Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

09 грудня 2016 року позивачі, [PERSON], [PERSON], [PERSON], через свого представника [PERSON], звернулись в Зіньківський районний суд Полтавської області з позовом до відповідача, Власівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] Держгеокадастру у Зіньківському районі Полтавської області, про визнання права на земельні частки (паї), по 1/3 частині за кожним, в порядку спадкування. Позовні вимоги мотивовані тими обставинами, що прийнявши спадщину за заповітом після смерті 01 лютого 2003 року [PERSON], а також прийнявши спадщину за законом після смерті матері, [PERSON], яка померла 18 грудня 2004 року та смерті свого брата, [PERSON], який помер 20 грудня 2014 року, позивачі не можуть оформити перехід права у порядку спадкування на дві земельні частки (паї), кожна розміром 3,2 в умовних кадастрових гектарах, які належали їхнім бабі та матері, по причині, що їхній бра, [PERSON] вважається таким, що спадщину прийняв, але за життя не оформив своїх прав на неї. В судове засідання сторони не зявились, від них надійшли заяви в яких, позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та їхній представник [PERSON], позовні вимоги підтримали в повному обсязі, а відповідач, Власівська сільська рада Зіньківського району Полтавської області не заперечує проти позовних вимог, просять суд справу розглянути за їх відсутності. Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача, [PERSON] Держгеокадастру в Зіньківському районі Полтавської області, надіслала клопотання про розгляд справи за відсутності їхнього представника. Суд вирішив за можливе розглянути справу за відсутності сторін та третьої особи, на підставі наявних у справі доказів, з урахуванням норм ст.197 ЦПК України. Суд, прийнявши до уваги письмові заяви сторін та представника позивачів [PERSON], клопотання третьої особи, вивчивши та проаналізувавши матеріали цивільної справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено: 01 лютого 2003 року в селі Пеленківщина Зіньківського району Полтавської області у віці 82 роки померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії I-КЕ №233191 видане 03 лютого 2003 року Виконавчим комітетом Власівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області. За місцем відкриття спадщини, разом з [PERSON] Онисівню постійно проживали та були зареєстровані: [PERSON], її дочка, а також внуки: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою №370 виданою Власівською сільською радою 10 листопада 2016 року. При житті [PERSON] склала заповіт, яким все своє, яке їй належить і на що вона матиме право на день смерті, заповіла своїм онукам: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Заповіт посвідчено 30 січня 2003 року секретарем Власівської сільської ради [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №10. Спадкоємці за заповітом [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON], фактично вступивши у володіння спадковим майном, в тім перехід права на спадкове майно не оформили. До складу заповіданого майна, яке залишилося після смерті [PERSON] входить її право на земельну частку (пай) розміром 3,2 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебуває у колективній власності КСП імені Котляревського, посвідчене Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ПЛ №0220409, виданий 10 грудня 1996 року, зареєстрований за №220 в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай). 18 грудня 2004 року померла [PERSON], мати позивачів. [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], спадщину після смерті матері прийняли, як спадкоємці першої черги за законом, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і не відмовилися від неї, в тім перехід права на спадкове майно не оформили. До складу майна яке належало [PERSON] і яке залишилося після її смерті входить її право на земельну частку (пай) розміром 3,2 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебуває у колективній власності КСП імені Котляревського, посвідчене Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ПЛ №0220204, виданий 10 грудня 1996 року, зареєстрований за №15 в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай). З урахуванням рівності часток кожного із спадкоємців у спадщині [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], успадкували по ? частці, кожен, у земельних частках (паях), які належали їхнім бабі та матері. 20 грудня 2014 року [PERSON] помер. На час його смерті, разом з ним постійно проживали і були зареєстровані [PERSON] і [PERSON], що підтверджується довідкою №02-32/372 Власівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, від 10 листопада 2016 року. Як спадкоємці за законом другої черги [PERSON] і [PERSON] спадщину після смерті брата, [PERSON], прийняли. Вони також дали свою згоду на прийняття спадщини [PERSON]. Інших осіб, які б мали право на спадкування після смерті [PERSON], немає. Таким чином позивачам, [PERSON], [PERSON] і [PERSON], як спадкоємцям за заповітом після смерті [PERSON], належить по 1/3 частині в земельній частці (паю), а також по 1/3 частині в земельній частці (паю), яка належала померлій [PERSON], з урахуванням ? частини, яку прийняв [PERSON]. 03 грудня 2016 року державний нотаріус Зіньківської державної нотаріальної контори [PERSON] відмовила [PERSON], [PERSON], [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину після смерті [PERSON] та [PERSON]. Про відмову у вчиненні нотаріальних дій винесла постанову за №1416/02-31. Постанова позивачами не оскаржена, так як винесена у відповідності до вимог діючого законодавства. Підставою для відмови у видачі свідоцтв про право на спадщину є те, що один із спадкоємців який прийняв спадщину і за заповітом і за законом, помер не оформивши своїх прав на неї. Згідно повідомлень [PERSON] Держгеокадастру у Зіньківському районі Полтавської області від 17 листопада 2016 року 99-1612-1498/2-16, 99-1612-1499/2-16 грошова оцінка земельної частки (паю) у землі колективної власності КСП імені Котляревського, Зіньківського району становить суму 82451,94 грн. з застосованим до неї коефіцієнтом 8,424. З сумарної вартості двох земельних часток (паїв) 164903,88 грн., кожним із позивачів сплачено судовий збір в сумі 551,20 грн. із заявленої 1/3 частки вартістю 54967,96 грн., який зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України З правового висновку зробленого Верховним судом України у справі № 6-3095цс15, постанова від 6 липня 2016 року, слідує, що особа яка вчасно прийняла спадщину у спосіб встановлений законом, є власником спадкового майна, має право володіти й користуватися ним, проте через відсутність реєстрації такого права обмежена у праві розпорядження належним їй майном. Таким чином, після реалізації своїх прав на оформлення спадщини в порядку встановленому Законом України «Про нотаріат», у позивачів не лишилося інших способів захисту невизнаного права, крім як судовий. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України його положення застосовуються до цивільних відносин, які виникли після набрання ним чинності. Згідно ст.534 Цивільного кодексу України ( 1540-06) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не включаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Пунктом 1) ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України ( 1540-06) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. За нормами ст. ст. 1217, 1218 ЦК України спадщина здійснюється за заповітом або за законом, до складу якої входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями першої черги за законом відповідно до ст.1261 ЦК України є діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батько. У другу чергу за законом відповідно до ст.1262 цього Кодексу мають право на спадкування рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід, як з боку батька, так і з боку матері. Частиною 3 ст.1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини , вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі пропущення строку для прийняття спадщини, спадкоємець який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, як це передбачено ч.2 ст.1272 ЦК України. Рівність часток спадкоємців за законом презумпується положеннями ст. 1267 ЦК України. Статею 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» установлено, що право на земельну частку (пай) може бути об'єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Відповідно до Указу Президента України від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» №720/95 документом, який посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай). Форма сертифіката затверджена постановою КМУ № 801 від 12 жовтня 1995р. Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай). Форма сертифіката містить розділ про зміни, які вносяться до сертифіката у зв'язку з передачею права на земельну частку (пай), яке заповнюється уповноваженим на те органом районною державною адміністрацією. Сертифікат на право на земельну частку (пай) є дійсним до виділення власнику частки (паю) земельної ділянки в натурі, ця норма закріплена пунктом 17 Перехідних положень Земельного Кодексу України від 25.10.2001 р. Судом не встановлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси третіх осіб. Судові витрати покласти на позивачів. Враховуючи викладені обставини та їх відповідністю до п.17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року, ст. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», Указу Президента України від 8.08.1995 р. №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», ст. 524, ст.534, ст.548, ст.549 Цивільного кодексу України ( 1540-06), п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст. ст. 328 , п. 11, ч.1 ст. 346, ст. ст. 1217, 1218, 1261, 1267, ч.3,5 1268, ч.2 ст. 1272 ЦК України,

Outcome: approved