Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

10.07.2017р. Лисичанська міська рада Луганської області звернулася до Лисичанського міського суду Луганської області з позовом до\~ [PERSON] про стягнення збитків, спричинених внаслідок безпідставного використання земельної ділянки. Розпорядженням Голови Лисичанського міського суду Луганської області зазначену цивільну справу було передано на підставі ч. 4 ст. 31 ЦПК України до Сєвєродонецького міського суду Луганської області. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що відповідач [PERSON] у порушення ст. 125 Земельного кодексу України без укладення договору оренди користується земельною ділянкою загальною площею 56,10кв.м. за адресою: Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Сєрова, буд. 41, на якій розташоване належний відповідачу обєкт нерухомого майна нежиле приміщення, та не сплачує кошти за її використання, чим завдає Лисичанській міській раді Луганської області збитків у вигляді неодержаних доходів (орендної плати за землю). Тому, Лисичанська міська рада Луганської області звернулась з позовом до суду і просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача збитки у вигляді неодержаних доходів у розмірі 25247,56грн., спричинені територіальній громаді м. Лисичанськ Луганської області внаслідок безоплатного використання земельної ділянки площею 56,10кв.м., що знаходиться за адресою: Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Сєрова, буд. 41, та судові витрати по справі. У заяві про уточнення позовних вимог від 08.05.2018р. Лисичанська міська рада Луганської області просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача збитки у вигляді неодержаних доходів у розмірі 25247,56грн., спричинені територіальній громаді м. Лисичанськ Луганської області внаслідок безоплатного використання земельної ділянки площею 56,10кв.м., що знаходиться за адресою: Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Сєрова, буд. 41, та перерахувати їх за зазначеними банківськими реквізитами; стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати по справі у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1600грн. та перерахувати їх за зазначеними банківськими реквізитами. Представник позивача [PERSON] у вступному слові підтримав обставини в обґрунтування позову, додатково пояснив, що відповідач [PERSON] набула право власності на нерухоме майно на підставі договору дарування. У зазначеному договорі нічого не зазначено щодо земельної ділянки під будівлею. Попередній власник будівлі також не оформлював право власності або право користування щодо спірної земельної ділянки. Збитками Лисичанської міської ради Луганської області є розмір не отриманої орендної плати за спірну земельну ділянку. По м. Лисичанськ Луганської області орендна плата однакова як для фізичних осіб, так і для фізичних осіб-підприємців або юридичних осіб. Ставка залежить від роду діяльності, у даному випадку це розміщення магазину, незалежно від його власника. Розрахунок збитків складається виходячи з нормативно-грошової оцінки земельної ділянки за 1кв.м., який береться з витягу Держгеокадастру. Далі помножається на площу земельної ділянки, у даному випадку площа під забудовою згідно плану БТІ. і помножається на час використання земельної ділянки. Відповідач [PERSON] у вступному слові не мала пояснень. Представник відповідача [PERSON] у вступному слові заперечував проти задоволення позовних вимог оскільки відповідач [PERSON] являється фізичною особою-підприємцем, зареєстрована у встановленому законодавством порядку та здійснює підприємницьку діяльність. Нежиле приміщення, розташоване за адресою: Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Сєрова, буд. 41 відповідач [PERSON] придбала, як фізична особа. Фактично зазначене приміщення використовується з метою господарської діяльності фізичною особою-підприємцем. Там розміщений магазин продовольчих товарів. Відповідач [PERSON] протягом декількох років намагалась укласти договір оренди щодо земельної ділянки під належною їй забудовою, однак письмових доказів її звернення до Лисичанської міської ради не має. При цьому, відповідач [PERSON] являється власником приміщень на першому поверсі будівлі, а позивач не вчиняв жодних дій щодо стягнення збитків за користування земельною ділянкою з власника приміщень на другому поверсі тієї ж будівлі. Враховуючи положення ст. 6 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014р., звільнено на території проведення антитерористичної операції, зокрема у м. Лисичанськ Луганської області, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності. Тому, відповідач [PERSON] вважає, що за період з 14.04.2014р. по 08.06.2016р. вона звільнена від сплати зазначених у позові збитків. Крім\~ того, щодо спірних відносин існує строк позовної давності у 1690днів. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи , суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] є власником нежилого приміщення №18, 19 в будівлі контори літер «А-2Н», що розташоване за адресою: Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Сєрова, буд. 41, загальною площею 41,70кв.м.,\~ відповідно до копії договору дарування нежилих приміщень від 12.04.2012р., посвідченого приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Луганської області, [PERSON], реєстр №1062. Зазначене право власності зареєстровано у ЛКП «Бюро технічної інвентаризації» за №17141187 від 13.06.2012р..\~ За відомостями Лисичанського комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» №137 від 13.05.2017р., площа забудови обєкта за адресою: м. Лисичанськ, вул. Сєрова, буд. 41, власник [PERSON], станом на 03.04.2012р. 56,10кв.м..\~ Згідно з актом про визначення збитків від 02.04.2014р. №14/14, затвердженим рішенням виконавчого комітету Лисичанської міської ради від 15.04.2014р. №141, неодержаний Лисичанською міською радою дохід за використання [PERSON] зазначеної вище земельної ділянки без оформлення відповідних документів, що посвідчують право користування нею, становить 8440,46грн. (розрахунок збитків зроблено за період з 12.04.2012р. по 01.04.2014р.). Згідно з актом про визначення збитків від 22.07.2015р. №48/15, затвердженим рішенням виконавчого комітету Лисичанської міської ради від 04.08.2015р. №236, неодержаний Лисичанською міською радою дохід за використання [PERSON] зазначеної вище земельної ділянки без оформлення відповідних документів, що посвідчують право користування нею, становить 14322,59грн. (розрахунок збитків зроблено за період з 01.04.2014р. по 01.07.2015р.). Згідно з актом про визначення збитків від 03.08.2016р. №42/16, затвердженим рішенням виконавчого комітету Лисичанської міської ради від 16.08.2016р. №326, неодержаний Лисичанською міською радою дохід за використання [PERSON] зазначеної вище земельної ділянки без оформлення відповідних документів, що посвідчують право користування нею, становить 20764,70грн. (розрахунок збитків зроблено за період з 01.07.2015р. по 01.08.2016р.).Згідно з актом про визначення збитків від 17.05.2017р. №34/17, затвердженим рішенням виконавчого комітету Лисичанської міської ради від 06.06.2017р. №269, неодержаний Лисичанською міською радою дохід за використання [PERSON] зазначеної вище земельної ділянки без оформлення відповідних документів, що посвідчують право користування нею, становить 25247,56грн. (розрахунок збитків зроблено за період з 01.08.2016р. по 01.05.2017р.). Підставою для нарахування збитків стало порушення вимог чинного законодавства щодо використання земельної ділянки без оформлення договору оренди. Предметом спору у справі є вимога Лисичанської міської ради про стягнення з відповідача [PERSON] збитків у вигляді упущеної вигоди, завданих внаслідок використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів. Відповідач [PERSON] у добровільному порядку не відшкодувала позивачу збитків (упущеної вигоди) у розмірі 25247,56грн, що і стало підставою для звернення позивача із позовом у цій справі. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог, суд враховує наступне. Згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина третя статті 157 ЗК України). Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року №284 (далі Порядок № 284). Пункт 3 Порядку №284 встановлює, що відшкодуванню підлягають інші збитки власників землі, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. А під неодержаним доходом розуміється, зокрема, дохід, який міг би одержати власник землі із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її тимчасового зайняття. Згідно з абзацом 3 частини першої статті 13 Закону України «Про оцінку земель», нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки, зокрема, комунальної власності. Крім того, згідно з абзацом 1 пункту 289.1 Податкового кодексу України для визначення розміру орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.\~ Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (частина друга статті 20 Закону України «Про оцінку земель»). Судом встановлено, що позивачем в основу розрахунку було покладено вартість нормативно грошової оцінки спірної земельної ділянки, яка була надана у вигляді інформаційних довідок Держкомзему, про що свідчать матеріали справи, що у свою чергу суперечить вимогам чинного законодавства України, які містять положення про обовязкове оформлення витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Частина перша статті 1166 ЦК України встановлює, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. А згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. За змістом вказаних приписів ЦК України та ЗК України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки. Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України). Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обовязку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкода заподіяна не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України). Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у звязку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобовязання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (див. висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15). У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 ЦК України (див. висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 2 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13). За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобовязань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обовязковим елементом настання відповідальності у деліктних зобовязаннях. Натомість, для кондикційних зобовязань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обовязок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобовязується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. При розгляді зазначеної справи судом встановлено, що\~ після оформлення відповідачем [PERSON] права власності на будівлю, отриману у дар, розташовану на земельній ділянці за адресою: Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Сєрова, буд. 41, договір оренди вказаної земельної ділянки вона не укладала, орендної плати за договором не сплачує, хоча земельна ділянка використовується для розміщення об'єкта нерухомого майна. При цьому, судом також встановлено, що попередній власник зазначеного приміщення також не укладав договір оренди зазначеної земельної ділянки. Перехід прав на земельну ділянку, пов'язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентований у ЗК України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 ЗК України). Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт «е» частини першої статті 141 ЗК України). За змістом глави 15 ЗК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується через право постійного користування або право оренди.\~\~ Частина перша статті 93 ЗК України встановлює, що право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобовязані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» частини першої статті 96 ЗК України). Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 ЗК України). За змістом вказаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені і яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте, враховуючи приписи частини другої статті 120 ЗК України, не є правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані. Відтак, суд вважає, що відсутні підстави застосовувати до спірних правовідносин приписи чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 23.05.2018р. (справа №629/4628/16-ц). До моменту оформлення власником обєкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей обєкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов'язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України (близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 922/207/15). З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що обставини, викладені Лисичанською міською радою Луганської області в обґрунтування позову не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, а отже позовна заява Лисичанської міської ради Луганської області до [PERSON] про стягнення збитків, спричинених внаслідок безпідставного використання земельної ділянки не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed