Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

08.08.2018 року позивач [PERSON] звернувся до Веселівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про стягнення позики, інфляційних витрат, відсотків річних та процентів за користування позикою. Свої позовні вимоги позивач, обґрунтовує тим, що у липні 2017 року Відповідач звернувся до нього з проханням надати йому у борг грошові кошти, які були необхідні Відповідачеві для власних потреб. У зв'язку з гарними приятельськими та діловими стосунками позивач погодився допомогти та надати грошові кошти в сумі 2 000,00 ( дві тисячі гривень 00 коп.) гривень у борг Відповідачу в строк до 15.08.2017 року. 08 липня 2017 року Відповідач отримав грошові кошти в сумі 2000,00 (дві тисячі гривень 00 коп.) гривень із зазначенням строку повернення до 15 серпня 2017 року, про що видав відповідну власноручно написану письмову розписку. 05 жовтня 2017 року відповідач знову за його проханням отримав грошові кошти в сумі 500 гривень для власних потреб із зазначенням строку повернення до 09.10.2017 року про що також видав відповідну власноручно написану розписку. Враховуючи викладене, основний борг за договором позики на день складання позовної заяви складає 2500 гривень Відповідач за вказаними письмовими розписками у визначений строк борг у розмірі 2500,00 грн. не повернув. Позивач неодноразово звертався до нього з вимогою про повернення вищевказаних грошових коштів, що в кінцевому випадку виявилось безрезультатним, в зв'язку з чим, він вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивач в судове засідання не прибув, надав суду письмову заяву про слухання справи у його відсутність, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання надав заяву про те щоб справа слухалась без його участі позов визнає просить розглянути справу та винести рішення. У відповідності до ст.. 247 ч.2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, наявні в матеріалах справи суд приходить до висновку про доцільність задоволення позову з наступних підстав. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] двічі укладали договір позики, відповідно якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 2000,00 грн. із зазначенням строку повернення до 15 червня 2017 року, про що відповідач власноручно написав позивачу розписку, та 05 жовтня 2017 року відповідач знову за його проханням отримав грошові кошти в сумі 500 гривень для власних потреб із зазначенням строку повернення до 09.10.2017 року про, що також видав відповідну власноручно написану розписку. Враховуючи викладене, основний борг за договором позики на день складання позовної заяви складає 2500 гривень Відповідач за вказаними письмовими розписками у визначений строк борг у розмірі 2500,00 грн. не повернув. Однак, позичальником за договорами позики зобов'язання щодо повернення суми боргу належним чином не виконані, згідно наданих позивачем розрахунків загальна сума боргу відповідача за вищевказаними розписками на теперішнійчас складає: залишок основного боргу за договором позики на день складання позовної заяви складає 2500 грн., 68,00 грн. 3% річних, 231,79 грн. інфляційних втрат, та 744,03 грн. процентів, та судових витрат в сумі 704,80 грн. за сплату судового збору. Відповідно до статей 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики потребує простої письмової форми і є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Згідно із частиною другою ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до частин першої та третьої ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525,526,599,611 ЦК України, змісту договору позики слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми боргу за договором позики та відсотків за користування позикою обґрунтовані та підлягають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 704,80 грн. На підставі ст.ст.526, 625, 1049 ЦК України,

Outcome: approved