Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

08.07.2014 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 8500 гривень, неустойку у розмірі подвійної плати за користування бетонозмішувачем з 23.05.2014 року до фактичного виконання зобов'язання та судові витрати. В обґрунтуванні своїх вимог позивач вказав на те, що 19 травня 2014 року між ним та відповідачем був укладений та підписаний договір оренди та акт прийому-передачі майна до договору оренди від 19 травня 2014 року про передачу у тимчасове платне користування, із розрахунку 100 (сто ) гривень на день, строком на три дні з 19.05.2014 року по 22.05.2014 року бетонозмішувач вартістю 8500,00 гривень. У порушення умов вищевказаного договору, відповідач 22.05.2014 року не повернув належне позивачу майно та не сплатив грошові кошти за користування бетонозмішувачем. У зв'язку з чим, він вимушений звернутися до суду для захисту своїх порушених прав. У судове засідання позивач не з'явився, надав заяву, в якій позовні вимоги просив задовольнити, а також не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно ч. 1 ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. У відповідності до ст. 390 ЦК України, власник майна має право вимагати від особи, яка знала або могла знати, що вона володіє майном незаконно (недобросовісного набувача), передання усіх доходів від майна, які вона одержала або могла одержати за весь час володіння ним. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). За змістом ст. ст. 762, 763 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договір найму укладається на строк, встановлений договором, а якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. В судовому засіданні встановлено, що 19 травня 2014 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений та підписаний договір оренди та акт прийому-передачі майна до договору оренди від 19 травня 2014 року про передачу у тимчасове платне користування, із розрахунку 100 (сто ) гривень на день, строком на три дні з 19.05.2014 року по 22.05.2014 року бетонозмішувач вартістю 8500,00 гривень. У порушення умов вищевказаного договору, відповідач 22.05.2014 року не повернув належне позивачу майно та не сплатив грошові кошти за користування бетонозмішувачем. У зв'язку з тим, що відповідач не повернув позивачу належне йому майно, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 8500,00 гривень - вартість бетонозмішувача. Крім того, враховуючи те, що друга вимога позивача є абстрактною та не містить чітко вказаної суми, яку необхідно стягнути, суд вважає за можливе відмовити позивачу в цій частині. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 18.12.2009 року ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій статтею 215 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial