Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-31 00:00:00

07.11.2018 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , в якій позивач просила суд винести рішення, на підставі якого: - розірвати шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що був укладений 15.08.2017 року та зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, актовий запис 147. Позовні вимоги позивач [PERSON] в мотивувальній частині позовної заяви обгрунтовує наступним. 30.12.2003 року між [PERSON] (далі-Позивач) та [PERSON] (далі-Відповідач) було укладено шлюб, у зв`язку з чим Відділом реєстрації актів громадянського стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області було внесено актовий запис №147 про укладання шлюбу та видано свідоцтво про одруження. Від спільного шлюбу Позивач та Відповідач спільних дітей не мають. Подружнє життя з Відповідачем у Позивача не склалося, оскільки Відповідач втратила інтерес до подружніх відносин, протягом тривалого часу відсутня вдома, приїздить додому лише для своєї необхідності. Що призводить до постійного з`ясування відносин та суперечок між Позивачем і Відповідачем. Між Позивачем та Відповідач немає взаєморозуміння, вони не можуть дійти спільної точки зору у спірних питаннях. Враховуючи вищезазначені обставини шлюбні відносини між Позивачем та Відповідачем не носять характеру подружніх вже протягом року. Отже, шлюбні відносини між Позивачем та Відповідачем на даний час відсутні та шлюб носить формальний характер. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Необхідно зазначити, що на сьогоднішній день збереження шлюбу між Позивачем та Відповідачем є неможливим, оскільки Позивач ні за яких умов не буде проживати однією сім`єю з Відповідачем. Подальше спільне життя Позивача і Відповідача як подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам Позивача, оскільки проживання в спільному шлюбі є безперспективним з точки зору подальших шлюбних стосунків між Позивачем та Відповідачем. Отже, є неможливим збереження шлюбу між Позивачем та Відповідачем, який у разі надання Позивачу та Відповідачу судом строку на примирення, все одно не буде збережено. З питання щодо виховання та проживання дітей спору немає, оскільки спільних дітей у Позивача та Відповідача немає. Також між Позивачем та Відповідачем відсутній спір щодо спільного майна. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивачу відомо, що відповідно до ст. 106 Сімейного кодексу України за взаємною згодою подружжя шлюб може бути розірваний органом державної реєстрації актів цивільного стану за заявою подружжя, яке не має дітей. Однак, Відповідач не згоден подати разом з Позивачем спільну заяву про розірвання шлюбу. Враховуючи вищезазначені норми Сімейного кодексу України Позивач має право з власної ініціативи звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу, у разі якщо Відповідач не бажає розривати шлюб за спільною заявою. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved