Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

09 жовтня 2019 року [PERSON] звернулась до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом, предметом якого є: визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначила, що [PERSON] фактично не проживає за вказаною адресою з 2007 року, наразі мешкає у Канаді. Оскільки наявність зареєстрованої особи тягне за собою необхідність надмірної сплати комунальних послуг, фактично порушуючи права позивачки, вона змушена звернутись до суду для захисту своїх прав. Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від позивачки надійшла заява про розгляд справи без її участі, позов підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 26). Враховуючи згоду позивачки, суд ухвалив розглядати справу в заочному порядку. Дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 10 січня 2008 року позивачка на підставі договору купівлі-продажу, який зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №18, набула у власність будинок [ADDRESS] (а.с. 7-8). За змістом довідки про склад сім`ї (а.с. 12) та акту підтвердження про кількість зареєстрованих та фактично проживаючих осіб у будинку (а.с. 13), виданих Чорноморською сільською радою ОТГ Очаківського району Миколаївської області, відповідач [PERSON] є сином позивачки, який зареєстрований за адресою [ADDRESS] . З акту підтвердження про кількість зареєстрованих та фактично проживаючих осіб у будинку від 01 жовтня 2019 року також слідує, що [PERSON] з 2007 року за місцем реєстрації не проживає (а.с. 27). Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 41 Конституції України закріплює право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 316 ЦК України, право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом ст. 317 ЦК України, власнику надається право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник, відповідно до ст. 391 ЦК України, вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення (ч. 2 ст. 406 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦПК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Задовольняючи позов, суд виходить з того, що належне [PERSON] речове право - право власності, що охоплює право володіння, користування та розпорядження майном, не може бути обтяжене правом користування цим майном іншими особами, які фактично це право не реалізують. На підставі зазначеного,

Outcome: approved