Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

07 липня 2017 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Обслуговуючого кооперативу «Липинського-4» про визнання недійсною угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30 березня 2016 року між позивачем та відповідачем було підписану угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог за договором про пайову участь у будівництві житлового будинку від 01 березня 2016 року де [PERSON] був кредитором, а ОК «Липинського-4» було боржником при виконанні грошового зобовязання в сумі 1\~062\~428,00 грн., а також на підставі договору від 02 жовтня 2006 року де [PERSON] є боржником, а ОК «Липинського-4» є кредитором при виконанні грошового зобовязання в сумі 1\~062\~428,00 грн. Позивач зазначає, що дійсно 02 жовтня 2015 року між ОК «Липинського-4» (замовник), фізичною особою-підприємцем [PERSON] (виконавець) та ТзОВ «Західелектромонтаж» (генеральний підрядник) було укладено договір про виконання підрядних робіт зі влаштування стяжки підлоги в будинку за адресою м.Луцьк, вул. Липинського, 4. Позивач повністю виконав взяті на себе зобовязання, а саме виконав відповідні будівельні роботи, що підтверджується підписаною між сторонами довідкою про вартість виконаних робіт за формою КБ-3. Загальна вартість робіт становила 1\~062\~428,00 грн. Однак відповідач у справі не зміг розрахуватися за виконані роботи, а тому запропонував варіант із забезпечення виконання даного грошового зобовязання шляхом передачі майнових прав на квартиру, а потім, після її реалізації реальному покупцю, оплату заборгованості провести безготівкових шляхом. Оскільки, як зазначив відповідач, реальних грошових коштів у нього не було, так само як і можливості зареєструвати право власності на квартиру та оформити її іпотеку у нотаріуса, йому було запропоновано підписати договір про пайову участь у будівництві житлового будинку, формально закріпивши квартиру за собою. Проект цього договору про пайову участь у будівництві житлового будинку (без зазначення дати та реальності настання правових наслідків) був підписаний позивачем як фізичною особою, а не фізичною особою-підприємцем. Позивач зазначає, що він жодного разу не сплачував пайові внески за підписаним договором, оскільки не бажав реальності настання правових наслідків за ним, він не є ні членом ОК «Липинського-4», ні його учасником. Посилаючись на вищевикладене позивач просить суд визнати недійсною угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог від 30 березня 2016 року між [PERSON] та Обслуговуючим кооперативом «Липинського-4» (а.с.6). Позивач у письмовій заяві від 07 грудня 2016 року просить суд задовольнити позовні вимоги, а справу слухати за його відсутності. Відповідач у письмовій заяві від 02 листопада 2017 року відповідач повідомив суд, що йому зрозумілий зміст позовних вимог, проти їх задоволення кооператив не заперечує та просить суд слухати справу за відсутності його представника. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, з наступних підстав. Судом встановлено, що 02 жовтня 2015 року між ОК «Липинського-4» (замовник), фізичною особою-підприємцем [PERSON] (виконавець) та ТзОВ «Західелектромонтаж» (генеральний підрядник) було укладено договір про виконання підрядних робіт зі влаштування стяжки підлоги в будинку за адресою м. Луцьк, вул. Липинського, 4 (а.с.9-10). Позивач повністю виконав взяті на себе зобовязання, а саме виконав відповідні будівельні роботи, що підтверджується підписаною між сторонами довідкою про вартість виконаних робіт за формою КБ-3, а також актом приймання-виконання будівельних робіт. Загальна вартість робіт становила 1\~062\~428,00 грн. (а.с.11-13). Також як слідує з матеріалів справи, сторонами був підписаний договір про пайову участь у будівництві житлового будинку, однак без зазначення дати його підписання. За умовами цього договору пайовик (позивач) сплачує пайові внески за будівництві двокімнатної квартири будівельний №43, загальною площею 87,98 кв.м. на девятому поверсі в багатоквартирному житловому будинку №4 по вулиці Липинського в місті Луцьку, а забудовник (ОК «Липинського-4) зобовязувався побудувати багатоквартирний житловий будинок та після здачі його в експлуатацію передати вказану квартиру у власність пайовику (п.1.1.) На час укладання цього договору пайові внески складають 1\~055\~760,00 грн. та 6\~668,00 грн. за будівництво балкону, що разом становить 1\~062\~428,00 грн. (п.2.3). Пайова учать здійснюється шляхом внесення коштів на розрахунковий рахунок забудовника (п.3.1) (а.с.14-15). Як слідує з матеріалів справи, позивач пайовий внесок не сплачував, засновником або членом Обслуговуючого кооперативу «Липинського-4» не є. Судом встановлено, що 30 березня 2016 року між [PERSON] та Обслуговуючого кооперативу «Липинського-4» було підписану угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог договором про пайову участь у будівництві житлового будинку від 01 березня 2016 року де [PERSON] був кредитором, а ОК «Липинського-4» було боржником при виконанні грошового зобовязання в сумі 1\~062\~428,00 грн., а також на підставі договору від 02 жовтня 2006 року де [PERSON] є боржником, а ОК «Липинського-4» є кредитором при виконанні грошового зобовязання в сумі 1\~062\~428,00 грн. (а.с.7-8) Надаючи правову оцінку вищенаведеній угоді, суд зазначає наступне. Згідно із ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, в тому числі установлених частиною 5 ст. 203 цього Кодексу, зокрема, у зв'язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства. Частиною пятою статті 203 ЦК України визначено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як слідує зі змісту пояснень позивача, сторони не бажали настання реальних правових наслідків за угодою про зарахування зустрічних однорідних вимог від 30 березня 2016 року, а підписали її для забезпечення виконання зобовязання за договором підряду від 02 жовтня 2015 року, оскільки кооператив не мав будь-яких коштів для сплати заборгованості, та зареєстрованого майна для надання його в заставу (іпотеку). Крім того, як слідує з матеріалів справи, позивач не був ні членом кооперативу, ні його учасником або засновником, не сплачував пайові внески за договором про пайову участь у будівництві та не мав наміру їх сплачувати. Вказані обставини не заперечується відповідачем, який у письмовій заяві фактично визнав позовні вимоги. Частиною четвертою статті 174 ЦПК України визначено, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. На думку суду, враховуючи пояснення сторін, а також їхню позицію, яка зводиться до того, що угода про зарахування зустрічних однорідних вимог від 30 березня 2016 року між [PERSON] та Обслуговуючим кооперативом «Липинського-4» не була спрямована на реальне настання правових наслідків, суд дійшов висновку, що вказану угоду слід визнати недійсною. На підставі наведеного та

Outcome: approved