Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-28 00:00:00

07.10.2019 р. позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначив, що рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 15.08.2007 р. з нього стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , 2005 р.н., в розмірі ј частки всіх видів доходу до досягнення дитиною повноліття. На виконання зазначеного рішення було видано виконавчий лист № 2-2531, який прийнято на виконання Шевченківським ВДВС м.Запоріжжя. На час винесення рішення про стягнення аліментів він працював на ВАТ «Мотор Січ», що відображено і у виконавчому листі. Аліменти з нього стягнувалися на підставі постанови державного виконавця через бухгалтерію підприємства з 2007 р. по жовтень 2010 р., до його звільнення з підприємства. З листопада 2010 р. він має інше офіційне місце роботи, а саме ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь». Про зміну місця роботи він повідомив державного виконавця. Однак в бухгалтерії підприємства його повідомили, що ніяких постанов про стягнення з нього аліментів від ВДВС не надходило. У зв`язку з чим він сплачував аліменти добровільно частково шляхом переказу грошових коштів через поштові відправлення (22.12.2011 р. 209,60 грн., 07.12.2012 р. 364,00 грн., 12.01.2012 р. 208 грн., всього 781,60 грн.), частково шляхом переказу через термінали Приватбанку з січня 2014 р. по квітень 2019 р. на загальну суму 25668 грн. Також декілька раз передавав кошти стягувачу на загальну суму 1400 грн., про що відповідач складала відповідні розписки. Також через термінали Приватбанку ним сплачувались аліменти з січня 2012 р. по грудень 2013 р. на загальну суму, більше ніж 7000 грн. Отримати в банку виписку на підтвердження цих платежів неможливо через сплив терміну зберігання. Протягом березня-грудня 2011 р. він передавав грошові кошти особисто [PERSON] по 500 грн. щомісячно, на загальну суму 5000 грн., про що вона видавала розписки. Зазначені ориганіли розписок позивач надавав державному виконавцю, який долучав їх до матеріалів виконавчого провадження без надання йому копій цих розписок. Таку суму аліментів він сплачував за домовленістю з [PERSON] і жодних претензій з боку стягувача не надходило, як і листів з виконавчої служби. Однак, в квітні поточного року йому в бухгалтерії підприємства було повідомлено, що з нього стягуються аліменти та заборгованість по аліментам. Після звернення до державного виконавця ним було отримано розрахунок заборгованості по аліментам, де з серпня 2009 р. по 18.06.2019 р. заборгованість по аліментам складає 129\~980,68 грн. Після подачі ним декількох заяв, доказів оплати аліментів, а також даних з бухгалтерії підприємства, державний виконавець зробив відповідний перерахунок, згідно якого загальна сума заборгованості по аліментам складає 66\~782,25 грн. Однак державним виконавцем не були враховані суми аліментів, які були сплачені ним на користь стягувача з березня 2011 р. по листопад 2011 р. включно, за березень-червень 2012 р., за листопад 2012 р., за січень 2013 р., за листопад-грудень 2013 р., за червень 2014 р., за березень, липень 2015 р., за лютий-березень 2016 р. на загальну суму приблизно 10\~000 грн. Державним виконавцем на його звернення було роз`яснено, що в 2012 р. виконавче провадження за вищевказаним виконавчим листом було закінчено, виконавчий лист було направлено до Заводського ВДВС м.Запоріжжя за місцем його роботи. Заводським ВДВС м.Запоріжжя виконавчий лист було повернуто до Шевченківського ВДВС м.Запоріжжя за місцем його проживання. Однак до Шевченківського ВДВС м.Запоріжжя ні виконавчий лист, ні виконавче провадження не повернулося. Відповідно, всі докази належного виконання рішення суду зникли з невідомих для позивача та незалежних від нього причин. В 2018 р. стягувач [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя з заявою про видачу дубліката виконавчого листа. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 16.11.2018 р. заяву [PERSON] було задоволено, видано дублікат виконавчого листа. 07.12.2018 р. [PERSON] звернулась до Шевченківського ВДВС м.Запоріжжя з заявою про поновлення виконавчого провадження на підставі дубліката виконавчого листа. В цій же заяві стягувач просила розрахувати заборгованість по аліментам з 30.07.2009 р. 11.01.2019 р. постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС м.Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області було відкрито виконавче провадження. З квітня 2019 р. стягуються через бухгалтерію підприємства аліменти та заборгованість по аліментам. Державному виконавцю ще в 2010 р. було відомо, що позивач має нове офіційне місце роботи, однак, в порушення вимог Закону, виконавець не направив до бухгалтерії підприємства, де він працював з жовтня 2010 р., постанову про відкриття виконавчого провадження по стягненню з нього аліментів. [PERSON] було відомо про втрату виконавчого листа, але не проведено дій щодо примусового стягнення аліментів на її користь. Таким чином, зазначена заборгованість по сплаті аліментів утворилась внаслідок зазначеної бездіяльності та несумлінної поведінки відповідача, як стягувача у виконавчому провадженні. На теперішній час на його утриманні знаходиться мати [PERSON] , яка отримує пенсію у мінімальному розмірі та має серйозні захворювання. Посилаючись на ст.ст.182, 197 СК України, за позовом [PERSON] просить зменшити розмір заборгованості по аліментам, що стягуються з нього на користь [PERSON] на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 15.08.2007 р. на 46\~782,25 грн. до 20\~000 грн. Ухвалою від 22.10.2019 р. відкрито провадження у справі і призначено судове засідання на 20.11.2019 р. 20.11.2019 р. відкладено судове засідання на 29.01.2020 р. на підставі ч.4 ст.223 ЦПК України через першу неявку відповідача. 29.01.2020 р. розгляд справи відкладено на 10.03.2020 р. на підставі п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України за клопотанням відповідача. 10.03.2020 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 07.04.2020 р. на підставі ч.1 ст.240, п.4 ч.2 ст.223 ЦПК України. 07.04.2020 р. розгляд справи відкладено на 29.05.2020 р. за клопотанням відповідача на підставі п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити з підстав, викладених в позові та відповіді на відзив. Відповідач та її представник просили відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позов (а.с.56-57, 64-66). Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, пояснень по суті спору не подавав. Суд розглянув справу без участі представника третьої особи на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та її представника, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 15 серпня 2007 р. з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.06.2007 р. та до досягнення [PERSON] повноліття. На підставі вказаного рішення було видано виконавчий лист. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 16.11.2018 р. було задоволено заяву [PERSON] про видачу дублікату виконавчого документа, видано дублікат виконавчого листа № 2-2531/2007 від 15.08.2007 р., виданого Шевченківським районним судом м.Запоріжжя про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів (а.с.19) та 06.12.2018 р. видано дублікат виконавчого листа (а.с.7-8). Постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС м.Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області від 11.01.2019 р. (а.с.24-25) відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2 2531/07, виданого 06.12.2018. Відповідно до розрахунку заборгованості від 06.09.2019 р. (а.с.9-11), складеного державним виконавчем ВДВС м.Запоріжжя, заборгованість [PERSON] по аліментам за період з серпня 2009 р. по липень 2019 р. складає 66\~782,25 грн. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 180\~СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. За ч. 1 ст.\~194\~СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі спору - судом (ч. ч. 1, ч. 4 ст. 195 СК України). За приписами ч.2 ст.197\~СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Таким чином, повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише у випадку, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Тобто з аналізу даної правової норми вбачається, що питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні аналогічних спорів необхідно виходити з інтересів дитини (дітей), оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини (дітей) з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. Твердження [PERSON] про те, що заборгованість по аліментам виникла в результаті винних дій державного виконавця та несумлінної поведінки відповідача, не є обставинами, що мають істотне значення для прийняття рішення про часткове звільнення від сплати аліментів, оскільки достовірна обізнаність платника аліментів про наявність зобов`язання зі сплати аліментів у розмірі, визначеному рішенням суду, та невиконання такого обов`язку, а також відсутність обставин, які б перешкоджали йому добровільно сплачувати аліменти, свідчать про наявність презумпції його вини, як платника аліментів, у виникненні заборгованості (правовий висновок, викладено у Постанові Верховного Суду від 13.12.2019 р. у справі № 752/10763/14-ц). Суд відхиляє також посилання позивача про перебування на його утриманні непрацездатної, хворої матері, як на підставу звільнення його від сплати заборгованості та зазначає, що утримання батьків не повинно відбуватись за рахунок дитини, порядок утримання якої визначено рішенням суду. Інших істотних обставин для звільнення від заборгованості позивач не зазначає. Зважаючи на викладене, оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі в зв`язку з їх недоведеністю.

Outcome: dismissed