Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

09 листопада 2020 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду в інтересах [PERSON] із позовом до Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві зазначає, що [INFO] в с. Миколаїв Радехівського району Львівської області померла тітка позивача - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданим Миколаївською сільською радою Радехівського району Львівської області 26.10.1998 року. Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00017695851 від 22.02.2017 року [PERSON] народилася [INFO] . Батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Відповідно до Довідки №866 від 28.11.2016 року, виданої виконкомом Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області: « [PERSON] , яка померла [INFO] , до дня смерті проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] . Разом з нею на день її смерті в житловому будинку проживали і були зареєстровані: мати - [PERSON] , яка померла [INFO] , братова - [PERSON] , яка померла [INFO] , племінниця - [PERSON] , зять - [PERSON] , внук [PERSON] , внучка - [PERSON] ». Отже, мати спадкодавця - [PERSON] була спадкоємцем першої черги майна померлої [PERSON] . Згідно Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого Миколаївською сільською радою Радехівського району Львівської області 27.01.2002 року, [PERSON] померла [INFO] в с. Миколаїв Радехівського району. Згідно Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] від 11.09.1998 року, батько позивача - [PERSON] [INFO] помер, тому на час відкриття спадщини після смерті баби позивача - [PERSON] спадкоємцем за законом першої черги після смерті баби була її внучка [PERSON] . Після смерті спадкодавця - [PERSON] , окрім іншого, залишилося спадкове майно, що складається із земельних ділянок на території Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, серії III-ЛВ №011177, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 24 січня 2001 року за №11845. Згідно Плану зовнішніх меж земельної ділянки Державного акта на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №011177, вбачається, що спадкодавцю було передано у приватну власність наступні земельні ділянки: земельну ділянку загальною площею 1,2392 гектарів (ріллі); земельну ділянку загальною площею 0,2206 гектарів (кормових угідь). Мати спадкодавця [PERSON] - [PERSON] прийняла спадщину від померлої доньки, оскільки проживала спільно з померлою спадкодавицею на день її смерті, вела спільне господарство та фактично вступила в управління та володіння її майном, однак не змогла оформити своїх спадкових прав через те, що Державний акт на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №011177, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 24 січня 2001 року за №11845 видано після смерті спадкодавця - [PERSON] . Маючи намір оформити спадщину після смерті баби, позивач звернулася до приватного нотаріуса Юрченко О.В., однак нотаріусом було в усній формі відмовлено у оформленні спадщини у зв`язку з пропущеним терміном прийняття спадщини та відсутністю правовстановлюючих документів на земельні ділянки (оригіналу Державного акту на право приватної власності на землю) через його втрату, а також тим, що Державний акт на право приватної власності на землю видано після смерті спадкодавця. Позивач після смерті бабусі - [PERSON] , фактично прийняла спадщину, оскільки перед смертю та на день смерті була зареєстрована і проживала із спадкодавцем і надалі продовжує користуватись та розпоряджається майном, а саме городом, садом, земельною ділянкою загальною площею 1,4598 гектарів, яка відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, серії ІІІ-ЛВ №011177 належать [PERSON] . Відсутність правовстановлюючих документів, унеможливлює реалізацію майнових прав позивача, як спадкоємця, у позасудовому порядку, а тому позивач вимушена звернутися з позовом до суду. Просить суд: встановити факт, що [PERSON] і [PERSON] є однією і тією ж особою; визнати за [PERSON] право власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом від спадкодавця - [PERSON] , що померла [INFO] , яка прийняла спадщину, але не встигла оформити своїх спадкових прав після смерті [PERSON] , що померла [INFO] і, які належали [PERSON] на праві приватної власності відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №011177, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №11845 від 24.01.2001 року, а саме: земельну ділянку загальною площею 1,2392 гектарів (ріллі); земельну ділянку загальною площею 0,2206 гектарів (кормових угідь) (а.с.4-9). 02 вересня 2021 року представник позивача подав до суду заяву про зміну позовних вимог, відповідно до якої, окрім іншого, просить суд встановити факт родинних відносин, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] та [PERSON] і бабою [PERSON] (а.с.35-35 зворот). В підготовчому судовому засіданні 02 вересня 2021 року судом постановлено ухвалу, відповідно до якої прийнято уточнення позовних вимог та замінено відповідача по справі - Миколаївську сільську раду Радехівського району Львівської області на належного відповідача - Лопатинську селищну раду Радехівського району Львівської області (а.с.40-41). 06 вересня 2021 року до суду надійшла заява про зміну позовних вимог, відповідно до якої, представник позивача також просить встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , та факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.45-45 зворот). Враховуючи, що представник Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області подав до суду клопотання про розгляд справи без участі відповідача із визнанням позовних вимог з врахуванням заяви про зміну позовних вимог, суд дійшов висновку про можливість продовження розгляду справи та прийняття рішення по суті позовних вимог (а.с.48). У підготовчому судовому засіданні представник позивача позовні вимоги з врахуванням уточнення підтримав в повному обсязі, позов просить задовольнити. Представник відповідача в підготовче засідання не з`явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області. Позовні вимоги визнає (а.с.48). У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом ч.ч.1-2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти родинних відносин між фізичними особами, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, а також і інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд встановив, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого Миколаївською сільською радою Радехівського району Львівської області 26.10.1998 року (а.с.13). Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00017695851 від 22.02.2017 року [PERSON] народилася [INFO] . Батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.14). З довідки №866 від 28.11.2016 року, виданої виконкомом Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області, вбачається, що [PERSON] , яка померла [INFO] , до дня смерті проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] . Разом з нею на день її смерті в житловому будинку проживали і були зареєстровані: мати - [PERSON] , яка померла [INFO] , братова - [PERSON] , яка померла [INFO] , племінниця - [PERSON] , зять - [PERSON] , внук [PERSON] , внучка - [PERSON] . Заповіт від імені померлої виконкомом Миколаївської сільської ради не посвідчувався (а.с.15). Відповідно до Експертного висновку №056/2194-а від 13.10.2020 року, наданого Українським бюро лінгвістичних експертиз НАН України: «…українські записи особового імені [PERSON] (свідоцтво про смерть; сертифіката на право на земельну частку (пай) запис [PERSON] ; довідка, видана виконкомом Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області, запис [PERSON] ) і [PERSON] (свідоцтво про народження [PERSON] , запис мати [PERSON] ) у документах, наданих для експертизи, є ідентичними». Також згідно із вищевказаним експертним висновком: «…записи імені по батькові [PERSON] (свідоцтво про смерть; сертифікат на право на земельну частку (пай), запис [PERSON] ), ФІЛІМОНІВНА (довідка, видана виконкомом Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області, запис [PERSON] ) і [PERSON] (свідоцтво про народження [PERSON] , запис мати [PERSON] ) у документах, наданих для експертизи, є ідентичними» (а.с.16-16 зворот). Відповідно до копії Державного акта на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №011177, виданого 24.01.2001 року на підставі рішення ХІІ сесії III демократичного скликання Радехівської районної ради народних депутатів від 23.06.2000 року і зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №11845, вбачається, що земельна ділянка загальною площею 1,4598 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області, належала [PERSON] . Згідно плану зовнішніх меж земельної ділянки вищевказана земельна ділянка складається з двох земельних ділянок: площею 1,3292 га та площею 0,2206 га (а.с.22-22 зворот). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого Миколаївською сільською радою Радехівського району Львівської області 27 січня 2002 року (а.с.17). З довідки №864 від 28.11.2016 року, виданої виконкомом Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області, вбачається, що [PERSON] , яка померла [INFO] , до дня смерті проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] . Разом з нею на день її смерті в житловому будинку проживали і були зареєстровані: невістка - [PERSON] , яка померла [INFO] , внучка - [PERSON] , зять - [PERSON] , правнук - [PERSON] , правнучка - [PERSON] . Заповіт від імені померлої виконкомом Миколаївської сільської ради не посвідчувався (а.с.18). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого Миколаївською сільською радою Радехівського району Львівської області 11 вересня 1998 року (а.с.19). З копії свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 12.09.1964 року, вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] в с.Миколаїв Бродівського району Львівської області. Батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.20). Згідно з копією свідоцтва про укладення шлюбу, серії [NUMBER] від 11.02.1995 року, встановлено, що [PERSON] і [PERSON] 11.02.1995 року уклали шлюб. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.21). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Факт, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] та [PERSON] і бабою [PERSON] підтвердив в судовому засіданні свідок [PERSON] , не довіряти показам якого у суду немає підстав. Також свідок в судовому засіданні підтвердив факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , та факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.49). Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Наведене дає підстави вважати, що [PERSON] фактично вступила у володіння спадковим майном після смерті дочки - [PERSON] , яка померла [INFO] , а отже, як спадкоємець першої черги прийняла спадщину. Окрім цього, з наведеного вище вбачається, що [PERSON] фактично вступила у володіння спадковим майном після смерті баби - [PERSON] , яка померла [INFO] , а отже, в розумінні вимог ст.549 та ч.2 ст.529 ЦК УРСР прийняла спадщину, оскільки на час відкриття спадщини не було в живих її батька - [PERSON] (помер [INFO] ), який був би спадкоємцем. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з тим, що державний акт на право приватної власності на землю виданий після смерті спадкодавця, а також у позивача відсутні оригінал державного акта, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на за позивачем у порядку спадкування. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо встановлення факту родинних відносин, встановлення фактів прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення. У зв`язку з клопотанням позивача, суд не вирішує питання розподілу судових витрат.

Outcome: approved