дочки, суд приходить до висновку про можливість стягнення з нього аліментів на утримання дочки [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісяця і до досягнення донькою повноліття. Відповідно до частини 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до п.1. ч.1 ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення з відповідача аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до положень ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Статтею 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача на користь позивача має бути стягнутий сплачений нею судовий збір. У відповідності до вимог ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Outcome: approved