Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

07 лютого 2018 року позивач [PERSON] звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, яким просить поділити спільне майно подружжя, яке є обєктом спільної сумісної власності, а саме : автомобіль марки Nissan Qashqai, бежевого кольору 2009 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 364660 грн. 00 коп. наступним чином. Виділити у власність [PERSON] даний автомобіль, а на користь позивача стягнути з відповідача грошову компенсацію вартості ? частки автомобіля у розмірі 182330 грн. 00 коп. Стягнути з [PERSON] на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1823 грн. 30 коп. та витрат на правничу допомогу в розмірі 4800 грн. 00 коп.. Вимоги обґрунтовано тим, що в січні 2006 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2016 року шлюб між сторонами розірвано. Під час перебування у шлюбі відповідач в 2008 році за спільні кошти подружжя придбав по договору купівлі продажу транспортний засіб, а саме : автомобіль марки Nissan Qashqai, бежевого кольору 2009 року випуску, якому в подальшому присвоєно реєстраційний номер [NUMBER]. Даний автомобіль набуто [PERSON] з відома та згоди позивача і наразі знаходиться у користуванні відповідача. З урахуванням наведеного вважає спірний автомобіль спільною сумісною власністю подружжя та просить виділити у власність [PERSON] даний автомобіль, а на її користь стягнути з відповідача грошову компенсацію вартості ? частки автомобіля. Позивач, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, до суду не зявилась, заяв чи клопотань на адресу суду не направила. Натомість уповноважила представляти власні інтереси в суді захисника [PERSON], яка під час судового засідання підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Крім того, погодилась з вартістю автомобіля, встановленого висновком експерта за результатами проведення судової авто-товарознавчої експертизи № 101/06/18 від 26 червня 2018 року на клопотання [PERSON]. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, до суду не зявився, заяв чи клопотань на адресу суду не направив. Натомість уповноважив представляти власні інтереси в суді захисника [PERSON], який позов не визнав та просив задовольнити його частково. Тобто, визнати право власності кожного з подружжя на спірний автомобіль в рівних частках по ? кожному, в іншій частині заявлених вимог відмовити з підстав, наведених в додаткових поясненнях від 27 липня 2018 року. На підставі ст. 223 ЦПК України суд провів розгляд справи у відсутність позивача та відповідача. Суд, заслухавши надані представником позивача та представником відповідача пояснення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги чи заперечення щодо них, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,\~ приходить висновку, що позовні вимоги підлягають\~частковому задоволенню виходячи з наступного. Згідно положень\~ст. 55 Конституції України\~кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частинами 3, 4 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.\~1\~ст.\~81,\~89\~ЦПК України,\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. За змістом ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено та не спростовується сторонами, що 28 січня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області між сторонами зареєстровано шлюб, актовий запис № 29. На підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Дане судове рішення набрало законної сили 25 жовтня 2016 року (а.с. 6). Відповідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За час перебування у шлюбі сторонами за спільні кошти подружжя набуто у спільну сумісну власність автомобіль марки Nissan Qashqai, бежевого кольору 2008 року випуску, якому присвоєно реєстраційний номер [NUMBER]. Згідно висновку судового експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи за № 101/06/18 від 26 червня 2018 року вартість даного автомобіля становить 259676 грн. 49 коп. (а. с. 125 - 143). Дані обставини, в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню, оскільки не заперечуються та визнані представниками сторін. Відповідно ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Статтею 61 СК України визначено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 63 СК України при здійснені подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За змістом ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Статтями 68, 69 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А отже дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В пунктах 22-25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» за № 11 від 21 грудня 2007 року (далі по тексту Постанова Пленуму) встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Пунктом 23 наведеної Постанови Пленуму передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Відповідно п. 24 Постанови Пленуму до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Частинами 1, 2, 4, 5 ст. 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За змістом п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» за № 11 від 21 грудня 2007 року, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Вищевказані норми узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України наведених у цивільних справах №6-2670цс16, №6037цс13, №6-2784цс15. У своїх поясненнях представник позивача підтвердила невнесення [PERSON] коштів в рахунок грошової компенсації на відповідний депозитний рахунок суду, в свою чергу представник відповідача зазначив, що [PERSON] не надав згоди на отримання грошової компенсації частки у вартості спірного майна. Зважаючи на вказане, суд приходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме слід визнати за позивачем та відповідачем право власності на ? частину кожному у автомобілі марки Nissan Qashqai, бежевого кольору, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. В іншій частині позов не підлягає до задоволення. Згідно ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 1-3\~ст.\~137\~Цивільного процесуального\~кодексу України встановлено, що витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно\~ст. 59 Конституції України\~кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно, кожен є вільним у виборі захисника своїх справ. В офіційному тлумаченні положення ч. 1\~ст. 59 Конституції України\~у\~Рішенні Конституцій-ного Суду України № 23-рп/2009 від 30 вересня 2009 року зазначено, що вищевказані положення\~Конституції України\~треба розуміти як гарантовану державою можливість будь-якій особі незалежно від характеру її правовідносин з державними органами, органами місцевого самоврядуван-ня, об`єднаннями громадян, юридичними і фізичними особами вільно, без неправомірних обмежень отримувати допомогу з юридичних питань в обсязі і формах, як вона того потребує. Згідно п. 1.1., 2.3. договору про надання правової допомоги та представництво інтересів від 04 січня 2018 року (далі по тексту - Договір щодо правової допомоги) укладеного між [PERSON] (клієнт) та адвокатом [PERSON] (виконавець) вбачається, що клієнт доручає, а виконавець приймає на себе зобовязання надавати Клієнту правову допомогу та представляти його інтереси у справі про поділ майна подружжя відповідно до ЦПК України, КАС України та КПК України. Клієнт себе обовязок щодо сплати гонорару Адвокату в розмірі та в строк передбачений даним Договором (а.с. 23-24). Пунктами 4.1\~ 4.2 Договору щодо правової допомоги встановлено, що на визначення гонорару Адвоката впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень Клієнта. Обсяг правової допомоги враховується при визначенні обґрунтованого розміру гонорару. Оплата роботи та порядок розрахунків здійснюється за домовленістю сторін. Згідно п. 2 - 4 Додаткової угоди № 1 до Договору про надання правової допомоги та представництво інтересів від 04 січня 2018 року визначено вартість наданих послуг, а саме : підготовка та подання адвокатського запиту до ТСЦ № [NUMBER] в Київській області 300 грн. 00 коп., підготовка та подання позовної заяви до суду про поділ спільного майна подружжя 1500 грн. 00 коп., представництво інтересів в суді І інстанції (за одне судове засідання) 1000 грн. 00 коп.. Сплата узгодженої сторонами суми гонорару (послуг) здійснюється Клієнтом шляхом внесення готівки. Передбачувані витрати Адвоката у звязку із наданням правової допомоги відповідно до умов цього Договору сплачуються клієнтом Адвокату понад узгоджену суму гонорару. З Акту виконаних робіт за Договором щодо правової допомоги від 05 вересня 2018 року встановлено, що Адвокат здає, а Клієнт приймає виконані на підставі Договору про надання правової допомоги та представництво інтересів від 04 січня 2018 року роботи, виконані в період з 04 січня по 05 вересня 2018 року, а саме : підготовка та подання адвокатського запиту 300 грн. 00 коп., опрацювання документів, наданих Клієнтом, складання та подання позову до суду 1500 грн. 00 коп., представництво в судових засіданнях 3000 грн. 00 коп., а всього на загальну суму 4800 грн. 00 коп. Наведені кошти в повній мірі сплачено Клієнтом Адвокату. Наведене підтверджується прибутковими касовими ордерами № 3 та 9 від 17 травня та 05 вересня 2018 року. Зважаючи на вказане, вимоги [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] на її користь витрат на правову допомогу в розмірі 4800 грн. 00 коп., підлягають задоволенню. При зверненні до суду з даним позовом [PERSON] понесла також витрати у виді сплати судового збору в розмірі 1823 грн. 30 коп. Наведене підтверджується квитанцією № 167 від 05 лютого 2018 року (а.с. 1). Частиною 1 та п. 1 ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позовні вимоги задоволено частково, тобто на 50%. Відтак, з урахуванням вимог ст. 13 та 141 ЦПК України, з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору (1823, 30 / 2) в розмірі 911 грн. 65 коп. та витрати по оплаті професійної правничої допомоги (4800, 00 / 2) в розмірі 2400 грн. 00 коп.. Враховуючи наведене\~та

Outcome: partial