Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

07 лютого 2017 року позивач звернувся з позовною заявою до відповідача, в якій просить в порядку поділу майна подружжя визнати за ним та відповідачем право власності на ? частку квартири № 5, розташованої у будинку № 12-Б по вул. Корольова у м. Чернігові, за кожним. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила задовольнити, представник відповідача не заперечував проти задоволення позову. Сторони до суду не зявилися, про час і місце розгляду справи оповіщені, про причини неявки не повідомили. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 17 лютого 2001 року, який розірвано заочним рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 березня 2014 року. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 28.04.2011, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №684, та за нотаріального посвідченою згодою [PERSON], придбала квартиру № 5 в будинку № 12- Б по вул. Корольова в м. Чернігові. Право власності [PERSON] на спірну квартиру також підтверджується інформаційною довідкою КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 08.02.2017 №423, витягом про державну реєстрацію прав від 20.05.2011 №30030479, інформаціною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна №79581419 від 03.02.2017. Відомості у Єдиному державному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек щодо даної квартири відсутні. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо), самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з частиною першою ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до частини першої ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю сторін, а тому підлягає поділу. У звязку із задоволенням позову, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути 829 грн 71 коп. судового збору.

Outcome: approved