Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

09 грудня 2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Селидівської територіальної громади в особі Селидівської міської ради про визнання права власності на квартиру за давністю володіння. На обґрунтування вимог позивач вказала, що з січня 2000 року вона мешкає у квартирі за адресою: [ADDRESS], що належала на праві власності [PERSON]. За згодою власниці квартири відбулась реєстрація місця проживання позивача за цією адресою. [PERSON] померла [INFO] року. У квартирі позивач мешкає більше 10 років. До вказаної квартири вона вселилась у 2000 році разом із своєю сім'єю, - малолітніми дітьми, добросовісно, за згодою власниці, а після її смерті стала єдиним володільцем та користувачем вказаного житла, з цього часу продвжує відкрито і безперервно володіти та користуватися ним. За весь час володіння власно позивач несе витрати з приводу управління, утримання і збереження квартири, сплачує комунальні платежі. Зазначає, що у даному випадку мається сукупність тих юридичних підстав, з наявністю яких законодавець визначає набуття права власності за давністю володіння. Посилаючись на те, що спадщина після смерті власниці не оформлювалась і відумерлою не визнавалась, наголошує, що визнання за нею права власності на спірну квартиру не порушує нічиїх прав та інтересів. З огляду на це, просить суд визнати за позивачем право власності на вказану квартиру за набувальною давністю. Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Надали суду письмові заяви, в яких просили провести розгляд справи у їхню відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягали. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, просить вирішити справу на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] зареєстрована на праві власності за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло № 15537, виданого Службою приватизації державного житлового фонду державної холдингової компанії «Селидіввугілля». Згідно довідки № 1208 від 04.11.2014року, виданої КП «Імпульс м.Українська» Селидівської міської ради, [PERSON] дійсно з 10.07.2000року зареєстрована і постійно проживає за адресою: [ADDRESS]. За актом про фактичне проживання від 03.09.2014року, складеним депутатом Гірницької міської ради, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] з січня 2000року. Згідно довідки від 19.08.2014року, виданої КП «Імпульс м.Українська» Селидівської міської ради, заборгованість за послуги по утриманню будинку і прибудинкової території, вивозу ТБВ за адресою: [ADDRESS] станом на 01.08.2014року відсутня. З розрахункових книжок про внесення платежів за електропостачання, водопостачання, єдиної розрахункової книжки платежів за житлово-комунальні послуги, вбачається, що платником житлово-комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] є позивач, платежі проводяться з 2001 року дотепер. [INFO] року померла [PERSON],що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим виконкомом Української міської ради м.Селидове Донецької області. Листом Першої Селидівської державної нотаріальної контори № 724/01-09 від 29.12.2014 року, повідомлено, що після смерті [PERSON], померлої [INFO], спадщина не оформлювалася - свідоцтв про право на спадщину не видавалось, заповітів від її імені не посвідчувалось. Згідно з частиною 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Перевіривши доводи позову, оцінивши досліджені докази з позиції відповідності їх вимогам щодо належності та допустимості, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги мають бути задоволенні з таких підстав. Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі статтею 16 цього кодексу, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. До способів захисту цивільних прав та інтересів віднесений такий спосіб як визнання права (частина 2 ст.16 ЦК). Відповідно до статті 328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 344 ЦК України визначає, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Між тим, у відповідності до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Відтак, питання про набуття права власності на нерухоме майно не могло вирішуватися судом раніше 01 січня 2011 року. При вирішенні цього спору суд враховує роз'яснення, дані Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в узагальненні від 28.01.2013року № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду справ про захист права власності та інших речових прав». Зокрема, суд враховує наступне: право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01 січня 2011 року; задоволення вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст.344ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності,безтитульності володіння; за набувальною давністю може бути набуте право на майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно; відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном. Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. Судом з'ясовано, що позивач добросовісно заволоділа спірною квартирою після смерті власниці [PERSON], померлої [INFO] року, оскільки право користування виникло за її згодою. Це володіння є відкритим і безперервним. Суд також зауважує, що спірна квартира не має власника, оскільки власник помер [INFO] року, відлік строку набувальної давності починається з цього моменту і натепер становить більше 10 років. Володіння цим житлом є безтитульним, оскільки в момент заволодіння ним позивачем були відсутні підстави для виникнення права власності. Суд наголошує, що оформити правовстановлюючий документ на квартиру поза судовим порядком неможливо, оскільки [PERSON], кому це помешкання належало на праві власності, померла. З огляду на встановлені обставини, суд приходить переконання про обґрунтованість позову і наявність підстав для захисту права позивача на квартиру шляхом визнання права власності на неї. На підставі статті 344 ЦК України,

Outcome: approved