Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

09 березня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до ДП «Укршахтгідрозахист» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позову зазначає, що з 04 липня 2014 року він перебував у трудових відносинах із відповідачем та 17 листопада 2014 року був звільнений з підприємства за власним бажанням. В день свого звільнення він звернувся до відповідача із вимогою про проведення із ним остаточного розрахунку. Проте розрахунок із ним не проведений і до теперішнього часу, згідно довідці підприємства сума заборгованості по заробітній платі за період з 01 серпня 2014 року по 17 листопада 2014 року становить 14513,30 гривень. Посилаючись на норми діючого законодавства, просив суд стягнути з відповідача на його користь зазначену заборгованість по заробітній платі, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 17 листопада 2014 року, який станом на 09 березня 2016 року становить 89954,82 гривень. У подальшому позивач [PERSON] уточнив свої позовні вимоги, в остаточній редакції яких просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі у сумі 14513,30 гривень, а також суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17 листопада 2014 року по 31 травня 2016 року у загальній сумі 110488,95 гривень. Позивач [PERSON] у судове засідання не прибув, надавши клопотання, яким просив розглядати справу за його відсутності, остаточні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Представник відповідача до суду не прибув, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Заяви про розгляд справи за відсутності представника відповідача, або відкладення судового засідання до суду не надходило. Разом із тим відповідач проти позову заперечує письмово, із вимогами [PERSON] в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не погоджується та просить відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що позивачем пропущено тримісячний строк для звернення до суду із вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, встановлений ст. 233 КЗпП України, оскільки його перебіг почався 17 листопада 2014 року та сплив 17 лютого 2015 року, до суду ж він звернувся лише у березні 2016 року. Крім того, ДП «Укршахтгідрозахист» є неприбутковою організацією відповідно до п.п.2.1 Статуту. Фінансування підприємства здійснюється Міністерством енергетики та вугільної промисловості України виключно за рахунок коштів Державного бюджету України, які повинні перераховуватися на відповідні рахунки Державного казначейства України. Заборгованість із заробітної плати виникла за незалежних від відповідача обставин, а саме у зв'язку із нездійсненням Міненерговугілля відповідних видатків за кошторисами витрат на утримання підприємства. Також за постановою Правління Національного банку України № 466 від 06 серпня 2014 року «Про призупинення здійснення фінансових операцій», починаючи з 24 липня 2014 року зупинено здійснення усіх видів фінансових операцій на території, яка не підконтрольна українській владі. З 14 травня 2003 року по 05 грудня 2014 року ДП «Укршахтгідрозахист» знаходилося у місті Макіївка, яка є територією проведення антитерористичної операції, тому відповідач не мав можливості перерахувати заборгованість через зупинення роботи платіжних систем. Відтак, вважає, що зазначені обставини виключають вину відповідача у непроведенні відповідного розрахунку із позивачем. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь яким строком. Згідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як вбачається з трудової книжки серії [NUMBER], позивач [PERSON], [INFO], з 04 липня 2014 року працював у Державному підприємстві «Укршахтгідрозахист» та наказом № 483/к від 17 листопада 2014 року був звільнений з посади стволового підземного водовідливного комплексу шахти «Червоний Жовтень» на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Згідно із довідкою, виданою ДП «Укршахтгідрозахист», сума заборгованості по заробітній платі перед працівником [PERSON] складає 14513,30 гривень, а саме за серпень 2014 року - 1740,74 гривень, вересень 2014 року - 4303,88 гривень, жовтень 2014 року - 4171,78 гривень, листопад 2014 року - 4296,90 гривень. Факти наявності заборгованості по заробітній платі перед позивачем у загальній сумі 14513,30 гривень та її невиплати відповідачем не заперечуються, отже вказана заборгованість підлягає стягненню на користь [PERSON] у повному обсязі, як доведена у судовому засіданні. Разом із тим, відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року роз'яснено, що суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно із ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок, є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості розрахунку. Аналогічна правова позиція висловлена у рішенні Конституційного суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, а також у постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року № 6-409цс16. Як встановлено, повний розрахунок із звільненим працівником [PERSON] до сьогодення відповідачем ДП «Укршахтгідрозахист» не проведено, у зв'язку із чим перебіг тримісячного строку звернення до суду не почався, а тому посилання представника відповідача на його сплив є безпідставними. При цьому суд вважає безпідставними і посилання представника відповідача на відсутність вини ДП «Укршахтгідрозахист» у непроведенні розрахунку із позивачем з огляду на наступне. За положеннями статтi 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на пiдприємство вiдповiдальностi за невиплату належних працiвниковi сум при звiльненнi є наявнiсть вини пiдприємства. Згiдно зi статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається iз цього Кодексу та iнших актiв законодавства України, прийнятих вiдповiдно до нього. Частина перша статтi 9 ЦК України передбачає застосування цього Кодексу до врегулювання, зокрема, трудових вiдносин, якщо їх не врегульовано iншими актами законодавства. Оскiльки трудовим законодавством не врегульованi вiдносини з приводу вiдшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивiльного законодавства можуть поширюватися на цi вiдносини. Враховуючи позовнi вимоги у цiй справi, зокрема, щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто свого роду вiдшкодування майнової шкоди, що регулюється главою 82 ЦК України, застосуванню пiдлягають положення цивiльного законодавства. Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звiльняється вiд вiдповiдальностi за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслiдок випадку або непереборної сили. У пунктi 1 частини першої статтi 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили як надзвичайної або невiдворотної за даних умов подiї. Отже, непереборною силою є надзвичайна або невiдворотна зовнiшня подiя, що повнiстю звiльняє вiд вiдповiдальностi особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла вiдвернути, i ця подiя завдала збиткiв. Вiдповiдно до статтi 141 Закону України «Про торгово-промисловi палати в Українi» торгово-промислова палата України та уповноваженi нею регiональнi торгово-промисловi палати засвiдчують форс-мажорнi обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифiкат про такi обставини протягом семи днiв з дня звернення суб'єкта господарської дiяльностi за собiвартiстю. Сертифiкат про форс-мажорнi обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктiв малого пiдприємництва видається безкоштовно. Проте, представником ДП «Укршахтгідрозахист» під час розгляду справи доказів на підтвердження отримання у встановленому законом порядку документів, що засвідчують форс-мажорні обставини, не надано і посилань на їх наявність не наведено взагалі, що загалом не спростовує його вини у непроведенні повного розрахунку із позивачем, як при звільненні, так і до сьогодення. Отже, вирішуючи спір в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд керується нормами ст.ст. 83, 94, 97 КЗпП України, ст.ст. 1, 15, 21 Закону України «Про оплату праці», щодо обов'язку власника або уповноваженого ним органу в першочерговому порядку виплачувати працівникові заробітну плату за виконану ним роботу у разі звільнення працівника. Така ж позиція викладена в Ухвалі Вищого Спеціалізованого Суду України за № 6-4379св10 від 23 лютого 2011 року. Вважаючи обґрунтованою вимогу позивача [PERSON] щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд вирішує питання про розмір стягуваної суми виходячи з наступного. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Зокрема, враховуючи положення абз. 3 пункту 2 розділу ІІ Порядку, у даному випадку середньомісячна заробітна плата має обчислюватись виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата (день звільнення працівника з роботи). Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати, яка згідно з п. 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини, для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Так, останні два календарних місяці роботи [PERSON], які передували дню звільнення - вересень 2014 року та жовтень 2014 року. Згідно Листа Міністерства соціальної політики України № 9884/0/14-13/13 від 04 вересня 2013 року «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2014 рік», норма тривалості робочого часу в днях при сорокагодинному робочому тижні за вказані місяці становить 45 днів (22 дні у вересні та 23 дні у жовтні). Згідно із довідкою, виданою ДП «Укршахтгідрозахист», сума заборгованості по заробітній платі перед працівником [PERSON] за вересень 2014 року складає 4303,88 гривень, за жовтень 2014 року - 4171,78 гривень. Таким чином розмір середньоденного заробітку позивача [PERSON] складає 188,35 гривень (4303,88 гривень + 4171,78 гривень)/45 робочі дні). Враховуючи дані Листів Міністерства соціальної політики України № 9884/0/14-13/13 від 04 вересня 2013 року «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2014 рік»; № 10196/0/14-14/13 від 09 вересня 2014 року «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2015 рік»; № 10846/0/14-15/13 від 20 липня 2015 року «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2016 рік» норма тривалості робочого часу в днях при сорокагодинному робочому тижні у період з 18 листопада 2014 року по 30 листопада 2014 року становить 9 робочих днів, у грудні 2014 року - 23 робочих дні, у 2015 році - 251 робочий день, у січні 2016 року - 19 робочих днів, у лютому 2016 року - 21 робочий день, у березні 2016 року - 22 робочих дні, у квітні 2016 року - 21 робочий день, за період з 01 травня 2016 року по 31 травня 2016 року - 19 робочих днів, а загалом з 18 листопада 2014 року по 31 травня 2016 року 385 робочих днів. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 18 листопада 2014 року по 31 травня 2016 року, тобто по день ухвалення судом рішення у справі, складає 72514,75 гривень (188,35 грн. х 385 днів). Законних підстав, передбачених ст. 117 КЗпП України, для зменшення сум середнього заробітку у суду не має, оскільки спір щодо розміру заборгованості по заробітній платі між сторонами відсутній, а отже, саме ця сума підлягає стягненню на користь позивача. Підсумовуючи наведене та частково задовольняючи пред'явлений позов, суд стягує з відповідача ДП «Укршахтгідрозахист» на користь позивача [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 14513,30 гривень, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 72514,75 гривень, а загалом 87028,05 гривень, та на підставі п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в межах суми заробітної плати позивача за один місяць. Відповідно до положень ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача також підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 870,29 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial