Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

08.06.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив визнати припиненою поруку, що встановлена договором поруки № 937/7-13 в якості забезпечення виконання [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором від 25.09.2006 року № 937/6-30, укладеним між нею та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк». Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, направив до суду письмові заперечення та просив розглядати справу у відсутності представника. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Згідно частини 2 статті 197 ЦПК України справа розглянута без застосування технічної фіксації. Дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги задоволенню підлягають. Судом встановлено, що 25.09.2006 року [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» ( правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» ) було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №937/6-30, відповідно до якої банк надав [PERSON] у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 46890,00 доларів США, зі сплатою 12 % річних, з кінцевим терміном повернення всіх траншів 10.01.2017 року на умовах, визначених договором кредиту. 25.09.2006 року між [PERSON], [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» ( правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» ) було укладено договір поруки № 937/7-13 в якості забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором від 25.09.2006 року № 937/6-30, укладеним між нею та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк». 26.06.2009 року між вказаними сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до договору поруки відповідно до п. 1.1 якої банк надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 47942,80 доларів СШ А, зі сплатою 15 % річних, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості 10.10.2017 року на умовах, визначених договором кредиту. Порука є одним із способів забезпечення зобов'язань при укладенні кредитних договорів та має зобов'язальний, договірний характер, тому на правовідносини поруки поширюють свою дію загальні положення про зобов'язання та про договори. Відповідно до\~ст. 553 ЦК України\~під порукою розуміється договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем. Згода боржника на укладення договору поруки не вимагається. Відповідно до п. 6.2. вказаного договору поруки договір набуває чинності з дати його укладання. Відповідно до ч. 4\~ст. 559 ЦК України\~порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строк, після якого порука припиняється, а умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед Банком або повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань, не може розглядатися як установлений строк дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам\~статті 252 ЦК України. Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника, не свідчать про те, що договором встановлено строк припинення поруки в розумінні ст.\~251, ч. 4 ст.\~559 ЦК України, тому у цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4\~ст. 559 ЦК України\~про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам\~статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Згідно ч. 4\~ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимогу до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених в постанові від 21.05.2012 року у справі № 6-68цс11, умови договору поруки про припинення поруки після повного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки. За таких обставин, порука на підставі ч. 4\~статі 559 ЦК України\~припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до правових висновків Верховного суду України, викладених в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-190цс14пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої\~статті 1050 ЦК України\~змінив строк виконання основного зобовязання й був зобовязаний предявити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати. Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі частини другої\~статті 1050 ЦК України\~строку виконання основного зобовязання передбачений частиною четвертою\~статті 559 ЦК України шестимісячний\~строк підлягає обрахуванню від цієї дати. Відповідно до правових висновків Верховного суду України, викладених в постанові від 26.11.2014року у справі № 6-75 цс14 - якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання в повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених в постанові від 21.05.2012 року у справі № 6-69цс11, у випадку невизнання кредитором права поручителя, передбаченого ч. 1\~ст. 559 ЦК України\~на припинення зобов'язання за договором поруки, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2\~ст. 16 ЦК України. При цьому звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору. Термін «порука», застосований законодавцем у ч. 1\~ст. 559 ЦК України, використовується в розумінні зобов'язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки. Право поручителів не підлягає захисту шляхом припинення договору поруки, тобто за п. 7 ч. 2\~ст. 16 ЦК України,оскільки це суперечить положенням ч. 1\~ст. 559 цього Кодексу. Таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання поруки припиненою. Судом встановлено, що письмові вимоги до позичальника та поручителя про дострокове погашення кредиту відповідачем не направлялися. 26.01.2016 року відповідач звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Таким чином, позов до поручителя подано банком після закінчення строку дії поруки, що є підставою для визнання поруки припиненою. Отже, у банка настає право вимоги від позичальника виконання основного зобов'язання не з моменту закінчення строку дії договору, а з моменту прострочення повернення чергової частини грошових коштів. Оскільки відповідно до п. 1.1.1 додаткової угоди № 1 про внесення змін до договору кредиту № 937/6-30 від 25 вересня 2006 року позичальник вносить черговий мінімальний платіж, щомісячно до 10 числа (включно) кожного місяця, починаючи з 10 жовтня 2006 року, тому у банка настає право вимоги від позичальника виконання основного зобов'язання не з моменту закінчення строку дії договору, а з моменту прострочення повернення чергової частини грошових коштів. Останній платіж був здійснений [PERSON] 15.12.2008 року. (а.с.8) З розрахунку кредитної заборгованості вбачається, що прострочення кредитної заборгованості почалося з січня 2009 року, проте банк протягом шести місяців вимоги до позивача не направив та позову до суду не пред'явив. Таким чином, сплив шести місяців від настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладання договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Дана позиція узгоджується з постановами Верховного Суду України від 8 жовтня 2014 року № 6-128цс 14, від 29 січня 2014 року № 6-155цс13 не 13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. На підставі вказаного суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved