Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

09.07.2020 позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання договорів дарування недійсними та просить визнати недійсним договір дарування 1/3 частки квартири [ADDRESS] укладений між [PERSON] та [PERSON] 15.02.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Матвієнко Оксаною Василівною, зареєстрований в реєстрі за № 241 та визнати недійсним договір дарування Ѕ частини квартири [ADDRESS] укладений між [PERSON] та [PERSON] 11.09.2017 року посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Матвієнко Оксаною Василівною, зареєстрований в реєстрі за № 1953 та вирішити питання розподілу судових витрат. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 2 жовтня 2013 року надав [PERSON] грошову суму у розмірі 181000,00 грн., що в еквіваленті становило 22625 доларів США в борг, про що [PERSON] склала розписку, за якою зобов`язалась повернути борг не пізніше 31 грудня 2014 року по комерційному курсу продажу доларів США, але добровільно кошти не повернула. 06 січня 2016 року позивач направив на адресу [PERSON] вимогу про виплату боргу у розмірі 22625 доларів США, проте, [PERSON] борг своєчасно не повернула, вимогу про виплату боргу не виконала, що змусило [PERSON] звертатись за захистом своїх прав до суду. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 листопада 2017 року у справі № 750/5847/17 було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість у розмірі 829 272 грн. 64 коп. та 8 000 грн. судового збору, а всього 837 272 грн. 64 коп. Під час здійснення перевірки майна боржника в межах виконавчого провадження було встановлено, що 01 вересня 2017 року, тобто під час судового провадження відповідач [PERSON] уклала договір дарування зі своїм чоловіком [PERSON] , з яким перебуває у зареєстрованому шлюбі, за яким подарувала йому житловий будинок [ADDRESS] апеляційного суду від 02 січня 2020 року у справі № 750/37/19 було визнано недійсним договір дарування житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 35,3 кв.м, житловою площею 19,2 кв.м з надвірними будівлями та спорудами, укладений між [PERSON] та [PERSON] 01 вересня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Матвієнко Оксаною Василівною, зареєстрований в реєстрі за №1861. Постановою Верховного Суду від 07.04.2020 року залишено без змін постанову Чернігівського апеляційного суду від 02.01.2020 року у справі № 750/37/19. З отриманих позивачем відомостей з`ясувалось, що боржниця [PERSON] після отримання від [PERSON] вимоги від 06 січня 2016 року про виплату боргу у розмірі 22625 доларів США, будучи обізнаною про можливе стягнення з неї на користь [PERSON] заборгованості у сумі 22625 доларів США, 15 лютого 2016 року подарувала своїй донці [PERSON] , на підставі договору дарування 1/3 частки квартири [ADDRESS] , яка належала їй на праві власності на момент виникнення боргу та настання часу його повернення та 11 вересня 2017 року подарувала своєму синові [PERSON] на підставі договору дарування 1/2 частини квартири [ADDRESS] , яка належала їй на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, отриманого 01 вересня 2017 року. В обох зазначених правочинах щодо дарування [PERSON] нерухомого майна, належного їй на праві власності, своїм дітям донці [PERSON] та сину [PERSON] , вбачається схема правочину націленого на мету збереження цього майна та убезпечення від звернення виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення з неї грошових коштів на користь [PERSON] , яка повністю схожа зі схемою правочину за договором дарування своєму чоловікові [PERSON] будинку [ADDRESS] , який судом у цивільній справі № 750/37/19 за позовом [PERSON] було визнано недійсним. В зв`язку з чим просив визнати недійсними договори дарування частин квартир. Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи сповіщались в установленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили. Представник відповідачів подав до суду письмовий відзив на позовну заяву в якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки вважає, що позивачем не надано жодного доказу фіктивності оспорюваного договору дарування на користь [PERSON] , який було укладено до винесення рішення суду щодо стягнення заборгованості, також зазначив, що в діях [PERSON] відсутня недобросовісна поведінка щодо приховування своїх активів шляхом укладення фіктивних правочинів. Крім того, вказав про те, що триває виконавче провадження та з [PERSON] постійно йде утримання грошових коштів та загалом вже стягнуто 151506,19 грн. в рахунок погашення заборгованості. Треті особи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи сповіщались в установленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили. Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав. Судом встановлено, що позивач 2 жовтня 2013 року надав [PERSON] грошову суму у розмірі 181000,00 грн., що в еквіваленті становило 22625 доларів США в борг, про що [PERSON] склала розписку, за якою зобов`язалась повернути борг не пізніше 31 грудня 2014 року по комерційному курсу продажу доларів США, але добровільно кошти не повернула. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 листопада 2017 року у справі № 750/5847/17 було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість у розмірі 829 272 грн. 64 коп. та 8 000 грн. судового збору, а всього 837 272 грн. 64 коп.(а.с. 14). 13 грудня 2017 року судом виданий виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості у розмірі 829 272 грн. 64 коп. та 8 000 грн. судового збору, а всього 837 272 грн. 64 коп. на підставі якого приватним виконавцем Палігіним О.П. відкрито виконавче провадження № 55628944 та постановою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно. Постановою Чернігівського апеляційного суду від 02 січня 2020 року у справі № 750/37/19 було визнано недійсним договір дарування житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 35,3 кв.м, житловою площею 19,2 кв.м з надвірними будівлями та спорудами, укладений між [PERSON] та [PERSON] 01 вересня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Матвієнко Оксаною Василівною, зареєстрований в реєстрі за №1861 (а.с. 17-23). Постановою Верховного Суду від 07.04.2020 року залишено без змін постанову Чернігівського апеляційного суду від 02.01.2020 року у справі № 750/37/19 (а.с. 27-36). 15 лютого 2016 року було укладено договір дарування 1/3 частки квартири, який був посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Матвієнко Оксаною Василівною, зареєстрований в реєстрі за № 241, на підставі договору дарування [PERSON] подарувала [PERSON] 1/3 частки квартири [ADDRESS] , яка належала їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, (а.с. 39-41). 11 вересня 2017 року було укладено договір дарування Ѕ частки квартири, який був посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Матвієнко Оксаною Василівною, зареєстрований в реєстрі за № 1953, на підставі договору дарування [PERSON] подарувала [PERSON] 1/2 частину квартири [ADDRESS] (а.с. 74-75), Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований не реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставив правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань: приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частий першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. Згідно з частиною першою статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (частина перша статті 718 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (частина перша статті 722 ЦК України). Позивач посилаючись на правову позицію висловлену Великою Палатою Верховного Суду у справі №369/11268/16-ц, залишає поза увагою, що вказаний висновок Верховного Суду не надає право безспірного визнання будь-яких безоплатних правочинів укладених боржником під час існування безспірної або ймовірної заборгованості. Як зазначено в постанові Верховного Суду від 24.07.2019 у справі 405/1820/17 угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Також в зазначеному рішенні вказується, що поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності. [PERSON] разом зі своїми батьками - [PERSON] та [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право власності від 07.07.2004 (а.с. 73). [PERSON] фактично проживала у квартирі разом з батьками та була зареєстрована в ній з моменту народження та продовжує проживати в ній і на сьогоднішній день, що підтверджується довідкою про реєстрацію та копією паспорта з відміткою про прописку (а.с.90,94). [PERSON] фактично на час дарування здійснювала утримання вказаного житла, зокрема робила ремонт, сплачувала за комунальні послуги (а.с. 96-97). Таким чином, суд приходить до висновку, що відсутні обставини та факти, які б вказували на недобросовісність дій або на фіктивність договору дарування 1/3 частини квартири за адресою [ADDRESS] на користь [PERSON] . Право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] 01.09.2017 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] . Відповідно до довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 13.07.2020 року № 3270 в квартирі по [ADDRESS] станом на 12.07.2020 зареєстровані - [PERSON] та [PERSON] (а.с 111). Крім того, позивач здійснювала погашення заборгованості, що підтверджує відповідною відомістю (а.с. 77) та на сьогоднішній день триває виконавче провадження та постійно здійснюється утримання суми заборгованості з пенсії, відбулась реалізація іншого нерухомого майна та загалом вже стягнуто 151506,19 грн. в рахунок погашення заборгованості, що підтверджується листом приватного виконавця Палігін О.П. (а.с. 114). Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання недійсними договору дарування 1/3 частки квартири [ADDRESS] укладений між [PERSON] та [PERSON] 15.02.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Матвієнко Оксаною Василівною, зареєстрований в реєстрі за № 241 та договору дарування 1/2 частини квартири [ADDRESS] укладений між [PERSON] та [PERSON] 11.09.2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Матвієнко Оксаною Василівною, зареєстрований в реєстрі за № 1953 з підстав зазначених позивачем, оскільки вказані правочини були вчинені до постановлення судового рішення про стягнення заборгованості з відповідача, а тому слід відмовити в задоволенні позову з підстав заявлених позивачем.

Outcome: dismissed