Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

09.07.2015 року [PERSON] (надалі позивач) звернувся в суд з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про захист прав споживачів та припинення дій, які порушують право, зобовязання відповідача документально оформити зменшення суми виданої позики. Позов мотивовано тим, 10.07.2008 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір на купівлю автомобілю, відповідно до якого банк зобов'язався надати позивачу позику в розмірі 30596 дол. США, які по офіційному курсу НБУ становили 148137 грн. Після внесення позивачем передоплати за автомобіль у розмірі 10% і понесення витрат на оформлення кредитного договору та страховок банк відмовився видавати готівку, а перерахував на рахунок автосалону 137987,96 грн., які по офіційному курсу НБУ становили 28500 дол. США, змусивши позивача доплачувати 10152,04 грн. Таким чином, банк спонукав позивача на здійснення правочину, на який в іншому випадку позичальник не погодився б, що є нечесною підприємницькою практикою, яка заборонена ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів». В подальшому позивач змінив підстави позову, зазначивши, що з метою купівлі автомобіля він уклав з ТОВ «Автоцентр Поділля» договір № 06.3.29 від 26.06.2008 р. Для доплати автосалону 148140 грн. за вказаний автомобіль 10.07.2008 р. між позивачем та відповідачем був укладений договір кредиту № 050/35-793, умовами якого передбачено видачу кредиту готівковими коштами в іноземній валюті в розмірі 30596 дол. США. Однак банк не видав готівкою зазначену суму, а лише оформив заяву про видачу готівки № авт/7440/а від 10.07.2008 року та провів валютно-обмінну операцію для зменшення кредитної суми до 137987,96 грн., які перерахував на рахунок автосалону. Оскільки метою отримання кредиту була доплата автосалону 148140 грн., то до цієї суми стало не вистачати 10152,04 грн., які банк оформив як аванс по квитанції № авт/7442/а від 10.07.2008 року, і змусив позичальника його сплатити, обіцяючи віднести цей аванс на зменшення тіла кредиту, однак цього не зробив. Таким чином, позивач вказує, що банк умисно ввів позичальника в оману та, користуючись слабким фінансовим досвідом споживача, лише оформив видачу готівкових коштів, але фактично готівку не видавав. Банк не додав позичальнику 10152,04 грн., які по офіційному курсу НБУ становили 2096,79 дол. США і надав кредит в сумі 28499,21 дол. США. Крім того, відповідно до п. 7.12. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління НБУ від 12.11.2003 року, на поточні рахунки в іноземній валюті фізичних осіб-резидентів зараховується валюта, перерахована як кредит чи позика, за умови отримання реєстраційного свідоцтва НБУ щодо залучення кредитів, позик в іноземній валюті. Позичальник не отримував реєстраційного свідоцтва НБУ щодо залучення кредитів та позик в іноземній валюті і йому могла зараховуватись лише національна валюта, перерахована банком як кредит. Таким чином, у п. 2.1. договору кредиту №050/35-793 від 10.07.2008 року банк визначив видачу кредиту готівковими коштами в іноземній валюті з метою удаваності правочину. Враховуючи викладене та положення ч. 1 ст. 1049 ЦК України, в якій визначено, що позичальник повертає позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, у такій самій кількості, що були йому передані позикодавцем, позивач просив зменшити суму виданого банком кредиту з 30596 дол. США до 28500 дол. США з відповідним перерахуванням графіку повернення кредиту. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з урахуванням поданої ним заяви про зміну підстав позову, зачитавши її в судовому засіданні. На запитання суду він повідомив, що дійсно за його розпорядженням отримані ним кредитні кошти були перераховані на рахунок продавця автомобіля автосалону. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце судового розгляду справи, в судове засіданні явку свого представника не забезпечив. На адресу суду надійшло два письмових заперечення проти позову, як в них наведено, від представника відповідача [PERSON], в яких останній просив одночасно відмовити в задоволенні позову за результатами розгляду справи по суті та закрити провадження у справі оскільки наявне судове рішення між тими самими сторонами про той самий предмет і з тих же підстав. Оцінюючи повноваження представника відповідача [PERSON] на участь в судовому розгляді справи з можливістю процесуально діяти в інтересах відповідача суд зазначає наступне. Як на правову підставу діяти в інтересах відповідача [PERSON] (оскільки наявність таких повноважень викликало обєктивний сумнів) посилався на довіреність від 15.01.2015 року, зі строком дії довіреності до 31.12.2015 року. Разом з тим, з вказаної довіреності вбачається, що ПАТ «Укрсоцбанк», цією довіреністю уповноважило діяти [PERSON]А в його інтересах виключно в межах Договору про надання послуг щодо стягнення заборгованості № [NUMBER] від 01.04.2014 року, що укладено між ПАТ «Укрсоцбанк» та ПП «Консалтингова компанія «Тріада». (а.с. 29, 85). Затребувана на запит суду (а.с.58) копія Договору про надання послуг щодо стягнення заборгованості № [NUMBER] від 01.04.2014 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ПП КК «Тріада», містить п. 1.1. «предмет договору», в якому зазначено що: «виконавець ПП КК «Тріада» за друченням замовника ПАТ «Укрсоцбанк» приймає на себе зобовязання надавати замовнику послуги, які полягають у здійсненні від імені замовника юридичних та фактичних дій по стягненню заборгованості з боржників замовника та/або спонуканню їх до погашення такої заборгованості…..». Згідно п. 1.1.4 перелік боржників, по яким доручається вчинення дії по стягненню заборгованості, сума заборгованості та інші дані, необхідні для виконання доручення, зазначаються у відповідному реєстрі. Згідно п. 9.1. вказаного Договору дія договору припиняється 31.12.2014 року, наведено також що Договір діє у будь якому випадку до повного виконання своїх зобовязань за вказаним договором. Враховуючи вищевикладене, а також те, що предметом Договору є виключно «вчинення виконавцем дій по стягненню заборгованості з боржників замовника», враховуючи також те, в судовому засіданні розглядається справа за позовом [PERSON] про захист прав споживача, а не про стягнення з нього заборгованості на користь відповідача, зваживши на те, що на запит суду не представлено будь яких доказів про уповноваження [PERSON], як працівника ПП КК «Тріада» діяти в межах описаного договору і щодо позивача у справі [PERSON] (або зазначення про нього як про боржника у відповідному реєстрі, що є невідємною частиною договору) суд приходить до висновку, що гр. [PERSON] належним чином перед судом не підтверджено свої повноваження, як представника відповідача, діяти саме у цій справі. Належних доказів на запит суду гр. [PERSON] не представлено. (а.с. 64 68). Враховуючи викладене вище, клопотання [PERSON] про закриття провадження у справі судом не розглядались. Разом з тим, враховуючи те, що відповідач по справі неодноразово повідомлявся про день, час та місце судового розгляду за юридичною адресою, суд вважає за можливе, враховуючи також те, що позивач заперечував проти розгляду справи в порядку заочного провадження, проводити розгляд справи у відсутність представника відповідача в загальному порядку. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності та взаємозвязку, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 26.06.2008 року між позивачем [PERSON] та ТОВ «Автоцентр Поділля» укладено договір купівлі-продажу автомобіля № 06.3.29, згідно з яким ТОВ «Автоцентр Поділля» зобовязалось передати у власність позивача автомобіль Honda Civic 5D, а позивач зобовязався оплатити й прийняти його на умовах даного договору. Відповідно до ст. 3 вказаного договору його ціна визначена на день складання даного договору в розмірі 164600 грн. Вищезазначена ціна оплачується рядом платежів: покупець вносить завдаток в розмірі 5000 грн. 26.06.2008 року; оплачується протягом 3-х банківських днів після повідомлення про поставку автомобіля на склад у м. Вінниця та наявності гарантійного листа від банка-кредитора: (власні кошти - 10 %, банківський кредит 90%). Суми за даним договором оплачуються шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця та/або внесенням грошових коштів у касу продавця. (а.с. 39). 10.07.2008 року між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» укладений кредитний договір № 050/35-793, відповідно до якого банк надає позичальнику у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 30956 дол. США зі сплатою 9 % річних з порядком погашення суми основної заборгованості до 05 числа кожного місяця згідно графіку, який вказаний в пп. 1.1.1 п. 1.1 ст. 1 договору. Кінцевий строк повернення основної заборгованості до 09.07.2015 р.оку (а.с. 2-4). Згідно з п. 1.2. кредитного договору кредит надається позичальнику для оплати придбаного автомобіля марки Honda, модель Civic 1,8 І, 2008 року випуску згідно з договором купівлі-продажу № 06.3.29 від 26.06.2008 року, укладеним з ТОВ «Автоцентр Поділля». За змістом п. 2.1. кредитного договору надання кредиту здійснюється шляхом видачі позичальнику готівкових коштів в іноземній валюті (долари США) з позичкового рахунку № 22036050312301 шляхом конвертації через касу банку для подальшого перерахування позичальником на цілі, визначені в п. 1.2. цього Договору. Моментом (днем) надання кредиту вважається день видачі позичальнику готівкових коштів в іноземній валюті (доларів США) в сумі кредиту згідно даного договору (п. 2.2. кредитного договору). У відповідності до пп. 3.1.1. п. 3.1 кредитного договору кредитор зобовязався протягом одного робочого дня від дати набрання чинності договором і виконання позичальником п.п. 3.3.1.-3.3.5. цього договору, відкрити позичальнику в Вінницькій обласній філії АКБ «Укрсоцбанк» АКБ «Укрсоцбанк» позичковий рахунок № 22036050312301 і перерахувати з нього кошти в межах суми кредиту, в порядку, визначеному цим договором. Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши позивачу кредит в розмірі 30956 дол. США, що підтверджується заявою на видачу готівки № авт/7440/а від 10.07.2008 року (а.с. 40). При цьому, у вказаній заяві зазначено еквівалент суми кредиту у гривнях відповідно до офіційного курсу НБУ станом на день здійснення операції - 148137 грн. В той же день банком здійснено валютно-обмінну операцію, яка полягала в конвертації отриманої позивачем суми кредиту в розмірі 30956 дол. США в українську гривню, що відповідно до комерційного курсу АКБ «Укрсоцбанк» (451 грн. за 100 дол. США) становило 137987,96 грн., про що свідчить квитанція № авт/7438/а від 10.07.2008 року (а.с. 41). Як вбачається з квитанцій № авт/7442/а та № авт/7441/а від 10.07.2008 року позивач передав в касу банку отриману ним та конвертовану суму кредиту в розмірі 137987,96 грн., а також додатково 10152,04 грн. власних коштів для придбання автомобіля згідно з договором № 050/35-793 від 10.07.2008 року з метою подальшого перерахування зазначених грошових коштів ТОВ «Автоцентр Поділля» (а.с. 42, 43). 10.07.2008 року вищевказані грошові кошти в розмірі 148140 грн. були перераховані банком на рахунок ТОВ «Автоцентр Поділля» в якості доплати за автомобіль Honda Civic 1,8 по договору купівлі-продажу автомобіля № 06.3.29 від 26.06.2008 року, що підтверджується меморіальним ордером № авт/7433/а від 10.07.2008 року (а.с. 44). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 27.12.2012 року у цивільній справі № 2-2707/11 за позовом [PERSON] до ПАТ «Укрсоцбанк» про припинення дії, яка порушує право, яке набрало законної сили, встановлено безпідставність доводів позивача про те, що отриманий ним кредит в розмірі 30596 дол. США становив 148140 грн.(заява на видаччу готівки № авт./7440/а від 10.07.08), оскільки кредитні кошти позичальнику видавались в доларах США, тому в даній заяві вказувався офіційний курс НБУ по відношенню гривні до долара США. Сама ж конвертація валюти з долара США в гривню відбувалась не за курсом НБУ, а за комерційним курсом ПАТ «Укрсоцбанк», що підтверджується квитанцією № авт./7438/а від 10.07.08. Оскільки гривневий еквівалент суми кредиту становив не 148140 грн., як стверджує позивач, а 137987,96 грн., даної суми не вистачило для повної оплати залишку вартості автомобіля, тому позивач вніс на рахунок банку власні кошти в розмірі 10152,04 грн. (квитанція № авт./7442/а від 10.07.08) для подальшого перерахування останніх разом із отриманими кредитними коштами на рахунок ТОВ «Автоцентр Поділля» (меморіальний ордер № авт/7443/а від 10.07.08 ) Вартість автомобіля, на придбання якого видавався кредит, згідно рахунку- фактури № РН-000028 від 25.06.2008 року складала -164600,00 грн. На виконання умов договору № 06.3.29 від 26.06.08 (ст. 3), укладеного між ТОВ «Автоцентр поділля» та позивачем, позивач самостійно сплатив 10% вартості автомобіля в розмірі 16460,00 грн., а кредитні кошти в розмірі 30596,00 дол.США (еквівалент в гривні 137987,96 грн.) банк мав спрямувати на оплату залишку вартості авто, тому банком не зменшено розмір заборгованості на дану суму, оскільки кредитні кошти позивачем були отримані в повному обсязі та перераховані в рахунок оплати залишку вартості автомобіля (а.с. 72-75). Вказане рішення суду є преюдиційним для розгляду цієї справи та має бути обовязково враховано судом. Твердження позивача про незаконність дій банку щодо проведення валютно-обмінної операції не за офіційним курсом НБУ є безпідставним, оскільки відповідно до п. 3.5. Інструкції про порядок організації та здійснення валютно-обмінних операцій на території України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.12.2002 року № 502, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14.01.2003 р. № 21/7342 (чинною на час виникнення спірних відносин) каси банку (фінансової установи) та пункти обміну валюти здійснюють операції з купівлі та продажу іноземних валют за гривні лише за курсами, установленими в наказі (розпорядженні) про встановлення (зміну) курсів купівлі та продажу іноземних валют за гривні, що діє під час проведення цих операцій. Курси купівлі та продажу іноземних валют за гривні в касах банку, фінансової установи, в операційному залі об'єкта поштового зв'язку, у їх відокремлених підрозділах, а також у пунктах обміну валюти встановлюються щоденно до початку робочого дня згідно з наказом (розпорядженням) керівників банку, фінансової установи, національного оператора поштового зв'язку або згідно з відповідним розпорядженням заступників зазначених керівників (п. 3.1. зазначеної Інструкції ). Враховуючи викладене, банк правомірно здійснив конвертацію валюти з долара США в гривню не за офіційним курсом Національного банку України, а за комерційним курсом ПАТ «Укрсоцбанк» на день здійснення валютно-обмінної операції. Крім того, в обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на п. 7.12. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 року № 492, відповідно до якого на поточні рахунки в іноземній валюті фізичних осіб-резидентів зараховується валюта, перерахована як кредит чи позика, за умови отримання реєстраційного свідоцтва Національного банку України щодо залучення кредитів, позик в іноземній валюті. Оскільки позичальник не отримував реєстраційного свідоцтва Національного банку України щодо залучення кредитів та позик в іноземній валюті, йому могла зараховуватись лише національна валюта, перерахована банком як кредит. Однак дане посилання позивача є необґрунтованим, оскільки позивачу відкривався не поточний рахунок, а позичковий, що не суперечило вимогам чинного на той час законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України). Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року № 2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Частиною 3 ст. 10, ст.ст. 57 - 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. За приписами ч.1 ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (частина перша ст. 626 ЦК України). Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Стаття 627 ЦК України передбачає свободу договору, яка полягає в тому, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживача. Відповідно до положень ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Разом з тим, з досліджених судом доказів вбачається, що позивач при отриманні кредиту володів та усвідомлював всю надану йому інформацію щодо суті своїх кредитних зобовязань, він бажав та отримав кредит у відповідному, визначеному договором розмірі. Введення відповідачем будь яким чином позивача в оману судом не встановлено. Ознакою обману є в першу чергу умисел на введення споживача в оману, разом з тим з досліджуваних доказів не вбачається бажання відповідача ввести позивача в оману. Умови кредитного договору не є двозначними та є зрозумілими. Позивач також посилається на ч. 8 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно якої споживач має право достроково повернути споживчий кредит, у тому числі шляхом збільшення суми періодичних виплат. Якщо споживач скористався правом повернення споживчого кредиту шляхом збільшення суми періодичних виплат, встановлених в абзаці першому цієї частини, кредитодавець зобов'язаний здійснити відповідне коригування кредитних зобов'язань споживача у бік їх зменшення. З аналізу вказаної норми закону вбачається, що її застосування можливе до правовідносин з дострокового повернення суми кредиту шляхом збільшення суми періодичних платежів. Разом з тим, до досліджуваних правовідносин вказана норма до застосування не підлягає, оскільки позивач самостійно, без будь якого тиску та примусу, розуміючи, що отриманими кредитними коштами неможливо повністю сплатити вартість автомобіля, який він бажав придбати, в день отримання кредиту (однак не в рахунок його погашення) вніс в касу банку суму, якої не вистачало для придбання автомобіля 10152,04 грн., та надав розпорядження уповноваженому банку здійснити перерахунок коштів продавцю автомобіля як отриманих ним в кредит, так і його власних коштів, що внесені позивачем в касу банку, що і було вчинено (кошти перераховано). Також суд зазначає те, що на даний час розглядається справа про той самий предмет, що мав місце у справі № 2 2707/11, та між тими ж сторонами, разом з тим, підстави позову є іншими тому підстави для закриття провадження по справі визначені ст. 205 ЦПК України відсутні. Агресивна позиція позивача в судовому засіданні у його висловлюваннях, виражання на адресу суду в погрозливому тоні, безпідставні збвинувачення суду у зайнятті позиції відповідача розцінюються як тиск на суд з метою постановлення відповідного судового рішення на користь позивача. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що під час укладання кредитного договору № 050/35-793 від 10.07.2008 року відповідачем не було порушено права споживача, ним було дотримано вимоги ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів» та відповідних інструкцій Національного банку України, тому у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Оскільки судові витрати сторонами не понесені, питання про їх відшкодування не вирішується. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed