Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-08 00:00:00

09.11.2017 р. [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що 04.01.2011 р. у Головській сільській раді Турківського району між нею та [PERSON] (далі відповідач) було зареєстровано шлюб, актовий запис № 01. У шлюбі в сторін народилося двоє дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Причиною розірвання шлюбу стало те, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, взаємоповаги, у сторін склалися різні погляди на сімейне життя. Подружні відносини між сторонами фактично припинено у зв'язку з переїздом позивачки до іншого місця проживання. Майнового спору між сторонами немає. Просить шлюб розірвати. В судове засідання позивачка не з'явилася, надала заяву з клопотанням слухати справу у її відсутність; позивачка зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, після розірвання шлюбу просить відновити їй дошлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву з клопотанням слухати справу у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. 04.01.2011 р. Головською сільською радою Турківського району Львівської області між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, актовий запис № 01, свідоцтво про шлюб серія [NUMBER]. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу «[PERSON]». Сторони є батьками двох дітей: [PERSON],[INFO], свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 21.10.2011 року. [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 04.07.2014 року. Майнового спору та інших не заявлено. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені через те, що кожен з подружжя має протилежні погляди на сім'ю, шлюб та життя, відповідач постійно нехтував сімейними цінностями, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених Кодексу. Відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, ураховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим, приходить до висновку, що вимога позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Outcome: approved