overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

07 серпня 2015 року позивачка звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу вказуючи на те, що 14 листопада 2006 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Від шлюбу дітей не мають. Одруження з відповідачем виявилось невдалим, він зловживає спиртними напоями, постійно проявляє до неї неповагу. У 2008 році порізав їй руку ножем, часто бив по голові кулаками, штовхав, за горло душив. У 2014 році зламав їй ребро, через що лежала у лікарні і навіть після цього не заспокоївся. В липні 2015 року зрадив її після чого вчинив погром у хаті і ганявся за нею з сокирою. Сімейні стосунки між ними припинилися. Шлюб, укладений між ними фактично розпався, їхнє подальше сумісне життя є неможливим. Вважає, що та таких обставин примирення між ними не може бути досягнуто. Посилаючись на викладене, просила розірвати їхній з відповідачем шлюб. У судовому засідання позивачка позов підтримала у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позов визнав у повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, що їх надав позивач, суд дійшов наступного. [PERSON]Ф, та [PERSON] зареєстрували шлюб 14 листопада 2006 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії І-ФП № 020206. Від шлюбу дітей не мають. Судом встановлено, що одруження сторін виявилось невдалим, відповідач зловживає спиртними напоями, постійно проявляє до позивачки неповагу. Сімейні стосунки між ними припинилися. Шлюб, укладений фактично розпався. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд вважає, що шлюб, укладений між сторонами, фактично розпався, та що за зазначених обставин їх подальше сумісне життя і збереження сімї є неможливим, тому, в силу ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, вимоги позивачки про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

07 серпня 2015 року позивач пред`явив суду позов до відповідачки про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 09 жовтня 2010 року Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 442. В обґрунтування своїх вимог зазначав про те, що 09 жовтня 2010 року Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між сторонами. Від спільного шлюбу у них народився син [PERSON], 01 травня 2011 року. Подружнє життя з відповідачкою не склалося. Сторони спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують. Вважає, що шлюб носить формальний характер та його слід розірвати. В звязку з цим він звернувся до суду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в поданому до суду позові, в останнє судове засідання не зявився, однак подав суду заяву в якій справу просив слухати без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явилася повторно, хоча належним чином була повідомлена про розгляд справи у суді, причин неявки в судове засідання суду повідомлено не було. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, згідно вимог ст.ст. 169, 224 ЦПК України, на підставі наявних доказів. Зясувавши взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки сторони не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства та подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

07 серпня 2015 року представник позивача звернувся з позовом до суду, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованість у розмірі 10732,43 гривень за кредитним договором та 243,60 гривень судового збору. В судове засідання представник позивача не з'явився; на адресу суду направив заяву в якій позов підтримує та просить розглядати справу без його участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотань чи заяв від відповідача до суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Судом встановлено, що 26 березня 2009 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON], було укладено договір № Б/Н, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 3200 гривень. В силу укладеного кредитного договору відповідач мав виконати взяті на себе зобов'язання про погашення отриманого кредиту у передбачений договором строк, також врегульовано ст. 1054 ЦК України. Однак відповідач, порушуючи умови договору, не виконував свої зобов'язання належним чином. Станом на 30.06.2015 року загальна заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором становить 10732,43 грн., а саме: - заборгованість по тілу кредиту 2608,72 грн.; - заборгованість по відсоткам 4787,92 грн.; - заборгованість за пенею комісіями 2348,53 грн.; штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) - 487,29 грн. Відповідно до вимог ст.ст. 526 та 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений строк. Таким чином, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про задоволення позову у повному обсязі, оскільки він ґрунтується на законних підставах. В силу ст. 88 ЦПК України судові витрати слід стягнути з відповідача. На основі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

07 серпня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент державної виконавчої служби України про стягнення заборгованості по заробітній платі, мотивуючи свої вимоги наступним. Він працював майстром зміни цеху ділянки ТФК цеху фосфорних продуктів ВАТ «Содовий завод» в період з 27 червня 1974 року по 03 лютого 1999 року. На протязі значного часу, позивач звертався до відповідача з вимогою виплатити заборгованість по заробітній платі, але кожний раз отримував відмову, через відсутність нібито коштів. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 20 травня 2016 року стягнуто з ВАТ «Содовий завод» на користь позивача, заборгованість по заробітній платі у сумі 1567,77 гривень та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі 39270,00 гривень Зазначив, що на час подання позову відповідача, як юридичну особу, не знято з реєстрації і не ліквідовано відповідно до ухвали Господарського суду Донецької області. 24 січня 2013 року одержано листа №11-05-00801 Фонду Державного майна України в Донецької області про те, що станом на 01.01.2013 року у Реєстрі державних корпоративних прав по Донецькій області обліковується державний пакет акцій у розмірі 100% статутного капіталу ВАТ «Содовий завод». 10 вересня 2013 року колектив працівників ВАТ «Содовий завод» звернувся зі скаргою на невиконання рішень Слов'янського міськрайонного суду до Президента України. 07 жовтня 2013 року ними отримана відповідь з Прокуратури в Донецькій області, відповідно до якої їх колективна скарга направлена до Головного Управління юстиції в Донецькій області за належністю. 18 жовтня 2013 року одержано лист від Державної виконавчої служби України на ім'я [PERSON] (для інформування інших), відповідно до якого постановою господарського суду Донецької області від 04 вересня 2003 року ВАТ «Содовий завод» визнано банкрутом.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

07 серпня 2016 року помер чоловік позивачки [PERSON] Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по вул.Явір,7 в с.Стінка Бучацького району Тернопільської області. Через відсутність документа, який би за життя спадкодавця посвідчував його право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, позивачка не має змоги оформити право на спадщину в нотаріальній конторі, а тому виникла необхідність встановити право на спадкове майно в судовому порядку. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, однак подала суду заяву, в якій вказала, що позов підтримує і просить суд справу розглядати у її відсутності. В судове засідання відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не зявилися, однак подали суду заяви, в яких вказали, що позов [PERSON] визнають і просять суд справу розглядати у їх відсутності. Представники третьої особи в судове засідання не зявився, хоч належним чином були повідомлений про час та місце розгляду справи. Дослідивши та оцінивши письмові докази, суд встановив наступні обставини: 07 серпня 2016 року помер [PERSON]; Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно у виді житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, яке належало йому на праві приватної власності; Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за законом; Позивачка [PERSON] дружина спадкодавця є спадкоємцем за законом першої черги, в 6-місячний строк з дня смерті спадкодавця прийняла спадщину; Відповідачі від своїх часток у спадковому майні відмовилися на користь позивачки. Суд приходить до переконання, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-09 00:00:00

07 серпня 2017р. [PERSON] звернулась до [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що шлюб існує формально, його збереження суперечить її інтересам. Зазначила, що 13.10.2001р. зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню дитину: [PERSON], 25.04.2002р.н. Причиною розірвання шлюбу є різні погляди на сімейне життя та характери сторін. Позивач до судового засідання не зявилась, про місце та час розгляду справи повідомлена належним чином. Подала заяву, в якій позов підтримала, просила задовольнити, залишити їй шлюбне прізвище «Гужва», судові витрати покласти на себе. Зазначила, що сумісне господарство не ведеться з 01.04.2005р., майновий спір відсутній, після розірвання шлюбу дитина залишиться проживати з нею. Просила справу розглянути за своєї відсутності та ухвалити заочне рішення. Відповідач до судового засідання не зявився, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки не сповістив, клопотань про відкладення судового розгляду не подавав. Зважаючи на повторну неявку відповідача до судового засідання, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі даних та доказів, при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 169, 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Відповідно ч. 2 ст. 112 СУ України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, 13.10.2001р. сторони уклали шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Московського районного управляння юстиції м. Харкова, актовий запис №1219 (а.с.3). Від цього шлюбу є неповнолітня дитина [PERSON], 25.04.2002р.н. (а.с.7). Сторони не підтримують шлюбних відносин, з 01.04.2005р. не ведуть сумісне господарство, майновий спір відсутній. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що фактично сімя розпалась та не може бути відновлена, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

07 серпня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті батька. Вазує, що після смерті його батька [PERSON], яка настала [INFO], відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки, розташованої на території Берестівської сільської ради Липоводолинського району, він є єдиним спадкоємцем за законом, який бажає прийняти спадщину. Причиною пропуску строку для прийняття спадщини вказує свою необізнаність про смерть батька, про яку дізнався лише в березні 2017 року від рідного дядька [PERSON] та про існування у батька спадкового майна. Сторони, їх представники, у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у своїх заявах представник позивача [PERSON] позов підтримав, відповідач фактично визнав позовні вимоги, просили розглянути справу без їхньої участі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Із матеріалів справи вбачається, що у пірод із 26 серпня 1978 року по 22 жовтня 1991 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюб. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. 22 березня 2002 року на ім'я [PERSON], видано державний акт на право власності на земельну ділянку розташовану на території Берестівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,64 га. [INFO] [PERSON] помер у с.Боярка Лисянського району Черкаської області (а.с.11). За даними приватного нотаріуса Липоводолинського районної нотаріального округу Бондаренко О.В. від 14 серпня 2017 року спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутись до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України. У зв'язку з тим, що [PERSON] через окреме проживання з батьком не знав про його смерть, а тому не подав вчасно заяву про прийняття спадщини, суд, з огляду на дотримання вимог законності та справедливості, вважає вказані причини пропуску строку такими, що дають підстави для задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

07 серпня 2017 року [PERSON] звернувся до суду із позовом в якому просить розірвати шлюб із відповідачем, зареєстрований 19 квітня 2013 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис №376. Посилаючись на те, що сімейні відносини із відповідачем не склалися, вони не підтримують сімейних стосунків та не ведуть спільне господарство. У судове засідання сторони не з'явились, надали до суду заяви з проханням проводити розгляд справи у їх відсутність. Зі змісту заяв убачається, що позивач позов підтримує і просить його задовольнити. Відповідач позов визнає і не заперечує проти його задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 19 квітня 2013 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис №376 (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають спільного малолітнього сина: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого 27 серпня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 4). Згідно із ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Між сторонами не склалися нормальні сімейні відносини з різних причин, а тому вони сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Позивач і відповідач впевнені, що сім?я їх розпалася і її збереження та примирення неможливе. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідач позов визнає, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, сторони впевнені, що збереження сім?ї є неможливим, суд приходить до висновку, що їх шлюб підлягає розірванню. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір сплачений позивачем за подання позову до суду у розмірі 640,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на його користь.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

07 серпня 2017 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги обгрунтовує тим, що він є квартиронаймачем житлового приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстровані його неповнолітні діти: син [PERSON], дочка [PERSON], а також зареєстрована колишня дружина [PERSON], шлюб з якою розірвано рішенням Нововолинського міського суду від 27.11.2014. Відповідач після розлучення залишила спірну квартиру, забравши всі свої речі, і проживає зі своїм співмешканцем за іншою адресою. Ніяких перешкод у користуванні житлом позивач їй не чинив. Відповідач не виконує обовязків з утримання житла, у звязку з чим він та члени його сімї вимушені нести зайві витрати по оплаті комунальних послуг. Оскільки відповідач [PERSON] добровільно знятись з реєстрації не бажає, тому просить постановити рішення, яким визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою квартирою № 85 в будинку № 10 по вул.Винниченка в місті Нововолинську Волинської області. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала, не заперечує щодо задоволення позову. Згідно із п.4 ч.1 ст.406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи визнання позову відповідачем, а також те, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та наявність законних підстав для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд позов задовольняє і визнає [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою № 85 в буд. №10 по вул.Винниченка в місті Нововолинську Волинської області. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. З огляду на вказане положення суд приходить до висновку про стягнення з відповідача в користь позивача понесених ним витрат по оплаті судового збору в розмірі 640,00 грн., що підтверджується документально (а.с.1).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

07 серпня 2017 року [PERSON] звернулась в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування предявлених позовних вимог позивачка зазначила, що з відповідачем вона перебуває у шлюбі з 26 січня 2013 року; шлюб зареєстрований Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області за актовим записом № 25. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися з серпня 2016 року і на теперішній час вони проживають окремо. [PERSON] вважає, що подружні стосунки припинені остаточно і відновлені бути не можуть, тому просить шлюб розірвати. Спору про розподіл майна та місця проживання дитини сторони не мають. В наданій до суду письмовій заяві позивачка [PERSON] зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити і розглянути справу без її участі. Відповідач [PERSON] в наданій суду письмовій заяві просить суд розглянути справу без його участі, зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти розірвання шлюбу. Суд, взявши до уваги позицію позивачки та відповідача, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 26 січня 2013 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області за актовим записом № 25 (л.с. 9). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] (л.с. 10). Як зазначила позивачка і проти чого не заперечував відповідач, шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися з серпня 2016 року і на теперішній час вони проживають окремо. [PERSON] вважає, що поновлення з відповідачем подружніх стосунків неможливе, наполягає на розірванні шлюбу. Спору про розподіл майна та місця проживання дитини сторони не мають. З письмової заяви відповідача вбачається, що він не заперечує проти розірвання шлюбу та обставин, викладених позивачкою в позовній заяві. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що добровільність шлюбу є основною з його засад і грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд вважає, що розірвання шлюбу буде відповідати як інтересам позивачки так і відповідача, тому позов необхідно задовольнити. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved