Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

10.06.2014, о 14 год. 00 хв., [PERSON], керуючи автомобілем ВАЗ 2108, номерний знак [NUMBER], на перехресті вул. Леніна-Калініна в селищі Васильківка Дніпропетровської області, під час виконання маневру ліворуч не переконався, що це буде безпечно для інших учасників дорожнього руху, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем Fiat Doblo, номерний знак [NUMBER], що рухався у зустрічному напрямку, яким керував [PERSON] Зазначеними діями [PERSON] порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху, за що його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Вказані обставини підтверджуються постановою судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 30.07.2014 по справі № 322/511/14-п, яка набрала законної сили, а відтак не потребують доказування, згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України. Відповідач повідомив страховика про настання вищезазначеного страхового випадку у строк, передбачений підпунктом 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що підтверджується заявою-повідомленням від 11.06.2014. 13.06.2014 відповідач сплатив позивачу суму франшизи в розмірі 500,00 грн., яка передбачена у полісі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/7008709, що було визнано позивачем під час судового засідання, та не підлягає доказуванню, відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України. 02.10.2014 страховик ПрАТ «УПСК» сплатив позивачу страхове відшкодування в розмірі 12 235,58 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1001031022 від 02.10.2014. Актом приймання-передачі виконаних робіт від 20.07.2014, складеним між фізичною особою - підприємцем [PERSON] (виконавець) та [PERSON] (замовник) підтверджується, що виконавець здав, а замовник прийняв виконані виконавцем роботи зі здійснення ремонту автомобіля Фіат Добло, державний номер [NUMBER], загальна вартість яких склала 14 100,00 грн. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. Згідно із частинами другою, п'ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з абзацом третім пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. За правилом ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (п. 9.1). Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого (п. 9.2). Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування (п. 9.4). Виходячи з наведених норм чинного законодавства, власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода, невідшкодована страховиком, повинна бути відшкодована винною особою в загальному порядку. У полісі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/7008709 передбачена страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 50 тисяч гривень. Позивачем отримано суму страхового відшкодування в розмірі 12 235,58 грн. Разом з цим, позивач не надав суду жодних доказів того, що сплачена йому сума страхового відшкодування була визначена з порушенням вимог чинного законодавства та не відповідає розміру завданої йому відповідачем майнової шкоди. Так само, позивачем не надано суду належних доказів розміру шкоди у 14 100,00 грн., завданої йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача. Акт приймання-передачі виконаних робіт від 20.07.2014 та рахунок № 59 від 20.07.2014 підтверджують вартість ремонтно-відновлювальних робіт, проте не є доказами розміру завданої позивачу шкоди. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Після роз'яснення судом позивачу положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України, позивач відмовився надавати суду будь-які додаткові докази, крім тих, що були додані ним до позовної заяви, а також відмовився заявити клопотання про витребування додаткових доказів, зокрема зазначеного у платіжному дорученні № 1001031022 від 02.10.2014 акту № ОЦ/123/450/14/0415 від 01.10.2014, на підставі якого позивачем отримано страхове відшкодування. Отже, враховуючи те, що відповідач добровільно, до моменту звернення позивача до суду, сплатив йому суму франшизи, а розмір отриманого позивачем страхового відшкодування, не перевищує страхової суми, зазначеної у страховому полісі № АС/7008709, та з огляду на не зазначення позивачем доказів, які б свідчили про наявність законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, позовні вимоги в частині відшкодування матеріальних збитків мали бути заявлені позивачем до страховика - страхової компанії «ПрАТ «УПСК». Судом під час судового засідання було роз'яснено позивачу його право заявити клопотання в порядку ст. 33 ЦПК України, про заміну первісного відповідача належним відповідачем - страховою компанією «ПрАТ «УПСК», або про залучення її до участі в справі як співвідповідача, проте позивач відмовився заявляти таке клопотання. Таким чином, позовні вимоги в частині відшкодування матеріальних збитків є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Стосовно вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1). Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 2). Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. При цьому, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Позивач не надав суду жодного доказу на підтвердження зазначених у позовній заяві обставин заподіяння йому відповідачем моральної шкоди. Так, на думку позивача, не підлягає доказуванню те, що неправомірні дії відповідача погіршили не тільки фізичне здоров'я позивача, а і його душевне і соціальне благополуччя, порушили нормальні життєві зв'язки та потребували додаткових зусиль для організації свого життя, а також додаткових витрат. Проте, суд визнає дане твердження позивача помилковим, оскільки виключний перелік підстав для звільнення від доказування передбачено статтею 61 ЦПК України, і такі підстави стосовно обставин завдання позивачу моральної шкоди у даній справі відсутні. Сам по собі факт пошкодження належного особі майна не підтверджує того, що власник цього майна зазнав душевних страждань через це. З огляду на викладене, обставини, на які посилався позивач в обґрунтування заявлених вимог не знайшли свого підтвердження за результатами розгляду справи, у зв'язку з чим суд визнає позов таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: dismissed