Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

10.02.2021 [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивачка) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач, разом - сторони) про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей синів [PERSON] та [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн. на кожну дитину. Позов обґрунтований такими обставинами. 09.10.2010 сторони зареєстрували шлюб. [INFO] у них народився син [PERSON] та син [PERSON] , [INFO] . Протягом останніх років сімейне життя сторін поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Сторони не проживають як подружжя з 2020 р., спільного господарства не ведуть. Отже їх шлюб фактично припинив існування і подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки. Оскільки діти проживають з позивачкою, відповідач повинен брати участь у їх утриманні. Відповідач працездатний, отримує дохід, має нерухоме та рухоме майно його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому він у змозі сплачувати заявлений розмір аліментів. Ухвалою від 09.03.2021 суд відкрив провадження за даним позовом та призначив справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 27.05.2021. В судовому засіданні позивач, позовні вимоги підтримала та пояснила, що з грудня 2020 року відповідач матеріально не допомогає, хоча є фізично здоровою особою і може працевлаштуватися для того щоб надавати допомогу з утримання дітей. Зазначила, що протягом останнього року життя відповідач почав проявляти фізичне насилля, про що судом було винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Відповідач казав, що більше такого не трапиться і просив пробачення, проте це повторювалося, що фактично призвело до втрати почуття любові та взаємоповаги та стало підставою для розірвання шлюбу. Відповідач в засіданні, пояснив, що проти розірвання шлюбу не заперечує. Стосовно аліментів, зазначив, що від обов`язку утримувати дітей не ухиляється, проте сума заявлена позивачем є дещо перебільшеною, погоджується сплачувати аліменти в розмірі 2 500 грн. на двох дітей, оскільки на даний час офіційного джерела доходів ніяких не має, а час від часу підробляє, за що отримує кошти. Заслухавши учасників справи, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 09.10.2010 Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім`ї, актовий запис № 2311. [INFO] у подружжя народився син [PERSON] та [INFO] син [PERSON] . З пояснень позивачки вбачається, що внаслідок розбіжностей у поглядах на життя, сім`ю і шлюб та взаємопорозуміння у 2020 р. вона з дітьми стала проживати окремо і з того часу вони проживають окремо, не підтримують шлюбно-сімейних відносин та не ведуть спільного господарства. Відповідно до положень статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження…є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість… (частини 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України). За приписами частини 2 статті 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За обставинами справи установлено, що внаслідок непримиренних розбіжностей у поглядах на життя, сім`ю і шлюб позивачка втратила до відповідача почуття любові і поваги, що і послугувало підставою для звернення до суду з даним позовом. Зважаючи на викладене, суд дійшов до переконання, що розлад подружніх стосунків сторін не є тимчасовим і передумови для їх подальшого спільного життя відсутні, а відтак збереження шлюбу, який тривалий час існує лише формально і не базується на засадах добровільності, суперечить інтересам позивачки. Як установив суд, після припинення шлюбно-сімейних відносин сторін діти залишилися з матір`ю, яка і несе усі витрати на їх утримання: а саме: харчування, одяг, навчання, лікування тощо. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття (стаття 51 Конституції України) та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України (далі - СК України). Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України). Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (частина 1 статті 181 СК України). Сторони не домовились про добровільну участь батька в утриманні дитини, а відтак даний спір підлягає вирішенню в судовому порядку. Згідно з положеннями частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, в тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (стаття 182 СК України). Згідно положень частини 2 зазначеної норми розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За загальним правилом, встановленим статями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи (стаття 76 ЦПК України). За змістом норм статей 77, 78, 79, 80, 89 ЦПК України докази повинні відповідати критеріям належності, допустимості і об`єктивності, а в своїй сукупності - також достатності, для підтвердження наявності або відсутності обставин справи, які відносяться до предмета доказування. Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачка посилається на наявність у відповідача рухомого та нерухомого майна, проте доказів наявності у відповідача такого майна, грошових коштів та витрат на придбання такого майна суду не надано. Проте, відповідач не заперечує наявність у нього неофіційних заробітків. Інші неповнолітні діти у відповідача відсутні, а пенсійний вік його батьків при відсутності доказів надання їм матеріальної допомоги не розцінюється судом як обставина, що повинна враховуватися при визначенні розміру аліментів. Отже на підставі оцінки наведених сторонами аргументів і наданих ними доказів та з урахуванням принципу рівності обов`язків батьків щодо утримання дітей і таких загальних засад цивільного законодавства як розумність та справедливість, при визначенні розміру аліментів суд виходить із середньої заробітної плати працівника для місцевості, де проживає відповідач (м. Київ) і вважає обґрунтованою вимогу про стягнення аліментів в розмірі 2 500 грн., на кожну дитину, що не перевищує 1/4 частини статистично визначеної середньої заробітної плати по м. Києву. На підставі положень статті 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються від дня пред`явлення позову. З огляду на результат розгляду справи суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України покладає на відповідача судовий збір, сплачений позивачкою при поданні позову за вимогу про розірвання шлюбу. Відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, а тому за цю вимогу суд стягує з відповідача судовий збір в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial