Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

09.12.2016 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить суд зобовязати [PERSON] (реєстраційний номер [NUMBER]) не чинити їй перепони в користуванні земельною ділянкою кадастровий номер: 5110136900:33:009:0056, площею 0,0559 га, розташованою за адресою: м. Одеса, вул. Довга, 120-а; виселити [PERSON] з житлового будинку загальною площею 350 кв.м., розташованого на земельній ділянці, кадастровий номер: 5110136900:33:009:0056, площею 0,0559 га, розташованого за адресою: м.Одеса, вул. Довга, 120-а; визнати за нею, [PERSON], що зареєстрована за адресою: [INFO], ідентифікаційний номер: [NUMBER], право власності на житловий будинок загальною площею 350 кв.м., розташований на земельній ділянці, кадастровий номер: 5110136900:33:009:0056, площею 0,0559 га, о за адресою: м. Одеса, вул. Довга, 120-а. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником земельної ділянки площею 0,0559 га, розташованої в м. Одесі по вул. Довгій 120-а на підставі Договору іпотеки, посвідченого 12.10.2007 року приватним нотаріусом ОМНО [PERSON] Позивач стверджує, що вказаною земельною ділянкою вона володіє, однак можливість використання її за призначенням обмежена незаконними діями відповідача, яка незаконно вчинила на належній їй земельній ділянці самочинне будівництво. Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового засідання сповіщені належним чином у порядку ст.74,76,77 ЦПК України. Представник позивача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час та місце його проведення сповіщалась належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від неї до суду не надходило. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, яка сповіщена про розгляд справи належним чином, від якої не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Відповідно до ст. 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Вирішуючи питання по суті, суд бере до уваги, що відповідач у судове засідання не зявилась, з клопотаннями про витребування та забезпечення доказів до суду не зверталась у звязку з чим, враховуючи диспозитивність процесу, справа розглядається за наявними у ній документами. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Розглянув у судовому засіданні матеріали цивільної справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд доходить до висновку про те, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Правовідносини між сторонами врегульовані чинним ЦК України та Земельним Кодексом України. В судовому засіданні встановлено, що 20 жовтня 2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено Іпотечний договір, що був укладений між Іпотекодержателем - Відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль» та Іпотекодавецем [PERSON]. Відповідно до п. 1.1 якого, сторони у відповідності до кредитного договору №014/79729/85/84097 від дванадцятого жовтня дві тисячі сьомого року укладеного між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем, прийшли до згоди і вирішили забезпечити виконання зобовязань Іпотекодавцем за кредитним договором шляхом передачі Іпотекодавцем Іпотекодержателю нерухомого майна, яке стане власністю Іпотекодавця у майбутньому, що підтверджується: договором купівлі-продажу, посвідченим [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, 12.10.2007 року за № 2237. Цей договір забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що витікають з кредитного договору № 014/79729/85/84097 від 12 жовтня 2007 року, укладено між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем за умовами якого Іпотекодавець зобовязується перед Іпотекодержателем повернути кредит у сумі 1 116\~500 гривень, терміном до 12 лютого 2006 року, та сплатити відсотки річних за його користування у розмірі 13,75 % річних, строки та у випадках передбачених кредитним договором. Відповідно до п. 1.2 Предметом іпотеки за цим договором є нерухоме майно, яке стане власністю Іпотекодавця у майбутньому, а саме: земельна ділянка, що розташована за адресою: м. Одеса, вулиця Довга, 120а, загальною площею 0,0559 га, кадастровий номер 5110136900:33:009:0056, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Відповідно до ч.3\~ст. 1 ЗУ «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.\~\~\~\~ Відповідно до ст. 7, п. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. У разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 2 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя. Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що договір про задоволення вимог іпотеко держателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі визначає можливий спосіб задоволення вимог іпотеко держателя не перешкоджає іпотеко держателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до п. 5.3 Договору іпотеки, сторони домовились, що у відповідності до ст.. 36 Закону України «Про іпотеку» цей договір є змішаним договором, який одночасно містить умови договору про задоволення вимог Іпотекодержателя, який надає Іпотекодержателю право на власний розсуд або п. 5.3.1 задовольнити свої вимоги шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання Основного зобовязання у порядку, встановленому ст.. 