Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

09.03.2016 року позивач [PERSON] звернулася до Ширяївського районного суду Одеської області з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість по аліментам у розмірі 16 300,98 грн. та пеню за несвоєчасну сплату аліментів у сумі 31 785 грн., а всього 48 085,98 грн.; стягнути судовий збір та витрати на отримання правової допомоги. При цьому позивач посилається на те, що рішенням Ширяївського районного суду Одеської області з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина сторін. У звязку із неналежною сплатою відповідачем аліментів, позивач змушена звернутися до суду із позовом. Ухвалою Ширяївського районного суду Одеської області від 21.07.2016 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON], про стягнення заборгованості по аліментам та пені, передано за підсудністю до Київського районного суду м. Одеси. За результатами реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду зазначену справу передано на розгляд судді Васильків О.В., та ухвалою судді від 20.09.2016 року справу прийнято до провадження. 13.10.2016 року позивач надала до суду заяву про збільшення позовних вимог та просить стягнути з [PERSON] заборгованість по аліментам у розмірі 23\~393,21 грн. та пеню за несвоєчасну сплату аліментів у сумі 31 785,00 грн., а всього 55\~178,21 грн.; стягнути судовий збір та витрати на отримання правової допомоги. До судового засідання позивач [PERSON] не з'явилася, повідомлялася належним чином, до суду надано заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] до судового засідання повторно не зявився, повідомлявся належним чином у відповідності до ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, рішенням Ширяївського районного суду Одеської області від 18.11.2004 року по справі № 2-1018/2004 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], щомісячно починаючи з 01.11.2004 року у розмірі 50 грн., але не менше неоподаткованого мінімуму доходів громадян на дитину, до 26.08.2015 року /а.с. 5/. В подальшому, рішенням Ширяївського районного суду Одеської області від 28.09.2007 року по справі № 2-561/2007 року встановлено, що розмір аліментів, стягнутих рішенням Ширяївського районного суду Одеської області 18.11.2004 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання їх сина [PERSON], [INFO], повинен бути не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку /а.с. 6/. Згідно розрахунку заборгованості по аліментам від 26.08.2016 року, складеного державним виконавцем Київського ВДВС ОМУЮ у рамках виконавчого провадження ВП № 28500396, встановлена заборгованість по аліментам боржника [PERSON] станом на 26.08.2016 року становить 23\~393,21 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 14 СК України, заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. Таким чином, судом встановлено, що заборгованість відповідача по сплаті аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], становить 23\~393,21 грн. У зв'язку із чим, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості по сплаті аліментів підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Стосовно позовних вимог [PERSON] про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів у сумі 31 785,00 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до положень ч. 1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно правового висновку, викладеного Верховним Судом України у справі № 6-300цс16, виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, то за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується наступним чином: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Стосовно вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 450,00 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Судом досліджено квитанцію № 014 від 09.03.2016 року про понесення позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 450,00 грн. /а.с. 8/, у зв'язку із чим, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] у цій частині підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved