Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-24 00:00:00

09 жовтня 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, яким просить стягнути аліменти з [PERSON] на свою користь на утримання дітей : [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для кожного з дітей відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 21 квітня 2007 року сторони зареєстрували шлюб. Від цього шлюбу мають дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач та відповідач проживають окремо. Діти проживають з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання синів не надає. У зв'язку з цим, позивач звернулась до суду з даним позовом. В судове засідання сторони не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Натомість подали до суду заяви, в яких позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, розгляд справи просила здійснити у її відсутність. Відповідач позов визнав повністю та просив розгляд справи проводити у його відсутність. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши заяви позивача та відповідача, матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 21 квітня 2007 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого 21 квітня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області (а.с. 8). Від цього шлюбу сторони мають синів - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] року народження. Наведене підтверджується копіями свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 12 травня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області та свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 12 жовтня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області (а.с. 3, 4). Згідно довідки Комунального підприємства №1657 від 09 жовтня 2018 року, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстровані та проживають з своєю матір'ю за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем склалися сімейні правовідносини щодо утримання дитини, які врегульовані Сімейним кодексом України. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо утримання дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно ст. 180 СК України, батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно ч.1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Судом також встановлено, що відповідач працює у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Шоколадниця-Україна» на посаді кухаря та має постійний офыцыйний дохід. Інших малолітніх чи неповнолітній дітей, непрацездатних осіб на утриманні відповідача немає. За станом здоров'я він може нести витрати по сплаті аліментів на утримання дитини. Доказів протилежного суду сторонами не надано. Враховуючи вказані обставини суд приходить висновку про необхідність призначення аліментів на утримання дітей відповідно ст. 183 СК України з визначенням його розміру у частці від доходу відповідача. Інших обставин, які мали б істотне значення для визначення розміру аліментів на утримання дітей [PERSON], [PERSON], судом не встановлено, про них також не повідомлено позивачем та відповідачем. В частині 4 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України за № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначається, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК ( 2947-14 ). При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року за № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. У зв'язку з наведеним суд вважає, що розмір аліментів на утримання [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], слід визначити в розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проти вказаного розміру аліментів не заперечує і сам відповідач. Відповідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. При цьому судом враховано вимоги ч. 1 ст. 191 СК України, згідно якої аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 09 жовтня 2018 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved