Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

08.10.2021 р. представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до Радехівського районного суду Львівської області з позовом до ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О., приватний виконавець Білецький І.М. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позовна заява обґрунтована тим, що 01.06.2021 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. вчинено виконавчий напис №4788 по Кредитному договору №0486-9872 від 14.09.2020 р. про стягнення за [PERSON] на користь ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованості в сумі 31 250 грн. 09.08.2021 р. за вчинення виконавчого напису нотаріусом також стягнуто із Відповідача плату у розмірі 350 грн. Даний виконавчий напис є незаконним та повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, виходячи з наступного. Виконавчий напис вчинено за відсутності нормативно-правового акту який би давав права нотаріусам вчиняти виконавчі написи по кредитних договорах з 22.02.2017 р. Виконавчі написи можуть вчинятися лише на нотаріально посвідчених договорах, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право на звернення стягнення на заставлене майно. Вчинення виконавчих написів на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, не вбачається за можливе, порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та не потребує доказуванню. Заборгованість за виконавчим написом є окрім того беззаперечно спірною, незаконною та не відповідає дійсності, виходячи з наступного, як вбачається з оспорюваного Виконавчого напису нотаріуса сума простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 21 250 грн. та є більшою чим у 5 разів від встановленого максимального розміру процентів у Кредитному договорі, тобто відповідач здійснив нарахування процентів після закінчення строку кредитування, що є незаконним, а позивач окрім того жодної згоди на таке нарахування не надавав. Позивача не було повідомлено про звернення з заявою про вчинення виконавчого напису, що об`єктивно виключає можливість вчинення такого. Просить суду визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. від 01.06.2021 р. за №4788 про звернення стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованість в сумі 31250 грн таким, що не підлягає виконанню. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальність «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 10 000 грн. та 1362 грн судового збору. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.10.2021 р. вищезазначену справу передано до розгляду судді Патинок О.П. 12.10.2021 р. ухвалою судді Радехівського районного суду матеріали позовної заяви залишено без руху. 26.10.2021 р. позивачем усунуто недоліки, які вказані в ухвалі суду від 12.10.2021 р. Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 28.10.2021 р. прийнято позовну заяву до розгляду у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін та відкрито провадження у справі. 18.11.2021 р. в судове засідання сторони не з`явилися, судове засідання відкладено на 03.12.2021 р. 03.12.2021 р. в судове засідання учасники судового провадження також не з`явилися. Позивач в позовній заяві просить про розгляд справи за його відсутності та відсутності представника проти ухвалення рішення в заочному порядку не заперечує. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористався представник позивача. В судові засідання 18.11.2021 р. та 03.12.2021 р. представник відповідача ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС»» не з`явився, відзиву на позовну заяву на адресу суду не надходило, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, згідно рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення (а.с.78,86). Треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович та Приватний виконавець Білецький Ігор Миронович, в судові засідання на 18.11.2021 р. та 03.12.2021 р. не з`явилися, пояснень на предмет позову до суду не надходило, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином, згідно рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень (а.с.78, 85). Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, за відсутності заперечень представника позивача, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, заяву представника позивача, надані докази в їх сукупності, суд приходить переконання про розгляд справи у відсутності сторін за наявними доказами та про задоволення позову з наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що згідно кредитного договору «Стандарт» №0486-9872 від 14.09.2020 р. було укладено кредитний договір між ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] , сума кредиту 10 000 грн., термін платежу 04.10.2020 р. нараховані проценти 4200 грн, кредитний договір нотаріально не посвідчений (а.с.11). Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. було винесено 01.06.2021 р. Виконавчий напис №4788, яким пропонують стягнути з [PERSON] [INFO] , який є боржником за кредитним договором №0486-9872 від 14.09.2020 р. укладеним з ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», суму заборгованості за період з 05.10.2020 р. по 12.05.2021 р. яка становить 31 250, 00 грн (а.с.10). 09.08.2021 р. приватним виконавцем Білецьким І.М. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №66424380, де вирішено стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» суму заборгованості в розмір 31250 грн (а.с.16-17) 07.09.2021 р. приватним виконавцем Білецьким І.М. винесено постанову про звернення стягнення на заробітку плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ВП №66424380 [PERSON] , який отримує дохід у ФОП [PERSON] за адресою Львівська обл.. Радехівський р-н с. Волиця. (а.с.18-19). Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Главою 14 «Вчинення виконавчих написів» Закону України «Про нотаріат» визначений порядок вчинення виконавчих написів. Зокрема, норми статті 88 цього Закону встановлюють, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктами 3.1, 3.2 глави 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені «Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Згідно із пунктом 3.5 глави 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені в переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278гс18). Боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10.10.2018року по справі № справа № 405/1015/17, провадження № 61-10285св18 Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд приймає до уваги доводи позивача про те, що законних підстав для можливості вчинення виконавчого напису №4788 від 01.06.2021 р. у нотаріуса на кредитному договорі не існувало, оскільки спір відносно нарахування заборгованості у сторін присутній та такий може бути вирішений у позовному провадженні про стягнення заборгованості. Більше того, відповідачем не подано відзиву на позовну заяву та будь-яких пояснень з приводу позову, що свідчить про необґрунтованість нібито наявної у позивача заборгованості в розмірі 31250 грн. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. Вчиняючи виконавчий напис №4788 від 01.06.2021 р. приватний нотаріус Бригіда В.О. неправомірно видав такий, зокрема, щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, оскільки Кредитний договір №0486-9872 від 14.09.2021 не є нотаріально посвідченим. Крім того, така ж правова позиція відображена в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, в якій, зокрема, суд зазначив: «Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника». 21 вересня 2021 року Велика Палата Верховного Суду в рамках справи № 910/10374/17, провадження № 12-5гс21 (ЄДРСРУ № 100428590) досліджувала питання щодо вирішення виключної правової проблеми у застосуванні норм, викладених у статті 88 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат», де зроблено висновок, що кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Крім того, позивача не було повідомлено про звернення з заявою про вчинення виконавчого напису, що позбавило його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї. Позивач не мав можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису №4788 від 01.06.2021 р., який виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. такими, що не підлягають виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч.3 ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). На підтвердження витрат на правову допомогу представником позивача надано: Договір про надання правової допомоги від 25.09.2021 р., (а.с.22-24), ордер на надання правничої допомоги від 25.09.2021 р. (а.с.25), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.26), остаточний розрахунок сум судових витрат, які позивач зобов`язаний понести (поніс) у зв`язку із розглядом справи (а.с.62-63). При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Норми процесуального закону передбачають можливість стягнення не тільки судових витрат, які вже фактично понесені стороною, а й судових витрат, що мають бути сплачені у майбутньому за умови підтвердження розміру таких витрат належними доказами, про що неодноразово наголошував Верховний Суд, зокрема, у постановах від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц та від 16.04.2020 по справі №727/4597/19. Витрати за надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено. (Постанова Верховного Суду від 18 серпня 2021 року у справі № 300/3178/20). Дослідивши Договір про надання правової допомоги та остаточний розрахунок судових витрат вважаю, що з відповідача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн. Суд, в порядку ст. 141 ЦПК України, стягує з відповідача на користь позивача 1362 грн судового збору (908 грн за подачу до суду позовної заяви та 454 грн за подання заяви про забезпечення позову). Згідно ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 28.10.2021 р. забезпечено позов у вказаній справі, де зупинено стягнення на підставі виконавчого напису № 4788 від 01.06.2021 р. вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимиром Олександровичем у виконавчому провадженні №66424380 про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» 31 250 грн.. За наведено суд роз`яснює сторонам, що заходи забезпечення позову, згідно ухвали суду від 28.10.2021 р. продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: approved