Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-06 00:00:00

09 лютого 2018 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому вказувала, що 30 березня 1991 року у виконкомі Добрівської сільської ради Маньківського району Черкаської області зареєстровано шлюб між нею та відповідачем [PERSON], про що було зроблено актовий запис в книзі реєстрації за №1. Від даного шлюбу народилась двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO] Сімейне життя в них не склалось, шлюбні стосунки припинені, вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, сімя фактично розпалась. На підставі вищезазначеного позивачка просить розірвати шлюб. В судове засідання позивачка не зявилася, однак надала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала, обставини справи підтвердила. Просила слухати справу у її відсутність. В судовому засіданні відповідач позов визнав в повному обсязі. По суті справи пояснив, що дружина перебувала на заробітках у Чехії, повернулась на день до України і знову виїхала до Російської федерації. Спілкуватись з нею він не в змозі, оскільки остання не бере від нього телефон. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Судом встановлено, що між сторонами склалися сімейні правовідносини щодо припинення шлюбу, які врегульовуються ст.ст. 104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1, 112 Сімейного кодексу України. Так, під час судового слідства встановлено, що дійсно між [PERSON] та [PERSON] 30 березня 1991 року укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу, видане виконкомом Добрівської сільської ради Маньківського району Черкаської області, й зроблено в книзі реєстрації актів запис за №1 (а.с.7). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. З матеріалів справи вбачається, що спільне життя у них не склалося, подальше існування їхньої сім'ї неможливе, у звязку з чим вони відмовляються від примирення. Шлюбні стосунки між ними припинені, спільне господарство не ведеться. Також в судовому засіданні встановлено, що майновий спір між позивачем та відповідачем відсутній, неповнолітні діти відсутні. З цього приводу спір відсутній. З урахуванням зазначеного суд визнає встановленим, що між сторонами у справі подальше спільне життя неможливе, у звязку з чим позивач звернувся з позовом в порядку ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України. Саме той факт, що сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, сім'я фактично розпалась, унеможливлює їх сумісне співіснування. При ухваленні рішення судом враховано спільне бажання [PERSON] та [PERSON] швидше розірвати шлюб, оскільки подальші шлюбні відносини між ними є неприпустимими. Враховуючи вказане, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, що має істотне значення, у звязку з чим шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України. Судові витрати у справі, а саме суму судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. покласти на відповідача, оскільки рішення ухвалено на користь позивача.

Outcome: approved