Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

07 жовтня 2019 року [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між нею та відповідачем 28 січня 2000 року було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Самарської районної ради м. Дніпропетровська, актовий запис №16. В шлюбі народилася дитина [PERSON] , [INFO] . Більш, ніж 15 років вони з чоловіком були родиною, вели спільний побут, між ними були почуття любові, поваги один до одного. Але поступово їх відносини почали погіршуватись, почали виникати непорозуміння. Все це в результаті стало підставою для того, що були втрачені почуття любові, поваги та призвело до остаточного розпаду сім`ї. Починаючи з березня 2017 року вони з відповідачем остаточно розійшлися та не проживають разом. Дитина проживає з нею. Відповідач не заперечує, щоб дитина залишилась проживати разом з нею. Майнові спори між ними відсутні. На сьогоднішній день вона не бачить можливості спільного проживання з відповідачем, сім`я остаточно розпалася, її поновлення не можливе. Заходи щодо примирення не дали результату, строк на примирення їм не потрібен, вони з спілкуються з відповідачем суто з приводу питань, які стосуються виховання, розвитку та матеріального забезпечення їх спільної доньки. Шлюб носить формальний характер. Збереження їх сім`ї з відповідачем неможливе. Просить розірвати шлюб. 24 жовтня 2019 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська по справі було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження (а.с.14). Від позивача на адресу суду від надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та на їх задоволенні наполягає. Від відповідача до початку судового засідання через канцелярію суду надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Приймаючи до уваги позицію позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 28 січня 2000 року, шлюб зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Самарської районної ради м. Дніпропетровська, актовий запис №16 (а.с.7). Сторони мають неповнолітню дитину доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Також судом\~встановлено,\~що між\~сторонами по\~даній справі сімейні стосунки припинились з березня 2017 року. Зберігати сім`ю позивач не бажає та наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.97) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. \~ \~ \~ \~Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що відповідає ст.51 Конституції України. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.48, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. \~ \~ \~ \~Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. \~ \~ \~ \~Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. \~ \~ \~ \~З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі припинені, суд дійшов висновку про те, що сім`я сторін розпалася остаточно, примирення бути не може і шлюб підлягає розірванню. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved