Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

10.03.2016 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] за участю третьої особи ОСББ «Наталі» про визнання недійсним договору купівлі-продажу та усунення перешкод у користуванні власністю. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалася на те, що 24 вересня 2003 року [PERSON] за договором купівлі-продажу придбала у [PERSON] [ADDRESS] з допоміжними приміщеннями (підсобним), які побудовані на прибудинковій території будинку 2-а за 7600 грн. Право [PERSON] розпоряджатися цим підсобним приміщенням підтверджується витягом з протоколу спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету №47 від 10.05.1979 року, якою підтверджується передача земельної ділянки розміром 20 квадратних метрів для будування літньої кухні [PERSON], правонаступником якого є його донька [PERSON] Після спливу шести місяців зявилися рейдери вони сказали, що це додаткове приміщення їм продала [PERSON] та новим власником є [PERSON] На прохання позивача надати документи про право власності кухнею [PERSON] відповідала відмовою. Випадково позивачу стало відомо, що право власності [PERSON] отримала за рішенням Малиновського суду м. Одеси від 19.03.2004 року. 16.11.2012 року рішенням апеляційним судом Одеської області рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19.03.2004 року скасовано та в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], Малиновської районної адміністрації м. Одеси про визнання права власності на нерухоме майно відмовлено. [PERSON] беручі участь в апеляційному суді в якості відповідача були позбавлена права власності на нерухоме майно та розуміючи, що вона вже не власниця квартири та далі на неї чекає виселення, продала (додаткове приміщення) кухню, як квартиру 29.10.2014 року [PERSON] Перед покупкою, [PERSON] була нею та головою ОСББ «Наталі» повідомлена про те, що [PERSON] не є власником будівлі, яку продає. В будинку 2-а відповідно до техпаспорту є в наявності 16 квартир, 17 квартири літ «е» в будинку немає. Не існує жодного документу, який може підтвердити існування цієї квартири літ «е» в будинку 2-а. В техпаспорті будинку 2-а літерою «е» числиться громадський туалет. Вважає, що порушено її право власності та користування власністю. Вона, [PERSON], з 24.09.2003 року є власником та користувачем літньої кухні, яка побудована на прибудинковій території будинку 2-а на підставі договору купівлі-продажу. На теперішній час незаконним власником літньої кухні відповідно договору купівлі-продажу від 29.10.2014 року є [PERSON], якій [PERSON] продала кухню як квартиру літ. «Е» в будинку 2-а. Продаючи літню кухню [PERSON] не повідомила нотаріуса та [PERSON], що вона позбавлена права власності на нерухомість. Просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 30.10.2014 року укладений між [PERSON] та [PERSON] та усунути перешкоди в користуванні її власністю, літньою кухнею. Ухвалою від 04.08.2016 року було прийнято уточнення до позовної заяви, відповідно до якого позивач просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 30.10.2014 року укладений між [PERSON] та [PERSON], усунути перешкоди в користуванні її власністю, літньою кухнею, шляхом виселення [PERSON] Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судове засідання не зявився, але надавав пояснення по справі в минулих судових засіданнях, де він зазначив, що позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представник третьої особи [PERSON] в судове засідання не зявилася, але була допитана в минулих судових засідання, де пояснила, що позовні вимоги визнає та просила суд їх задовольнити. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, 24.09.2003 року [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], яка діяла від свого імені та як опікун, від імені недієздатної [PERSON] та недієздатної [PERSON], [PERSON] уклали договір купівлі-продажу квартири під номером 12 у будинку під номером 2-А на вулиці Тракторній у місті Одесі, яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею 41,0 кв.м. в тому числі житловою площею 28,2 кв.м., корисною площею 41,0 кв.м. (а.с.7). Зазначена квартира належала продавцям на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеського міськвиконкому 14.08.2003 року за реєстром №3-19730, зареєстрованого в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості 21.08.2003 року у реєстровій книзі під номером 381 пр.стр.76, реєстр №230 (а.с.9-10). Згідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень вищезазначена квартира на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень зареєстрована за [PERSON] (а.с.8). Як вбачається з витягу з протоколу спільного засідання адміністрації та профспілки комітету №47 від 10.05.1979 року [PERSON] було надано земельну ділянку в розмірі 20 кв. метрів під будівництво літньої кухні (а.с.14). Як вбачається з довідки №586 від 12.06.2013 року (а.с.19) [PERSON] проживає в [INFO] з 24.09.2003 року та є власником квартири №12 та літньої кухні побудованої на прибудинковій території будинку 2-а. Кухня зареєстрована в ОМБТ і РОН м. Одеси під літерою «И», що відображено в технічному паспорті будинку 2-А (а.с.15-16, 21-24). Приватизація квартири №12 була проведена 14.08.2003 року та видано свідоцтво про право власності на квартиру та підсобне приміщення (літню кухню) на підставі Закону про приватизацію державного житлового фонду від 19.06.1992 року № 2482-ХІІ ст. 10 п.2: додаткові приміщення (кладочки, літні кухні, сараї та т.п.) передаються у власність власників квартир безоплатно та окремій приватизації не підлягають. Як вбачається з листа директора Енергопостачальної компанії «Одесаобленерго» [PERSON] №32/13-268 від 06.03.2012 року за адресою [ADDRESS] особовий рахунок №133152 оформлено на імя [PERSON] 19.03.2004 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси було визнано за [PERSON] право власності на будівлю літ «Е» будинку №2-А, який розташований по вул. Тракторна в м. Одеса, яке складається з однієї житлової кімнати загальною площею 16,7 кв.м. та підсобних приміщень (а.с.28-29) 16.11.2012 року рішенням апеляційного суду Одеської області рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19.03.2004 року було скасовано та в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], Малиновської районної адміністрації м. Одеси про визнання права власності на нерухоме майно було відмовлено (а.с.30-32). 30.10.2014 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого [PERSON] придбала у [PERSON] квартиру літ. Е у будинку під № 2а по вул. Тракторній в місті Одесі (а.с.25-27). Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна станом на 24.03.2016 року квартира літ. Е обєкт житлової нерухомості майна, розташований в м. Одеса, вул. Тракторна, будинок 2а на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 16871899 від 30.10.2014 року 17:1-:05, приватний нотаріус [PERSON], Одеський міський нотаріальний округ, Одеська область зареєстрована за [PERSON] (а.с.59). Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до Конституції України, право приватної власності громадян є непорушним і ніхто не може бути протиправно його позбавлений. Відповідно до ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушувати права інших осіб, завдати шкоди культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоду іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна дотримуватися моральних засад суспільства. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В силу ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, які не заборонені законом. Право власності є виниклим правомірно в разі, коли інше прямо не передбачено законом або незаконність набування права власності не встановлена судом. За договором купівлі - продажу (ст. 655 ЦК України) одна сторона передає у власність іншої сторони майно, а покупець приймає майно і зобовязується сплатити за нього визначену грошеву суму. Так, рішенням апеляційного суду Одеської області від 16.11.2012 року встановлено, що договір купівлі-продажу нерухомого майна від 17.01.2004 року, а саме квартири літ. Е обєкт житлової нерухомості майна, розташований в м. Одеса, вул. Тракторна, будинок 2а, укладений між [PERSON] та [PERSON] у простій усній формі (домашня угода) не є укладеним та не створює прав та обовязків для сторін, у звязку з чим було скасовано рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19.03.2004 року про визнання права власності на спірну квартиру за [PERSON] Відповідно до п.п.6п.5 розяснень Постанови ПВСУ №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до ст. 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена однією зі сторін правочину, так іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Таким чином, [PERSON] не будучи власником квартири літ. Е обєкт житлової нерухомості майна, розташований в м. Одеса, вул. Тракторна, будинок 2а, не мала прав відчужувати її [PERSON] У звязку з чим, вимоги [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 30.10.2014 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог [PERSON] про усунення перешкоди в користуванні її власністю, літньою кухнею, шляхом виселення [PERSON], то суд приходить до висновку, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16.04.2013 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні та володінні господарчою спорудою, виселення, зняття з реєстраційного обліку було встановлено, що позивач не є власником квартири літ. Е обєкт житлової нерухомості майна, розташований в м. Одеса, вул. Тракторна, будинок 2а. Відповідно до договору купівлі продажу від 24.09.2003 року позивач купила у [PERSON] квартиру [ADDRESS], що складається з 2-х кімнат. Судом встановлено, що спірна будівля є самочинним будівництвом, матеріали справи не містять доказів реєстрації спірної будівлі за [PERSON], у звязку з цим [PERSON] на час відчуження самовільно збудованої будівлі не набула права власності та не мала законних підстав розпоряджатися спірною будівлею. Частиною 2 ст. 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Матеріали справи не містять доказів державної реєстрації за позивачем права власності разом з квартирою спірного приміщення, а відтак [PERSON] не має права вимоги щодо усунення перешкод в користуванні зазначеним майном, шляхом виселення [PERSON] Таким чином, оцінюючи зібрані докази по справі в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв`язку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, оскільки ті обставини, які викладені позивачем в обґрунтування своїх вимог, частково знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи належними і допустимим доказами, які не спростовані відповідачами. Під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо стягнення судового збору у відповідності до положень\~ст. 88 КПК України. Оскільки, позивач сплатив при зверненні до суду 1102 гривень судового збору, а позов задоволено частково, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідачів пропорційно у рівних частинах по 244 грн. з кожного.

Outcome: partial