Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

08 липня 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», в якому просить стягнути з відповідача вклад згідно договору в сумі 38000 грн., проценти за користування коштами в сумі 3245 грн. 62 коп., 3% річних за невиконання грошового зобов'язання в сумі 475 грн. та втрати від інфляції в сумі 2280 грн. Представник позивача у судове засідання подала заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позивач позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Крім того, представником позивача надано до заяви квитанцію про оплату позивачем витрат на правову допомогу в сумі 2100 грн. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.ст. 224-226 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 10 листопада 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено договір-заяву № 300937/69117/1-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 1 місяць в національній валюті, відповідно до якого відповідач прийняв у позивача грошові кошти в сумі 38000 грн. зі сплатою 21,5% річних на строк з 10 листопада 2014 року по 10 грудня 2014 року (а/с 4). 09 лютого 2015 року позивач звернулася до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» з заявою, в якій просила повернути їй вклад 12 лютого 2015 року (а/с 7), проте відповідач ні вклад, ні нараховані відсотки не повернув. 12 травня 2015 року позивач повторно звернулася до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» з заявою про повернення вкладу (а/с 8), на яку 25 травня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» надало відповідь та посилаючись на Постанову Правління Національного банку України від 03 березня 2015 року № 160 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» запоропонувало позивачу звернутися до банку для подальшого обслуговування (а/с 9). Таким чином, незважаючи на неодноразові звернення позивача, відповідач кошти позивачу не повернув. Згідно із частиною першою статті 1058 Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно частини п'ятої статті 1061 Цивільного кодексу України, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Частиною 2 статті 1060 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно із частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові від 15.11.2010 року № 3-11гс10 Верховний Суд України зазначив, що аналіз ст. 625 Цивільного кодексу України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача вкладу згідно договору в сумі 38000 грн., процентів за користування коштами в сумі 3245 грн. 62 коп. за період з 13.02.2015 року по 07.07.2015 року, 3% річних за невиконання грошового зобов'язання в сумі 475 грн. та втрат від інфляції в сумі 2280 грн. є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. До матеріалів справи також додано квитанцію від 03 липня 2015 року про сплату адвокату Скрипко-Бічук І.С. 2100 грн. за надані послуги згідно договору від 03.07.2015 року про надання правової допомоги адвокатом. До калькуляції вартості правової допомоги включено: попередню консультацію, вивчення та правовий аналіз матеріалів справи, підготовка процесуальних документів, захист інтересів у суді. У рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 р. № 23-рп/2009 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень ст. 59 Конституції України (справа про правову допомогу), висловлена правова позиція щодо правової допомоги, згідно з якою правова допомога є багатоаспектною і включає, крім інших її видів, також представництво в судах. Вибір форми та суб'єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. У частині першій ст. 59 Конституції України не міститься обмежень стосовно кола суб'єктів надання правової допомоги та вимог щодо їх професійної підготовки, а у частині другій передбачено, що для забезпечення права на захист та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура. Такі витрати підлягають компенсації відповідно до положень ст.ст. 84, 88 ЦПК України і з урахуванням вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. У п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 роз'яснено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Враховуючи категорію складності справи, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу, надану адвокатом при складанні позовної заяви (1 година) у розмірі 487 грн. 20 коп., в розрахунку 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи, як це передбачено Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. Враховуючи викладене,

Outcome: approved