Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

07 серпня 2020 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,\~ в обґрунтування якого, послалася на таке: вона є власницею квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Квартира їй належить на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10.12.1998 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.08.2019 року. Відповідач [PERSON] , зареєстрований за зазначеною вище адресою, але тривалий час там не мешкає. Наразі позивачка не має можливості сплачувати комунальні послуги ще і за відповідача. Вважає, що відповідно до ст. 405 ЦК України може поставити питання перед судом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, через не проживання у ній понад 1 рік без поважних причин. \~ \~ \~ \~Позивачка до судового засідання не прибула, проте надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач до судового засідання не прибув, хоча була належним чином сповіщений про день та час розгляду справи, якихось заперечень суду не надав. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, отримавши згоду позивачки, суд ухвалив розглянути справу заочно з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічним засобом з підстав, визначених ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, встановив такі факти і відповідні до них правовідносини: позивачка [PERSON] є власницею квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Квартири їй належить на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10.12.1998 року (а.с.9), Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.08.2019 року (а.с.10) та договору дарування частки квартири від 06 серпня 2019 року (а.с.19-20). Відповідач [PERSON] , зареєстрований за зазначеною вище адресою, що вбачається з наданої довідки відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб ВК Первомайської міської ради Харківської області (а.с.12), але з 2015 року там не мешкає, згідно акту № 1377 від 19.08.2020 року, складеного комісією в складі майстра РІМ Кузьменко О.О., економіста по ДПР [PERSON] , сусідів [PERSON] та [PERSON] (а.с.21). Позивачка не має можливості сплачувати комунальні послуги ще і за відповідача, це і стало підставою для звернення до суду з позовом. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна та зобов`язана довести судові ті обставини, на які вона посилається, як на підтвердження своїх вимог або підтвердження своїх заперечень. \~ \~ \~ \~На думку суду, відповідач, не надавши заперечень на позовні вимоги та жодного доказу поважності не проживання в квартирі позивачки більше року, визначив для себе інше місце мешкання. Відповідно ж до ст. 405 ЦК України за особами зберігається право на житлову площу протягом 1 року, а перевищивши вказаний термін, тільки за рішенням суду його можна поновити, і те через поважність причин не проживання на житловій площі. Натомість, позивачка повністю підтвердила обґрунтованість своєї позиції, що також вбачається і з акту № 1377 від 19.08.2020 року, що в спірній квартирі відповідач тривалий час не мешкає. Тому, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особа знімається з реєстрації місця проживання внаслідок набрання чинності рішенням про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. А судом встановлено факт не проживання на спірній житловій площі відповідача без поважних причин. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved