Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

07.12.2018р. до суду звернувся [PERSON] із позовом до [PERSON] , в якому просить поділити між ним та відповідачем спільне майно подружжя в натурі, а саме огорожу літ.№1, ворота літ.№2, огорожу літ.№4, виділивши йому 1/2 частину зазначеної огорожі; стягнути з відповідача на його користь витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду із позовом в розмірі 704,80грн. В обґрунтування цієї вимоги зазначив, що на підставі рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 11.05.2016р. спільне майно подружжя, а саме домоволодіння [ADDRESS] , було поділено між ним а відповідачем порівну, по 1/2 частині. Згідно цього ж судового рішення, в спільному сумісному користуванні між ними залишено огорожу №1, вартістю 60760,55грн.; ворота №2, вартістю 4911,36грн.; колодязь №3, вартістю 6454,93грн. та огорожу №4, вартістю 20908,37грн. Домоволодіння розташоване на земельній ділянці, якою вони спільно користуються відповідно до Договору про надання в постійне користування земельної ділянки для будівництва будинку від 16.08.1976р. Калинівським районним судом Вінницької області було ухвалене рішення від 30.10.2018р., яким був встановлений конкретний порядок користування цією землею, а саме: він користується земельною ділянкою площею 359кв.м. (0,0359га.), зазначеною на варіанті № 2 додатку № 3 висновку судової земельно-технічної експертизи № ОС-316, складеного Вінницькою торгово-промисловою палатою 03.10.2018р.; відповідач користується земельною ділянкою площе 156кв.м. (0,0156га.) та земельною ділянкою площею 203кв.м. (0,0203га.), зазначеними на варіанті № 2 додатку № 3 висновку судової земельно-технічної експертизи № ОС-316, складеного Вінницькою торгово-промисловою палатою 03.10.2018р.;у спільному користуванні залишається земельна ділянка площею 8кв.м. (0,0008га.) та земельна ділянка площею 9кв.м. (0,0009га.), зазначеними на варіанті № 2 додатку № 3 висновку судової земельно-технічної експертизи № ОС-316, складеного Вінницькою торгово-промисловою палатою 03.10.2018р. Зазначена земельна ділянка огороджена частково металевим парканом, вартість якого згідно судової експертизи станом на 2016 рік становила більше 60000грн., та парканом з шиферу вартістю більше 20000грн. Внаслідок поділу земельної ділянки виявилось, що майже весь металевий паркан огороджує частину земельної ділянки, виділену в користування відповідачу, а йому залишається лише паркан із шиферу. Через це, він вимушений звернутися до суду з метою поділити огорожу, яка встановлена на їх земельній ділянці в період шлюбу, за їх спільні кошти. За даним позовом, ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області Гуцола М.П. від 22.12.2018р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом (повідомленням) сторін. У зв`язку із відрахування судді [PERSON] зі штату суддів Калинівського районного суду Вінницької області, в проваджені якого перебувала вказана цивільна справа, останню відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу від 02.08.2019р., передано на розгляд судді Сєліну Є.В., який своєю ухвалою від 05.08.2019р. справи прийняв до свого провадження, розгляд якої визначив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Предмет та підстава позову не змінювались. Шляхом подання письмового клопотання (вх.№ 8745/19 від 25.09.2019р.) позивач [PERSON] уточнив свої позовні вимоги в частині стягнення судових витрат, згідно якого просив стягнути з відповідача на його користь судові витрати на загальну суму в розмірі 12913,80грн., яка складається із понесених витрат: на оплату судового збору в розмірі 865,80грн.; на надання правничої допомоги в розмірі 2000грн.; на проведення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 10048грн. Позивач - [PERSON] та його представник - адвокат ШИМОТЮК О.В. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити, з підстав зазначених в ньому. Відповідач - [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила у їх задоволенні позивачу [PERSON] відмовити у повному обсязі, оскільки вона вважає, що спір щодо спірного майна вже був предметом судового розгляду, та рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 11.05.2016р. у цивільній справі № 132/3570/14-ц, це майно було залишене в спільному користуванні сторін. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову позивачу необхідно відмовити, виходячи з наступних підстав: Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Рішеннями Калинівського районного суду Вінницької області від 11.05.2016р. у цивільній справі № 132/3570/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна та від 30.10.2018р. у цивільній справі № 132/4086/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Калинівська міська рада Вінницької області про встановлення порядку користування земельною ділянкою, встановлені наступні обставини: Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 01.08.1972р. по 07.10.2014р., що підтверджується рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 07.10.2014р. За період шлюбу сторони побудували в 1978 році житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , який був прийнятий в експлуатацію 12.02.1980р., про що свідчить Акт прийому житлового будинку № 11 від 12.02.1980р. 16.08.1976р. договором про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва будинку, виданим на підставі рішення виконкому Калинівської міської ради № 112 від 14.07.1976р., [PERSON] було виділено земельну ділянку розміром 0,0702га, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Рішенням 10-ої сесії 6-го скликання Калинівської міської ради № 490 від 15.12.2011р. «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON] » надано дозвіл [PERSON] на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку орієнтовною площею 0,0702га. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] . Дані обставини, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили, а тому згідно вимог ч.4 ст.82 КПК України, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь і самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до Калинівського районного суду Вінницької області від 11.05.2016р. у цивільній справі № 132/3570/14-ц, позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна задоволений. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину домоволодіння в [ADDRESS] , а саме: тамбур - I, площею 5 кв.м., вартістю 29678,65 грн.; коридор 1-1, площею 5,5 кв.м., вартістю 20692,05 грн.; частина коридору 1-2, площею 3,6 кв.м., вартістю 12816,07 грн.; кімната 1-3, площею 21,9 кв.м, вартістю 77964,40 грн.; кімната 1-4, площею 9,7 кв.м., вартістю 34532,18 грн.; кухня 1-6, площею 10,6 кв.м., вартістю 39879,22 грн., у тому числі ганок , вартістю 841,95 грн.; погріб П/а, вартістю 15505,87 грн. Всього в будинку [PERSON] виділено 56,3 кв. м., вартістю 231910,39 грн.; в господарських будівлях за [PERSON] визнано право власності на частину сараю «Б», вартістю 20540,15 грн.; убиральні «б», вартістю 8349,31 грн.; гараж «В», вартістю 40273,16 грн.; вигрібна яма № 5, вартістю 9612,24 грн., на загальну суму 78 774,86 грн., що складає 51/100 частини домоволодіння. Відповідачу [PERSON] виділено на праві власності 1/2 частину домоволодіння в [ADDRESS] , а саме: частина коридору 1-2, площею 4,3 кв.м., вартістю 15308,07 грн.; кімната 1-5, площею 10,7 кв.м., вартістю 38092,20 грн.; коридор 2-1, площею 4 кв.м., вартістю 15048,76 грн.; кухня 2-2, площею 6,8 кв.м., вартістю 25582,90 грн.; коридор 2-3, площею 1,6 кв.м., вартістю 6019,51 грн.; туалет 2-4, площею 1,6 кв.м., вартістю 6019,51 грн.; кімната 2-5, площею 15,2 кв.м., вартістю 54112,28 грн.; кімната 2-6, площею 10,3 кв. м., вартістю 36668,19 грн., в тому числі ганок, вартістю 19364,80 грн. Всього в будинку [PERSON] виділено 54,5 кв.м., вартістю 216216,22 грн.; в господарських будівлях за відповідачем [PERSON] визнано право власності на частину сараю «Б», вартістю 43447,87 грн.; сарай «Б1», вартістю 6174,28 грн.; вигрібна яма №6, вартістю 32064,17 грн., що складає 49/100 частини домоволодіння. В спільному сумісному користуванні за позивачкою [PERSON] і відповідачем [PERSON] залишено огорожу № 1, вартістю 60760,55 грн.; ворота № 2, вартістю 4911,36 грн.; колодязь № 3, вартістю 6454,93 грн.; огорожу № 4, вартістю 20908,37 грн. Для ізольованого користування виділеними частками позивачці [PERSON] та відповідачу [PERSON] визначено провести наступні будівельні роботи: у житловому будинку: закласти дверний отвір між приміщеннями 1-4 та 1-5; улаштувати дверні отвори між приміщеннями 1-2 та 2-5, 1-3 та 1-4; улаштувати перегородку в приміщенні - 1-2; співвласникам виконати будівельні роботи по улаштуванню окремих систем інженерних мереж (електропостачанні, газопостачання, опалення) згідно ТУ; у господарських будівлях: закласти та улаштувати дверний отвір в приміщеннях сараю літера «Б» відповідно до план-схеми у додатку 2 до висновку. Для проведення зазначених вище ремонтно - будівельних та будівельних робіт, співвласникам визначено розробити проекту документацію у встановленому законом порядку, на підставі вихідних даних та погодити з дозвільними установами відповідно до ДБН А. 2.2-3-2014. На підставі даного судового рішення, сторони зареєстрували своє право спільної часткової власності на відповідні частини домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить Інформаційна довідка Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності нерухомого майна № 61053502, сформованої 09.06.2016р. Через неможливість скористатись своїм правом на приватизацію частини земельної ділянки, через відсутність згоди щодо встановлення меж земельної ділянки, [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Калинівська міська рада Вінницької області про встановлення порядку користування земельною ділянкою, який рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 30.10.2018р. у цивільній справі № 132/4086/17 був задоволений. Встановлено між [PERSON] та [PERSON] порядок користування земельною ділянкою загальною площею 735 кв.м. (0,0735 га), розташованою в [ADDRESS] , згідно з варіантом №2 додатку №3 висновку судової земельно - технічної експертизи №ОС-316, складеного Вінницькою торгово-промисловою палатою 3 жовтня 2018 року, (який є невід`ємною частиною рішення суду), відповідно до якого: [PERSON] користується земельною ділянкою площею 359 кв.м. (0,0359 га), зазначеною на варіанті №2 додатку №3 висновку судової земельно - технічної експертизи №ОС-316, складеного Вінницькою торгово-промисловою палатою 3 жовтня 2018 року, зеленим кольором; [PERSON] користується земельною ділянкою площею 156 кв.м. (0,0156 га) та земельною ділянкою площею 203 кв.м. (0,0203 га) , зазначеними на варіанті №2 додатку №3 висновку судової земельно - технічної експертизи №ОС-316, складеного Вінницькою торгово-промисловою палатою 3 жовтня 2018 року, жовтим кольором; земельну ділянку площею 8 кв.м. (0,0008 га) та земельну ділянку площею 9 кв.м. (0,0009 га), зазначеними на варіанті №2 додатку №3 висновку судової земельно - технічної експертизи №ОС-316, складеного Вінницькою торгово-промисловою палатою 3 жовтня 2018 року, сірим кольором визначено залишити у спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] . Згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної, оціночно будівельної та земельно-технічної експертизи від 26.06.2019р. № 2480/2481/2482/19-21, ринкова вартість огорожі №1, огорожі №4, воріт з хвірткою №2, які входять до складу домоволодіння [ADDRESS] , станом на час проведення експертизи становить: огорожа №1 - 49037,00грн., огорожа №4 - 10395,00грн., ворота з хвірткою № 2 - 2469,00грн. Можливий варіант поділу огорожі №1, огорожі №4, воріт з хвірткою №2 із виділом в натурі із відступом від рівності часток та визначеною грошовою компенсацією одній із сторін, частка якої в натурі після поділу стала меншою за ідеальну, відповідно до встановленого порядку користування земельною ділянкою, загальною площею 0,0735га., згідно з варіантом №2 додатку №3 висновку судової земельно-технічної експертизи №ОС-316, складеного Вінницькою торгово-промисловою палатою 03.10.2018р., наданий у дослідній частини висновку. Демонтаж огорожі №1 на ділянках землі, що перебуває у спільному користуванні співвласників, з метою забезпечення [PERSON] безперешкодного користування та обслуговування криниці та своєї частини житлового будинку, а також з метою облаштування безперешкодного проїзду до своєї земельної ділянки, можливий. Перелік робіт, які необхідно виконати для демонтажу частин огорожі №1, визначений у відомості обсягів робіт у додатку 2 до висновку. Розмір витрат, які потрібно понести сторонам, тобто ринкова ремонтно-будівельних робіт, які потрібно виконати по демонтажу огорожі №1 на ділянках землі, що перебуває у спільному користуванні співвласників, з метою забезпечення [PERSON] безперешкодного користуватись та обслуговувати криницю та свою частину житлового будинку, а також з метою облаштування безперешкодного проїзду до своєї земельної ділянки, станом на час проведення експертизи становить 1421,00грн. У статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Відповідно до статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належать особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. За частиною першою статті 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно зі статтею 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до частин першої, третьої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Статтею 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до частини першої статті 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а в разі недосягнення згоди у судовому порядку. За правилом частини другої статті 120 ЗК України, якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Частиною четвертою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами, визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на будівлю, споруду. За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником (користувачем) земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю воле, незалежно від волі інших осіб. Згідно частини 1 статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (стаття 179 ЦК України). Статтею 181 ЦК України чітко регламентовано, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі. За частиною 1 статті 186 ЦК України, річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. При здійсненні державної реєстрації прав власності на нерухоме майно слід ураховувати, що річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Так, приналежність не має самостійного значення та за призначенням без головної речі використовуватись не може, а тому, є залежною від головної речі і має допоміжний статус. За загальним правилом приналежність наслідує долю головної речі. Визначення речі приналежністю визначається її природними властивостями, а також характером відносин, що виникають з приводу господарського призначення речі. І приналежність, і головна річ є фізично самостійними речами, але головна річ має самостійне значення, а приналежність - допоміжне і служить найбільш повному і найкращому використанню головної речі. Головна та приналежна речі утворюють одне ціле, яке передбачає їх використання за єдиним призначенням, а тому вони розглядаються як одна річ. Водночас державній реєстрації підлягає право власності на головну річ, а витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно має містити інформацію про приналежну річ у розділі «опис нерухомого майна». В Методичних рекомендацій стосовно визначення нерухомого майна, що знаходиться на земельних ділянках, право власності на які підлягає державній реєстрації, затверджених наказом Міністерства юстиції від 14.04.2009р. № 660/5, зазначено, що згідно Інструкції з обліку необоротних активів бюджетних установ, затверджена наказом Державного казначейства від 17 липня 2000 року N 64 (зареєстрованим в Міністерстві юстиції 31 липня 2000 року за N 459/4680), що надвірні приміщення, огорожі та інші надвірні споруди, що обслуговують будівлю (сарай, паркан, колодязь), становлять разом з нею один інвентарний об`єкт (пункт 2.5). Таким чином, у цьому випадку, надвірні споруди, що обслуговують будівлю, є приналежними речами, тобто є нерухомим майном, що призначене для обслуговування іншої речі і пов`язане з нею спільним призначенням. Оскільки головна та приналежна речі утворюють одне ціле, яке передбачає їх використання за єдиним призначенням, вони розглядаються як одна річ. У цьому випадку, підлягає державній реєстрації право власності на головну річ - будівлю, а у витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно інформація про приналежну річ - у даному випадку огорожу зазначається у розділі «опис нерухомого майна». Таким чином, огорожа є складовою об`єкта нерухомості, не є частиною нерухомого майна і не можє бути виділена як окремий об`єкт. Позивач при зверненні до суду вказаних вимог закону не врахував. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Визначення предмету та підстав позову лежить виключно на позивачеві. Згідно ч.3 ст.49 ЦПК України, до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. Письмова заява про зміну предмету або підстав позову, повинна відповідати вимогам, встановленим ст.183 ЦПК України. Позивач за наявності для того відповідних правових підстав, предмет та підставу позову шляхом подання відповідної позовної заяви не змінив. За наявності встановлених судом обставин, підстав для задоволення позову суд не вбачає.

Outcome: dismissed