Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

09 жовтня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до Приморської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, в якому просить визнати за ним право власності на земельну ділянку, посилаючись на слідуючі обставини. [INFO] року в селі Трихатки Татарбунарського району Одеської області померла мати позивача - [PERSON], а [ADDRESS] року в місті Татарбунари Одеської області помер батько - [PERSON]. Після смерті матері залишились земельні ділянки площею 3,62 га та 0.31 га, загальною площею 3,93 га, що розташовані на території Приморської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 29.01.1998 року Татарбунарською районною радою народних депутатів, яку позивач має право успадкувати в порядку першої черги за законом. На момент смерті матері позивач проживав разом з нею, оскільки мати тяжко хворіла, тому він забрав її до себе з метою догляду за нею, так як батько був також хворим та не міг самостійно доглядати матір на достатньому рівні. При зверненні до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті матері, позивачу було відмовлено в прийнятті заяви та відкритті спадкової справи у зв'язку з втратою шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини та не надання доказів фактичного прийняття спадку. Разом з тим, на думку позивача, він вважається таким, що прийняв спадщину, так як на день її відкриття, він постійно проживав з спадкодавцем, та фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Оскільки на момент відкриття спадку діяв ЦК в редакції 1963 року, то згідно ч.1 ст. 549 даного кодексу, визнається, що спадкоємець прийняв спадок, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Позивач вважає, що він фактично вступив в управління спадковим майном, оскільки не відмовився від спадщини, яка залишилась після смерті матері, має на руках оригінал правовстановлюючого документу на право на земельну ділянку спадкодавця, відразу після смерті матері розпорядився деяким належним спадкодавцю рухомим майном. Зазначені обставини стали причиною звернення останнього до суду з вказаним позовом про визнання за ним права на спадкову земельну ділянку, оскільки в позасудовому порядку реалізувати своє право на спадкування зазначеного спадкового майна, він позбавлений можливості. Представник позивачки адвокат Давиденко К.В. в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву про слухання справи у його відсутність, повністю підтримуючи позовні вимоги (а.с.27). Представник Приморської сільської ради Татарбунарського району Одеської області направив до суду заяву з проханням заслухати справу у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує, вважаючи їх обґрунтованими та законними (а.с. 20). Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється. З огляду на належне сповіщення сторін про дату, час та місце розгляду справи, надходження від них заяв про розгляд справи без їх участі, суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін. Дослідивши позовну заяву та надані сторонами письмові докази, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін та інших осіб, відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України, вважає можливим позов задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. В силу ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно п.4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України - Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Таким чином, до відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство, чинне на час відкриття спадщини. Оскільки спадщина по даній справі відкрилась [INFO] року - в день смерті спадкодавця [PERSON], коли діяв ЦК УРСР (1963 року), зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення спірних правовідносин. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті його матері [PERSON] на належну останній спадкову земельну ділянку, однак отримати свідоцтво про право на спадщину по закону в порядку першої черги через нотаріальну контору він не має можливості, у зв'язку пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини та відсутності доказів фактичного прийняття спадку, про що свідчить відмова нотаріуса (а.с.11). Вказані обставини підтверджуються наступними доказами: - копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.05.1967 року (а.с.5) , згідно якого батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]; - копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 24.10.2000 року (а.с.6), з якої слідує, що [PERSON] померла [INFO] року; - копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22.10.2014 року (а.с.7), згідно якого [PERSON] помер [ADDRESS] року; - копією Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 29.01.1998 року (а.с.8), яким підтверджується, що [PERSON] є власником земельних ділянок площею 0,31 га та 3,62 га, загальною площею 3,93 га, розташованих на території Приморської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, виділеної для сільськогосподарського використання; - витягом з технічної документації про визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки № 341/151-17 від 08.08.2017 року (а.с.9), де визначена вартість земельних ділянок загальною площею 3,9298 га з них: ріллі - 3,6198 га та багаторічні насадження (виноградник) - 0.3100 га, що належить [PERSON] на підставі Державного акту серії [NUMBER], складає 173772 грн. 57 коп; -довідкою за №849 Приморської сільської ради Татарбунарського району Одеської області від 31.07.2017 року (а.с.10) згідно якої, [PERSON], [INFO], дійсно з лютого 1999 року по день своєї смерті, яка настала [INFO] року проживала у свого сина [PERSON] за адресою: [ADDRESS]; - листом нотаріуса №715/01-16 від 01.08.2017 року (а.с.11), із якого слідує, що позивачу відмовлено в прийнятті заяви та відкритті спадкової справи після померлої [PERSON], у зв'язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини та не надання належних доказів фактичного прийняття спадщини; - інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №50212460 від 09.12.2017 року (а.с.26), наданою приватним нотаріусом Монастирліу О.П., якою повідомляється, що за результатами пошуку спадкової справи після померлої [INFO] року [PERSON] - інформація відсутня. Згідно ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 цього Кодексу, а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом розділу VІІ вказаного Кодексу, прийняття спадщини це акт, який поширюється на всі об'єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Ст. 5 Земельного кодексу України в редакції 1990 року визначала, що право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо спадкового майна. Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР (1963 року), якщо спадкоємець в установлений ст. 549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). Успадкувавши після смерті своєї матері [PERSON] належну останній на день смерті земельну ділянку, спадкоємець [PERSON] позбавлений можливості оформити на своє ім'я вищезазначене право на спадкове майно через відмову нотаріуса, якому необхідно надати докази фактичного прийняття спадщини та довести, що він не пропустив шестимісячний строк на прийняття спадку, що є перешкодою для реалізації ним спадкових прав. (а.с.11). Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду № 5 від 31.03.1995 року із змінами внесеними від 25.05.1998 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Згідно ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюєтся або не визнається іншою особою. За встановлених обставин, які підтверджуються дослідженими судом належними та допустимими доказами, які узгоджуються між собою та є достатніми, враховуючи, що спадкодавцю [PERSON] дійсно належала земельна ділянка загальною площею 3,93 га, ( 3,62 га та 0,31 га), що розташована а території Приморської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, про що свідчить копія Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] (а.с.8), позивач не відмовився від спадку в установлений законом строк, у нього на руках є правовстановлюючий документ на спадкову нерухомість, інших спадкоємців першої черги немає, оскільки відсутня інформація про це в спадковому реєстрі (а.с.26), а відповідач визнає вимоги позову в повному обсязі (а.с.20 ), при відсутності можливості вирішити спір у позасудовому порядку, про що свідчить відмова нотаріуса (а.с.11), суд вважає, що за [PERSON], як спадкоємцем першої черги за законом, повинно бути визнано право власності на спадкові земельні ділянки площею 3,62 га та 0,31 га, загальною площею 3,93 га, що розташовані на території Приморської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, відповідно до вищезазначеного Державного акту на право приватної власності на землю, виданого 29.01.1998 року на ім'я [PERSON], померлої [INFO] року.

Outcome: approved