Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-13 00:00:00

10.04.2017 позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, у якому просив припинити шляхом розірвання договір оренди землі від 01.01.2009, зареєстрований в Решетилівському районному відділі Полтавської регіональної філії ДЗК 28.02.2012, щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 4,66 га, яка знаходиться на території Федіївської сільської ради Решетилівського району Полтавської області та належить позивачу на праві приватної власності. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.01.2009 між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди землі, згідно якого позивач передав відповідачу належну йому земельну ділянку у строкове платне користування. За умовами договору, орендна плата переглядається один раз на три роки, по потребі, у тому числі у разі підвищення цін, тарифів, розміру інфляції. Починаючи з 2013 року відповідач на усні прохання позивача про перегляд орендної плати відповів, що не має можливості платити більше. Позивачем було направлено вимогу про збільшення орендної плати до 10% з 01.01.2017. Оскільки відповідач на вказану вимогу не відреагував, позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом. Провадження у справі відкрито 11.04.2017 суддею Беркутою Л.Г. 22.11.2017 замість відділу Держгеокадастру у Решетилівському районі Полтавської області, до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, залучено Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області. Розгляд справи не було завершено, у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] у відставку 27.03.2018. 04.05.2018 справу прийнято до провадження суддею Горульком О.М. Розгляд справи не було завершено, у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] у відставку 27.09.2018. У зв`язку з відсутністю у Решетилівському районному суді Полтавської області суддів, які б мали повноваження на здійснення судочинства, проведення автоматизованого розподілу справи між суддями було неможливим, що підтверджується відповідним протоколом від 10.10.2018. За результатами повторно проведеного автоматизованого розподілу справ між суддями 25.02.2019 справу передано на розгляд складу суду із головуючою Лизенко І.В. (відряджена до Решетилівського районного суду Полтавської області на підставі Рішення Вищої ради правосуддя від 22.01.2019 №175/о/15-19). 26.03.2019 справу прийнято до розгляду суддею Лизенко І.В., розгляд справи розпочато повторно у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позові та просив їх задовольнити. Заявив, що не погоджується із умовами додаткової угоди,запропонованими відповідачем, а саме збільшенням орендної плати до 8% та продовженням строку дії договору до 31.12.2027, так як пропозиція надійшла після звернення до суду. Вважає, що на час звернення до суду умови договору відповідачем вже були істотно порушені. Посилався на те, що перегляд орендної плати у разі настання умов, визначених договором, є обов`язковим, однак після настання таких умов розмір орендної плати так і не було переглянуто. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що раніше розмір орендної плати не переглядався у зв`язку з відсутністю підстав, передбачених договором. Посилалась на те, що договором не передбачено терміну для надання відповіді на пропозицію про збільшення орендної плати, тому відповідь із проектом додаткової угоди було надано позивачу після розгляду його вимоги, який відбувся в робочому порядку, та не пов`язаний зі зверненням позивача до суду. Після надання проекту додаткової угоди, позивач мав право подати заперечення чи протокол розбіжностей, але не скористався своїм правом. Вважає, що відповідач не вчиняє жодного порушення умов договору та виконав умови п. 13 договору, запропонувавши збільшення орендної плати до 8%. Зазначає, що нормативна грошова оцінка землі не змінюється, змінюється коефіцієнт індексації у відповідності до ст. 289 Податкового кодексу України. Податковий кодекс\~України встановлює, що річна сума платежу не може бути меншою 3% нормативної грошової оцінки, та не може перевищувати 12%. Мінімальний розмір орендної плати для договорів оренди у розмірі 3% також встановлений Указом Президента України № 92/2002 від 02.02.2002 року. Зазначила, що договір оренди землі діє до 28.02.2027, тому у додатковій угоді, запропонованій відповідачем, його строк було змінено до 31.12.2017, з урахуванням циклу сільськогосподарських робіт. Згідно письмових заперечень від 16.05.2017, відповідач вважає позов безпідставним і необґрунтованим, оскільки позивачем не надано жодних доказів невиконання відповідачем своїх обов`язків за договором. Відповідач належним чином виконує умови договору оренди землі, має право, але не зобов`язаний переглядати розмір орендної плати. Позовні вимоги ґрунтуються лише на припущеннях та власних судженнях позивача (а.с.30-32). Оскільки, відзив на позовну заяву відповідачем подано до суду 31.05.2019, тобто з порушенням строку, встановленого ч. 7 ст. 178 ЦПК України та ухвалою від 26.03.2019 (ухвала отримана відповідачем 02.04.2019, 15-денний строк сплив 18.04.2019), враховуючи, що представником відповідача не наведено поважних причин пропуску цього строку, суд не бере його до уваги та вирішує справу за наявними матеріалами. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, явку свого представника у судове засідання не забезпечила, до суду подала письмові пояснення, згідно яких Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області не розпоряджається землями, які знаходяться у приватній власності, справу просить розглядати за відсутності уповноваженого представника третьої особи, при вирішенні спору, покладається на розсуд суду (а.с.108-109). Суд, заслухавши пояснення сторін та вивчивши письмові докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено такі обставини та відповідні ним правовідносини. Позивачу на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого 10.04.2002, належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,66 га, розташована на території Федіївської сільської ради Решетилівського району Полтавської області (а.с.15). 01.01.2009 між сторонами було укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки та за актом прийому-передачі від 01.01.2009 передано її в оренду відповідачу (а.с.9-14). Згідно п. 8 договору, договір укладено строком на 15 років. Пунктом 9 вказаного договору встановлено обов`язок орендаря виплачувати орендодавцю орендну плату у розмірі 3%, а з 01.11.2010 року 5% з врахуванням коефіцієнту індексації у будь-якій формі (грошовій, натуральній, відробітковій) за згодою сторін. Термін виплати орендної плати обумовлений у п. 11 договору протягом року, але не пізніше 31 грудня. Згідно п.п. 13, 36 договору розмір орендної плати переглядається один раз на 3 роки по потребі у разі: -зміни умов господарювання, передбачених договором; -зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; -погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами, та в інших випадках, передбачених законом. Згідно п. 36 вказаного договору, зміна його умов здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку. Припинення дії договору шляхом його розірвання відповідно до п. 38 здійснюється за взаємною згодою сторін або за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Протягом 2014-2016 років відповідач виконував обов`язки за договором з виплати орендної плати у передбаченому договором розмірі, що підтверджується виписками з рахунку [PERSON] (а.с.38-45) та позивачем не оспорюється. 24.02.2017, тобто за півтора місяці до пред`явлення даного позову до суду, позивачем направлено відповідачу вимогу про перегляд розміру орендної плати та внесення змін у договір оренди землі, до якої долучено додаткову угоду до договору оренди землі від 01.01.2009, у яких заявлено вимоги про встановлення з 01.01.2017 року розміру орендної плати за землю - 10% від грошової оцінки землі з урахуванням коефіцієнтів індексації (а.с.16-17). Такий розмір орендної плати позивач обґрунтовує зростанням індексу споживчих цін та комунальних тарифів, зокрема на газ та електроенергію, а також посилається на лист Управління агропромислового комплексу Решетилівської РДА Полтавської області, згідно якого ТОВ «Дукла», ПП ім. Калашника, ТОВ СП «Нібулон», ВП ім. Суворова, СФГ Серьогін, ФГ «Оленка-2005»у 2016 році прийняли рішення про збільшення орендної плати до 10% та практично повністю провели її виплату (а.с.19-22). Із наданої відповідачем позивачу відповіді на вимогу про перегляд розміру орендної плати, проекту додаткової угоди до договорів оренди землі та поштових документів вбачається, що відповідачем розглянуті вимоги позивача від 24.02.2017 та підготовано проект додаткової угоди від 01.03.2017 до договору оренди від 01.01.2009 з пропозицією продовжити термін дії цього договору до 31.12.2027 з підвищенням орендної плати до розміру 8% від грошової оцінки землі, і 18.04.2017 ця пропозиція була направлена позивачеві (а.с. 46-49). Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з наступного. Згідно ст. 30 Закону України «Про оренду землі» зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. Згідно ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Нормами ЦК України (глава 53) передбачено умови для укладення, зміни чи розірвання договорів. Згідно ч.2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Позовні вимоги обґрунтовано істотністю порушення іншою стороною умов договору, зокрема - тривалий час не переглядався розмір орендної плати, що є порушенням п.13 договору. Однак, у оскаржуваному договорі оренди встановлена лише періодичність та підстави перегляду розміру орендної плати (один раз на 3 роки). Умови договору не встановлюють самого механізму перегляду орендної плати, не містять конкретних обов`язків орендаря щодо такого перегляду, у тому числі обов`язку погодитись із запропонованим орендодавцем розміром орендної плати, що унеможливлює встановлення факту невиконання стороною обов`язків, передбачених договором, як підстави для одностороннього його розірвання відповідно до пункту 38. Більш того, п. 13 договору передбачає перегляд розміру орендної плати один раз на 3 роки по потребі. Враховуючи наявне у вказаному пункті договору застереження «по потребі», стороною позивача суду не надано доказів на підтвердження факту звернення до відповідача з відповідною пропозицією раз на три роки з дня укладення договору, окрім звернення від 24.02.2017. Договором не передбачено обов`язку відповідача ініціювати зміну розміру орендної плати у разі настання такої підстави, як підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції. Отже, стороною позивача не доведено факт порушення пункту 13 договору за період з 01.01.2009 до 24.02.2017. Окрім того, в матеріалах справи взагалі відсутні докази, які б стверджували про істотність порушення відповідачем умов договору. Так, з матеріалів справи вбачається, що вимога про перегляд розміру орендної плати була заявлена позивачем 24.02.2017, де він запропонував розмір орендної плати 10 %, а до суду позивач звернувся з даним позовом 10.04.2017 року. У свою чергу, відповідач у справі запропонував свій варіант врегулювання спору, направивши 18.04.2017 свій примірник додаткової угоди, у якій розмір орендної плати було збільшено до 8%. Позивач на пропозицію відповідача не відреагував, що не заперечується його представником. Таким чином, сторони за взаємною згодою спір не врегулювали. Разом з тим, у відповідності до вимог п. 36 укладеного між сторонами договору оренди, зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо змін умов договору спір розв`язується в судовому порядку. Зважаючи на відсутність прямо визначених договором або законом підстав для одностороннього розірвання договору оренди за ініціативи орендодавця у разі порушення п.13 договору, то діє загальне правило, передбачене частиною 1 статті 651 ЦК України та пунктом 36 договору щодо можливості внесення змін до договору оренди у письмовій формі та тільки за взаємною згодою сторін або за рішенням суду (п.38). У зв`язку з чим сама по собі незгода відповідача з пропозицією позивача щодо збільшення розміру орендної плати не є порушенням умов договору оренди та, відповідно, не може бути підставою для його розірвання за ініціативою орендодавця з посиланням на частину 2 статті 651 ЦК України. Таким чином сторони обумовили правові насідки недосягнення згоди щодо зміни умов договору - врегулювання спору в судовому порядку. Тобто, належним способом захисту для сторін було б визначення розміру орендної плати в судовому порядку, а не припинення дії договору. Щодо позиції сторони позивача стосовно відсутності реагування з боку орендаря на пропозицію від 24.02.2017 станом на день звернення до суду (10.04.2017), суд зазначає наступне. Позивач звернувся до суду 10.04.2017, тобто через півтора місяця після направлення пропозиції відповідачу. Як зазначено вище, договором не встановлено порядку та строків розгляду питання щодо зміни розміру орендної плати. Наявність інших аналогічних звернень від позивача, які б свідчили про ухилення відповідача від перегляду розміру плати, тобто доводили б умисне порушення відповідачем п.13 договору, доказами не підтверджена. Суд вважає, що строк надання відповідачем відповіді не є надтривалим, тобто не перевищив розумні межі, що могло б свідчити про ігнорування орендарем пропозиції орендодавця від 24.02.2017. Отже, судом приймається до уваги пропозиція відповідача щодо зміни умов договору в частині підвищення розміру орендної плати до 8% та зміни строку дії договору до 31.12.2027. Згідно ч.1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, строк дії договору оренди. Відповідно до ст. 30 цього Закону за взаємною згодою сторін здійснюється зміна умов договору оренди землі. Законодавством не передбачено обмежень права сторін на зміну договору оренди землі щодо строку його дії. При цьому, суд зазначає, що процедура поновлення договору оренди землі застосовується у разі закінчення такого строку, який за даним договором триває до 28.02.2027 (з дати реєстрації договору, яка відбулась 28.02.2012). Суд вважає, що, з огляду на принцип свободи договору, до закінчення строку дії договору сторони вправі змінювати його умови щодо строку дії з врахуванням встановлених Законом України «Про оренду землі» обмежень. Отже, відповідач мав право запропонувати позивачу збільшення строку дії договору разом з підвищенням розміру орендної плати. При цьому, суд не вважає таку пропозицію явно не справедливою, враховуючи, що строк дії договору у такому випадку продовжується лише на 10 місяців до закінчення сільськогосподарського циклу. Суд вважає необґрунтованими посилання представника позивача на те, що позивач рахував початок строку дії договору з дати його укладення, а не з дати реєстрації, оскільки таке положення передбачено ст. 125 ЗК України, а тому правова необізнаність позивача не є аргументом на підтвердження наведених ним обставин. Отже, факт порушення відповідачем п.13 договору (відсутність відповіді на пропозицію від 24.02.2017 щодо зміни розміру орендної плати) стороною позивача не доведено. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог про припинення договору оренди землі шляхом його розірвання.

Outcome: dismissed