overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

09 липня 2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 16 жовтня 1999 року Зміївським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківської області, актовий запис № 124, посилаючись на те, що протягом останнього часу, а саме з січня 2015 року, фактично припинено шлюбні відносини. Кожен із сторін має протилежні погляди на життя. Спільного господарства сторони не ведуть, дитина - [PERSON], [INFO], залишиться проживати разом з матір'ю. Оскільки, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, сторони втратили почуття любові, поваги один до одного, [PERSON] просив розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем, на стягненні з [PERSON] на його користь судових витрат не наполягав. [PERSON] у судове засідання не з'явився, до суду надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, справу просив розглядати у його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій вказала, що позов визнає в повному обсязі, справу просила розглядати у її відсутності. У зв'язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального запису. Суд, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: Як вбачається зі Свідоцтва про одруження, серія [NUMBER], 16 жовтня 1999 року між [PERSON] та [PERSON], Зміївським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківської області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 124. (а.с. 7) Відповідно до копії Свідоцтва про народження, серія [NUMBER], зареєстрованого Зміївським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківської області, сторони мають дитину - [PERSON], [INFO], актовий запис № 50. (а.с.8) Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що шлюб фактично розпався, сторони не згодні на примирення, подальше існування подружжя разом та збереження шлюбу не цікаве для позивача та відповідача. Спору про майно та визначення місця проживання дитини між сторонами немає. За взаємною згодою, син - [PERSON], [INFO] залишається проживати з матір'ю [PERSON] Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

09 липня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], мотивуючи свої вимоги тим, що 21 липня 2012 року між сторонами був укладений шлюб, від якого сторони мають спільну неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO]. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 травня 2015 року шлюб між сторонами розірвано. Позивач вказує, що дочка проживає разом з нею; відповідач проживає окремо, допомоги на утримання дитини не надає. Вважає, що з відповідача, з урахуванням його матеріального становища, слід стягувати аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини в примусовому порядку в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, з часу подачі позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не з'явилась, в позовній заяві просить справу розглянути без її участі; позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити; проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про місце та час розгляду справи повідомлявся у встановленому порядку. Причини неявки суду невідомі. Суд вважає за можливе відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України розглядати справу на підставі наявних доказів у справі у відсутність відповідача; ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Оскільки всі особи, що беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи: копію рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 травня 2015 року про розірвання шлюбу (а.с. 3); копію свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] (а.с. 4); довідку УПСЗН Новозаводської районної у м. Чернігові ради від 07.07.2015 року № 1289/08 про отримання допомоги по догляду за дитиною (а.с. 5); довідку про склад сім'ї (а.с. 6), суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. При визначені розміру аліментів, судом враховується стан здоров'я дитини і відповідача по справі, матеріальне становище, відсутність у відповідача інших зобов'язань та інші обставини справи, стягненню підлягають аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку відповідача. Суд визнає необхідним застосувати норми п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України і допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Крім того, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

09 липня 2015 року в суд надійшла позовна заява [PERSON] яка просить розірвати шлюб з відповідачем по справі з тих підстав, що чоловік часто зраджував їй. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 07 квітня 2006 року вони з відповідачем зареєстрвали шлюб у Нежухівській сільській раді Стрийського району Львівської області. Від спільного проживання у них народився син [PERSON], [INFO], який після розлучення залишиться проживати з нею. Причиною розпаду їхньої сімї послужило те, що відповідач часто зраджував їй, періодично проживав з іншими жінками, чим принижував її честь та гідність, через що між ними виникали нпорозуміння та скандали, а тому просить зареєстрований шлюб між ними розірвати. В суді позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та пояснила, що з відповідачем по справі не проживають спільно однією сімєю з 09 травня 2015 року. Їхня сімя розпалась через те, що відповідач зраджував їй та на даний час проживає з іншою жінкою. Забрав в неї автомобіль та розбив його, не йде на контакт. Просить шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] в попередньому судовому засіданні 13.08.2015 року позов не визнавав, просив дати термін на примирення. Ухвалою від 13.08.2015 року сторонам надавався термін для примирення, однак вони не помирилися. В судове засідання на 28.10.2015 року відповідач не зявився про причини своєї неявки суду не повідомив, однак за його підписом надійшла заява про те, щоб слухати справу за його відсутності позов визнає, а.с. 19. Поясненнями сторін, дослідженими доказами доведено, що позовні вимоги підставні і підлягають до задоволення. Дальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін і має для них істотне значення, так як вправі облаштувати своє сімейне життя. Сторони остаточно припинили спільне проживання в травні 2015 року про що самі ствердили суду та за весь цей час не прийняли заходів для збереження шлюбу, настоюють на розлученні.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

09 липня 2015 року до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON]про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 20 жовтня 2012 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований виконкомом Срібненської сільської ради Красноармійського району Донецької області, актовий запис №6. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Фактичні шлюбні відносини остаточно припинені з березня 2014 року з причини непорозумінь щодо спільного сімейного життя, прийняття участі у вихованні сина. Спільне господарство не ведеться. Спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам як позивачки так і дитини, оскільки відповідач створив нестерпні умови їх спільного проживання. На підставі викладеного, позивачка просить суд розірвати шлюб з відповідачем. Після розірвання шлюбу залишити прізвище [PERSON]. Позивачка у судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає (а.с.15). Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву відповідно до якої позовні вимоги визнав у повному обсязі, справу просив розглянути без його участі (а.с.19). Дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. [PERSON] (до шлюбу Бегар) [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], перебувають у юридичному шлюбі, який зареєстровано виконкомом Срібненської сільської ради Красноармійського району Донецької області 20 жовтня 2012 року, актовий запис №6 (а.с.6). Фактичні сімейні стосунки припинені з березня 2014 року з причини відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на подружнє життя та виховання дитини. Збереження сімї неможливе. Спільне господарство не ведеться, проживають окремо. Спір майнового характеру буде вирішуватися окремо. Відповідно до \~статті 112 Сімейного Кодексу України, суд може розірвати шлюб, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Стаття 110 СК України\~передбачає право позивача на пред'явлення позову про розірвання шлюбу.\~\~\~ Відповідно до\~статті 56 СК України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушення до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки встановлені законом. Позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 243,60 гривень. Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Але відповідно до поданої заяви позивач не наполягав на поверненні судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-11 00:00:00

09 липня 2015 року до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області звернувся позивач з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач є її сином, однак з 2000 року в квартирі не мешкає, особистих речей не зберігає. Тому просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS]. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, однак до суду надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, а справу слухати у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак до суду надав заяву в якій вимоги позивача визнав, не заперечував проти їх задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно квартира [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с. 3-12). З акту огляду квартири від 09.07.2015 року, наданого ЖБК «Маяк», вбачається, що [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає з 2000 року по теперішній час та особистих речей не зберігає (а.с. 6). Відповідно до ч.1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.150 Житлового Кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, враховуючи те, що [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає з 2000 року та особистих речей не зберігає, понад встановлений законом строк терміном в 1 рік, що підтверджується актом, не є власником квартири, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, а також те, що вищезазначена квартира належить позивачу відповідно до правовстановлюючих документів, суд приходить до переконання, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

09 липня 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, б.130-6-35. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 09.07.2015р. о 00 год. 27 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 09.07.2015р. о 00 год. 27 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора подразлива, тривожна, негативістична. Каже, що від неї хочуть позбавитись, що вона жінка Путіна. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, галюцінаторно-маячний с-м. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

09 липня 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Орловський, 8/36. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 08.07.2015р. об 11 год. 15 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 08.07.2015р. об 11 год. 15 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Фоменко лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора тривожна, суєтна. Підозріла до оточуючих. Висловлює маячні ідеї переслідування, збитку. Вважає, що за нею слідкують щоб забрати в неї квартиру. Іспитує слухові омани сприйняття імперативного, осуджуючого характеру. Критики не має. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, галюцінаторно-параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

09 липня 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Шевченко, 53/15. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 09.07.2015 р. о 00 год. 22 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 09.07.2015 р. о 00 год. 22 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Аксенова лікарні КЗ «ДКПЛ» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий напружений, тривожний, висловлює маячні ідеї дії. [PERSON] було поставлено попередній діагноз гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

09 липня 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: Дніпропетровська обл., м.Першотравнськ, вул.. К. Маркса, 1-А/34. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 09.07.2015 р. о 02 год. 44 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 09.07.2015 р. о 02 год. 44 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КУ «ЦПМСП м. Першотравенська.» При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий зовнішньо напружений. Заявляє, що дружина зраджує зо всіма підряд. Не заперечує, що «побил ее», тому що «надо ее проучить». Критика грубо порушена. [PERSON] було поставлено попередній діагноз маячний розлад органічного походження. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved