Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

10.04.2017 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування своїх вимог, позивач зазначає, що вона з 19.02.1993 р. по 23.11.2004 р. перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 15.02.2010 р. було визнано об'єктом спільної сумісної власності подружжя - [PERSON] та [PERSON]/100 частин житлового будинку по [ADDRESS], що складається з: житлової кімнати 2-2, вартістю 7520 грн., прибудови «а», загальною площею 12,3 м2, вартістю 13262 грн., сараю «Д», вартістю 1984 грн., вбиральні «В», вартістю 609 грн., ґанку № 1, вартістю 944 грн. та огорожі № 2, вартістю 838 грн., загальною вартістю 25157 грн. На теперішній час позивач не може зареєструвати право власності без згоди відповідача, у зв'язку з чим отримала відмову державного реєстратора. З метою захисту своїх майнових прав, просить визначити за нею та за відповідачем право власності на зазначене майно в рівних частках по 1/2 кожному. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити. Треті особи в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечували. Відповідач в судове засідання не прибув, однак про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представником відповідача двічі подано заяви про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю його прибуття в судове засідання. Неявка відповідача та його представника не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зважаючи на вищевказані обставини, а також на те, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд згідно з вимогами ч. 1 ст. 225 ЦПК України, прийшов до висновку про необхідність провести розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 15.02.2010 р. було визнано об'єктом спільної сумісної власності подружжя - [PERSON] та [PERSON] 16/100 частин житлового будинку по [ADDRESS], що складається: житлової кімнати 2-2, вартістю 7520 грн., прибудови «а»,загальною площею 12,3 м2, вартістю 13262 грн., сараєм «Д», вартістю 1984 грн., вбиральні «В», вартістю 609 грн., ґанку № 1, вартістю 944 грн. та огорожі № 2, вартістю 838 грн., загальною вартістю 25157 грн. Рішення набрало законної сили 10.06.2010 р. Згідно рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 34255119 від 14.03.2017 р. [PERSON] відмовлено у державній реєстрації права спільної сумісної власності на 16/100 частин житлового будинку по [ADDRESS]. Статтею 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ст. 66 СК України, подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України. Аналогічні норми були встановлені Кодексом про шлюб та сім'ю України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин. Зокрема, згідно ст. 28 КПШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Судом встановлено, що домовленості між сторонами щодо поділу спільного сумісного майна подружжя не досягнуто. Суд вважає, що доводи позивача є обґрунтованими, знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні, не спростовані відповідачем, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі в межах позовних вимог. При поділі спірного майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд вважає частки позивача та відповідача рівними, тому вимоги позивача про виділення [PERSON], [PERSON] по 1/2 частини цього майна, підлягають задоволенню. Згідно довідки МСЕК № 221405 [PERSON] має статус інваліда 2 групи, що є підставою для звільнення її від сплати судового збору. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, якщо позивач звільнений від сплати судового збору, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави в розмірі 640 грн.

Outcome: approved