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» у випадках задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої в цьому підпункті 5.3.1 Договору, договір про задоволення вимог Іпотекодежателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки. Частиною 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» зазначає, що Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог Іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання. Згодом, 30 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено Договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором, що був укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стандарт [PERSON]» та фізичною особою [PERSON]. Згідно п. 1.1 якого у звязку з укладенням Сторонами Договору відступлення права вимоги № 30-10-15/2 від 30 жовтня 2015 року за кредитним договором № 014/79729/85/84097 від 12.10.2007 року, що укладений між АТ «[PERSON] Аваль» та Позичальником [PERSON]. Іпготекодержатель передає, а Новий Іпотекодержатель приймає всі права вимоги за Іпотечним договором, що укладений між АТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] і посвідчений 12.10.2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 2240, який виступає в якості забезпечення виконання зобовязань, що випливають з Кредитного договору. З моменту укладання цього Договору Новий кредитор набуває статусу Іпотекодержателя за Іпотечним договором. Пунктом 1.2 Договору регламентовано, що відступлення права вимоги за Іпотечним договором розповсюджується в повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, включаючи право звернення стягнення на предмет іпотеки у відповідності до Іпотечного договору. В пункті 1.3 Договору зазначено, що предметом Іпотеки за Іпотечним договором, право вимоги за яким відступається за цим Договором є нерухоме майно, яке стане власністю Іпотекодавця у майбутньому, а саме: земельна ділянка, що розташована за адресою: м. Одеса, вулиця Довга, 120 а, загальною площею 0,0559 га, кадастровий номер 5110136900:33:009:0056, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочинів. Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не передбачено договором або законом. З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 75514222 від 12.12.2016 року вбачається, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки, що розташована за адресою: м. Одеса, вулиця Довга, 120 а, загальною площею 0,0559 га, кадастровий номер 5110136900:33:009:0056, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Згідно ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. Частиною 1 статті 78 Земельного кодексу України право власності на землю, - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками \~Відповідно до п.7\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою\~статті 152 ЗК\~шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК) Відповідно до\~ст. 373 ЦК України\~право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (грунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об'єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб Частиною 1\~ст. 375 ЦК України\~встановлено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди,\~створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Так, судом встановлено, що відповідачем [PERSON] на земельній ділянці, яка була передана в іпотеку було самочинно побудовано житловий будинок загальною площею 350 кв.м., що зокрема підтверджується технічним паспортом виготовленим ФОП «Купін Едуардом Володимировичем» від 25.07.2016 року. Проте пунктом 2.1.8 Договору іпотеки передбачено, що Іпотекодавець гарантує, що цільове призначення земельної ділянки, яка є предметом іпотеки не буде змінена без згоди Банку за весь строк дії цього договору. Іпотекодавець гарантує, що на земельній ділянці, яка є Предметом іпотеки будь-якої нерухомості немає та не буде побудовано без згоди Банку. Сторони домовились, що все, що буде побудовано на земельній ділянці, яка є предметом іпотеки за цим іпотечним договором, також є предметом іпотеки за цим Договором. Іпотекодавець зобовязується протягом 30-ти днів після завершення будівництва оформити право власності на побудовану нерухомість, надати відповідні документи Іпотекодержателю та, на вимогу Іпотекодержателя, оформити іпотеку побудованої нерухомості окремим договором іпотеки (Договором про внесення змін до цього договору) Позивач, який є власником земельної ділянки, не надавав відповідачу [PERSON] дозвіл на користування її земельною ділянкою, в тому числі право на побудову будинку, що порушує її права як власника земельної ділянки, і що в\~силу норм\~Земельного кодексу України\~надає їй право усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом її виселення з житлового будинку. Згідно п. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Стаття 319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав користування та розпорядження своїм майном Згідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оскаржується або не визнається іншою особою. Суд, вивчивши матеріали справи, доходить до висновку про те, що в справі міститься достатньо доказів для ухвалення рішення про задоволення позову в повному обсязі. Крім того, при вирішенні спору по суті суд враховує те, що відповідач будучи належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи у судове засідання не зявилась, доводи позивача жодним чином не спростувала. Згідно\~ст. 10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.\~\~\~\~ Відповідно до ч. 1\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1\~статті 58 ЦПК України\~визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2.\~ст. 59 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.\~\~ Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.\~\~\~\~ В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 213 ЦПК України встановлено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, ст.1 ЦПК України задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання

Outcome: approved