Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

08.10.2015 року Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ Миколаївський комбінат хлібопродуктів про стягнення заборгованості за невиконання грошового зобов'язання з урахування індексу інфляції у розмір 182255,25 грн., 3% річних у розмірі 12263,42 грн., пені в розмірі 8053,36 грн, а всього у загальному розмірі 202572,03 грн. 02.11.2015 року ПАТ Миколаївський комбінат хлібопродуктів звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON], селянського (фермерського) господарства Волощакевич про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, укладеного 08.09.2015 року між селянським (фермерським) господарством Волощакевич та [PERSON] В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом первісні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив про задоволення позову, в задоволенні зустрічного позову ПАТ Миколаївський комбінат хлібопродуктів просив відмовити у зв'язку з необґрунтованістю та безпідставністю посилаючись на те, що строк дії договору поставки №К-4/19 від 18.02.2011 року до 31.12.2011 року, тобто при укладенні договору відступлення права вимоги діяли не договорі норми, а норми закону згідно яких і відбулася заміна кредитора. При цьому, відповідач за первісним позовом здійснив часткову оплату боргу 05.02.2013 року та після цього платежу, заборгованість склала 105000 грн., а ні 211000 грн., на які був підписаний акти звірки взаєморозрахунків. Отже, сплачуючи частину заборгованості за поставлений товар ПАТ Миколаївський комбінат хлібопродуктів вчинив дії по визнанню ним заборгованості перед СФГ Волощакевич і само з цього часу відбулося переривання терміну позовної давності щодо суми боргу. При цьому, згідно договору відступлення права вимоги, вимога, що передається новому кредиторові переходить до нього в тому обсязі, в якому вона раніше належала первісному кредитору, що також не суперечить вимогам ст. 514 ЦК України. Отже, право вимоги переходить у тому обсязі і на тих умовах, що існували до моменту такого переходу, тому переходять права, що забезпечують виконання зобов'язання та інші права, пов'язані з вимогою. При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних є способом захисту його майнового права та інтересу, які полягають у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом первісні позовні вимоги не визнав просив в задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що договір про відступлення права вимоги від 08.09.2015 року був укладений в порушення вимог чинного законодавства, у зв'язку з чим є недійсним. Так, згідно п. 10.5 основного договору поставки №К-4/19 від 18.02.2011 року передбачено, що жодна із сторін не може передавати права та обов'язки за даним договором третім особам, за виключенням законних правонаступників у даному випадку мало місце договірне правонаступництво, вказане суперечить обмеженням самого договору та ч.1 ст. 516 ЦК України, у зв'язку з чим договір про відступлення права вимоги не може бути підставою для стягнення заборгованості. При цьому, СФГ Волощакевич відступило вимогу, яку боржник ПАТ Миколаївський комбінат хлібопродуктів вже не зобов'язаний був виконувати, оскільки по зобов'язанню суми основного боргу 105000 грн. сплив 3-річний строк позовної давності, який сплинув 31.07.2015 року з урахуванням переривання перебігу строку позовної давності у зв'язку з підписанням акту звірки розрахунків 31.07.2012 року, що є підставою для відмову у позові виходячи з вимог ст. 267 ч.4 ЦК України. При цьому, відповідно до ст. 266 ЦК України, сплив строку позовної давності до основної вимоги вважається , що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, у даному випадку щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних. При цьому, додаткові вимоги взагалі не могли бути предметом передачі зобов'язання по спірному договору, оскільки станом на день підписання Договору від 08.09.2015 року , сума зобов'язання яка передавалось згідно з Договором не містила додаткові вимоги та згідно акту звірки СФГ Волощакевич від 09.04.2015 року зазначено залишок суми в розмірі 105000 грн. При цьому, по даним бухгалтерського обліку СФГ Волощакевич сум додаткових вимог в розмірі 97546,14 грн. не існувало на дату укладення Договору про відступлення права вимоги, по цим сумам не направлялися претензії ПАТ Миколаївський комбінат хлібопродуктів і вони не були ним визнані, щодо них не були одержані рішення суду. Позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав в повному обсязі, просив про їх задоволення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного: Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належним є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Як встановлено судом, 18.02.2011 року між селянським (фермерським) господарством Волощакевич (постачальник) та ПАТ Миколаївський комбінат хлібопродуктів (покупець) був укладений договір поставки №К-4/19, згідно умов якого постачальник зобов'язується передати у власність покупцю зерно (товар) в асортименті, за ціною, якістю, кількістю на умовах, узгоджених з покупцем, а покупець зобов'язується здійснити приймання товару та його оплату. Строк дії договору до 31.12.2011 року. Постачальник виконав умови договору належним чином та у повному обсязі, здійснивши поставку товару (пшениці) згідно умов договору, у жовні 2011 року в кількості 259320 тон на загальну суму 466776 грн, згідно оформлених належним чином накладних, товарно-транспортних накладних та довіреностями на отримання товару. Вказані обставини в суді не заперечували сторони по справі. Згідно п. 5.1 Договору поставки №К-4/19 від 18.02.2011 року ПАТ Миколаївський комбінат хлібопродуктів зобов'язалось провести оплату товару у безготівкової формі шляхом перерахування коштів на банківський рахунок СФГ Волощакевич протягом 10 днів банківських днів, починаючи від від дня наступного за днем надання постачальником належним чином оформлених товарно-транспортних накладних (з відміткою про прийняття товару за якістю та кількістю), видаткових накладних, рахунку-фактури. Покупець - ПАТ Миколаївський комбінат хлібопродуктів частково виконав свої зобов'язання за договором поставки, але починаючи з листопада 2011 року, в порушення взятих на себе зобов'язань, проводив платежі невчасно та не в строки, встановлені Договором, у зв'язку з чим виникла заборгованість. Дія договору поставки №К-04/19 від 18.02.2011 року закінчилась 31.12.2011 року та на час закінчення дії договору у СФГ Волощакевич виникло право на захист своїх порушених прав щодо невиконання умов договору. Проте, сторони за Договором поставки, після закінчення дії вказаного договору, провели звірки взаєморозрахунків за період з 01.02.2011 станом на 31.07.2012 року. Згідно акту звірки розрахунків М-00158 від 31.07.2012 року за участю представників ПАТ Миколаївський комбінат хлібопродуктів та СФГ Волощакевич, залишок заборгованості ПАТ Миколаївський комбінат хлібопродуктів перед СФГ Волощакевич станом на 31.07.2012 року становить 211000 грн. В подальшому за період серпня 2012 року по лютий 2013 року, на виконання договору поставки №К-04/19 від 18.02.2011 року, визнаючи невиконаними грошові зобов'язання, ПАТ Миколаївський комбінат хлібопродуктів перерахував СФГ Волощакевич в рахунок заборгованості 105000 грн., останній платіж проведено 05.02.2013 року у розмірі 10000 грн., що підтверджується виписками з особового рахунку № 26001145746 та не заперечували сторони по справі. Відповідно до ст. 509 ч.1 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Отже, залишок заборгованості грошового зобов'язання за договором поставки №К-04/19 від 18.02.2011 року ПАТ Миколаївський комбінат хлібопродуктів перед СФГ Волощакевич становить 105000 грн. Крім того, в разі несвоєчасного повернення коштів боржник не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, при цьому за змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплати неустойки. Відповідно до ст. 549 ч. 1, 3 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення. Так, виходячи з умов Договору поставки п 6.1 у випадку порушення терміну сплати за поставлений товар покупець сплачує постачальникові пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення оплати. Згідно наданого позивачем розрахунку, за 6 місяців нарахування пені, облікова ставка Національного банк України станом на 2011 року з 08.11.2011 року (дата сплати за останню поставку) до 23.03.2012 року становить 7,75% річних, починаючи з 23.03.2012 року по 09.05.2012 року 7,5% річних, загальна сума пені, у зв'язку з невиконанням грошового зобов'язання становить 8053,36 грн. Поряд з цим за порушення виконання грошового зобов'язання на боржника покладається відповідальність за ч.2 ст. 625 ЦК України та ст. 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а також інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції та проценти річних від простроченої суми основного боргу. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, втрати від інфляційних процесів необхідно розцінювати як суму знецінення грошових коштів за прострочення грошового зобов'язання за певний період і вони є невід'ємною складовою суми основного боргу. Відповідні індекси інфляції розраховуються починаючи з серпня 1991 року і щомісячно публікуються в газеті Урядовий кур'єр. Так, згідно індекси інфляції опублікованому в газеті Урядовий кур'єр, за листопад 2011року індекс інфляції становить 100,10%, за грудень 2011 року 100,20%, січень 2012 року 100,20%, лютий 2012 року 100,20%, березень 2012 року - 100,30%, квітень 2012 року 100,00%, травень 2012 року 99,70%, червень 2012 року 99,70%, , липень 2012 року 99,80%, серпень 2012 року 99,70%, вересень 2012 року 100,10%, жовтень 2012 року 100,00%, листопад 2012 року 99,90%, грудень 2012 року - 100,20%; січень 2013 року 100,20%, лютий 2013 року 99,90%, березень 2012 року - 100,00%, квітень 2013 року 100,00%, травень 2013 року 100,10%, червень 2013 року 100,00%, липень 2013 року 99,90%, серпень 2013 року 99,30%, вересень 2013 року 100,00%, жовтень 2013 року 100,40%, листопад 2013 року 100,20%, грудень 2013 року - 100,50%; січень 2014 року 100,20%, лютий 2014 року 100,60%, березень 2014 року - 102,20%, квітень 2013 року 103,30%, травень 2014 року 103,80%, червень 2014 року 101,00%, , липень 2014 року 100,40%, серпень 2014 року 100,80%, вересень 2014 року 102,90%, жовтень 2014 року 102,40%, листопад 2014 року 101,90%, грудень 2014 року - 103,00%; січень 2015 року 103,10%, лютий 2015 року 105,30%, березень 2015 року - 110,80%, квітень 2015 року 114,00%, травень 2015 року 102,20%, червень 2015 року 100,40%, , липень 2015 року 99,00%, серпень 2015 року 99,20%. Отже, за період з 08.11.2011 року по 28.09.2015 року інфляційне збільшення боргу становить 77255,25 грн., а сума боргу встановленого індексу інфляції за весь час прострочення становить 182255,25 грн. Крім того, 3% річних від простроченої суми становить12263,42 грн., тобто 105000 грн. (суму боргу) х 3% річних/100%/365 днів х 1421 днів (за період з 08.11.2011 року по 28.09.2015 року). Таким чином, заборгованість ПАТ Миколаївський комбінат хлібопродуктів перед СФГ Волощакевич за невиконання грошового зобов'язання становила 202572,03 грн. В подальшому ПАТ Миколаївський комбінат хлібопродуктів в односторонньому порядку списав існуючу заборгованість перед СФГ Волощакевич, згідно акту звірки розрахунків М-00008 від 31.12.2014 року за участю представників. Проте, відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 512 ч.1 п.1 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути змінений іншою особою внаслідок переданням ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Так, 08.09.2015 року між СФГ Волощакевич (первісним кредитором) та фізичною особою [PERSON] (новий кредитор) було укладено Договір про відступлення права вимоги, згідно умов якого первісний договір передав, а новий кредитор прийняв на себе право вимоги, що належить первісному кредитору і стає кредитором за Договором поставки №К-04/19 від 18.02.2011 року, укладеним між первісним кредитором та ПАТ Миколаївський комбінат хлібопродуктів (п.1.1). Згідно п.1.2 Договір про відступлення права вимоги, новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання всіх зобов'язань за основним договором. Пунктом 1.3 вказаного Договору, передбачено, що вимога, що передається новому кредиторові згідно цього договору, переходить до нього в тому обсязі, в якому вона раніше належала первісному кредиторові. Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходи цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 17.09.2015 року за вих. 52 ПАТ Миколаївський комбінат хлібопродуктів було направлено повідомлення про відступлення права вимоги та з вимогою сплати новому кредитору заборгованості за грошовим зобов'язанням у розмірі 202572,03 грн. Отже, до нового кредитора ([PERSON]В.) перейшло право вимоги виконання боржником ПАТ Миколаївський комбінат хлібопродуктів грошового зобов'язання у розмірі 202572,03 грн. Таким чином, суд приходить до переконання, що позовні вимоги за первісним позовом [PERSON] є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Безпідставні є заперечення відповідача за первісним позовом ПАТ Миколаївський комбінат хлібопродуктів щодо недійсності договору про відступлення прав вимоги відповідно до вимог ст.ст. 203, 215 ЦПК України, оскільки зміна кредитора відбулась з порушенням умова договору поставки та закону, суперечить обмеженням встановлених в Договорі поставки та вимогам ст. 516 ч.1 ЦК України. Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Крім того, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) (стаття 215 ЦК України). Ззгідно п. 10.5 Договору поставки №К-4/19 від 18.02.2011 року, жодна із сторін не може передавати права та обов'язки за даним договором третім особам, за виключенням законних правонаступників. Проте, як встановлено судом строк дії вищевказаного договору поставки закінчився 31.12.2011 року та в подальшому між сторонами ПАТ Миколаївський комбінат хлібопродуктів і СФГ Волощакевич виникли зобов'язальні правовідносини щодо грошового зобов'язання, які в подальшому за договором відступлення права вимоги перейшли до [PERSON] Враховуючи те, що договір про відступлення права вимоги від 08.09.2015 року не суперечить вимогам \~\~ч. 1 ст. 516 ЦК України, його укладено у відповідності до ст.ст. 512-519 ЦК України, які регулюють заміну кредитора у зобовязанні,\~ суд приходить до переконання про відсутність підстав визначених ст.ст. 203, 215 ЦК України щодо визнання цього договору недійсним. Крім того, суд прийшов до висновку, що [PERSON] не був пропущений строк позовної давності, а доводи представника відповідача за первісним позовом ПАТ Миколаївський комбінат хлібопродуктів з цього приводу не приймає до уваги, виходячи з наступного: Цивільне законодавство передбачає два виду позовної давності: загальну та спеціальну. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку позовної давності починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється у три роки. Згідно ст. 261 ч.1 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про пропущення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Так, актом звірки розрахунків від 31.07.2012 року за участю представників ПАТ Миколаївський комбінат хлібопродуктів та СФГ Волощакевич, залишок заборгованості ПАТ Миколаївський комбінат хлібопродуктів перед СФГ Волощакевич станом на 31.07.2012 року становить 211000 грн., на виконання грошового зобов'язання за період з серпня 2012 року по лютий 2013 року ПАТ Миколаївський комбінат хлібопродуктів перерахував СФГ Волощакевич в рахунок заборгованості 105000 грн., останній платіж проведено 05.02.2013 року. Отже, позовну давність слід рахувати з 05.02.2013 року, а не з 31.07.2012 року. Таким чином, суд приходить до переконання, що зустрічний позов ПАТ Миколаївський комбінат хлібопродуктів до [PERSON], селянського (фермерського) господарства Волощакевич про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги є необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з ПАТ Миколаївський комбінат хлібопродуктів підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору на користь позивача [PERSON] у розмірі 2025,72 грн., судові витрати за зустрічним позовом віднести за рахунок позивача ПАТ Миколаївський комбінат хлібопродуктів.

Outcome: approved