Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

07 вересня 2020 року позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Меланчук І.В., звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - Відповідач, ПАТ «КЗРК») про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я в сумі 283 380 гривень без урахування податків, зборів та інших платежів. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що з 01.09.1987 по 23.02.1988 працював на посаді газозварника шахти «Родіна» ім. К. Лібкнехта ВО «Кривбасруда», з 23.02.1988 по 13.05.2006 працював на посаді підземного кріпильника шахти «Родіна» ВАТ «КЗРК» правонаступником, яких є відповідач. Рішенням МСЕК від 27.04.2006 позивачу було встановлено 50% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійними захворюваннями - радикулопатія, і туговухість, та третя група інвалідності. В подальшому висновком МСЕК від 24.04.2007 позивачу встановлено 60% втрати професійної працездатності по професійному захворюванню - радикулопатія, туговухість та третя група інвалідності безстроково. У зв`язку із отриманим профзахворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, який позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, він постійно відчуває стійкий біль і обмеження рухів в шийному та поперековому відділах хребта, плечових, ліктьових і колінних суглобах, іррадіацію болю в ліву ріку і ногу, утруднення ходи, оніміння кінцівок, переважно лівих, слабкість м`язів гомілки лівої ноги. Тривалий процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя, позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги. Самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни в його житті є незворотними, що завдає позивачу душевного болю та страждань. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 вересня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 28 вересня 2020 року судом отримано клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, яке за результатами розгляду ухвалою суду від 06 жовтня 2020 року залишене без задоволення. 28 вересня 2020 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в позові, посилаючись на те, що посилання позивача на душевні страждання та переживання не підтверджені належними доказами, позивачем не доведено обґрунтованості позовних вимог, не надано до суду належних доказів, які б підтверджували факт спричинення йому моральної шкоди, заявлений позивачем розмір моральної шкоди жодним чином не аргументований та необґрунтований. Вказав, що відповідач протиправних дій, які б знаходилися у причинному зв`язку з настанням у позивача хронічного професійного захворювання не вчиняв, а тому не може нести відповідальність за завдану останньому шкоду. Також зазначив, що відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу на підприємстві, не порушував технологію виробництва, позивач з власної волі виконував роботу на підприємстві відповідача, з метою отримання більшої заробітної плати, більш тривалої відпустки та виходу на пенсію на пільгових умовах, саме недбайливе ставлення позивача до свого здоров`я призвело до виникнення професійного захворювання. Згідно ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] з 01.09.1987 по 23.02.1988 працював на посаді газозварника шахти «Родіна» ім. К. Лібкнехта ВО «Кривбасруда», з 23.02.1988 по 13.05.2006 працював на посаді підземного кріпильника шахти «Родіна» ВАТ «КЗРК» правонаступником, яких є ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», і був звільнений з підприємства 13.05.2006 за ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком (а.с. 26-34) Відповідно до Акту №12 розслідування хронічного професійного захворювання від 11 квітня 2006 року, встановлено наявність у [PERSON] професійних захворювань: радикулопатія шийна і попереково-крижова з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартроза ПФ другого ст., деформуючого артроза ліктьових і колінних суглобів ПФ першого- другого ст.; нейросенсорна приглухуватість першого ст. ( з легким зниженням слуху), із зазначенням їх причин- тривалий стаж роботи (18р. 6 міс.) в умовах важкої фізичної праці, яка перебільшувала ГДН, шуму, який перевищував ГДР та несприятливого мікроклімату (а.с. 15-18) Згідно пункту 16 згаданого Акту професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи на шахті «Родіна» ВАТ «КЗРК» з 23.02.1988 по цей час підземним кріпильником (18р. 1 міс.), а також підземним газозварником з 01.09.1987 по 23.02.1988 (5 міс.) на цій шахті ( на той час РУ ім. К. Лібкнехта ВО «Кривбасруда») [PERSON] , згідно з професійними обов`язками виконував роботи у підземних умовах шахти, де з-за того, що не завжди була можливість застосувати засоби малої механізації, внаслідок обмеженості робочого простору, підіймав та переміщував важі вагою, яка перебільшувала гранично допустиму, а також виконував роботи у зоні діючих машин і обладнання, які, внаслідок конструктивних недоліків є джерелом шуму, що перебільшував гранично-допустимий рівень. Посилюючим шкідливим виробничим фактором є несприятливий мікроклімат, характерний для підземних робіт. Відповідно до пункту 19 вказаного Акту, особами, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи є: адміністрація шахти «Родіна» ВО «Кривбасруда» і ВАТ «КЗРК» -порушення ст.13 Закону України «Про охорону праці». Внаслідок зазначеного вище хронічного професійного захворювання, [PERSON] 27.04.2006 пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 50% ( 45% по радикулопатії, 5% по туговухості) внаслідок професійного захворювання з 25.04.2006 по 01.05.2007, встановлено третю групу інвалідності, що підтверджується копією виписки з акта огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги, серії ДНА-02 №012522 від 27.04.2006 (а.с.11-12) В подальшому [PERSON] пройшов переогляд МСЕК, і відповідно до копії виписки з акта огляду МСЕК серії ДНА-02 №017279 від 24.04.2007, йому при повторному переогляді було встановлено 60% втрати професійної працездатності (55% по радикулопатії, 5% по туговухості) та третю групу інвалідності безстроково (а.с. 11-12). Відповідно до копії довідки МСЕК, серії МСЕК-ДНА-01 №558595 від 24.04.2007, [PERSON] при повторному огляді встановлена третя група інвалідності з 01 травня 2007 року, у зв`язку з професійним захворюванням, безстроково. Протипоказана важка праця, вимушена поза, переохолодження, довга ходьба (а.с.13-14) Так, наявність професійного захворювання у позивача також підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, зокрема виписками з історії хвороби, виписними епікризами, з яких вбачається що він неодноразово проходив лікування в закладах охорони здоров`я з діагнозом радикулопатія, нейросенсорна туговухість (а.с. 19-25) Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійного захворювання та встановленням стійкої втрати працездатності первинно у розмірі 50% та у подальшому 60%, встановлення 3 групи інвалідності, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманого професійного захворювання у позивача змінилися умови життя, він змушений постійно проходити лікування, яке не дає покращення в стані здоров`я. Крім того, відчуває больові почуття, обмеження рухів в шийному та поперековому відділах хребта, плечових, ліктьових і колінних суглобах, утруднення ходи, оніміння кінцівок, загальну слабкість. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд враховує період роботи позивача на підприємстві відповідача протягом 18 років 6 місяців в шкідливих умовах, характер та тривалість отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, що позивачу первинно встановлено 50% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, і третю групу інвалідності, однак в подальшому його стан здоров`я не поліпшився і йому було повторно встановлено 60% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням та третю групу інвалідності безстроково, що вказує на неможливість покращення стану здоров`я позивача в подальшому, незворотність негативних наслідків профзахворювання на житті позивача, і, виходячи з цих обставин, суд, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 90 000 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 900 гривень.

Outcome: partial