Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

08.04.2014 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину квартири [ADDRESS], після смерті матері [PERSON], померлої [INFO]. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що після смерті матері відкрилася спадщина, до складу якої входила, зокрема, частина зазначено квартири. Вважає, що прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом з матір'ю (спадкодавцем) у їхній спільній квартирі на момент її смерті, на день смерті спадкодавця у квартирі проживали та були зареєстровані: його померла мати [PERSON], він та його дружина - [PERSON] По цей день він постійно проживає у квартирі, сплачує комунальні послуги, робить ремонт тощо. 05.12.1994 року подала заяву про прийняття спадщини рідна сестра позивача - [PERSON] 14.04.1995 року з такою ж заявою зверталася ще одна рідна сестра позивача - [PERSON] Проте вони обидві з 1994-1995 років не вчинили жодних дій, які свідчили б про їх дійсне бажання прийняти та оформити спадщину, що складається з частки Квартири. Коли у 2012 році позивач звернувся до Восьмої ХДНК задля отримання свідоцтва про право на спадщину, він не зміг отримати таке свідоцтво у зв'язку з тим, що ним не була подана у встановлений законом строк заява про прийняття спадщини. Саме тому позивач звернувся з зазначеним позовом до суду. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] до судового засідання не з'явились, надали до суду нотаріально посвідченні заяви, в яких просили суд слухати справу без їх участі, позов визнали. Суд, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. На підставі договору міни житла від 11.01.1994 р. та технічного паспорту на квартиру, позивачем та його матір'ю - [PERSON] було придбано у рівних частках (1/2) квартиру [ADDRESS] (а.с.7, 17-19). [INFO] померла мати позивача, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 17.10.1994 р. Харківським міським відділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 16474 (а.с.8). Після смерті матері відкрилася спадщина, до складу якої входила, зокрема, частина квартири [ADDRESS]. Таким чином після смерті матері відкрилася спадщина на 1/2 частину Квартири. Відносини щодо спадкування майна померлої матері позивача врегульовані Цивільним кодексом УРСР, який був чинним на день смерті спадкодавця в 1994 році. Згідно ч. 1 ст. 548 ЦК УРСР «Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями». Згідно ст. 549 ЦК УРСР «Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини». Позивач прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом з матір'ю (спадкодавцем) у їхній спільній квартирі на момент її смерті. Вказане підтверджується Довідкою з місця проживання про склад сім'ї та прописку № 1736 від 24.04.2013 року (а.с.16). Станом на [INFO] (день смерті спадкодавця) у Квартирі проживали та були зареєстровані: мати позивача - [PERSON] (спадкодавець), позивач та його дружина - [PERSON] При чому померла мати була знята з реєстрації у Квартирі лише 24.04.2013 року. З 1994 року та по цей день позивач постійно проживає у Квартирі, сплачує комунальні послуги, робить ремонт тощо. Таким чином позивач фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, а тому є таким, що прийняв спадщину. Згідно ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР «Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини». Частиною 1 ст. 561 УРСР передбачено: «Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини». Таким чином законом, чинним на час відкриття спадщини, було визначено, що спадщина є належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, якщо він її прийняв. ЦК УРСР не було встановлено граничного строку, за спливом якого спадкоємцеві не може бути видане свідоцтво про право на спадщину. У 2012 році позивач звернувся до Восьмої Харківської державної нотаріальної контори задля отримання свідоцтва про право на спадщину, однак не зміг отримати таке свідоцтво у зв'язку з тим, що ним не була подана у встановлений законом строк заява про прийняття спадщини. Крім того, Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою після померлої матері позивача заведено спадкову справу № 589/1994. 05.12.1994 року подала заяву про прийняття спадщини рідна сестра позивача - [PERSON] 14.04.1995 року з такою ж заявою зверталася ще одна рідна сестра позивача - [PERSON] Проте вони обидві з 1994-1995 років не вчинили жодних дій, які свідчили б про їх дійсне бажання прийняти та оформити спадщину, що складається з частки Квартири. Ані [PERSON], ані [PERSON] не проживали та не проживають у Квартирі, не дбають про збереження належного стану Квартири, не утримують її, не сплачують комунальні послуги тощо. Таким чином фактичні дії Відповідачів чітко свідчать про відсутність у них будь-якого наміру приймати спадщину, що складається з 1/2 частки Квартири (по 1/6 Квартири кожній з Відповідачів). Про те ж саме свідчить той факт, що вони протягом двадцяти років навіть не отримали свідоцтва про право на спадщину. Згідно ч. 1 ст. 562 ЦК УРСР «Поділ спадкового майна провадиться за згодою спадкоємців, що прийняли спадщину». Відповідачі не мають наміру вступати у володіння спадковим майном та оформлювати права на нього, тобто на спадщину, що складається з 1/2 частки Квартири, не претендують. Таким чином суд вважає, що позивач відповідно до закону прийняв спадщину своєї матері - [PERSON], що складається з 1/2 квартири [ADDRESS]. Згідно ст. 71 ЦК УРСР «Загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки». Статтею 76 ЦК УРСР передбачено, що: «Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права». Таким чином, виходячи з вказаних норм закону, право на позов у позивача виникло у 2012 році, а тому це звернення до суду здійснене в межах строку позовної давності. З огляду на викладене суд вважає, позов позивача обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved