Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

09.12.2013 року позивач звернувся до суду із позовом до Новоандріївської сільської ради Сімферопольського району, про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за заповітом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона як спадкоємець за заповітом [PERSON], після смерті [INFO] якого залишилася спадщина у вигляді домоволодіння [ADDRESS], не має можливості оформити право власності на спадкове майно, внаслідок відсутності реєстрації прав власності на згадане нерухоме майно у встановленому на даний час порядку. У судове засідання позивач не з'явився, представник позивача надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволені. Відповідач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, участь свого представника у судовому засіданні не забезпечив, надав до суду письмову заяву, в якій просив розглядати справу за їх відсутності. (а.с.41-42) Суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю сторін, без фіксування технічними засобами відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши обставини по справі, вивчивши надані сторонами докази, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, суд вважає за можливе позов задовольнити у повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У 1958 році [PERSON] придбав у приватну власність у КСГП «Родина» жилий будинок за адресою: [ADDRESS], виплативши за нього у період з 1958 по 1962 роки всю суму його вартості, що підтверджено відповідними довідками та зобов'язанням про погашення суми позики перед Сільськогосподарським банком СРСР. (а.с.20-22). Право власності [PERSON] на придбане ним домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS], було зареєстровано у погосподарській книзі Новоандріївської сільської ради Сімферопольського району, у встановленому на той час порядку, запис у погосподарській книзі №11, стор. 35 за 1984 рік. (а.с.6) Відповідно до п.20 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 р. і погодженої Верховним Судом Української РСР 15.01.1966 року, яка діяла до 13 грудня 1995 року, а також вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 13.04.1979 р. за №112/5, що міститься у пункті 40, право власності фізичної особи на жилий будинок може підтверджуватися записом у погосподарській книзі сільської ради. Саме на підставі цього запису виконком місцевої ради приймає рішення про оформлення права власності на будинок з видачею власнику відповідного свідоцтва. З положень пункту 45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР 19.01.1976 року №1/5, вбачається, що запис в погосподарській книзі є належним підтвердженням приналежності жилого будинку (частини будинку) в сільському населеному пункті певній особі. Згідно ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Обов'язковість державної реєстрації права власності на нерухоме майно встановлена п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». В той же час приписами ч.4 ст.3 цього Закону зазначено, що право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Реєстрація речових прав на нерухомість, їх обтяжень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. При житті [PERSON] склав заповіт, яким все майно, яке йому належало на день смерті, заповів [PERSON]. (а.с.43) [INFO] [PERSON] помер, місце смерті - село Новоандріївка Сімферопольського району (актовий запис №20 від 07.05.2013 р. виконавчого комітету Новоандріївської сільської ради), що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. (а.с.48) Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається, в тому числі, з домоволодіння [ADDRESS], право власності на яке за життя спадкодавця визнано і зареєстроване за ним у погосподарській книзі сільської ради, відповідно до діючого на той час законодавства. Відповідно до технічного паспорту на домоволодіння [ADDRESS], а також повідомлення Сімферопольського районного бюро технічної інвентаризації від 27.12.2013 р. №771 на момент смерті спадкодавця домоволодіння за зазначеною адресою складалося із основної будівлі з прибудовою, чотирьох сараїв, двох навісів, підвалу, вбиральні, літньої кухні, які були побудовані до 1984 року. Інвентаризаційна вартість будинку складає 178465 грн. Вказане домоволодіння не є самочинним. (а.с.4-9, 44). Із наданої Сімферопольською районною державною нотаріальною конторою спадкової справи вбачається, що після смерті [PERSON] про свої права спадкоємців заявили позивач - яка є донькою спадкодавця та спадкоємцем за заповітом. Інші спадкоємці про свої права на спадкове майно не заявили. (а.с.19, 45-52) Заповіт на час смерті [PERSON] не скасований та не змінений. Правовідносини сторін із прийняття спадщини регулюються статтями 1216-1223, 1233-1236, 1247, 1268-1270, 1273-1274, 1296 Цивільного кодексу України. Згідно з пунктами 4.15, 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Пункт 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування», роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 24 цієї ж Постанови, відповідачами у справах про спадкування є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Оскільки правовстановлюючий документ на спірний будинок відсутній і право власності на нього у встановленому на даний час законом порядку ні за ким не зареєстровано, позивач - [PERSON] не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на це майно в нотаріальній конторі. За таких обставин звернення до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] - батька позивача - відповідає вимогам закону. З урахуванням викладеного, вивчивши матеріали справи, оцінивши та дослідивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Визнаючи за позивачем в порядку спадкування за заповітом право власності на домоволодіння (жилий будинок з господарськими спорудами) [ADDRESS], суд виходить з того, що домоволодіння належало спадкодавцеві на праві власності, яке було зареєстровано і визнано у погосподарській книзі сільської ради, відповідно до чинного на той час законодавства. Позивач є спадкоємцем за заповітом та у встановленому законом порядку звернувся у нотаріальну контору для прийняття спадщини, що залишилася після смерті спадкодавця. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Право власності позивачем набуте правомірно на підставах, що встановлені законом. Позивачем вимог про стягнення з відповідача судових витрат не ставилося.

Outcome: approved