Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

08 вересня 2015 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів, відшкодування моральної шкоди ( а. с. 2-6). Позивач у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 15 листопада 2013 року з метою газифікації домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Вітряний, 30, позивач уклав договір побутового підряду з [PERSON], на підтвердження чого останній написав відповідну розписку. В якості авансу позивач сплатив відповідачу 73\~000,00 грн. За умовами договору виконавець зобовязався здійснити весь комплекс робіт по газифікації вказаного домоволодіння в строк до 15 грудня 2013 року. В порушення виконання зобовязання у вказаний строк відповідач зобовязався повернути всі сплачені йому кошти, а саме 73\~000,00 грн. до 31 грудня 2013 року. В порушення вищевказаного договору відповідач свої зобовязання не виконав, кошти не повернув, у звязку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача з урахуванням інфляційних витрат та 3% річних 130\~506,00 грн., моральну шкоду в розмірі 50\~000,00 грн. та понесені позивачем судові витрати. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив суд його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за адресою місця реєстрації, про причини неявки суду не повідомив, за таких обставин суд вважає можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом було встановлено, що 15 листопада 2013 року з метою газифікації домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Вітряний, 30, між сторонами було досягнуто домовленості щодо надання послуг з газифікації [PERSON], на підтвердження чого останній написав відповідну розписку. В якості авансу позивач сплатив відповідачу 73\~000,00 грн. За умовами розписки виконавець зобовязався здійснити весь комплекс робіт по газифікації вказаного домоволодіння в строк до 15 грудня 2013 року (а.с. 10-11). В порушення виконання зобовязання у вказаний строк відповідач зобовязався повернути всі сплачені йому кошти, а саме 73\~000,00 грн. до 31 грудня 2013 року. В порушення вищевказаного договору відповідач свої зобовязання не виконав, кошти не повернув. Згідно розрахунку, наданого позивачем станом на 12 серпня 2015 року заборгованість відповідача перед позивачем складає 130\~506,39 грн., з яких: сума боргу 73\~000 грн.; інфляційні витрати 53\~978,39 грн; 3% річних 3\~528,00 грн. Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами\~Цивільного кодексу України\~та умовами укладеного між сторонами договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно зі ст.\~610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), правовими наслідками, зокрема, є розірвання договору та відшкодування збитків. За змістом ч. 1 ст.\~901, ч. 1 ст.\~903 ЦК України\~за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналізуючи правовідносини, що виникли між сторонами, в контексті викладених норм права, суд приходить до висновку щодо доведеності та обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача наданих останнім та отриманих в якості авансу відповідачем за роботу, яка не була ним виконана 130\~506,00 грн. з урахуванням інфляційних витрат та 3% річних. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Визначаючи розмір моральної шкоди суд враховує роз'яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (із змінами та доповненнями внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5), згідно з яким ця шкода визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Вирішуючи вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди суд виходить з того, що [PERSON] не було надано доказів на підтвердження завдання йому відповідачем шкоди нематеріального характеру, у звязку з чим вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON], а саме щодо стягнення з відповідача Судові витрати розподілити відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial