Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

08 грудня 2015 року [PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом до Розівської селищної ради, в якому вказала, що з 2002 року до 30 травня 2015 року вона постійно проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу із [PERSON], який помер 30 травня 2015 року, а саме, з 2002 року по 2005 рік в смт. Оленівка Волноваського району Донецької області, а з 2005 року по день смерті [PERSON] в смт. Розівка Розівського району Запорізької області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 2,00 гектара (далі га), розташовану на території Розівської селищної ради та призначену для ведення особистого селянського господарства, що належала спадкодавцю на підставі державного акту серії АИ №497455, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 26 жовтня 2009 року за №010927900065. На даний час [PERSON] має право на успадкування майна, що належить померлому, оскільки інших спадкоємців за законом та заповітом, які прийняли спадщину, не має, однак вона не може реалізувати таке право та оформити спадщину в нотаріальній конторі. За таких обставин [PERSON] прохала суд ухвалити рішення, яким встановити факт її проживання зі спадкодавцем однією сімєю без реєстрації шлюбу не менше як пять років до часу відкриття спадщини, а також визнати за нею право власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування за законом. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені вимоги по тих підставах, які були нею викладені в позові, надавши відповідні пояснення, позов прохала задовольнити. Позицію позивача [PERSON] підтримав її представник [PERSON], надавши судові відповідні пояснення. Відповідач Розівська селищна рада про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином (а.с.55), проте в судове засідання повноважний представник відповідача не зявився, про причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі не заявив. Представник третьої особи без самостійних вимог - нотаріальної контори про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином (а.с.56), в судове засідання не зявився, проте у поданій до суду письмовій заяві [PERSON] як представник третьої особи не заперечувала проти задоволення позову [PERSON], та погодившись із наведеними у її заяві доводами, та прохала слухати справу без її участі. (а.с.61). За згоди позивача [PERSON] суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158, стст.169,224 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності представників відповідача та третьої особи. Суд, вислухавши пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у них докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Пунктом 1 частини 1 статті 256 ЦПК України\~\~передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу. Крім того, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч.2 ст.256 ЦПК України). Згідно роз'яснень, викладених у п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (далі Постанова), справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. [PERSON] помер 30 травня 2015 року в Орджонікідзевському районі м.Маріуполя Донецької області, про що складено відповідний актовий запис №1005 від 03 червня 2015 року. Вказані відомості підтверджуються свідоцтвом про його смерть серії I-НО № 914367 (а.с.5). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 2,00 га, яка розташована на території Розівської селищної ради та призначена для ведення особистого селянського господарства, що належала спадкодавцю на підставі державного акту серії АИ №497455, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 26 жовтня 2009 року за №010927900065 (а.с.16). Відповідно до положень ст.1217 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч.1 ст.1258 ЦК України). Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менше пяти років до часу відкриття спадщини. Згідно з п.21 Постанови при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. Крім того, відповідно до абзацу 3 п.21 вказаної Постанови до числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Позивач [PERSON], яка народилася 16 грудня 1970 року в с. Бугас Волноваського району Донецької області, перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] до 15 вересня 1998 року. Після розірвання шлюбу заявник відновила дошлюбне прізвище «Паскал» (а.с.29). З пояснень [PERSON] та з матеріалів справи встановлено, що вдруге в зареєстрованому шлюбі з будь-яким іншим чоловіком вона не перебувала, оскільки з 2002 року позивач почала спільно проживати з [PERSON] однією сімєю. При цьому, вони разом вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом піклувалися та підтримували один одного матеріально і морально (а.с.4,7,8,9-10,11-15,30-32). З довідки №2422 від 13 липня 2015 року, виданої виконавчим комітетом Розівської селищної ради, встановлено, що [PERSON] постійно проживала без реєстрації разом із [PERSON] з 2007 року по день його смерті, тобто по 30 травня 2015 року, за адресою: Запорізька область, Розівський район, смт. Розівка, вул. Інтернаціональна, буд.7, де вели спільне господарство (а.с.6). Ці обставини в судовому засіданні підтверджені також показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON]. При цьому, показання зазначених свідків не суперечать даним, які містяться в матеріалах справи. Разом з тим, під час судового розгляду позивач стверджувала, що [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою не перебував та інших спадкоємців за законом чи заповітом не має. Як встановлено в судовому засіданні, після смерті [PERSON] позивач [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину на вищевказану земельну ділянку. Згідно інформаційних довідок зі Спадкового реєстру та листа завідувача нотаріальної контори встановлено, що після померлого 30 травня 2015 року [PERSON] нотаріальною конторою 29 липня 2015 року заведена спадкова справа №72/2015 за номером у спадковому реєстрі 57748496 за заявою [PERSON]. Інші заяви щодо прийняття або відмови від спадщини до нотаріальної контори не надходили, випадків усунення спадкоємців від права на спадкування не встановлено, відомості про наявність заповітів та спадкових договорів відсутні (а.с.62-64,69). Досліджені у справі обставини та докази дають підстави стверджувати, що позивач [PERSON] дійсно проживала зі спадкодавцем [PERSON] з 2005 року до часу смерті останнього однією сімєю на території Розівського району Запорізької області, тобто не менше ніж пять років до часу відкриття спадщини. Встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу має юридичне значення для заявника у звязку з реалізацією нею права на успадкування майна, що належить померлому [PERSON]. Також судом враховано, що вищевказаний факт не може бути встановлений в іншому порядку, крім судового. Враховуючи все вищенаведене, суд вважає, що вимоги [PERSON] в частині встановлення факту, що має юридичне значення, є законними, обґрунтованими та доведеними в судовому засіданні, а тому вони підлягають задоволенню. Разом з тим, позовні вимоги [PERSON] в частині визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, на переконання суду, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Так, згідно з ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. За положеннями ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст.16 ЦК України. Разом із тим особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. При цьому, сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач, тобто особи, матеріально-правовий спір між якими є предметом вирішення в цивільному судочинстві (ст.30 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. [PERSON] 29 липня 2015 року звернулася до нотаріальної контори для видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом. Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні з пояснень позивача та з матеріалів справи, спадкоємці інших черг за законом чи заповітом після смерті [PERSON] відсутні, як і відсутня постанова державного нотаріуса про відмову [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що, на переконання суду, свідчить про відсутність будь-якого спору. Таким чином, позивачем та її представником не доведено існування підстав для визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, як не доведено і самого факту порушення прав та законних інтересів позивача. За таких обставин суд дійшов висновку про безпідставність заявленого позову в частині визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Питання про розподіл судових витрат позивачем не порушувалось. На підставі викладеного,

Outcome: partial