Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

07 вересня 2018 року акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк»), звернулося до суду із позовною заявою до [PERSON] Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 09 травня 2008 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (далі - ЗАТ КБ «Приватбанк») правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір NKXRRX01520046 відповідно до якого ЗАТ КБ «Приватбанк» надало відповідачеві споживчий кредит в розмірі 2404 грн. 66 коп. на строк до 09 травня 2010 року. Відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 0,12% на рік на умовах, передбачених договором. Однак, в порушення умов кредитного договору, [PERSON] погашення кредиту не здійснював і станом на 21 травня 2018 року має заборгованість по кредиту у розмірі 15985 грн. 97 коп. Посилаючись на викладені обставини, просив про задоволення позову. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій, крім цього, зазначив, що повністю підтримує позовні вимоги. Крім того, від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив відповідача, в якій представник зазначив, що вищезазначений кредитний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства і є чинним. Крім того, представник позивача заперечує про пропущення строку позовної давності при зверненні до суду з даним позовом, на що вказує відповідач, вважає, що строк позовної давності, як загальний так і спеціальний, позивачем при зверненні до суду дотримано. Позовні вимоги банку просив задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від представника відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідача, в якій представник крім того, зазначив, що просить застосувати позовну давність, оскільки з часу виникнення права вимоги за вказаним вище кредитним договором минуло більш як три роки, кредитні кошти відповідач мав повернути до 09 травня 2010 року, відповідно банк мав право звернутися до суду з позовом про їх стягнення в межах трьох років, тобто до 11 травня 2013 року. Дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 09 травня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір NKXRRX01520046. Із заяви, підписаної [PERSON] вбачається, що він ознайомлений та погоджується з Умовами надання споживчого кредиту. На виконання умов договору, позивач надав [PERSON] строковий кредит у розмірі 2404 грн. 66 коп., в обмін на його зобов'язання по поверненню кредиту, сплаті відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 87 грн. 77 коп., з кінцевим терміном повернення 09 травня 2010 року включно. Відповідач не виконував своїх зобов'язань зі своєчасної сплати банку грошових коштів для погашення заборгованості за кредитом та сплати відсотків за його користування. Його заборгованість за зазначеним вище договором станом на 21 травня 2018 року, згідно розрахунку банку становить 15985 грн. 97 коп., з яких: 1798 грн. 20 коп. - заборгованість за кредитом; 173 грн. 55 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1141 грн. 01 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 11635 грн. 78 коп. пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, а також суми штрафів - 500 грн. (фіксована частина) та 737 грн. 43 коп. (процентна складова) (а.с.5-6). Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ст. 12 ЦПК). Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Нормами Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 ЦК України). Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ч. 1 ст. 610 ЦК України). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно наданої позивачем інформації, а саме з розрахунку заборгованості за договором NKXRRX01520046 від 09 травня 2008 року вбачається, що останній платіж відповідачем на погашення наданого кредиту здійснено 18 грудня 2008 року, при цьому кредит надавався на строк 24 місці до 09 травня 2010 року включно. До суду позивач звернувся 07 вересня 2018 року. Відповідач подав заяву про застосування наслідків пропуску позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно дост.257 ЦК України до вимоги про стягнення суми заборгованості за кредитом застосовується загальний строк позовної давності - три роки. Згідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.1, 5 ст.261 ЦК України). Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред'явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред'явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об'єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб'єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов'язане з порушенням суб'єктивного матеріального цивільного права. Суб'єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду. Ураховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об'єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб'єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином,у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Отже, судом встановлено, що вказаний вище позов було подано лише 07 вересня 2018 року, тобто зі спливом строків позовної давності, оскільки строк позовної давності закінчився 10 травня 2013 року. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, враховуючи викладене та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягає задоволенню у зв'язку зі спливом строків позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed