Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

09 грудня 2016 року до суду з позовною заявою звернувся позивач, в якій просить відібрати у матері [PERSON], [INFO], яка зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS], малолітню дитину [PERSON], [INFO], без позбавлення її батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що [PERSON] є матірю малолітніх дітей: дочки [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 06.12.2016 року № 00017404871 відповідач є одинокою матірю відносно дочки [PERSON]. Сімя [PERSON] перебувала в полі зору в службі у справах дітей та сімї, міського центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді з 2006 року через зловживання матірю алкогольними напоями. З 25.12.2013 року по 30.01.2015 року [PERSON] була влаштована під опіку бабусі [PERSON] через перебування [PERSON], відповідача, у місцях позбавлення волі. У 2014 році відповідач повернулася з місць позбавлення волі, влаштувалась на роботу, пообіцяла, що стане на шлях виправлення, буде дбати про своїх дітей, займатися їх вихованням та розвитком. Проте своїх обіцянок не дотрималась- продовжувала вживати спиртні напої, вести аморальний спосіб життя. Проживаючи в одній квартирі з бабусею дітей [PERSON], онуки були захищені та забезпечені всім необхідним, тому що бабуся дбала про їх добробут. У квітні 2016 року мати відповідача [PERSON] звернулася до центру соціальних служб з проханням тримати у полі зору сімю дочки [PERSON], оскільки вона тяжко хвора і стан її здоровя не дозволяє доглядати за онуками, а сама вона потребує стороннього догляду і вимушена переїхати до квартири свого співмешканця. З метою захисту прав та законних інтересів малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] 27 квітня 2016 року питання стану сімї [PERSON] розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини. За рішенням комісії відповідачеві було рекомендовано вести здоровий спосіб життя, не допускати проявів недбалого батьківства по відношенню до дочки та сина, попереджено про те, що у разі безвідповідальності буде порушено питання про відібрання дітей. Для вирішення даних завдань матір було запрошено на тренінги, круглі столи, зустріч з питань усвідомленого батьківства. Жодного заходу [PERSON] не відвідала. Навчанням дітей не цікавилась, жодні батьківські збори не відвідувала. Дізнавшись про те, що [PERSON] не дбає про їх спільного сина [PERSON], його батько виявив бажання забрати дитину до себе із 29.09.2016 року [PERSON] мешкає з батьком та бабусею в м. Чернігові. [PERSON] разом з матірю проживала за адресою: [INFO]. За період з 01.09.2016 року по 10.11.2016 року [PERSON] має 60 пропусків уроків, більша частина з них без поважних причин. [PERSON] не проявляє заінтересованості в подальшій долі дочки, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному у її віці для нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, хоча має таку можливість. [PERSON] має діагноз хронічний пієлонефрит, за рекомендаціями лікарів дівчинка повинна мати дієтичне харчування, профілактичне лікування та належний догляд. Але мати належним чином не лікує дочку і тому захворювання з гострого перейшло в хронічне. З метою недопущення трагічних наслідків, повязаних із життям та здоровям дівчини на підставі рішення виконавчого комітету Славутицької міської ради від 15.11.2016 року № 540 «Про відібрання малолітньої дитини [PERSON], [INFO]» із 05.12.2016 року [PERSON] відібрана від матері та поміщена до Державного закладу «Спеціалізована медико- санітарна частина № 5 Міністерства охорони здоровя України». У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, посилаючись на зазначені у позовній заяві обставини, зловживання відповідачем алкогольними напоями, неналежне виховання і утримання дочки, що загрожує її здоровю. Представник третьої особи позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. [PERSON] пояснила, що відповідач [PERSON] безвідповідально ставиться до своїх обовязків відносно малолітньої дитини [PERSON]. Вона не цікавиться навчанням дочки, навчальний рівень дівчинки низький, вона в другому класі не знає всіх букв алфавіту, не вміє читати відповідно до свого віку, відповідач безпідставно не відправляла дочку до навчального закладу, внаслідок чого [PERSON] має 80 пропусків уроків без поважних причин за період з 01.09.2016 року по 05.12.2016 року. [PERSON] не готує дитину до самостійного життя, дівчинка не може самостійно вдягатися, тримати ложку. [PERSON] має діагноз хронічний пієлонефрит, захворювання сечового міхура, енурез. У квітні 2016 року дівчинка мала гострий пієлонефрит, однак, [PERSON] неналежним чином лікувала дочку, не дотримувалась рекомендацій лікарів, тому захворювання з гострого перейшло в хронічне. Після повернення відповідача у 2014 році з місць позбавлення волі їй було надано шанс та повернуто дітей, але вона цим шансом не скористалася, всі заходи профілактики та попередження, що приймалися до відповідача, не дали позитивних результатів. Поведінка відповідача є асоціальна, що призводить до наявності небезпеки для виховання [PERSON], її розвитку, загрози життю та здоровю дитини. Відповідач [PERSON] та її представник позов не визнали. Відповідач суду пояснила, що дійсно її дочка у вересні жовтні 2016 року пропускала уроки без поважних причин, проте вона вважала, що спочатку дитину треба вилікувати, а потім йти до школи. Оскільки лікування дочки в ДЗ «СМСЧ № 5» не дало позитивних результатів, то вона вирішила її обстежити в дитячій спеціалізованій лікарні «Охматдит». Декілька разів вона була з дочкою в цій лікарні, проте обстеження закінчено не було, тому і лікування їй не призначено. Вона не зловживає спиртними напоями, але може вживати пиво. Не дивлячись на те, що вона не працює, в утриманні дитини допомагає її біологічний батько [PERSON], який в подальшому має намір встановити батьківство. В подальшому вона гарантує приділяти увагу вихованню, здоровю та навчанню дитини. Свідок [PERSON] суду показала, що вона є завідуючою дитячим відділенням ДЗ «СМСЧ № 5 МОЗ України». Дочка відповідача [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні в 2016 році чотири рази. Перший раз вона перебувала на стаціонарному лікуванні в квітні 2016 році в звязку з захворюванням нирок гострий пієлонефрит та інфекцією сечовивідних шляхів. В квітні вона отримала лікування в повному обсязі. Другий раз вона поступила на стаціонарне лікування в дитяче відділення 07.10.2016 року за направленням дільничного педіатра. При цьому за декілька днів до того, як поступила дочка відповідача у стаціонарне відділення, їй зателефонувала дільничний педіатр та повідомила, що у [PERSON] висока температура і її терміново треба госпіталізувати, проте відповідач привела дочку в лікарню лише через декілька днів. При обстеженні [PERSON] було встановлено діагноз хронічний пієлонефрит. Дитину поклали на стаціонарне лікування одну, а відповідачеві було запропоновано приходити та провідувати дівчинку і забезпечити дієтичне збалансоване харчування, яке їй необхідне при такому захворюванні, оскільки на той час в лікарні пацієнти не забезпечувались харчуванням. Проте, відповідач не готувала дитині дієтичне харчування, а приносила лише їжу швидкого приготування. Після того, як дівчинка отримала курс антибіотикотерапії, 18.10.2016 року вона була виписана з покращенням, проте запропоновано відповідачеві зявитися 20.10.2016 року до дільничного педіатра для продовження амбулаторного лікування дівчинки і здачі аналізів. Але відповідач за подальшими рекомендаціями лікування до педіатра не зявилась, не зявилась вона і в дитяче відділення за довідкою в школу та випискою з історії хвороби. Лише 31.10.2016 року дівчинку привів до педіатра біологічний батько за довідкою в школу та повідомив, що вони їздили на обстеження в дитячу спеціалізовану лікарню «Охматдит». 05 грудня 2016 року в дитяче відділення було доставлено знову [PERSON] за направленням соціальних служб. Дитина поступила в дитяче відділення з хронічним пієлонефритом, при цьому в неї вже відбувалося нетримання сечі вдень та вночі. Це все було результатом того, що відповідач не закінчила курс лікування дитини, а фактично його перервала. Ця хвороба потребує довготривалого медикаментозного лікування, а якщо дитину будуть супроводжувати стреси, то вилікуватись буде дуже складно. Слід зазначити, що у дитини, крім наявності хронічного захворювання, було виявлено дефіцит ваги, що вказувало на недостатність отримання нею харчування. За час перебування дитини в грудні 2016 року в медичному закладі, коли пацієнти вже забезпечувались харчуванням, дівчинка набрала 2 кг. Все це свідчить про те, що відповідач не займалась здоровям дочки. Протягом часу перебування [PERSON] на стаціонарному лікуванні відповідач приходила до неї майже щодня, проте спілкування відбувалося лише протягом 15-20 хвилин, більше вона не виявляла бажання знаходитись разом з нею. Після того, як дівчинка пройшла повний курс лікування, вона була виписана, стан її здоровя був задовільний, але дівчинці рекомендовано періодично приймати ліки, щоб не допустити загострення хвороби. Виходячи з того, що відповідач не дбала про здоровя дівчинки, то вважає, що в подальшому мати не зможе забезпечити належне лікування своєї дочки. Свідок [PERSON] суду показала, що працює заступником директора комунального підприємства «Центр соціальних служб для сімї, дітей та молоді». В 2011 році сімя [PERSON] була взята під соціальний супровід в звязку з наркозалежністю [PERSON] та перебувала під вказаним супроводом до 14.02.2014 року. На той час вона перебувала на обліку у лікаря-нарколога ДЗ «СМСЧ № 5 МОЗ України». За три роки перебування під соціальним супроводом комісією продовжувався цей строк тричі. Однією з причин цього було вчинення нею злочину та відбування покарання в місцях позбавлення волі. Після повернення відповідача з місць позбавлення волі вона влаштувалась на роботу, проте продовжувала вести аморальний спосіб життя, вживати спиртні напої, вихованням та розвитком дочки не займалась. 25.04.2016 року соціальний супровід сімї [PERSON] було поновлено з ініціативи [PERSON], матері відповідача, з метою підтримки її онуків. Під час соціального супроводу проводились обстеження умов проживання малолітньої [PERSON], за результатами яких, було встановлено, зокрема, що дитина не була забезпечена продуктами харчування. Коли дитина перебувала на стаціонарному лікуванні в ДЗ «СМСЧ № 5 МОЗ України» з діагнозом: хронічний пієлонефрит, період загострення, належними дієтичними продуктами харчування її забезпечували волонтери та депутати Славутицької міської ради Київської області, оскільки відповідач такими продуктами харчування дочку не забезпечувала. [PERSON] не відправляла дитину до школу, не забезпечувала дитину дієтичним харчування, належним лікуванням та доглядом. Під час соціального супроводу з [PERSON] проводилась профілактична робота, яка не дала бажаних результатів, заходи відповідач не відвідувала, рекомендацій соціальних працівників не виконувала. Така поведінка матері може привести до трагічних наслідків в сімї. Для попередження загрози здоровю дитини, органом опіки та піклування було прийнято рішення по вилучення дитини та поміщення до дитячого будинку «Центру захисту дітей». Свідок [PERSON] суду показала, що працює соціальним педагогом в ЗОШ № 4, де навчається [PERSON], дочка відповідача. У [PERSON] багато пропусків уроків без поважних причин. З приводу пропусків уроків вона телефонувала відповідачу, але вона або не відповідала на телефонні дзвінки, або відповідала лише тоді, коли була в стані алкогольного спяніння, на батьківські збори відповідач не приходила. Домашні завдання [PERSON] виконувались не систематично. Якщо порівняти дівчинку до того часу, коли її відібрали від матері і направили до дитячого будинку, і на даний час, то можна сказати, що це дві різні дитини, тому що у неї охайний одяг, зроблені домашні завдання, дівчинка навчилася сама їсти і тримати в руках вилку та ложку. Психологічний стан її також покращився, вона стала більш спокійною та впевненою. Свідок [PERSON] суду показала, що вона є класним керівником [PERSON], яка навчається у другому класі ЗОШ № 4. Дитина була погано підготовлена до школи, за перший семестр 2016 року має 235 пропусків уроків, з них 80 - без поважних причин. Дитина приходила до школи з немитим волоссям, була незачесана, одяг мав неприємний запах, тому діти сторонилися її і не хотіли з нею спілкуватися. Мати дитини навчанням не цікавилась, на батьківські збори не зявлялась. Відповідач приходила до школи лише 01.09.2016 року на святкову лінійку, будучи в стані алкогольного спяніння. Домашні завдання готувались несистематично. На даний час, після того, як дитина була відібрана від матері, вона приходить в школу охайною з підготовленими уроками, тому стала впевненою і в неї зявились друзі в класі. Дитина стала спокійнішою і життєрадісною. Спостерігаються також і кращі зміни в її стані здоровя, оскільки до грудня 2016 року в неї були проблеми з нирками і сечовим міхуром, внаслідок чого вона декілька разів за урок виходила до туалету. Свідок [PERSON] суду показала, що працює директором дитячого будинку «Центр захисту дітей». [PERSON] поступила у Центр захисту дітей 16 грудня 2016 року з ДЗ «СМСЧ № 5 МОЗ України», проте до 21 грудня 2016 року ще продовжувала лікування в цьому лікувальному закладі. При обстеженні дитини було виявлено, що вона відстає у навчанні, у неї несформовані найпростіші навички, не розвинена дрібна моторика, не може в 7 років держати ложку та вилку в руках. Вперше мати зявилась до дитини з запахом алкоголю 26 грудня 2016 року та була одягнена неохайно. Вона їй надала направлення для проходження медичного огляду для того, щоб отримати дозвіл на побачення з дитиною, але відповідач до цього часу не пройшла медичний огляд, посилаючись на те, що вона стояла на обліку у лікаря-нарклога за вживання наркотичних засобів, та у лікаря-психіатра за спробу самогубства, тому ці лікарі не підпишуть їй медогляд. За весь час перебування дитини у дитячому будинку відповідач була 5 разів, приносила деякий одяг, продукти харчування. Оскільки вона не пройшла медичний огляд, то було дозволено їй лише короткочасні зустрічі з дочкою. Відповідач не може забезпечити належний догляд за дівчинкою, не забезпечить їй належного розвитку, бо матері треба себе привести в належний стан. За місяць перебування у дитячому будинку дівчинка набрала 2 кг, стан її здоровя покращився, вона відвідує 4 гуртки. Свідок [PERSON] суду показала, що працює вихователькою в дитячому будинку «Центр захисту дітей». Фактично [PERSON] перебуває в дитячому будинку з 21 грудня 2016 року, до цього часу вона перебувала в ДЗ «СМСЧ № 5 МОЗ України». Оскільки відповідач не пройшла медичний огляд, то спілкування дитини і матері відбуваються короткочасні. Мати за час перебуванні дівчинки у дитячому будинку приходила декілька разів, хоча дівчинка кожен день телефонує матері. Недбалий догляд відповідача привів до того, що дівчинка не вміла тримати ложку в руках, ручку, не могла сприймати завдань, відставала в навчанні, була замкнена. Сімя, в якій виховувалася [PERSON], дала негативні наслідки для здоровя та розвитку дитини. На даний час стан здоровя, в тому числі і психологічний стан дитини, покращився, вона стала більш спокійнішою. Свідок [PERSON] суду показала, що працює в дитячому будинку «Центр захисту дітей» практичним психологом. З [PERSON] вона почала працювати з дня її прибуття до дитячого будинку. У дитини спостерігалася педагогічна запущеність, значне відставання від однолітків, не знала деяких літер, виникали труднощі у виконанні домашніх завдань, не могла правильно тримати в руках ручку, столові прибори. Також вона була не звична до гігієнічних процедур, замкнута, тривожна, у неї не було друзів. Після влаштування до дитячого будинку у дитини присутні значні покращення, що полягають у появі друзів, у неї зявилась зацікавленість у спілкуванні, вона перестала усамітнюватись. Свідок [PERSON] суду показала, що працює медичною сестрою в дитячому будинку «Центр захисту дітей». 16.12.2016 року [PERSON] влаштовано до дитячого будинку «Центр захисту дітей», проте до 21.12.2016 року вона ще перебувала на стаціонарному лікуванні в ДЗ «СМСЧ №5». [PERSON] в дитячий будинок поступила з діагнозом: хронічний пієлонефрит, період стійкої ремісії, нейрогенний сечовий міхур, аденоїди. У дитини виявлено дефіцит ваги тіла, контактний дерматит в області статевих органів. В дитячому будинку вона продовжила лікування, призначене лікарем-педіатром. Також їй було призначено лікування лікарем-психіатром. [PERSON] не мала навичок як тримати столові прибори в руках, в неї була погано розвинена дрібна моторика, вона швидко втомлювалась, була неуважною, непосидючою, відставала по шкільним предметам, не контактувала в групі однолітків. Дівчинка була емоційно-нестійкою, несамостійною, часто перебувала в стані тривоги. При емоційному перевантаженні у дитини присутнє дрібне сіпання рук та голови. Вона не впевнена, занижена самооцінка. За півтора місяці перебування в дитячому будинку дитина набрала вагу, почала адаптуватися, зявилась впевненість, почала дружити з однолітками, навчилась тримати ручку та столові прибори в руках. Свідок [PERSON] суду показав, що він є біологічним батьком [PERSON] і не проти визнання батьківства, але [PERSON] не підтримувала його наміру. Він проживає окремо від відповідача, але на вихідні дні приїжджає до відповідача та дочки, у них з відповідачем дружні відносини, надає їм матеріальну допомогу. Відповідач спиртними напоями не зловживає, іноді вживає пиво. Йому відомо про стан здоровя дівчинки, тому він разом з відповідачем та дитиною їздив до в дитячу спеціалізовану лікарню «Охматдит» на консультацію та обстеження, але до кінця обстеження не вдалося пройти, бо був відсутній лікар, до якого вони були направлені на консультацію. Свідок [PERSON] суду показав, що він проживає однією сімєю з матірю відповідача [PERSON] вже десять років. Приблизно з 2008 року по 2016 рік він проживав з матірю відповідача в одній квартирі з відповідачем за адресою: [ADDRESS]. За цей період відповідач за дітьми не доглядала, їх вихованням та утриманням не займалася, зловживала спиртними напоями, могла по декілька днів не зявлятися вдома. З весни 2016 року він з матірю відповідача проживають окремо від відповідача, оскільки її матір тяжко хвора і їй необхідний спокій, але все одно вони продовжували опікуватися дітьми. На даний час малолітній син відповідача проживає з своїм батьком в м.Чернігові. З нею з вересня 2016 року проживала лише дочка [PERSON]. Він та бабуся постійно спілкуються з класним керівником дівчинки, йому відомо, що дівчинка протягом вересня жовтня 2016 року пропустила без поважних причин багато уроків. Йому відомо також, що відповідач не піклувалася про стан здоровя дівчинки, дівчинка ходила в школу не причесана, не снідала, одягнена була не по сезону. Він неодноразово сам наполягав на тому, щоб відповідач показала дівчинку лікарям. Вважає, що дівчинці буде краще проживати в дитячому будинку, поки відповідач не виправиться, оскільки існує загроза здоровю дитини. Свідок [PERSON] суду показала, що вона є рідною сестрою [PERSON] і часто буває в квартирі, де на даний час проживає її брат та [PERSON]. Вона бачила як, на протязі останнього року малолітня [PERSON], коли приходила до своєї бабусі [PERSON] в гості, то була завжди голодна, неохайно одягнута, волосся було не розчесане. Дитина була замкнута, налякана. Відповідач [PERSON] є безвідповідальною матірю, оскільки не піклується належним чином про своїх дітей, не займається їх вихованням, не турбується їх станом здоровя. Малолітня [PERSON] завжди носила брудний одяг. З того часу, як дитину поміщено до дитячого будинку «Центр захисту дітей», вона змінилась в кращу сторону, а саме перестала бути замкнутою, має охайний вигляд. Суд, заслухавши пояснення сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матірю дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується її свідоцтвом про народження, копія якого долучена до матеріалів справи. Батьком дитини [PERSON] в свідоцтві про народження зазначений [PERSON](а. с. 6). З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження, виданого 06.12.2016 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, видно, що відомості про батька дитини зазначені відповідно до частини першої статті 135 СК України (а. с. 7). [PERSON], відповідач, разом зі своєю дитиною [PERSON], [INFO], зареєстрована в квартирі за адресою: [ADDRESS], що підтверджено довідкою КП ЖКЦ форми 3 від 14.11.2016 року (а. с. 8). Згідно постанов Славутицького міського суду Київської області відповідач [PERSON] неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності, а саме: 21.11.2012 року за ч. 1 ст. 184 КУпАП, 20.11.2013 року за ч. 3 ст. 178 КУпАП, 16.12.2016 року за ч. 1 ст. 184 КУпАП (а. с. 110-114). Крім того, відповідач вироком Славутицького міського суду Київської області від 06 червня 2012 року засуджена за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, до покарання у виді 200 годин громадських робіт(а.с. 115-116). Вироком Славутицького міського суду Київської області від 17 червня 2013 року [PERSON] засуджена за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на один рік, на підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік(а.с. 117-119). Вироком Славутицького міського суду Київської області від 08 січня 2014 року [PERSON] засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначено покарання на підставі ст.71 КК України у виді позбавлення волі строком на два роки(а. с. 120-122). Рішенням виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області № 648 від 25.12.2013 року в звязку із знаходженням [PERSON] в місцях позбавлення волі на підставі заяви [PERSON], над [PERSON], [INFO], було встановлено опіку і [PERSON], [INFO], призначено її опікуном (а. с. 11). Після повернення [PERSON] з місць позбавлення волі на підставі її заяви від 21.01.2015 року, в якій вона зобовязалась належним чином займатися вихованням дочки, рішенням виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області № 42 від 27.01.2015 року припинено опіку над малолітньою дитиною [PERSON], звільнено [PERSON] від обовязків опікуна, передано малолітню [PERSON] на виховання матері [PERSON] (а. с. 12, 109). Згідно пояснень представника третьої особи, показань свідка [PERSON] з відповідачем, після її звільнення з місць позбавлення волі, проводилися бесіди щодо недопущення негативної поведінки, необхідності зміни її відношення до виховання та утримання дитини, але це не дало позитивних результатів. З наданого в судовому засіданні акту оцінки потреб дитини та її сімї (початкова оцінка) № 1-21/107 від 25.04.2016 року, складеного Центром соціальних служб для сімї, дітей та молоді виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області, вбачається, що [PERSON] не достатньо дбає про виховання, розвиток та утримання дітей, мало приділяє їм часу, вживає алкогольні напої, може залишити дітей без нагляду (а. с. 48-51). Комісією з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Славутицької міської ради на засіданні 27 квітня 2016 року рекомендовано [PERSON] бездоганно виконувати ст. 150 СК України, вести здоровий спосіб життя, не допускати проявів батьківського недбальства, рекомендовано службі у справах дітей та сімї, центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді взяти сімю під контроль (а. с. 26). Названою комісією на засіданні 06 жовтня 2016 року міському центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді рекомендовано здійснювати соціальний супровід сім'ї [PERSON], на утриманні та вихованні якої перебувають малолітні діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а. с. 27). При обстеженні умов проживання дитини 31.10.2016 року комісією встановлено, що малолітня [PERSON] проживає з матір'ю у трикімнатній квартирі з централізованим опаленням, електроводопостачанням, заборгованість за які станом на 01.10.2016 року становить 1546,98 гривень. На час обстеження санітарно-гігієнічні умови проживання потребують покращення, речі членів родини знаходились не на своїх місцях. Помешкання потребує вологого прибирання та косметичного ремонту. Свіжозвареної їжі не було. Присутній запах сечі. У діях матері вбачались ознаки порушень чинного законодавства з питань дитинства, оскільки утриманням, вихованням дитини вона належним чином не займається (а. с. 79). При обстеженні умов проживання дитини 30.11.2016 року комісією встановлено, що санітарно-гігієнічні умови проживання на час обстеження не відповідають загальноприйнятим нормам. У квартирі брудно, не прибрано, присутній запах сечі, не зроблене вологе прибирання, речі розкидані та лежать купами на ліжку та тумбочці. Дитина мала неохайний вигляд. Сімейна атмосфера не стабільна. Мати належним чином не доглядає за малолітньою дитиною, не дбає про фізичний та духовний стан дитини, її харчування та розвиток (а. с. 80). Згідно характеристики з місця навчання малолітньої [PERSON], остання є ученицею 2 класу Славутицької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 4 Славутицької міської ради Київської області. Навчається не в повну міру, потребує постійного контролю з боку вчителя та батьків, до уроків готується несистематично. За вересень-жовтень має багато пропусків, більша частина з них без поважних причин. Мати не цікавиться навчанням дитини та нехтує вихованням в сімї, не відвідує батьківських зборів, не спілкується з класним керівником (а. с. 21 на звороті). З сімєю учениці [INFO], за результатами якої складено довідку про те, що мати не в повній мірі займається вихованням та навчанням дитини (а. с. 20). Відповідно до інформаційного листа директора школи [PERSON] ступенів № 4 від 15.02.2017 року учениця 2-Б класу [PERSON] за період з 01.09.2016 року по 05.12.2016 року пропустила 235 уроків, з них 80- без поважних причин (а.с. 155). Згідно наданих суду копій виписок з історії хвороби [PERSON], [INFO], наданих суду ДЗ «СМСЧ № 5 МОЗ України», вбачається, що [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні в ДЗ «СМСЧ № 5» з 10.04.2016 року по 18.04.2016 року з діагнозом: інфекція статевих шляхів, гострий пієлонефрит, первинний, без порушення функції нирок; з 07.10.2016 року по 18.10.2016 року - з діагнозом: хронічний пієлонефрит, період загострення без порушення функції нирок, нейрогенний сечовий міхур; з 05.12.2016 року по 16.12.2016 року - з діагнозом: пієлонефрит, протирецидивне лікування, період нестійкої ремісії, з 16.12.2016 року по 21.12.2016 року - з діагнозом: ОРВІ, гіпертермічний синдром (а.с. 98-101). Крім того, згідно інформаційного повідомлення директора центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді [PERSON] 30.09.2016 року [PERSON] звернулась до прийомного відділення ДЗ «СМСЧ № 5 МОЗ України» з дочкою, за результатами огляду були встановлені діагнози: у матері підшкірна гематома шиї, а у дитини [PERSON] садни по задній поверхні грудної клітки. За результатами медичного огляду [PERSON] для встановлення факту вживання спиртних напоїв на газоаналізаторі «Трекер» у останньої виявлено вміст алкоголю в крові(а.с. 23 на зворотній ст.). Як вбачається з пояснень відповідача, вказані тілесні ушкодження були нанесені їй та дитині її батьком, проте до Славутицького ВП Броварського ВП ГУ НП в Київській області із заявою вона не зверталася. Згідно повідомлення Державного закладу «Спеціалізована медико-санітарна частина № 5 Міністерства охорони здоровя України» від 28.10.2016 року [PERSON] поступила в дитяче відділення ДЗ «СМСЧ № 5 МОЗ України» 07.10.2016 року по направленню дільничного лікаря від 04.10.2016 року на госпіталізацію, вчасно мати дитину не привела. В процесі обстеження встановлено діагноз: хронічний пієлонефрит, період загострення. Станом дитини мати не цікавилась, дієтичним харчуванням дитина не була забезпечена. 14.10.2016 року мати без попереднього погодження з завідувачем відділення, черговим лікарем-педіатром, забрала дитину додому, лікування в повному обсязі дитина не отримала. За рекомендаціями в день виписки мати не зявилась, в призначений день на огляд до дільничного педіатра також не зявилась (а. с. 14). Слід зазначити, що відповідачем не виконувались рекомендації лікаря, які були зазначені у виписках з історії хвороби її дочки [PERSON]. Так, згідно виписки із історії хвороби № 1306/187 від 18.04.2016 року [PERSON] було рекомендовано диспансерне спостереження у дільничного педіатра, протизапальна загальнозміцнююча терапія і контроль сечі(а.с. 99). Згідно виписки з історії хвороби № 3400/475 від 18.10.2016 року [PERSON] рекомендовано продовжити лікування амбулаторно, зявитися до дільничного педіатра 20.10.2016 року, здати аналіз сечі 21.10.2016 року(а.с. 100). Проте, згідно виписки з амбулаторної карти [PERSON], копія якої знаходиться в матеріалах справи, після стаціонарного лікування в квітні 2016 року та жовтні 2016 року на амбулаторне лікування [PERSON] звернулась 31.10.2016 року, призначене лікування не здійснювалось(а.с. 143-144). Як показала в судовому засіданні свідок [PERSON], невиконання відповідачем [PERSON] рекомендацій лікаря призвело до того, що захворювання її дитини - гострий пієлонефрит переросло в хронічний пієлонефрит. Зазначені обставини не заперечувала і відповідач, посилаючись на те, що вона не продовжувала лікування дочки, бо не довіряла лікарям ДЗ «СМСЧ № 5 МОЗ України», а вирішила звернутися за медичною допомогою до дитячої лікарні «Охматдит». Як вбачається з копії медичної карти амбулаторного хворого [PERSON], [INFO], консультативно-діагностичної поліклініки Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит» МОЗ України, 08.11.2016 року [PERSON] дійсно зверталась 08 листопада 2016 року до цієї лікарні з дочкою та була на консультації у дитячого лікаря-уролога, який рекомендував звернутися до дитячого лікаря- гінеколога та лікаря-нефролога, після чого рекомендовано дообстеження в профілактичному нефрологічному чи урологічному відділенні з проведенням рентгенологічного обстеження для уточнення діагнозу та лікування. 08.11.2016 року та 09.11.2016 року відповідач разом з дочкою була на прийомі у дитячого гінеколога цієї лікарні, який після проведення певних обстежень та призначень рекомендував їй звернутися на повторний огляд через 14 днів. 17.11.2016 року відповідач була на прийомі у лікаря-уролога, який повторно рекомендував звернутися на консультацію до нефролога та провести дообстеження дитини в умовах стаціонарного відділення. Проте, 21.11.2016 року на рекомендовану консультацію відповідач з дитиною не зявилась до нефролога, 23.11.2016 року вона не зявилась на повторний огляд і до дитячого гінеколога, а також не забезпечила дообстеження дитини в умовах стаціонарного відділення Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит» МОЗ України для уточнення діагнозу і призначення лікування(а.с. 139-152). Таким чином, відповідач не виконуючи рекомендації лікарів ДЗ «СМСЧ № 5 МОЗ України» та фактично перервавши призначене лікування її дочки, не забезпечила її альтернативним лікуванням, що призвело до поміщення [PERSON] на стаціонарне лікування у дитяче відділення ДЗ «СМСЧ № 5 МОЗ України» в грудні 2016 року, де вона пройшла повний курс лікування та продовжила протирецедивне лікування в дитячому будинку «Центр захисту дітей». Покращення стану здоровя після лікування, яке пройшла [PERSON] в грудні 2016 року, перебуваючи в ДЗ «СМСЧ № 5 МОЗ України» та дитячому будинку, підтверджено показаннями свідків [PERSON] та [PERSON]. З метою захисту прав та законних інтересів малолітньої дитини, недопущення загрози її життю та здоровю виконавчим комітетом Славутицької міської ради Київської області \~ від 15.11.2016 року № 540 прийнято рішення про відібрання малолітньої дитини: [PERSON] від відповідача та поміщення до Державного закладу «Спеціалізована медико-санітарна частина № 5 Міністерства охорони здоров'я України» (а. с. 25). Згідно довідки ДЗ «СМСЧ № 5 МОЗ України» від 01.02.2017 року [PERSON] перебуває на диспансерному обліку у дільничого педіатра з діагнозами хронічний пієлонефрит, нейрогенний сечовий міхур (а. с.108 ). Рішенням виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області № 590 від 14.12.2016 року малолітню дитину [PERSON] влаштовано до дитячого будинку «Центр захисту дітей» з 16.12.2016 року, законним представником [PERSON] призначено директора дитячого будинку «Центр захисту дітей» [PERSON] (а. с. 47). Згідно повідомлення директора дитячого будинку «Центр захисту дітей» [PERSON] від 14.02.2017 року [PERSON], мати, та біологічний батько [PERSON] до цього часу не пройшли медичний огляд для відвідування дитячого будинку. З метою збереження родинних стосунків вони допускаються у заклад, спілкуються з дитиною у присутності третьої особи. У лютому вони приходили 05.02.2017 року та 13.02.2017 року, принесли солодощі, йогурт, фрукти. Але жодного розу вони не поцікавилися станом здоровя дитини. Мати і батько поінформовані, що у лютому дитина проходить повторний курс лікування. Бажання взяти участь у придбанні ліків, знайти для дитини апарат для подолання енурезу вони не виявили(а.с. 156). В судовому засіданні представником органу опіки і піклування суду надано висновок, затверджений рішенням виконавчого комітету Славутицької міської ради від 21.12.2016 року № 619, згідно якого погоджено висновок про відібрання від матері малолітньої дитини [PERSON] без позбавлення її батьківських прав (а. с. 45-46). З побутової характеристики вбачається, що [PERSON] проживає за адресою: [INFO]. За даною адресою, станом на 01.01.2017 року, існує заборгованість за комунальними платежами у розмірі 5435,98 гривень. Зі слів сусідки [PERSON] в квартирі № 89 інколи чутно голосні крики, скандали, збираються сторонні компанії (а. с. 76). Відповідач [PERSON] у лікаря-нарколога та у лікаря-психіатра не перебуває, що підтверджується довідками Державного закладу «Спеціалізована медико-санітарна частина № 5 Міністерства охорони здоровя України» від 01.02.2017 року (а. с. 102-103). Вирішуючи спір відповідно до встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, суд виходить з наступного. Враховуючи \~положення ст. ст. \~8-11 \~ЦПК України, при вирішенні спору в межах заявлених вимог та відповідно до встановлених обставин справи на підставі доказів сторін суд застосовує \~закони України, міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України №789 -Х11 від 27.02.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як зазначено у ч.1 ст.18 вказаної Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Батьки зобов'язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. Частиною 1 ст.27 цієї Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно зі\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» \~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до вимог ст.12 вказаного Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють,\~\~мають\~\~право\~\~і\~\~зобов'язані\~\~виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини\~\~ має\~\~спрямовуватися\~\~на\~\~розвиток\~\~її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в\~\~ дусі\~\~ взаєморозуміння,\~\~ миру,\~\~милосердя,\~\~забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно ч.1 ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток(ч.2). Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя(ч.3). Батьки зобов'язані поважати дитину(ч.4). Відповідно до ч. 1 ст. 170 Сімейного кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених п. п. 2 5 ч. 1 ст. 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоровя і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому із батьків, бабі, дідові, іншим родичам за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сімї (особи) у разі здійснення такого супроводу. З матеріалів справи вбачається, що відповідач перебувала під супроводом міського центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді Славутицької міської ради Київської області з 06.10.2016 року за кодом проблеми «03» вживання алкогольних напоїв, з 25.04.2016 року послуги надавались за карткою обліку роботи з сімєю. За планом супроводу головним завданням для матері є вести здоровий спосіб життя, не вживати алкогольні напої, виховувати та утримувати своїх дітей, бути в усьому їм гідним прикладом як належить відповідальній матері. Робота з сімєю велася з 2006 року. За даний період діти перебували під опікою рідної бабусі, по причині перебування [PERSON] в місцях позбавлення волі. Після повернення з місць позбавлення волі мати стала на шлях виправлення, влаштувалась на роботу, обіцяла дбати про дітей, займатися їх вихованням та розвитком. Проте своїх обіцянок не дотрималась продовжувала вживати алкогольні напої, вести аморальний спосіб життя. З метою захисту прав та законних інтересів неповнолітніх дітей 02 квітня 2016 року питання сімї [PERSON] було винесене на розгляд комісії з питань захисту прав дітей. За рішенням комісії матері було рекомендовано вести здоровий спосіб життя, не допускати проявів батьківського недбальства відносно своїх дітей, попереджено про те, що в разі безвідповідального батьківства буде порушено питання про відібрання дітей. Для вирішення даних завдань матір було запрошено на тренінги, круглі столи, зустрічі з питань усвідомлення батьківства. Жодного заходу [PERSON] не відвідала. За інформацією соціального педагога ЗОШ № 4 навчанням дітей не цікавиться, батьківські збори не відвідувала, в житті школи та класу участі не приймала. [PERSON] має діагноз хронічний пієлонефрит, за рекомендаціями лікаря, дівчинка повинна мати дієтичне харчування, профілактичне лікування, належний догляд. [PERSON] за інформацією завідуючої дитячим відділенням ДЗ «СМСЧ № 5 МОЗ України» [PERSON] належно не доглядала за донькою і захворювання з гострого перейшло в хронічне (а.с. 22-23). У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, учасником якої є Україна, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю. За змістом статті 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Досліджені в судовому засіданні письмові докази та показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] свідчать про те, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обовязків по вихованню дитини, що є підставою для відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав. Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідач не піклується про здоровя дитини, оскільки на підставі досліджених в судовому засіданні копій виписок з історії хвороби ДЗ «СМСЧ № 5 МОЗ України» та копії медичної карти амбулаторного хворого [PERSON] з консультативно-діагностичної поліклініки Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит» видно, що відповідач не забезпечила належного лікування дитини, не виконувала рекомендацій лікарів та не зявлялась на призначені лікарями огляди і консультації для подальшого лікування, що призвело до тяжких наслідків і хвороба [PERSON] з гострого пієлонефриту перейшла в хронічний пієлонефрит, нейрогенний сечовий міхур, енурез. Наявність вказаних захворювань у дитини негативно вплинула на її психологічний стан. Під час загострення хвороби вона не забезпечувала дитину дієтичним харчуванням, не здійснювала належний догляд за нею. Відповідач не залучила свою дитину до гуртків, хоча остання проявляла інтерес до них, про що повідомила відповідач в судовому засіданні, тим самим не забезпечила дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляла інтересу до її внутрішнього світу. [PERSON] не створює умови для отримання дочкою освіти, підтвердженням чого є 80 пропусків уроків без поважних причин [PERSON] за період з 01.09.2016 року по 05.12.2016 року, вона не цікавилась навчанням дочки, оскільки показаннями свідків [PERSON], [PERSON] підтверджено, що навчальний рівень дівчинки низький, домашні завдання готувались несистематично, відповідач ігнорувала спілкування з класним керівником, не відвідувала батьківські збори. Показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтверджено, що у дитини спостерігалася педагогічна запущеність, значне відставання від однолітків, не знала деяких літер, виникали труднощі у виконанні домашніх завдань, не могла правильно тримати в руках ручку, столові прибори, також вона була не звична до гігієнічних процедур. Та обставина, що [PERSON] до цього часу не пройшла медичний огляд для відвідування дитячого будинку і проведення часу з своєю дочкою, свідчить про те, що відповідач не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення. Відповідач не працює і не має бажання офіційно працевлаштуватися на роботу, щоб самостійно утримувати свою дитину. Зазначені обставини суд вважає винятковими обставинами в розумінні принципу 6 Декларації прав дитини, які дають підстави для висновку про наявність реального порушення прав дитини внаслідок неналежного виконання батьківських обовязків відповідачем зі шкідливими наслідками для здоровя та морального розвитку дитини. Доказів на спростування цих обставин відповідачем та її представником суду не надано. Доводи відповідача та її представника про те, що відповідач гарантує приділяти увагу вихованню та навчанню дитини, а також зобовязується лікувати дитину, суд вважає не переконливими, оскільки після вилучення дитини з сімї та поміщення до дитячого будинку мати дитини не пройшла необхідний медичний огляд для можливості спілкуватися з дитиною в необхідному обсязі, не працевлаштувалася на постійну роботу, не бере активну участь у вихованні дитини та її лікуванні. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що в інтересах дитини необхідно відібрати [PERSON], [INFO], від її матері [PERSON], [INFO], без позбавлення її батьківських прав. Враховуючи те, що відповідач по відношенню до своєї дитини має статус одинокої матері, а також відсутність інших осіб, які виявили бажання про передання їм дитини, то суд приймає рішення про передання дитини органу опіки та піклування для подальшого влаштування. Відповідно до ч.3 ст.170 СК України якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Таким чином, відібрання дитини від відповідача без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим засобом захисту прав дитини, і не позбавляє її можливості звернутися в суд із заявою про повернення дитини в тому разі, коли вона виправиться та відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини. Згідно ч. 4 ст. 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька, без позбавлення батьківських прав суд одночасно вирішує питання про стягнення з них аліментів на утримання дитини. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Як зазначено у ч.1 \~ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: \~\~\~\~\~\~1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; \~\~\~\~\~\~2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; \~\~\~\~\~\~3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; \~\~\~\~\~\~4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст.184 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до довідки управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області від 15.02.2017 року № 1124 [PERSON] перебуває на обліку в даному управлінні та їй відповідно до Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» було призначено допомогу як одинокій матері за період з 01.06.2009 року по 29.02.2009 року на дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 154). Як пояснила в судовому засіданні відповідач, вона на даний час не працює і постійного доходу нема, проте біологічний батько [PERSON] - [PERSON] надає їй належну допомогу на її утримання та на утримання дитини. Беручи до уваги стан здоровя та матеріальне становище дитини, нормальний стан здоровя відповідача, оскільки доказів іншого суду не надано, її працездатний вік, обовязок утримувати дитину до досягнення нею повноліття, наявність іншої малолітньої дитини, відсутність у відповідача постійного доходу, суд відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу України визначає аліменти на утримання [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 300 гривень щомісяця. За правилом п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, від сплати якого звільнений позивач, за вимоги немайнового характеру та майнового характеру в розмірах, передбачених ст. 4 Закону України «Про судовий збір», що діяли на день подачі позовної заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved