Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

08 грудня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] та зняття з реєстрації за вказаним помешканням. В позовній заяві зазначено, що [PERSON] є співласником квартири [ADDRESS]. В даній квартирі, окрім позивача, також зареєстровані: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Проте відповідач з моменту реєстрації - 2011 року, по даний час в спірній квартирі не проживає та не з'являється. В зв'язку з непроживанням відповідача в спірній квартир, позивач вимушена сплачувати надмірні комунальні послуги, які нараховуються за ним. З огляду на вищевикладене, позивач звернулась до суду з даною позовною заявою. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, однак на адресу суду надала заяву, у якій просить суд справу розглядати за її відсутності та зазначила, що позов підтримує у повному обсязі, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином, з урахуванням приписів ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд прийшов до висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і позивач не заперечила проти такого порядку розгляду справи. Відповідно до ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання. Дослідивши матеріали цивільної справи, надавши належну оцінку усім доказам, що є у справі, суд дійшов до переконливого висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як було встановлено судом, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 12 грудня 2002 року, видане Виконкомом Вінницької міської ради згідно рішення від 12 грудня 2002 року № 1969 (а.с. 4). Згідно довідки № 892 від 03 листопада 2015 року, виданої ДП «ЖЕК № 26»-ВКФ «Будмашпрод»-ТОВ, у квартирі [NUMBER], яка розташована в будинку [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON], [INFO] (власник), [PERSON], [INFO] (син), [PERSON], [INFO] (син), [PERSON], [INFO] (племінник) (а.с. 7). Даний факт також підтверджується копією особового рахунку № [NUMBER] (а.с. 6). Як вбачається з акту № 158 від 04 листопада 2015 року, затвердженого ДП «ЖЕК № 26»-ВКФ «Будмашпрод»-ТОВ, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] за місцем прописки не проживає з 2011 року по теперішній час, місце знаходження не відоме (а.с. 5). Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідач [PERSON] у вищезазначеній квартирі не проживає, проте у добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає, чим створює позивачу, як власнику житла, перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні майном (житлом). Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач [PERSON] у квартирі [NUMBER] в будинку [ADDRESS] не проживає більше 1 року, суд приходить до переконливого висновку, що вимоги позовної заяви про визнання [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням вище зазначеної квартири, підлягають до задоволення. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, наявність рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, що набуло законної сили, є підставою для його виконання, шляхом зняття з реєстрації такої особи і не потребує додаткового судового захисту, тому позов в частині зняття з реєстрації за місцем проживання відповідача [PERSON] у вищезазначеному помешканні, задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З огляду на вищезазначене, з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судові витрати у розмірі 487 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial