Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

08 грудня 2016 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зняття з реєстрації. В обґрунтування позову зазначено, що позивачці належить частина домоволодіння, в якому на даний час зареєстрований її колишній чоловік, який в 2013 році виїхав із домоволодіння. В добровільному порядку відповідач знятись з реєстрації відмовляється, позивачка змушена сплачувати комунальні послуги за особу яка фактично не мешкає в домоволодінні, тому вона просить суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування вказаним житловим приміщенням, та зняти його з реєстрації за вказаною адресою (а.с.2-4). В судовому засіданні позивачка позов підтримала, наполягала на його задоволенні в повному обсязі. Вказувала, що відповідач в 2013 році зібрав свої речі та виїхав з її квартири, в добровільному порядку відповідач знятись з реєстрації відмовляється. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечувала. Третя особа без самостійних вимог в судове засідання не зявилась, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не відомі. Відповідач в судові засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. За таких обставин суд вважає за можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Згідно матеріалів справи, [PERSON] є власником 31/100 частини домоволодіння № 27 розташованого на земельній ділянці площею 600 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, пров.\~Кооперативний, буд. 27, що підтверджується договором дарування 31/100 частини домоволодіння від 31 вересня 2003 року, серії ВАМ № 712422, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 1-3069 (а.с.14) Вказане також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.13). Як пояснила позивачка, 31/100 частин домоволодіння №\~27 в м.\~Дніпрі по пров. Кооперативному являють собою окреме житлове приміщення. Вказане також підтверджується копією договору дарування від 31 вересня 2003 року, згідно якого у власність позивачці перейшла кв. 1 в будинку А-1 за вказаною адресою (а.с.\~14) 18 червня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-КИ № 197119 виданого 18 червня 2011\~року Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 227 (а.с.10) 05 серпня 2014 року вказаний шлюб було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-КИ № 201883 виданого 05 серпня 2014 рок Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 42 (а.с.9). 12 грудня 2014 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], під якого змінила прізвище на «Гаврилова», що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КИ №\~293214 виданого 12 грудня 2014 року Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 1008 (а.с.8). На даний час колишній чоловік позивачки [PERSON] зареєстрований в домоволодіння позивачки за адресою: [ADDRESS], що підтверджується відомостями з адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС в Дніпропетровській області (а.с.21). В судовому засіданні позивачка вказала, що відповідач не проживають за вказаною адресою ще 2013 року. В матеріалах справи наявні пояснення сусідів позивачки, в яких зазначено, що відповідач за вказаною адресою не мешкає з 2013 року не мешкає (а.с.18-19). Згідно ст.\~41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.ст.\~317,\~319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права и обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Згідно до ч.1 ст. 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. (ч.1 ст.383 ЦК України) Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до норми ст.9 ЖК Української РСР ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Згідно ст.150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. При цьому, враховуючи, що матеріалами цивільної справи підтверджується належність позивачці квартири\~[ADDRESS], яка становить 31/100 домоволодіння, а згідно відповіді довідково-адресної служби відповідач зареєстрований саме в квартири № 1 за цією адресою, суд приходить до висновку, що результати вирішення цивільної справи не впливають на права та обовязків інших співвласників домоволодіння. З огляду на викладене та приймаючи до уваги, що фактично відповідач не проживає в квартирі позивачки ще з 2013 року, не вчиняє дії, необхідні для зняття з реєстрації за цією адресою, що порушує право позивачки як власника, при цьому відсутні підстави вважати, що між сторонами є будь-які домовленості про продовження права відповідача користуватись житловим приміщенням при його відсутності в ньому понад три роки, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати позивачки, які складаються із сплаченого нею судового збору в розмірі 551,20\~грн. (а.с.\~1), на підставі ст.\~88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved