Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

07 березня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він з 26.04.2013 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] . Проте, приблизно три роки назад, між ними почали виникати суперечки, сімейні сварки, які призвели до того, що можливості зберегти сім`ю немає, почуття поваги, довіри та кохання один до одного втратили, шлюбні відносини між ними припинені, спільного господарства не ведуть, у кожного з них своє особисте життя, шлюб носить лише формальний характер. Дитина проживає з матір`ю, однак, батько приймає участь в утриманні сина. Ухвалою суду від 15.03.2019 року відкрито провадження в справі, ухвалою суду від 31.05.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду, встановлено загальний порядок дослідження доказів у справі (а. с. 9-10, 19-20). 04.04.2019 року в судовому засіданні судом надавався строк для примирення сторін, за клопотанням відповідача [PERSON] , а саме до 31.05.2019 року. У судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав, просив шлюб розірвати, так як можливості зберегти сім`ю немає, шлюбні відносини не підтримують з квітня 2019 року, проживають окремо з червня 2019 року, не ведуть спільного господарства, мають різний бюджет, а строк для примирення, який надався судом, позитивних результатів не дав. Відповідач [PERSON] позов визнала, так як можливості зберегти сім`ю немає. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні докази та матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 26 квітня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб за актовим записом № 674, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 28.02.2019 року, прізвище подружжя після державної реєстрації шлюбу: [PERSON] (а.с.5). Від шлюбу у подружжя народився спільний син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис № 1898, видане у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, серія [NUMBER] (а.с. 4). Причиною розпаду сім`ї сторін стало те, що у подружжя почали виникати суперечки, сімейні сварки, які призвели до того, що можливості зберегти сім`ю немає, почуття поваги, довіри та кохання один до одного втратили, шлюбні відносини між ними припинені з квітня 2019 року, спільного господарства не ведуть, так як з червня 2019 року проживають окремо, шлюб носить лише формальний характер, дитина проживає з відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або достовірності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 1 СК України, побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку, що шлюб підлягає розірванню, так як сторони мають різні інтереси та погляди, шлюбні відносини не підтримують, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались, спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя подружжя на збереження сім`ї неможливе, а строк, який надавався судом для примирення, позитивних результатів не дав. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved