Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

07 квітня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, в обґрунтування якого зазначив, що за місцем свого проживання є споживачем комунальних послуг централізованого опалення та постачання гарячої води, що надаються комунальним підприємством «Коменергосервіс». Тарифи на зазначені послуги встановлювались рішеннями органу місцевого самоврядування - виконкомом Дніпропетровської міської ради. Постановою Бабушкінського райсуду м. Дніпропетровська від 27.02.2012, залишеною без змін судовим рішенням апеляційної від 30.07.2013 та касаційної від 03.12.2014 інстанцій, рішення відповідача від 11.05.2011 №725 щодо тарифів на послуги КП «Коменергосервіс», а також щодо втрати чинності свого рішення з аналогічного питання від 29.10.2009 №2706, визнано незаконним. Визнаючи незаконним рішення відповідача №2706 у зазначеній постанові суд зазначив «відповідач, приймаючи рішення про введення в дію тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії для субєкта, що здійснює комбіноване виробництво теплової енергії, порушив норми ст. 20 ЗУ «Про теплопостачання» «доказів того, що в тариф, визначений п.1 рішення №2706 (327, 25 грн.) був включений тариф на виробництво теплової енергії Придніпровською ТЕС, у розмірі визначеному саме НКРЕ, до суду не надано». Виходячи з наведеного, для визначення законного тарифу на послуги КП «Коменергосервіс» згідно ст. 20 ЗУ «Про теплопостачання» як суму тарифів на виробництво, транспортування і збут теплової енергії слід врахувати постанову НКРЕ України від 09.07.2009 №817, якою для Придніпровської ТЕС тариф виробництва теплової енергії встановлено 165,60 грн. за 1 Гкал без ПДВ (198,72 грн. з ПДВ). Враховуючий зазначений в постанові Дніпропетровського окружного адмінсуду від 28.02.2012 тариф на транспортування і збут теплової енергії для КП «Коменергосервіс» у розмірі 61,41 грн. за 1 Гкал з ПДВ, загальний тариф відповідно ст. 20 ЗУ «Про теплопостачання» складає 198,72+61,41 =260,13 грн. 1 Гкал з ПДВ. Згідно визнаних судом незаконними рішень відповідача №2706 та №725 позивачем з 01.11.2009 по 01.11.2014 послуги КП «Коменергосервіс» сплачувались виходячи з тарифу 327,25 грн., що у 327,25:260,13=1,258 рази більше законного. Просив стягнути з відповідача на його користь спричинену незаконними рішеннями шкоду у сумі 2630-37 грн. Позивач у судовому засіданні позов підтримав, просив суд його задовольнити в повному обсязі. В подальшому надав суду письмові пояснення, в яких зазначив, що підставою його позову являється норма ст. 1175 ЦК про відшкодування шкоди, завданої нормативно правовим актом органа місцевого самоврядування, визнаного незаконним і скасованого. Рішення відповідача №2706 від 29.10.09 і №725 від 1.05.11 визнані судом незаконними, але моментом припинення їх дії суд визначив день проголошення рішення суду. Як наслідок незаконне рішення відповідача, яким необґрунтовано встановлено завищені тарифи на комунальні послуги для невизначеного кругу громадян - споживачів цих послуг, діяло на протязі пяти років. Згідно п.10.2 абз. 5 постанови Пленуму ВАСУ від 20.05.13 №7 «Судвизначає, що рішення суб'єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти». Зберігаючи на протязі пяти років незаконно завищені тарифи на комунальні послуги суд порушив права споживачів цих послуг, норми: ч.3 ст. 42 Конституції України, якою зазначено «Держава захищає права споживачів»; п.7 ч.1 ст. 21 «Про захист прав споживача», яка визначає призначення ціни продукції невідповідним чином порушенням прав споживача; ч.1 ст. 8 КАС України, якою визначено: «Суд, при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави». Зберігаючи дію незаконних актів на протязі пяти років, судді не застосували норми п.4 ч.2 ст. 16 ЦК України, яка визначає відновлення становища, яке існувало до порушення, способом захисту судом цивільних прав та інтересів особи.\~ Розрахунок шкоди, завданого діями незаконних рішень відповідача з 01.11.09 по 01.11.14, розмір якого дорівнює переплаті підприємству «Коменергосервіс» за цей період, проведений на підставі зазначених у набравших законної сили рішеннях суду складових тарифу теплової енергії на транспортування і збут -61,25 грн. і визначеного постановою НКРЕ України від 07.08.09 №817 тарифи на виробництво для Придніпровської ТЕС -261,64 грн. за 1 Гкал теплової енергії. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, надав суду пояснення аналогічні викладеним у позові, в подальшому надав суду додаткові письмові пояснення. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином, суду причину неявки не повідомив, заперечень по суті позову до суду не надав. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2015 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено наступне. Рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 29.10.09 №2706 «Про тарифи на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, що надаються КП «Коменергосервіс» та Придніпровською ТЕС ВАТ «Дніпроенерго» затверджено тарифи на транспортування, постачання теплової енергії та послуги з центрального опалення і постачання гарячої води, що надаються комунальним підприємством «Коменергосервіс» Дніпропетровської міської ради споживачам міста. Відповідно до п.4.1 вищевказаного рішення тарифи вводяться в дію з 01.11.09. (а.с.13). Як вбачається із постанови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2011 року, яка міститься в матеріалах справи №2а-6421/11 р., до суду із адміністративним позовом звернувся [PERSON] до виконавчого комітету Дніпропетровської міськради , треті особи: КП «Коменергосервіс», ПАТ «Дніпроенерго» про визнання незаконним та скасування рішення від 29.10.2009 р. №2706 «Про тарифи на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послу КП « Коменергосервіс» та Придніпровською ТЕС ВАМ «Дніпроенерго». Вищевказаною постановою в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Дніпропетровської міськради про визнання незаконним та скасування рішення відмовлено (т.1, а.с.135-136). Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2014 року постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.12.2011 р. у справі №2а-6241/11 скасовано. Позов задоволено частково. Визнано рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 29.10.2009 року №2706 «Про тарифи на виробництво, транспортування, постачання, теплової енергії та послуги з центрального опалення і постачання гарячої води, що надаються КП «Коменергосервіс» та Придніпровською ТЕС ВАТ «Дніпроенерго» незаконним та нечинним з 24.12.2014 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Постанова набрала законної сили. (т.2, а.с. 139-143). Рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 11.05.2011 №725 «Про тарифи на транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, що надаються КП «Коменергосервіс», затверджено тарифи на транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, що надаються Комунальним підприємством «Коменергосервіс» Дніпропетровської міської ради споживачам міста. Згідно п.2.1 рішення тарифи водяться в дію з 01.06.11 року (а.с. 13). Як вбачається із матеріалів адміністративної справи №2/403/241/2012, позивач [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, треті особи - Комунальне підприємство «Коменергосервіс» Дніпропетровської міської ради, Фінансово економічний департамент Дніпропетровської міської ради, [PERSON] про визнання рішення незаконним, в якому просив визнати рішення виконкому Дніпропетровської міської ради №725 від 11.05.11 року «Про тарифи на транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, що надаються КП «Коменергосервіс» прийнятим з порушенням встановлених Законами України процедури та компетенції та нечинним з 01.06.2011 року. Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2012 року позовні вимоги [PERSON] задоволено. Рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №725 від 11.05.2011 року «Про тарифи на транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, що надаються КП «Коменергосервіс» визнано незаконним (т.1, а.с.119-123). 18 квітня 2012 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська прийнято додаткову постанову, відповідно до якої рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №725 від 11.05.2011 року «Про тарифи на транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, що надаються КП «Коменергосервіс» визнано незаконним з 27.02.2012 року (т.1, а.с.158-159). Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2013 року постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2012 року та додаткову постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2012 року залишено без змін (т.2, а.с.25-26). Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03 грудня 2014 року постанову Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 27 лютого 2012 року, додаткову постанову Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 18 квітня 2012 року і ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2013 року залишено без змін (т.2, а.с. 98-101). Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно зі ст.56 Конституції кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 1175 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів. Право на відшкодування мають фізичні і юридичні особи, яким була заподіяна шкода в результаті правотворчої діяльності. Визнання недійсним та скасування актів індивідуальної дії та нормативних актів органів державної влади, органів влади АР Крим та органів місцевого самоврядування відноситься до компетенції адміністративних судів та здійснюється за процесуальними правилами Кодексу адміністративного судочинства України. Завдання шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю. Незаконними діяннями органів державної влади, органів влади Автономної республіки Крим, органів місцевого самоврядування є діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції вищезазначених органів. Незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена. Як встановлено в судовому засіданні, тарифи на транспортування, постачання теплової енергії та послуги з центрального опалення і постачання гарячої води, що надаються комунальним підприємством «Коменергосервіс» Дніпропетровської міської ради, відповідно до рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 29.10.2009 року №2706 діяли з 01.11.2009 року по 01.06.2011 р., а з 01.06.2011 року по 27.02.2012 року діяли тарифи відповідно до рішення №725 від 11.05.2011 р. А відтак, у період, який зазначає позивач у своїй позовній заяві діяли два різні рішення, а саме: у період з 01.11.2009 по 01.06.2011 р., діяли тарифи які затверджені рішенням №2706 від 01.11.2009 р.; у період з 01.06.2011 р. по 27.02.2012 р. діяли тарифи затверджені рішенням № 725 від 11.05.2011 р, а з 27.02.2012 року і по 24.12.2014 р. почали діяти раніше затверджені тарифи, відповідно до рішення №2706 від 29.10.2009 р. Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази в їх сукупності, перевіривши відповідність позову [PERSON] діючому законодавству України, суд дійшов висновку. Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування за рахунок держави матеріальної шкоди, завданої йому незаконними рішеннями Виконкомом Дніпропетровської міської ради. Враховуючи те, що позивачем не доведено спричинення йому шкоди, внаслідок прийняття виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради рішення від 29.10.2009 р. за №2706 та рішення від 11.05.2011 року за №725 у період, який зазначає позивач, а саме: з 01.11.2009 року по 01.11.2014 р., а відповідно до ст.ст. 1173, 1175 ЦК України передбачено лише право на відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів державної влади. Як вбачається з матеріалів справи незаконність рішень ВК ДМР в період який зазначає позивач у своєму позові, судом відповідно до діючого Кодексу адміністративного судочинства України не встановлено. Оскільки відповідно до постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2014 у справі №2а-6241/11, рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 29.10.2009 року №2706 «Про тарифи на виробництво, транспортування, постачання, теплової енергії та послуги з центрального опалення і постачання гарячої води, що надаються КП «Коменергосервіс» та Придніпровською ТЕС ВАТ «Дніпроенерго» визнано незаконним та нечинним з 24.12.2014 року., а відповідно до постанови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2012 року та додаткової постанови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2012, рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №725 від 11.05.2011 року «Про тарифи на транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, що надаються КП «Коменергосервіс» визнано незаконним з 27.02.2012 року, та які набрали законної сили. А тому, суд вважає даний позов безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. Оскільки відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а позивачем не доведені позовні вимоги, то суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі викладеного,\~

Outcome: dismissed