Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

08.08.2018 р. [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ), в інтересах якого діє [PERSON] (далі - представник позивача, [PERSON] ), звернувся до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою до Головного управління національної поліції в Харківській області (далі - відповідач, ГУНП в Харківській області), Патрульної поліції Харківської області (далі - відповідач - ПП Харківської області), Державної казначейської служби України (далі - ДКС України), в якій, з підстав передбачених ст.ст.16, 23, 1176 ЦК України, ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суді», просить суд: стягнути з Державної казначейської служби України ЕДРПУО 37567646, за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , який мешкає: [ADDRESS] : суму в розмірі 30000 грн. в рахунок в рахунок відшкодування моральної шкоди, суму матеріальних витрат 2800 грн,суму витрат на правову допомогу 4000 грн. В судовому засіданні, позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просив суд їх задовольнити у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] , який діє на підставі письмового ордеру (а.с.53),в судове засідання не з`явився, клопотань або заяв про відкладення слухання справи до суду не надав. Представник відповідача: Державної казначейської служби України - Орлова Олена Олександрівна, яка діє на підставі письмової довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі з підстав викладених у відзові на позовну заяву та просила суд в їх задоволенні відмовити. У змісті письмової відповіді на позов, представник відповідача зазначаючи, у тому числі, на те, що Державна казначейська служба не порушувала прав позивача та не відповідає коштами передбаченими на утримання установи за дії або бездіяльність органів державної влади, а також на необґрунтованість та недоведеність позивачем своїх позовних вимог (а.с.35-40). Представник вдповідача - Головного управління національної поліції в Харківській області, в судове засідання не з`явився, клопотань або заяв про відкладення слухання справи до суду не надав, у наданому письмовому відзові на позовну заяву, просить розглядати справу без участі ГУНП в Харківській області, позовні вимоги не визнали у повному обсязі та зазначаючи також, що позивачем не надано жодних доказів які б підтвердили заподіяння йому моральної шкоди, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача та розмір її компенсації в сумі 30000 грн., не доведення понесення витрат з надання правової допомоги у цивільній справі №316/1376/18 в сумі 4000 грн., необґрунтованості вимог про відшкодування матеріальних витрат в розмірі 2800 грн. понесених за надання правової допомоги в адміністративній справі №316/1497/17 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, просить суд в задоволенні позову відмовити повністю (а.с.21-24). Представник вдповідача - Патрульної поліції Харківської області, в судове засідання не з`явився, клопотань або заяв про відкладення слухання справи до суду не надав, позовні вимоги не визнав у повному обсязі, надавши в заперечення письмовий відзив, в якому зазначаючи, також, що позивачем не надано доказів моральної шкоди, розрахунку її розміру, недоведено усіх складових елементів цивільного правопорушення: наявність моральної шкоди, протиправна поведінка, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою, відсутність рішення про визнання незаконними дій чи бездіяльності посадових чи службових осіб органу дізнання, посереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, безпідставно застосовано Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суді», позивач не перебував під слідством чи судом, фактично не сплачував суму штрафу за постановою інспектора серії ЕАА №168230 від 19.09.2018 р. яка була скасована судом, вважає позов необґрунтованим та в його задоволенні просить відмовити (а.с.60-68). Підстав для відкладення слухання справи у зв`язку з неявкою представника позивача та представників відповідачів ГУНП в Харківській області та ПП Харківської області судом не встановлено. Вислухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що не заперечується усіма учасниками справи, рішенням Енергодарського міського суду Запорозької області від 30.01.2018 р. по справі №316/1497/17, провадження №2-а/316/15/18 за адміністративним позовом [PERSON] до Інспектора УПП 1 батальйону 9 роти в м.Харкові лейтенанта поліції Остапенко А.І. про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, було скасовано постанову серія ЕАА №168230 від 19.09.2017 р. по справі про адміністративне правопорушення якою [PERSON] (позивача по даній справі) притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП (далі - Постанова серія ЕАА №168230) і призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. (а.с.7-9). Зазначене рішення набрало законної сили, а отже встановлені ним обставини, відповідно до положень частин 4, 5 статті 82 ЦПК України, не доказуються при розгляді даної цивільної справи, особою, яка не брала участі у справі, спростовані не були. Призначене Постановою серія ЕАА №168230 [PERSON] адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. позивачем не сплачено. Згідно ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини, й вказана стаття встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань. Частинами 1, 2 статті 1176 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до ч.6 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або особі внаслідок іншою незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, посереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених ст.1176 ЦК України, є протиправна поведінка, шкода, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, й відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Відповідальність за загальними правилами настає лише за наявності вини завдавача шкоди. Шкода - це зменшення чи знищення майнових або немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність завдавача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури і суду» (далі - Закон), встановлюється перелік випадків, умов та порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові внаслідок саме незаконних дій органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, у тому числі право на відшкодування в разі закриття справи про адміністративне правопорушення (стаття 2 Закону). За приписами статті 1174 ЦК України, відшкодуванню підлягає шкода, яка фактично завдана матеріальним благам особи незаконним рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади. Окрім факту неправомірних дій органу державної влади предметом доказування по цій справі мають бути виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями органу державної влади і заподіянням ним шкоди. У разі наявності лише незаконної бездіяльності державного органу без настання наслідків у вигляді шкоди, відсутні правової підстави для її відшкодування З досліджених судом матеріалів не встановлено наявності доказів, підтверджуючих неправомірність дій працівника Управління патрульної поліції при складанні відносно нього постанови про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП, а сама Постанова серія ЕАА №168230 від 19.09.2017 р. про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.122 КУпАП - не є доказом неправомірності дій працівника Управління патрульної поліції та підставою для відшкодування позивачу шкоди. Зазначеним рішенням суду від 30.01.2018 р. по справі №316/1497/17 Постанову серії ЕАА №168230 від 19.07.2019 р. скасовано, при цьому, справа про адміністративне правопорушення закрита не була, дії інспектора поліції противоправними не визнано, будь-яких рішень, які б підтверджували незаконність дії інспектора поліції при складанні Постанови серії ЕАА №168230 від 19.07.2019 р., або визнання незаконним рішення суду відносно позивача [PERSON] правовідносинах що виникли з приводу Постанови серії ЕАА №168230 від 19.07.2019 р. - суду не надано. Отже, зазначені вище положення законодавства, можуть бути застосовані в разі якщо дії визнано незаконними, проте, будь-яких рішень, якими б було визнано незаконними дій інспектора поліції відносно позивача [PERSON] - суду надано не було, а отже посилання позивача на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури і суду» (далі - Закон), суд вважає безпідставним. Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно приписів ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. В роз`ясненнях, що містяться у змісті пунктів 3-5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами), зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно положень ст.ст.78, 79 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч.1 ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Згідно ч.1 ст.89 ПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проте, заявляючи вимогу про відшкодування завданої позивачу як моральної шкоди в розмірі 30000 грн. так і матеріальної шкоди в розмірі 2800 грн., стороною позивача не надано суду жодних доказів на доведення: незаконності чи протиправності дій відповідачів, у тому числі інспектора поліції, яким було складено скасовану судом Постанову серії ЕАА №168230 від 19.07.2019 р., закриття провадження по справі за Постановою серії ЕАА №168230 від 19.07.2019 р., вини відповідачів у заподіянні позивачу шкоди про яку він зазначає, причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, при цьому позивачем не надано та не наведено розрахунку заявленого розміру моральної шкоди, а розмір матеріальної шкоди та її понесення позивачем, не підтверджено жодним належним доказом, з наданих суду на їх підтвердження квитанції (а.с.12) - не можливо встановити, що вони стосуються саме справи 316/1497/17, а Акт від 30.01.2018 р. (а.с.13) - не підтверджує понесення цих витрат позивачем. Крім того, слід зазначити, що розгляд питання про відшкодування понесених судових витрат, у тому числі на правову допомогу у справі 316/1497/17 розглянутої судом в рамках адміністративного судочинства, не підлягає розгляду в порядку визначеного цивільним судочинством, чим суд погоджується з доводами відповідача Головного управління національної поліції в Харківській області викладених ним з цього приводу у письмовому відзові (а.с.23-зворот). та доводами з цього приводу відповідача Державної казначейської служби України викладеними як у відзові (а.с.39-зворот) так і в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, позовні вимоги необґрунтовані, недоведені належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, а отже задоволенню не підлягають. Згідно п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1). До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, у тому числі, і витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3). Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, зазначені положення ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed