Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

08 травня 2013 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2010 року по справі №2-28/2010 за позовом [PERSON] до [PERSON] визнано недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS], укладений 21.09.2000 року між [PERSON] і [PERSON] та посвідчений державним нотаріусом Третьої дніпропетровської нотаріальної контори за реєстровим №2-2893, право власності [PERSON] на домоволодіння [ADDRESS] припинено і повернуто у власність [PERSON], скасована державна реєстрація права власності [PERSON] на зазначене домоволодіння в реєстрі прав власності на нерухоме майно, з позивачки на користь [PERSON] стягнуто 28215 гривень. Рішення набрало законної сили 07 червня 2011 року. Після отримання рішення суду, [PERSON] звернулася до КП ДМБТІ для реєстрації права власності на підставі заповіту її чоловіка [PERSON], посвідченого 19 травня 1992 року Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою. Однак, вона отримала рішення про відмову в реєстрації прав від 26.12.2011р., оскільки не була проведена технічна інвентаризація. Техніка відповідачі не допустили в домоволодіння. Крім того, відповідачі користуючись житловим будинком на протязі тривалого часу не оплачували комунальні послуги за постачання газу, користування електричною енергією, водопостачанням. В наслідок чого постачання газу та електричної енергії було відключено. [PERSON] померла [INFO] року. Згідно її заповіту йому перейшло у спадщину будинок [ADDRESS]. Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №881 від 05.08.2011 року. Він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] і отримання свідоцтва на майно, яке йому передано у спадок. Але постановою про відмову у посвідченні нотаріальних дій від 22.02.2013 року завідуючою Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори, мені було відмовлено у видачі свідоцтва у зв'язку з відсутністю державної реєстрації дубліката свідоцтва про право на спадщину за законом виданого третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою від 16.09.2011 року за реєстром №2-2547. [PERSON] була спадкоємцем свого чоловіка [PERSON], якому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 30.03.1989 р. за№ 1-963 зареєстрованого в КП ДМБТІ 20.04.1989р. за № 2-14, належало домоволодіння [ADDRESS]. Крім того, після реєстрації шлюбу та у зв'язку з утворенням нової сім'ї у 1989 році [PERSON] звернувся до виконкому Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради, який своїм рішенням №555/1 від 03.10.1989р. дозволив йому будівництво нового житлового будинку розміром 800 х 3 000 м по [ADDRESS]. В 2000 році готовність незавершеного будівництвом складала 75% і вартість його з урахуванням індексації - 9203 грн. Ці обставини встановлені рішенням Красногвардійського районного суду від 14.12.2010 року по справі № 2-28/2010 рік. Окрім цього, рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15.05.2009 року встановлений факт належності [PERSON], померлому [INFO] року, заповіту, посвідченого 19.05.1992 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської нотаріальної контори за реєстровим № 2-2331, встановлений факт складання на користь [PERSON] заповіту від імені [PERSON], посвідченого 19.05.1992 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської нотаріальної контори за реєстровим № 2-2331. За своє життя [PERSON] не встигла зареєструвати своє право власності, оформити правовстановлюючі документи на спірне майно, оскільки КП ДМБТІ відмовилося проводити реєстрацію без проведення інвентаризації і через відмову відповідачів надати доступ до будинку, інженери БТІ не мають можливості провести інвентаризацію і виготовити технічний паспорт. Таким чином, [PERSON] успадкувала після свого чоловіка домоволодіння по [ADDRESS], але не встигла його зареєструвати. Оскільки КП ДМБТІ відмовилось реєструвати право власності на домоволодіння за [PERSON], то і він не має можливості отримати відповідні документи на майно, яке перейшло у спадок. На підставі заповіту він вважає себе власником домоволодіння [ADDRESS]. Через перешкоди з боку відповідачів, спадкодавець [PERSON] не встигла прийняти спадщину та оформити відповідні документи на неї після померлого чоловіка [PERSON] Просив: визнати, що спадкоємцем [PERSON] є його дружина [PERSON] на підставі заповіту від 19 травня 1992 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори за реєстровим № 2-2331.; визначити, що спадкове майно [PERSON], згідно заповіту від 19.05.1992 року складеного [PERSON], складається з домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS].; Визнати за [PERSON], право власності на домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом [PERSON], посвідченого 05 серпня 2011 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №881, яка успадкувала домоволодіння після померлого [INFO] року [PERSON] на підставі заповіту, посвідченого 19.05.1992 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської нотаріальної контори за реєстровим № 2-2331, в порядку спадкової трансмісії; Усунути перешкоди [PERSON], в користуванні домоволодінням [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] та [PERSON] [PERSON] з домоволодіння [ADDRESS].; Скасувати реєстрацію місця проживання [PERSON] та [PERSON] за адресою будинок [ADDRESS].; Судові витрати покласти на відповідачів. У судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, причин неявки суду не сповістили. Справа розглянута в порядку ст. 224-226 ЦПК України. Інші сторони у судове засідання не з'явились. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-Вр від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також зафіксовано в ч.1 ст. 317, ч.1 ст.319, 391 ЦК України. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Як встановлено у судовому засіданні, [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть виданим відділом реєстрації смерті в місті Дніпропетровську Дніпропетровського обласного управління юстиції 18 грудня 2004 року, актовий запис за № 9830 (а. с. 19). Відповідно до рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2009 року у справі № 2о-68-2009 року за заявою [PERSON], заінтересовані особи: [PERSON], Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора про встановлення фактів належності документів, встановлено факт належності [PERSON], померлому [INFO] року, заповіту, посвідченого 19 травня 1992 року нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори за реєстром № 2-2331 та встановлено факт складання на користь [PERSON] заповіту від імені [PERSON], посвідченого 19.05.1992 року нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори за реєстром № 2-2331. Дане рішення набрало законної сили 26 травня 2009 року (а.с. 14, 15). Даним рішенням встановлено, що що заявниця, [PERSON], перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 04 лютого 1989 року. [PERSON] 19.05.1992 року зробив розпорядження, яким заповідав все належне йому майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося [PERSON]. Заповіт був посвідчений нотаріусом третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори за реєстром 2-2331, та в цьому юридичному документі при написанні дівочого прізвища заявниці була зроблена помилка: замість вірного дівочого прізвища - [PERSON], було вказано - [PERSON]. Відповідно до рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2010 року по справі №2-28/2010 за позовом [PERSON] до [PERSON] визнано недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS], укладений 21.09.2000 року між [PERSON] і [PERSON] та посвідчений державним нотаріусом Третьої дніпропетровської нотаріальної контори за реєстровим №2-2893, право власності [PERSON] на домоволодіння [ADDRESS] припинено і повернуто у власність [PERSON], скасована державна реєстрація права власності [PERSON] на зазначене домоволодіння в реєстрі прав власності на нерухоме майно, з позивачки на користь [PERSON] стягнуто 28215 гривень (а. с. 9-13). Даним рішенням встановлено, що що позивачка знаходилася в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 04 лютого 1989г. ЇЇ чоловіку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належало домоволодіння [ADDRESS]. Воно складається з житлового будинку А-1, житловою площею 14,6 кв.м., сараю В, погрібу Г, вбиральні Д, літнього душу Е, споруди 1-4. Після реєстрації шлюбу і у зв'язку з утворенням нової сім'ї у 1989році чоловік звернувся до Виконкому Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради, який своїм рішенням № 5551 від 03.10.1989р. дозволив йому будівництво нового житлового будинку розміром 800 х 1000 м по [ADDRESS]. Згідно довідки ДБТІ № 361 від 18 вересня 2000р. готовність незавершеного спірного житлового будинку складала 75% і вартість його з урахуванням індексації - 9203 грн. Влітку 1999р. її чоловік - [PERSON] переніс ішемічний інсульт. Відповідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи №1139-08 від 03.09.2008 р. Інвентарна на момент купівлі-продажу 21.09.2000 року домоволодіння [ADDRESS] окремо: незакінченого будівництва житлового будинку Б-1, готовністю 75% - 9203 грн.; житлового будинку А-1, житловою площею 14,6 кв.м - 2807 грн., сараю В - 436 грн., погребу з шийкою Г -850 грн., убиральні Д- 99грн., літнього душу Е - 112 грн., споруд №1-2, 4-467 грн., водоколонки №3 - 253грн..=5024 грн. Інвентаризаційна вартість будов на час дослідження: житловий будинок А-1 - 8383 грн., житловий будинок Б-1 - 195145 грн., сарай В - 1134 грн., погріб з шийкою Г - 5324 грн., убиральня Д - 467грн., літній душ Е - 739 грн., навіс Ж - 4192 грн., огорожа № 1,2,4,5-7,9 - 2635грн., водоколонка №3 - 934 зливна яма №8 - 5736 грн., мостіння - 4012 грн., а всього - 228701 грн.; ринкова вартість на день проведення експертизи домоволодіння [ADDRESS], окремо: житловий будинок Б-1 - 300013грн., житлового будинку А-1 з господарськими спорудами - 51588 грн. Так, згідно відповіді КП ДМБТІ від 03.09.2012р. № 11667 на запит Сьомолї Дніпропетровської державної нотаріальної контори, станом на 31.08.2012р. право власності на домоволодіння по [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 30.03.89 третьою ДДНК за реєстром № 1-963 (а. с. 16). [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть виданим відділом державної реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 21 травня 2012 року, актовий запис за № 3485 (а. с. 18). Відповідно до Заповіту [PERSON], яка померла [INFO] року, посвідченого 05 серпня 2011 року приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу та зареєстрованого у реєстрі за № 881, остання заповіла домоволодіння [ADDRESS] позивачеві [PERSON] (а. с. 17). Вирішуючи вимогу про визнання, що спадкоємцем [PERSON] є його дружина [PERSON] на підставі заповіту від 19 травня 1992 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори за реєстровим № 2-2331, суд виходить з наступних підстав. Дана вимога не підлягає задоволенню, оскільки, відповідно до рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2009 року у справі № 2о68-2009 року за заявою [PERSON], заінтересовані особи: [PERSON], Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора про встановлення фактів належності документів, встановлено факт належності [PERSON], померлому [INFO] року, заповіту, посвідченого 19 травня 1992 року нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори за реєстром № 2-2331 та встановлено факт складання на користь [PERSON] заповіту від імені [PERSON], посвідченого 19.05.1992 року нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори за реєстром № 2-2331. Дане рішення набрало законної сили 26 травня 2009 року (а.с. 14, 15). Тобто обставини які просить визнати позивач вже встановлені вказаним рішенням суду та не підлягають повторному розгляду. Відповідно до частин 3, 4 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вирішуючи вимогу про визначення, що спадкове майно [PERSON], згідно заповіту від 19.05.1992 року складеного [PERSON], складається з домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], суд виходить з наступних підстав. Суд вважає, що дана вимога не підлягає задоволенню, оскільки не ґрунтується на Законі. Так, відповідно до Заповіту [PERSON], яка померла [INFO] року, посвідченого 05 серпня 2011 року приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу та зареєстрованого у реєстрі за № 881, остання заповіла домоволодіння [ADDRESS] позивачеві [PERSON] (а. с. 17). Суд не вправі змінювати зміст Заповіту та/чи визначити спадкове майно згідно Заповіту померлої особи, яка виклала Заповіт в тому чи іншому контексті та мала на такі дії відповідне право передбачене діючим законодавством. Окрім того у суду відсутні дані щодо визнання вказаного Заповіту недійсним. Вирішуючи вимогу про визнання за [PERSON], права власності на домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом [PERSON], посвідченого 05 серпня 2011 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №881, яка успадкувала домоволодіння після померлого [INFO] року [PERSON] на підставі заповіту, посвідченого 19.05.1992 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської нотаріальної контори за реєстровим № 2-2331, в порядку спадкової трансмісії, суд виходить з наступних підстав. Згідно з ст.1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за законом або за заповітом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Судом встановлено, що відповідно до рішення суду, яке набрало чинності домоволодіння повернуте у володіння [PERSON] (помер 15.12.2004р.), спадщину після якого на спірне домоволодіння прийняла, але не встигла зареєструвати у відповідному до Закону порядку [PERSON] (померла [INFO]), яка в свою чергу склала у 2011 році Заповіт на ім'я позивача вищевказаний Заповіт відносно спірного домоволодіння. Таким чином, враховуючи викладене, ст. 61 ЦПК України, суд вважає, що дана вимога підлягає частковому задоволенню, а саме слід визнати за [PERSON] право власності на домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом [PERSON], яка померла [INFO] року, посвідченого 05 серпня 2011 року приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу та зареєстрованого у реєстрі за № 881. Вирішуючи вимогу про усунення перешкоди [PERSON], в користуванні домоволодінням [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] та [PERSON] з домоволодіння [ADDRESS], суд виходить з наступних підстав. Дана вимога не підлягає задоволенню та зокрема регулюється Житловим Кодексом України, ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Постановою Верховного Суду України від 16 січня 2012 року. Так, відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні даної вимоги, оскільки вона заявлена передчасно. Вирішуючи вимогу про скасування реєстрації місця проживання [PERSON] та [PERSON] за адресою будинок [ADDRESS], суд виходить з наступних підстав. Відповідно до рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2010 року по справі №2-28/2010 за позовом [PERSON] до [PERSON] визнано недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS], укладений 21.09.2000 року між [PERSON] і [PERSON] та посвідчений державним нотаріусом Третьої дніпропетровської нотаріальної контори за реєстровим №2-2893, право власності [PERSON] на домоволодіння [ADDRESS] припинено і повернуто у власність [PERSON], скасована державна реєстрація права власності [PERSON] на зазначене домоволодіння в реєстрі прав власності на нерухоме майно, з позивачки на користь [PERSON] стягнуто 28215 гривень (а. с. 9-13). Відповідно до частин 3, 4 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні вимоги про скасування реєстрації, оскільки дана вимога вже була предметом судового розгляду та має відповідне рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат розгляду справи, а також те, що позивач звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь держави судовий збір з кожного окремо у сумі 1720 грн. 50 коп. Таким чином, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи: Головне управління Міграційної служби України в Дніпропетровській області, реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» про визначення спадкового майна, визнання права власності на нерухоме майно, усунення перешкод в користуванні власністю, скасування реєстрації за місцем проживання та виселення. Визнати за [PERSON] право власності на домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом [PERSON], яка померла [INFO] року, посвідченого 05 серпня 2011 року приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу та зареєстрованого у реєстрі за № 881. В решті заявлених позовних вимог [PERSON] слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial