Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-03 00:00:00

07 квітня 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності на 1/2 частину спільного сумісного майна, набутого за час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. В обґрунтування позову посилається на те, що з початку січня 2009 року разом з [PERSON] стала проживати однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. Разом мешкали в будинку, який належить їй та розташований за адресою: [ADDRESS] , до листопада 2018 року. В подальшому вирішили переїхати до будинковолодіння батьків [PERSON] , розташованого по [ADDRESS] , де проживали до дня смерті [PERSON] . За час сумісного проживання вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, побут, взаємні права та обов`язки, піклувалися один про одного. Планували в кінці 2020 року зареєструвати шлюб, але [INFO] [PERSON] помер. Всі заходи пов`язані з його похованням взяла на себе. За час спільного проживання з [PERSON] без реєстрації шлюбу ними був придбаний на початку вересня 2009 року автомобіль марки ВАЗ 211540, 2009 року випуску, двигун об`ємом 1596 куб.см., паливо бензин, номер шасі (рами, кузова) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , право власності на який за спільним погодженням оформлено на [PERSON] . Оскільки необхідної суми для здійснення такої покупки у них не було, тому взяли кредит у ВАТ «Фольксбанк», який виплачували із спільного сімейного бюджету, так як вона також працювала та отримувала заробітну плату. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з вищевказаного автомобіля та іншого майна, на яке вона не претендує. В грудні 2020 року звернулася до Шепетівської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в зв`язку з тим, що вона не перебуває в зареєстрованому шлюбі з померлим та рекомендував звернутися до суду. Разом з тим, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулася його донька [PERSON] , з якою намагалася домовитися щодо спадкування зазначеного автомобіля. Однак всі пропозиції позивача були відхилені [PERSON] . А тому, просить суд встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, а саме [PERSON] , який помер [INFO] , з [PERSON] у період з січня 2009 року по 13.10.2020 року та визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля марки «ВАЗ 211540», державний реєстраційний номер [NUMBER] , що є спільним сумісним майном, набутим за час проживання з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 квітня 2021 року відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 11 год. 00 хв. 14 травня 2021 року. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 травня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14 год. 30 хв. 26 травня 2021 року, в якому оголошено перерву до 14 год. 00 хв. 04 червня 2021 року. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні 26.05.2021 року позов підтримали з підстав викладених у ньому, просили його задовольнити. В подальшому в судове засідання не з`явились, подали заяви про завершення розгляду справи у їх відсутність, позов підтримали в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні 26.05.2021 року позов не визнала, зазначивши, що позивач не проживала однією сім`єю як чоловік та жінка разом з її померлим батьком [PERSON] , спільного бюджету та господарства не вели, час від часу зустрічалися, а тому позов не визнає та просить суд відмовити у його задоволенні. В подальшому в судове засідання не з`явилась, подала заяву про завершення розгляду справи у її відсутність, просила у задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення позивача та його представника, відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку позов задовольнити з огляду на таке. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з січня 2009 року проживали однією сім`єю як чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство за адресою [ADDRESS] . Вказане стверджується даними акту про спільне проживання від 20.10.2020 року, затвердженого головою квартального комітету №8 Ужбаєвою П.І. Відповідно до акту від 22.10.2020 року, складеного комісією та затвердженого старостою сіл Городище та Пашуки [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , проживала без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , з листопада 2018 року по 13 жовтня 2020 року і вела спільне господарство з [PERSON] . Вказане також підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . За час спільного проживання та ведення спільного господарства [PERSON] з [PERSON] без реєстрації шлюбу на початку вересня 2009 року був придбаний автомобіль (в розстрочку) марки VAZ 211540, 2009 року випуску, сірого кольру, двигун об`ємом 1596 куб.см., паливо бензин, номер шасі (рами, кузова) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , власником якого значиться [PERSON] , вартість якого станом на 05.04.2021 року становить 98400 грн. Зазначене стверджується даними кредитного договору №KF54003 від 02.09.2009 року укладеного між ВАТ «Фольксбанк» та [PERSON] , додатку №1 до кредитного договору №KF54003 від 02.09.2009 року, даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , довідкою про вартість майна від 05.04.2021 року, виданою ПП [PERSON] . Згідно кредитного договору №KF54003 від 02.09.2009 року [PERSON] надано грошові кошти в розмірі 20000 грн. для придбання автомобіля VAZ 211540, 2009 року випуску, строком на 4 роки, з встановленням останнього платежу по залишку заборгованості терміном не пізніше 30.08.2013 року. Вказаний кредит [PERSON] та [PERSON] виплачували зі спільного бюджету, оскільки позивач працює у філії «Шепетівське ДЕД» ДП «Хмельницький облавтодор» ПАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»» у режимі ненормованого робочого часу та з січня 2009 року по листопад 2020 року має постійний дохід, що стверджується довідками про доходи [PERSON] від 09.12.2020 року. Судом також встановлено, що [INFO] [PERSON] помер в с. Пашуки Шепетівського району Хмельницької області, що стверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15.10.2020 року, виданого виконавчим комітетом Судилківської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області. Згідно довідки №1596 від 16.10.2020 року, виданої виконавчим комітетом Судилківської сільської ради, [PERSON] була заявником при реєстрації смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Заходи пов`язанні із похованням [PERSON] проводила також [PERSON] за власні кошти, що стверджується даними накладних від 13.10.2020 року, від 14.10.2020 року та даними довідки №667 від 23.10.2020 року, виданої виконавчим комітетом Судилківської сільської ради. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, в тому числі і на вищевказаний автомобіль. Тому [PERSON] звернулась до Шепетівської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Згідно спадкової справи №196/2020 із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулись донька померлого [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до повідомлення №764/01-16 від 18.12.2020 року завідувача Шепетівської районної державної нотаріальної контори Оскаєвої Л.О. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, оскільки [PERSON] не перебуває в зареєстрованому шлюбі зі спадкодавцем [PERSON] та рекомендовано звернутися до суду із заявою про визнання права власності. Згідно з положеннями п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 3 СК України, сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно з положеннями частин 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Разом із тим згідно зі ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст.74 СК України слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Згідно з роз`ясненнями Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.02.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо. Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 року за №5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 Сімейного Кодексу України. У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ECH-1986-S-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом. З огляду на наведене, суд приходить висновку, що [PERSON] та [PERSON] проживали в період з січня 2009 року по 13 жовтня 2020 року однією сім`єю без реєстації шлюбу, оскільки цей факт підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та показами допитаних в судовому засіданні свідків, не довіряти яким у суду немає підстав. Так, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , яка є сестрою померлого [PERSON] , та [PERSON] , яка більше 15 років працює разом із позивачем [PERSON] , суду пояснили що добре знають позивача та померлого [PERSON] , які з початку 2009 року проживали разом однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, спочатку в м. Шепетівка, а потім в с. Пашуки Шепетівського району. Неодноразово разом із ними святкували свята за сімейним столом. Ствердили, що [PERSON] та [PERSON] разом піклувалися та доглядали батьків [PERSON] , проводили ремонтні роботи в будинку позивача в м. Шепетівка, одружували сина останньої, разом купували машину в кредит, який потім разом і сплачували. Вказаний факт в судовому засіданні підтвердили і свідки [PERSON] та [PERSON] , вказавши, що у [PERSON] знаходилась банківська карта [PERSON] і вона розпоряжалась його грошовими коштами на свій розсуд, останній проводив ремонтні роботи у будинку [PERSON] і велику суму своїх грошових коштів витратив на його проведення. Свідок [PERSON] також в судовому засіданні вказала на те, що [PERSON] приїздила на вихідні до [PERSON] , допомагала по господарству. А тому суд вважає доведеним факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] в період з січня 2009 року по 13 червня 2020 року. Згідно зі статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення Глави 8 цього Кодексу. Під час застосування положень статті 74 СК України, яка регулює поділ майна осіб, що проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. За загальним правилом, закріпленим у статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, частки співвласників є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або договором. Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Такий висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 11 березня 2021 року у справі № 369/6752/17, провадження № 61-13451св19. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові ВСУ від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку з цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положеннями статтей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Аналогічна правова позиція висвітлена в постанові Верховного Суду України від 08 лютого 2021 року, справа № 450/559/18 (провадження № 61-21509св19). На час придбання автомобіля VAZ 211540, 2009 року випуску, сірого кольру, двигун об`ємом 1596 куб.см., паливо бензин, номер шасі (рами, кузова) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] з [PERSON] проживали разом, вели спільний побут та господарство, мали спільний сімейний бюджет. Відтак на підставі наданих позивачем письмових доказів та показів свідків, наданих під час розгляду справи, суд приходить до переконання, що автомобіль марки VAZ 211540, 2009 року випуску, сірого кольру, двигун об`ємом 1596 куб.см., паливо бензин, номер шасі (рами, кузова) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , який зареєстровано на праві власності за [PERSON] , набутий в результаті спільної праці за спільні кошти під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період встановлений судом з [PERSON] , а тому є спільною сумісною власністю останніх. Заперечуючи проти позову в тому числі і в частині визнання права власності на транспортний засіб, відповідач наполягала на тому, що спірний автомобіль є особистою власністю її батька з огляду на те, що він придбаний за його особисті кошти, оскільки [PERSON] та її покійний батько разом не проживали однією сім`єю як чоловік та жінка та не вели спільного господарства та бюджету. Однак, належних та допустимих доказів щодо придбання спірного автомобіля за особисті кошти [PERSON] суду не надано, як і не надано доказів того що [PERSON] та [PERSON] не проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. Натомість, як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] в період виплати кредитних коштів, наданих банком на придбання автомобіля, працювала та мала постійний дохід, що стверджується довідками про її доходи, проживала разом з [PERSON] , вела спільний побут, господарство та спільний бюджет, а отже разом з ним сплачувала кошти за придбання спірного автомобіля. Згідно з ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Частинами 1, 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема визнання права. Приписом ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Таким чином, суд оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки в судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що позивач [PERSON] в період спільного проживання без реєстрації шлюбу з [PERSON] за спільні сумісні кошти придбали транспортний засіб автомобіль марки ВАЗ 211540, 2009 року випуску, номер шасі (рами, кузова) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, сплачені останньою при зверненні до суду з позовом в розмірі 1892 грн.

Outcome: approved