Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

08 вересня 2014 року [PERSON] звернулася до Слов'янського міськрайонного суду з позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 08 січня 1998 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у Слов'янському міськвідділі реєстрації актів громадянського стану Донецької області, актовий запис №3. Позивач зазначила, що шлюбні відносини з відповідачем припинилися з літа 2013 року, внаслідок того, що кожний з них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Позивач вважає, що примирення між нею та відповідачем є неможливим, а збереження шлюбу недоцільним. В судове засідання позивач, [PERSON], не з'явилася, надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, зазначила, що наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не з'явився, про час, дату і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Як було встановлено в судовому засіданні 08 січня 1998 року [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб у Слов'янському міськвідділі реєстрації актів громадянського стану Донецької області, актовий запис №3. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно до положень ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою ст. 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] і [PERSON] з літа 2013 року не проживають спільно однією сім'єю та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснило дій щодо збереження родинних стосунків. Сторони не мають наміру зберегти свій шлюб. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку є недоцільним. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку вимог ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання позивача продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] і [PERSON], збереження їх сім'ї є неможливим та суперечить їх інтересам, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. Згідно викладеного,

Outcome: approved