Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

09.10.2019 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила дати їй дозвіл на виїзд дітей за межі України до Єгипту без згоди та супроводу батька. Посилається на те, що вона перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 17.08.2012 року. Від цього шлюбу має неповнолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] . З листопада 2017 року фактичні шлюбні відносини з відповідачем були припинені, після чого відповідач по справі зібрав свої речі та поїхав до Португалії. Нещодавно позивач придбала тур, та вирішила поїхати взимку з дітьми до Єгипту. В зв?язку з чим, вона звернулась через «Viber» до відповідача з проханням надати дозвіл на тимчасовий виїзд дітей до Єгипту, однак відповідач відмовився надавати таку згоду. Посилаючись на вище вказані обставини, просила суд надати їй дозвіл на виїзд за межі України до Єгипту без згоди та супроводу батька [PERSON] , [INFO] , дітям [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у супроводі матері [PERSON] на період з 08.01.2020 року по 08.02.2020 року. У судовому засіданні представник позивача адвокат Васковського О.А., який діє на підставі ордеру н надання безоплатної правової допомоги, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі, на підставах викладених у позовній заяві. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи сповіщався оголошенням, розміщеним на сайті Комунарського районного суду м. Запоріжжя. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (ухвалює заочне рішення). Представник третьої особи -РА ЗМР по Комунарському району як орган опіки та піклування у судове засідання не з`явився, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки останнього суду невідомі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 30.10.2012 року. Також судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14.08.2014 року. Сторони перебувають у зареєстровану шлюбі з 17.08.2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюбу серії [NUMBER] від 17.08.2012 року. Неповнолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають разом із матір`ю [PERSON] та перебувають на її утриманні. Відповідач [PERSON] відмовляється надати дозвіл на тимчасовий виїзд дітей за кордон з їх матір?ю, без пояснення причини відмови. Відповідно до положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. У п.3, п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку,здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якомувони прямують. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, в тому числі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Виходячи з положень зазначених норм матеріального права дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи вбачається, що, звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка діє в інтересах своїх неповнолітніх дітей, виїзд дітей за межі України носить тимчасовий характер. На підставі вище викладеного, суд вважає, що намір позивачки разом з дітьми тимчасово виїхати за кордон до країни Єгипту з метою оздоровлення та відпочинку буде сприяти духовному та фізичному розвитку, розширенню світогляду дітей сторін та відповідати інтересам дітей. Діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. У разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з`ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, строку та мети виїзду. За ст. 7 Європейської конвенції про здійснення прав дітей - під час розгляду справ, що стосуються дитини, судовий орган діє швидко для уникнення будь-яких невиправданих зволікань, а швидке виконання прийнятих рішень повинно бути забезпечене відповідною процедурою. У термінових випадках судовий орган при необхідності має повноваження приймати рішення, які підлягають негайному виконанню. Згідно Закону України «Про ратифікацію Європейської конвенції про здійснення прав дитини» було ратифіковано Європейську конвенцію про здійснення прав дітей, вчинену 23 січня 1996 року у м. Страсбурзі та підписану від імені України 7 травня 1999 року, із статті І вбачається, що відповідно до пункту 4 статті 1 Конвенції Україна заявляє, що дія цієї Конвенції поширюється на розгляд судами справ, що стосуються: усиновлення дитини; встановлення опіки, піклування над дитиною; визначення місця проживання дитини; позбавлення або оспорювання батьківських прав; інших питань про відносини між батьками та дитиною; будь-яких інших питань, що стосуються дитини особисто, а також питань її сім`ї (у тому числі її виховання, поновлення батьківських прав, управління її майном). Враховуючи, вище викладене, суд вважає що позовні вимоги знайшли своє підтвердження. Оскільки позов [PERSON] задоволено, тому в порядку ст.141 ЦПК України на її користь з відповідача слід стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору за подачу позову в розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved