Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

07.11.2019 року [PERSON] , позивач, звернулася до суду з позовною заявою до відповідача - [PERSON] , у якій просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, посинаючи з листопада 2019 року і до повноліття дитини. Ухвалою судді Артемівського міськрайнного суду Донецької області Конопленко О.С. від 06.12.2019 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі; призначене судове засідання з повідомленням (викликом) сторін для розгляду справи по суті. 27.01.2020 [PERSON] звернувся до Артемівського міськрайонного суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Ухвалою судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27.01.2020 прийнято до провадження зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, об`єднавши в одне провадження з первісною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини (справа № 219/12448/19, провадження № 2/219/763/2020) та присвоєно справі єдиний унікальний номер 219/12848/19 та номер провадження 2/219/763/2020. По справі за первісною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини призначено підготовче засідання в порядку загального позовного провадження. 24.02.2020 в ході підготовчого засідання позивач за первісною позовною заявою відповідач за зустрічною позовною заявою [PERSON] заявила клопотання про застосування процедури врегулювання спору за участю судді. Ухвалою судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24.02.2020 вирішено провести процедуру врегулювання спору за участю судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області Конопленко О.С. у цивільній справі за первісною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та призначено спільну нараду із врегулювання спору на 05 березня 2020 року. Провадження у справі зупинено до припинення врегулювання спору за участю судді. Ухвалою судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24.03.2020 вирішено припинити процедуру врегулювання спору за участю судді у вказаній справі у зв`язку з недосягненням сторонами мирного врегулювання спору. Провадження у справі поновлено. Справу передано до канцелярії Артемівського міськрайонного суду Донецької області для проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у порядку, встановленому ст.33 ЦПК України. 24.03.2020 на підставі розпорядження в. о. керівника апарату Артемівського міськрайонного суду № 36 проведено повторний автоматизований розподіл судової справи у зв`язку з припиненням врегулювання спору за участі судді Конопленко О.С. та справа передана для розгляду судді Шевченко Л.В. Відповідно до вимог ч. 11 ст.33 ЦПК України справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи колегією суддів, повинна бути розглянута цим же суддею чи колегією суддів, за винятком випадків, що унеможливлюють участь судді у розгляді справи, та інших випадків, передбачених цим Кодексом. У разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 12 ст.33 ЦПК України). З огляду на викладене, вказану справу прийнято до провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 19.05.2020 закрито підготовче засідання, призначено розгляд заяви по суті. В судовому засіданні 03.06.2020 позивач наполягала на задоволенні позовної заяви, відповідач [PERSON] просив задовольнити зустрічний позов на підставах, викладених у заяві та доказах, наданих в обгрунтування вимог, та 24.01.2020 року надав відзив на позовну заяву [PERSON] (вх. № 2874), в якому зазначив, що 20.01.2020 року ним отримано копію хвали Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 06.12.2019 року та копію позовної заяви з додатками, з яких він дізнався, що в провадженні Артемівського міськрайонного суду Донецької області, знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Позов не визнає. Зазначив, що з позивачем перебувають у зареєстрованому шлюбі та навіть на теперішній час з позивачем мешкають за однією адресою та ведуть спільний побут та разом турбуються про повний і гармонійний розвиток сина. Підстави, які зазначила в позовній заяві позивач, не відповідають дійсності, навмисно перекручені та вводять суд в оману стосовного викладених обставин та того, що позивач не в змозі утримувати дитину самостійно, чого вона не робила жодного дня життя їх сина. Також позивач не надає жодного доказу на підтвердження своїх вимог, та утримання дитини власним коштом. Зазначає наступне, що з моменту переїзду позивача до нього в м. Бахмут влітку 2015 року, ще до реєстрації шлюбу ними було узгоджено, що єдиним джерелом існування їх родини буде його заробіток, цей підхід не змінився, а ні після укладення шлюбу, а ні після народження дитини, та на теперішній час, січень 2020 року, він повністю забезпечую свою сім`ю всім необхідним для життя: харчування, одяг, медичне обслуговування, сплата послуг. Він повністю усвідомлюючи відповідальність та з повагою до своєї малолітньої дитини, намагається забезпечити її життя всім необхідним для його повноцінного розвитку, завдяки чому вона отримує якісне харчування, одяг, іграшки, розвиваючи комплекси, книжки, засоби гігієни, відвідує дитячі розвиваючи заклади, відпочиває на морі, їх син отримує якісне медичне забезпечення, масажі, найкращі вакцини, ліки, разом з позивачем вони відвідують планові огляди сина та щеплення в лікарні. У нього навіть ніколи не було думки лишити сина своєї батьківської опіки та турботи. Окрім цього, на його думку, після народження дитини у позивача почалася, постнатальна депресія, так як вона перенесла важкі пологи. Вона почала постійно шукати приводи для сварок, безпричинно висувати різні вимоги, якщо він не погоджувався, вона по кілька годин могла мовчки ходити по квартирі, після чого знову починати сварку. Майже постійно він, бажаючи щоб в сім`ї був мир та дружина була спокійна, пішов у неї на поводу та погодився на оформлення придбаної на зароблені ним кошти квартири, в якій вони мешкають, на її матір. Прикриваючись великим званням «матір» та зловживаючи своїми правами, позивач використовує їх сина як свою власність, навіть не усвідомлюючи, що це є самостійна людина, яка потребує поваги, проводить маніпулювання оточуючими (звертаючись до УСЗН вона повідомила, що вона є розлучена, що є завідомо ложними відомостями) та навіть звернулася до суду з наміром за «рахунок» сина отримувати кошти з мене нібито на утримання сина, що також не відповідає дійсності та ніяк не обгрунтовується доказово і є наміром очорнити мене як батька, який не піклується та не утримує свою дитину. Стосовно розподілу коштів, які складають бюджет нашої сім`ї, зазначає, що в лютому 2018 року він подарував позивачу новий телефон, особисто додав до нього свою банківську картку, для того щоб позивач могла розраховуватися безконтактним шляхом в торгівельних точках, карта прив`язана до нього і по теперішній час, також вона обізнана та має доступ до готівкових коштів, які зберігаються в шафі та які він періодично знімає у банкоматах. Йому не відомо куди позивач витрачає гроші, які вона отримує на свій банківський рахунок від УПСЗН Бахмутської міської ради: соціальні слати на дитину та переселенські виплати як уповноважений член сім`ї за всю їх сім`ю, починаючи з літа 2018 року. Крім того, йому також стало відомо, що позивач отримує виплати на дитину на окупованій території України в м. Донецьк, а також здає і в оренду свою квартиру. Про розмір її доходів, а також інших виплат йому не відомо, так як позивач відмовляється повідомляти ці відомості йому, та позивачем не потрачено жодних коштів отримуваних нею доходів в інтересах сім`ї та на утримання їх сина. Тому просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі у зв`язку з недоведеністю обставин, на які вона посилається, та відсутністю підстав для їх задоволення, в зв`язку з його повним виконання своїх батьківських обов`язків (а.с.36-37). Розглянувши первісний позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] , оцінивши надані дказ в їх сукупності та визначивши правовідносини, що склалися між сторонами, суд при постановленні рішення виходить з такого. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Судом встановлено, що 24.10.2015 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що в цей день складено відповідний актовий запис № 576 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську реєстраційної служби, Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області та видано Свідоцтво серії [NUMBER] (а.с.9). [INFO] у подружжя народився син [PERSON] , про що Бахмутським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 30.06.2017 видано Свідоцтво [NUMBER] (арк.с.8). Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, при цьому батьки несуть спільний обов`язок по утриманню дитини. Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні позивач повідомила суд, що на даний час справа про розірвання шлюбу розглядається в суді, їм з чоловіком дали час на примирення. Позивач звернула увагу суду на те, що хоч вони проживають разом, але їй набридло весь час звітувати перед чоловіком за використані кошти, переконувати у необхідності придбання того чи іншого товару, просити їх у чоловіка, оскільки вона на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, отримує допомогу від держави і так звані «переселенські» кошти. Чоловік працює, заробітна плата в нього дозволяє утримувати сім`ю, але все це під його пильною увагою. Вона бажає отримувати аліменти, тому що вже в липні буде суд за позовом про розіврання шлюбу, вважає примирення неможливим. З червня 2020 року вона знову виходить на своє місце роботи, але з оплатою за скороченим робочим днем. В свою чергу, відповідач [PERSON] зазначив, що грошей, які тримувала позивач він не бачив, куди вона їх витрачала - невідомо. Вказував, що відповідач за зустрічним позовом зовсім не витрачає коштів на дитину, ні на сім`ю, син повністю знаходиться на його уриманні та забезпеченні. Подав суду докази витрачання сімейних коштів на придбання продовольчих товарів, взуття дитині, іграшок, пізнавальних ігор тощо (арк.с.66-110). Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] тимчасово проживає за адресою: [ADDRESS] з 14.07.2017 року і разом з ним проживають його дружина - [PERSON] та син [PERSON] Власником квартири є [PERSON] - матір дружини (арк.с. 111). Згідно довідок № 632 та 633 від 06.04.2020 [PERSON] знаходиться на обліку в УПСЗН Бахмутської міської ради і за період з січня 2019 року по грудень 2019 року отримала 21453,29 грн. допомоги переміщеним особам на проживання та 10320 грн. допомоги при народженні 1-єї дитини (арк.с.138,139). Згідно довідок № 688 та 687 від 12.05.2020 [PERSON] знаходиться на обліку в УПСЗН Бахмутської міської ради і за період з липня 2017 року по квітень 2020 року отримала 33887,69 грн. допомоги переміщеним особам на проживання та 29240 грн. допомоги при народженні 1-єї дитини, а всього 63 127,69 грн. (арк.с.159-160, 161-162). В 2017 році позивач отримала доходи від основної діяльності, працюючи на посаді учителя, у розмірі 49240,73 грн. (арк.с.163). Відповідно до довідки від 06.04.2020 [PERSON] в 2019 році отримав 279106,31 грн. доходів (після сплати обов`язкових податків, інших платежів) (арк.с. 141), що майже в 9 разів більше, ніж отримала позивач. Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 СК України. За правилами ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ст.191 СК України). Статтею 27 Конвенції про захист прав дитини визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ч. 1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Відтак, виходячи з принципу справедливості, об`єктивності та розумності, суд приходить до висновку про задоволення позову частково, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/5 частини заробітку з усіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.11.2019 і до повноліття дитини, що з урахуванням виплати допомоги переміщеним особам, допомоги при народженні дитини, буде достатнім для утримання її сина [PERSON] . Крім того, на думку суду, вказаний розмір суми аліментів з врахуванням рівного обов`язку обох батьків на утримання та виховання дитини буде відповідати інтересам та потребам останньої. Відповідно до ч. 6 ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави суму судового збору у розмірі 768,40 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.430 ЦПК України рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання.

Outcome: partial