Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

08 жовтня 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ № 10023/0349 1-а типу філії - Черкаського обласного відділення АТ «Ощадбанк» про розірвання кредитного договору № 14186 від 27.05.2010 року з 14 березня 2013 року з моменту винесення рішення в цивільній справі № 2-1089/11, 2/705/39/13. у зв'язку з істотною зміною обставин на підставі ст. 652 ЦК України. Відповідач АТ «Ощадбанк» в особі ТВБВ № 10023/0349 1-а типу філії - Черкаського обласного відділення АТ «Ощадбанк» подав суду письмові заперечення проти позову, в яких просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у зв'язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю (а.с.29-31). Відповідач АТ «Ощадбанк» 18.11.2013 року подав зустрічний позов про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 14186 від 27.05.2010 року в загальній сумі 421 768,88 грн., яка утворилася станом на 15 листопада 2013 року (а.с. 40-42). Ухвалою суду від 18.11.2013 року вимоги за зустрічним позовом були об'єднані в одне провадження з первісним позовом. 05 березня 2014 року АТ «Ощадбанк» подав клопотання про залучення співвідповідача за зустрічним позовом - [PERSON], і збільшення розміру позовних вимог - до 432 478,63 грн. (а.с. 117-118). У судовому засіданні 05 березня 2014 року ухвалою суду, яка була занесена до журналу судового засідання, вказане клопотання було задоволене частково: до у часті в справі був залучений в якості співвідповідача [PERSON] та прийняті до розгляду збільшені позовні вимоги за зустрічним позовом; у прийнятті до розгляду клопотання в частині зміни підстав зустрічного позову - укладення між банком та [PERSON] договору поруки № 14186 від 27.05.2010 року - відмовлено. Позивач за первісним позовом [PERSON] заперечила проти зустрічного позову і просила відмовити в його задоволені у зв'язку з тим, що банк вже скористався своїм правом на дострокове стягнення за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; з кредитного договору не можна встановити, коли було порушене [PERSON] зобов'язання зі сплати чергової частини боргу і тому не виникло право дострокового стягнення всієї суми за кредитним договором; кредитний договір внаслідок взаємного невиконання зобов'язань сторін фактично припинив свою дію з 16 травня 2013 року, з моменту набрання законної сили рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 16.05.2013 року (а.с. 109-113). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] підтримав первісний позов відповідно до викладених в ньому обставин та просив задовольнити позовні вимоги повністю. Додатково пояснив, що під «припиненням» договору в прохальній частині позовної заяви мається на увазі розірвання кредитного договору відповідно до положень ст. 652 ЦК України, з дня набрання законної сили рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 16.05.2013 року. [PERSON] як представник відповідачів за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення зустрічного позову АТ «Ощадбанк» про стягнення з них солідарно боргу за кредитним договором станом на 03.03.2014 року у зв'язку з безпідставністю та незаконністю таких вимог банку, надавши суду письмові пояснення на зустрічну позовну заяву (а.с. 109-113). Представник АТ «Ощадбанк» Полова Н.С. в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову [PERSON], оскільки позивачем не доведено наявність передбачених законом необхідних і достатніх підстав для розірвання кредитного договору. І просила задовольнити зустрічний позов до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки рішення апеляційного суду Черкаської області від 16.05.2013 року в цивільній справі № 2-1089/11 про звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить [PERSON], на час судового розгляду даної справи не виконане, борг за кредитним договором ані позичальник [PERSON], ані поручитель [PERSON] не сплатили. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши документи, подані ними в якості письмових доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Також статті 15, 16 ЦК України містять норми про те, що особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Здійснюючи правосуддя, суд, відповідно до ст. 4 ЦПК України, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі статтями 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. При цьому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 16 травня 2013 року за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний Банк України» на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14 березня 2013 року в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний Банк України» до [PERSON], треті особи: [PERSON], Уманська міська державна нотаріальна контора Черкаської області, про звернення стягнення на предмет іпотеки (справа № 2-1089/11 в суді першої інстанції) встановлені такі обставини, що не підлягають доказуванню при розгляді цієї справи: - 27 травня 2010 року між ВАТ «Державний Ощадний банк України» та [PERSON] був укладений кредитний договір за № 14186, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 300 000,00 гривень зі сплатою 26 % річних за користування кредитом. Відповідно до умов кредитного договору боржник взяла на себе зобов'язання: до 25 числа кожного місяця, починаючи з червня 2010 року, проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 2 778 гривень та сплачувати проценти, нараховані банком на залишок заборгованості по кредиту, а у випадку неналежного виконання зобов'язань на першу вимогу банку достроково повернути кредит з одночасною сплатою відсотків, штрафних санкцій та інших платежів. - взяті на себе зобов'язання Банк виконав у повному обсязі, та надав [PERSON] в користування кошти відповідно до заяви на видачу готівки № 2767 від 02.06.2010 року; - [PERSON] взяті на себе зобов'язання в повному об'ємі не виконала і на час розгляду справи має заборгованість 352 170,15 грн. в тому числі штрафні санкції, а саме: сума кредиту - 288 871,74 грн., з яких прострочений кредит в сумі 63 877,74 грн., нараховані та не сплачені відсотки по кредиту в сумі 50 673,33 грн. станом на 02.09.2012 року, нарахована пеня станом на 17.09.2012 року в сумі 1 684,03 грн. (а.с. 4-6). Згідно з названим рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 16 травня 2013 року були задоволені позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний Банк України» до [PERSON] і було звернуто стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок № 59 по вул. Павлова в м. Умані Черкаської області та земельну ділянку, площею 0,0490 га за тією ж адресою, які належать [PERSON], в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором за № 14186 від 27 травня 2010 року, укладеним між ВАТ «Державний ощадний Банк України» та [PERSON] в сумі 352 170 грн. 15 коп. станом на 17 вересня 2012 року, яка складається: з суми кредиту 288 871,74 грн., з яких прострочений кредит в сумі 63 877,74 грн., нараховані та не сплачені відсотки по кредиту в сумі 50 673,33 грн. станом на 02.09.2012 року, нарахована пеня в сумі 1 684,03 грн. Позивач [PERSON] обґрунтовує позовну вимогу про розірвання кредитного договору № 14186 від 27 травня 2010 року, укладеного нею з ВАТ «Державний ощадний банк України», посиланням на істотну зміну обставин, якими вона керувалася на час укладення вказаного договору. Такими істотними обставинами, які змінилися для неї з 2011 року, позивач називає зменшення розміру її доходу від підприємницької діяльності з приблизно 10 тисяч гривень на місяць до мінімальної заробітної плати, скорочення кількості клієнтів, що користувалися її послугами з бухгалтерського обліку та аудиту, через незалежні від неї обставини: наявність затяжної економічної кризи, зміни законодавчих актів, які глобальним чином вплинули на економіку, зокрема, на здійснення підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування. На підтвердження своїх доходів за період з березня 2013 року до серпня 2013 року позивач надала довідки про доходи з трьох товариств, де вона працевлаштована, - доходи були нараховані в загальній сумі 1 495 грн. на місяць (а.с. 13-15). Інших джерел доходів у позивача, з її слів, не має. Спроби позивача домовитися з банком про зміну умов договору були безуспішними. Нормами статті 652 ЦК України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв'язку з виконанням цього договору. Позивачем [PERSON] не надано суду доказів суттєвої зміни її матеріального стану - зміни розміру отримуваних нею доходів - за період з 2010 року по 2013 рік, та не підтверджена відсутність інших джерел доходів, окрім зазначених в позовній заяві, шляхом надання відповідної довідки про джерела та суми доходів з державної податкової інспекції за 2010- 2013 роки; не підтверджено, що її доходи зменшилися внаслідок зміни законодавства України, яке регулює питання податків, порядку здійснення підприємницької діяльності. Кредитний договір зі сторони відповідача - АТ «Ощадбанк» - виконаний в повному обсязі: [PERSON] отримала 02.06.2010 року кошти в сумі 300 тисяч гривень. Позивач не обґрунтував і не довів належними і допустимими доказами, що виконання умов кредитного договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону (позивача [PERSON].) того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно з ч. 3 ст. 653 ЦК України якщо договір розривається у судовому порядку, зобов'язання припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну договору законної сили, тому вимога позивача розірвати кредитний договір з дати набрання законної сили рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 16 травня 2013 року є незаконною. Посилання представника позивача [PERSON] на ті обставини, що чоловік позивача [PERSON] після укладення кредитного договору захворів на тяжку хворобу (а.с. 165-168), яку позивач не могла передбачити і яка потребує від неї додаткових витрат на лікування [PERSON], суд не бере до уваги при прийнятті рішення, оскільки позовні вимоги були заявлені з інших підстав, а про наявність названих обставини представник заявив після початку розгляду справи по суті (ч. 1 ст. 11, ч. 2 ст. 31 ЦПК України). На підставі наведеного вище, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до АТ «Ощадбанк» про розірвання кредитного договору № 14186 від 27 травня 2010 року, укладеного між ними, є необгрунтованими, недоведеними та суперечать закону, і тому не підлягають задоволенню повністю. При прийнятті рішення щодо позовних вимог АТ «Ощадбанк» до [PERSON], [PERSON] за зустрічним позовом, суд, окрім наведених вище обставин, також виходить з таких обставин та мотивів. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтями 1049, 1054 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Рішення Апеляційного суду Черкаської області від 16 травня 2013 року станом на день ухвалення рішення в цій справі в частині погашення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить [PERSON], не виконане, що визнали представники сторін в судовому засіданні та про що свідчать документи виконавчого провадження № 38457104, надані представником відповідачів [PERSON] (а.с. 11-12, 17,25-27). Виходячи з положень ч. 1 ст. 20 ЦК України, статті 3, 4 ЦПК України право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором, належить виключно позивачу. Враховуючи положення ст. 543 ЦК України про право кредитора вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо, і про те, що солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі, АТ «Ощадбанк» має право висувати вимоги до позичальника [PERSON] до того часу, поки заборгованість за кредитним договором не буде погашена повністю, або позичальником, або за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки. Після набрання вказаним вище рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 16 травня 2013 року законної сили, позичальник [PERSON] належним чином свої зобов'язання за кредитним договором № 14186 від 27 травня 2010 року, укладеним з ВАТ «Державний ощадний банк України», не виконувала, внаслідок чого на час розгляду справи має заборгованість в загальній сумі 432 478,63 грн., яка складається з: суми кредиту 288 871,74 грн., заборгованості за нарахованими та не сплаченими процентами за період з серпня 2010 року по 16.05.2013 року в сумі 101 098,37 грн. (з 16.05.2013 року припинено нарахування відсотків), нарахована пеня за несвоєчасну сплату кредиту за період з 25.05.2012 року по 21.02.2014 року в сумі 42 508,52 грн. (а.с.125-147,164). Згідно з наданою АТ «Ощадбанк» історією рахунку [PERSON] 30.05.2014 року на погашення заборгованості за простроченими процентами була перерахована сума 842,28 грн. і залишок нарахованих і несплачених процентів станом на 30.05.2014 року становить 100 252,23 грн.(а.с. 175). Кредит АТ «Ощадбанк» був наданий [PERSON] на споживчі цілі - п. 1.2 кредитного договору. Відповідно до п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 № 1023-XII (з наступними змінами) кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Враховуючи, що у письмових поясненнях від 14.02.2014 року представник відповідача [PERSON] посилається на сплив позовної давності, і зустрічний позов АТ «Ощадбанк» був поданий до суду 18.11.2013 року, то пеня, нарахована за несвоєчасну сплату кредиту, підлягає стягненню в сумі 36 825,58 грн., нарахованій за період з 18.11.2012 року до 21.02.2014 року, а за період з 25.05.2012 року до 17.11.2012 року нарахована пеня стягненню не підлягає. Зустрічний позов АТ «Ощадбанк» (а.с. 40-42) не містить посилань на обставини (підстав позову), які б вказували на наявність у відповідача [PERSON] зобов'язань перед банком щодо сплати заборгованості, яка виникла у позичальника за кредитним договором № 14186 від 27 травня 2010 року, укладеним між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON], тому позовні вимоги за зустрічним позовом до відповідача [PERSON] не підлягають задоволенню повністю. Враховуючи встановлені судом обставини, наведені вище, зустрічний позов АТ «Ощадбанк» підлягає задоволенню частково, а саме: сума заборгованості за кредитним договором № 14186 від 27 травня 2010 року, яка наявна та підтверджена на день ухвалення рішення, в розмірі 425 949 (чотириста двадцять п'ять тисяч дев'ятсот сорок дев'ять) гривень 58 коп. - заборгованість по тілу кредиту в сумі 288 871,74 грн. станом на 21.02.2014 року; заборгованість за нарахованими та не сплаченими процентами в сумі 100 252,23 грн. станом на 30.05.2014 року; пеня в сумі 36 825,58 грн. за період з 18.11.2012 року до 21.02.2014 року, - підлягає стягненню з відповідача [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. АТ «Ощадбанк» сплатило судовий збір у максимальному розмірі - в сумі 3 441,00 грн., один відсоток від суми позовних вимог банку, що підлягають задоволенню, становить більше, ніж 3 441,00 грн., тому суд стягує з [PERSON] на користь АТ «Ощадбанк» витрати на сплату судового збору в повному обсязі. На підставі наведеного вище,

Outcome: partial