Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

08 січня 2020 року Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» звернулося до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області, де просить ухвалити судове рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість у сумі 47067,99 грн. та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.12.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] укладено кредитний договір №GP-5698010, на підставі якого останній видано кредит у сумі 12160,00 грн. 19.07.2016 року ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк». Таким чином ПАТ «ПУМБ» є правонаступником усіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк Ренесанс Капітал». У зв`язку із цим на баланс ПАТ «ПУМБ» була передана заборгованість за вищезазначеним кредитним договором. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 10.12.2019 року складає 47067,99 грн., з яких: 9609,93 грн. заборгованість за кредитом; 1764,64 грн. заборгованість за процентами; 5753,78 грн. заборгованість за комісією; 29939,64 грн. штрафні санкції, що змусило позивача звернутись до суду із даним позовом. Ухвалою Жовтоводського міського суду від 21 січня 2020 року відкрито провадження та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. 13 лютого 2020 року відповідачкою [PERSON] подано відзив (вх.№1395/20), у якому вона просила застосувати позовну давність до заявлених позовних вимог і відмовити Акціонерному товариству «Перший Український Міжнародний Банк» в задоволенні позову у повному обсязі. Свій відзив відповідачка обґрунтовує тим, що відповідно до наданого позивачем Графіку платежів до кредитного договору дата платежу обумовлена 19 числом щомісяця з січня 2014 року по грудень 2016 року. Водночас, відповідно до наданих позивачем Виписок по особовому рахунку відповідачка здійснила останній платіж 19.06.2014 року в сумі 643 грн. З наведеного вбачається, що 20.07.2014 року, Банк, знаючи про те, що умови кредитного договору відповідачем не виконуються, мав право звернутися до суду для захисту своїх порушених прав, однак таким правом у межах строку позовної давності, встановлених законом не скористався. При зверненні до суду питання про поновлення пропущеного строку звернення до суду, з викладенням причин пропуску, позивачем не ставилось. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною,\~Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до\~ст.9 Конституції України\~є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог\~ст.55 Конституції України\~кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. \~Згідно\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих\~Конституцією\~і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1\~ст. 5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Судом встановлено, що 19.12.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] укладено кредитний договір №GP-5698010, на підставі якого останній видано кредит у сумі 12160,00 грн. Банк виконав взяті на себе зобов`язання за укладеним кредитним договором, а відповідач скористалася наданим кредитом, так як не заперечує факт користування кредитними коштами. 19 липня 2016 року ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилось шляхом приєднання до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», який став правонаступником усіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та на баланс якого була передана заборгованість за кредитним договором (а.с.17-20). Згідно\~зі ст. 514 Цивільного кодексу України,\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином до позивача перейшли права та обов`язки банку, з яким відповідачем був укладений кредитний договір, в тому числі і право вимоги сплати заборгованості за укладеними кредитними договорами. Згідно зі\~ст. 526 Цивільного кодексу України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Уклавши із публічним акціонерним товариством ПАТ «Банк «Ренесанс\~\~Капітал»\~\~\~\~кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, відповідач [PERSON] , порушила договірні зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 10.12.2019 року складає 47067,99 грн., з яких: 9609,93 грн. заборгованість за кредитом; 1764,64 грн. заборгованість за процентами; 5753,78 грн. заборгованість за комісією; 29939,64 грн. штрафні санкції. Відповідно до змісту ст.ст.\~610,\~612 Цивільного кодексу України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.\~\~Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до ст.\~1050, ч. 2 ст.\~1054 ЦК України\~наслідками порушення відповідачем зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно зі\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даними договором. Відповідно до ч. 2\~ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. В свою чергу заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач посилається на пропущення позивачем строку позовної давності. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ч. 1\~ст. 257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється у три роки. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (ч. 1\~ст. 266 ЦК України). Початок перебігу позовної давності визначається\~статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша\~статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі графіку погашення заборгованості право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу. Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, черговими платежами впродовж строку кредитування, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення кінцевого строку здійснення платежу у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку останнього платежу згідно з графіком. Аналогічні висновки викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та відповідають висновкам Верховного Суду України, зокрема, викладеним у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16. Зважаючи на те, що розрахунок заборгованості відповідачки перед позивачем станом на 10.12.2019 року, як належний доказ існування заборгованості, нарахованих відсотків та штрафних санкцій, позивач до позовної заяви не додав, натомість, з виписки з рахунку та деталізованих виписок по особовому рахунку по кредитному договору довідки про стан та історію заборгованості за кредитним договором №GP-5698010 від 19 грудня 2013 року, відповідачем останній платіж в сумі 643,00 грн. був внесений 19.06.2014 року. Порушення прав позивача та строк позовної давності розпочався з дати наступного внесення платежу - 20.07.2014 року, що підтверджується графіком платежів. Починаючи з даної дати строк позовної давності закінчився 20 липня 2017 року. Позивач за захистом свого порушеного права в частині несплати відповідачем як місячних платежів, так і повернення кредиту в повному обсязі звернувся до суду лише у січні 2020 року, тобто за межами строку позовної давності. У відзиві на позовну заяву відповідач порушує питання про застосування строків позовної давності. Клопотань про поновлення строку позовної давності з обґрунтуванням причин його пропуску позивачем не заявлено та не надано. Встановивши зазначені обставини, суд приходить до висновку про можливість застосування до спірних правовідносин загального трирічного строку позовної давності за наявності відповідної заяви відповідача, що в силу вимог\~ст. 267 ЦК України\~є правовою підставою для відмови у задоволенні позову. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, суд не знаходить підстав для стягнення судового збору з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed