Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

10.06.2021 фірма «Т.М.М.» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті житлово-комунальних та інших послуг, в обґрунтування якого зазначило, що Фірма «Т.М.М.» - ТОВ у період з 19.02.2013 по теперішній час надає житлово-комунальні та інші послуги в будинку [ADDRESS] . 13.08.2014 між Фірмою «Т.М.М.» - TOB та власником квартири [ADDRESS] [PERSON] було укладено договір № 13-в Ахс-61 про надання житлово-комунальних послуг та інших послуг. Відповідач взятих на себе за договором умов про оплату наданих їй послуг належним чином не виконує, що призвело до утворення заборгованості у розмірі 17440,52 грн, інфляційних втрат у розмірі 1023,45 грн та 3 % річних у розмірі 364,44 грн, а всього у розмірі 18828,41 грн за період з 01.08.2019 по 30.04.2021. У зв`язку з чим позивач просив задовольнити позов. 19.08.2021 відповідачем подано відзив на позов, у якому відповідач [PERSON] просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, мотивуючи це тим, що позивач не має законодавчого права управляти будинком за адресою: [ADDRESS] , оскільки загальними зборами даного багатоквартирного будинку питання укладання та зміст договору про надання послуг з управління будинком з Фірмою «Т.М.М.» - ТОВ ніколи не розглядалося. Співвласниками будинку за адресою: [ADDRESS] , створено ОСББ «Харківське узлісся» та проведено його державну реєстрацію 27 травня 2016 року. Таким чином, співвласники будинку прийняли рішення про зміну форми управління будинком і перейшли до форми управління за допомогою ОСББ. Правовідносини з Фірмою «Т.М.М.» - ТОВ було припинено, про що складено протокол №2 загальних зборів ОСББ «Харківське узлісся» від 14 вересня 2020 року. Додатково в порядку п.6.1 договору відповідачем було надіслано заяву про розірвання договору. Таким чином, з моменту припинення договорів з позивачем співвласники сплачують внески на рахунок ОСББ виключно з метою задоволення потреб з управління багатоквартирним будинком та отримання комунальних послуг шляхом самозабезпечення. Розрахунок заборгованості відповідача є необґрунтованим, оскільки вартість наданих послуг зростала з порушенням умов договору, що призвело до неправильного розрахунку суми боргу, а деякі послуги (обслуговування системи обмеження доступу в будинок, компенсація витрат на оплату матеріалів, робіт і послуг з встановлення сферичних дзеркал, компенсація витрат на оплату робіт і послуг авто вежі та ін.) взагалі не передбачені договором, а тому підстав для їх оплати позивач не вбачає. Відповідач не погоджується з розмірами нарахування за сплату комунальних послуг, зазначаючи, що позивач самочинно та необґрунтовано вписує до рахунків суми без жодного обґрунтування таких сум за послуги, які ним не надавалися та не надаються. 09.09.2021 представником позивача подано відповідь на відзив, у якій зазначено, що Фірма «Т.М.М.» - ТОВ була забудовником будинку [ADDRESS] та після введення будинку в експлуатацію уклала індивідуальний договір про надання житлово-комунальних та інших послуг з кожним власником квартири. Таким чином, договір є чинним і обов`язковим для виконання. Щодо рішення зборів ОСББ здійснювати управління будинком в порядку самозабезпечення з 01 січня 2021 року та подальшого отримання копії цього рішення та заяви відповідача про припинення договору зазначає, що припинення договору в односторонньому порядку з цих підстав неможливе. Зазначає, що послуги позивачем фактично надавалися, а відповідач зобов`язаний відповідно до умов договору їх сплатити за тарифами, які погоджені сторонами та їх вартість змінювалась відповідно до умов договору. 21.09.2021 відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначає, що твердження Фірми «Т.М.М.» - ТОВ, що вона є управителем будинку, а договір з відповідачем - діючим, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, оскільки отримавши повідомлення про зміну форми управління та письмову відмову від договору від споживачів, позивач був зобов`язаний беззаперечно припинити надання послуг та нарахування плати. Представник позивача фірми «Т.М.М.» - ТОВ Спільник О.Г. звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала та просила задовольнити, з підстав, викладених у ньому. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлена своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не сповістила. При цьому [PERSON] подано відзив. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до приписів ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи розпоряжаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судом встановлено, що з 19 лютого 2013 року управителем будинку [ADDRESS] є Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю, що підтверджується декларацією про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованого 19.02.2013 за № ХК 143130450174 Інспекцією ДАБК у Харківській області. З наданої копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер 27112094 від 22.09.2014, вбачається, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . 13.08.2014 між Фірмою «Т.М.М.» - TOB, в особі заступника директора управління нерухомості Травкіна Є.В. та [PERSON] , як власником квартири [ADDRESS] укладено договір № 13-6 Ахс-19 про надання житлово-комунальних послуг та інших послуг. Предметом зазначеного договору є надання виконавцем послуг з утримання будинку [ADDRESS] , належних до нього прибудинкової території та споруд; послуг балансоутримання; забезпечення надання комунальних послуг централізованого постачання холодної та гарячої води, водовідведення, електропостачання, опалення (далі -послуги), а Споживачем - своєчасної оплати цих послуг у строки та на умовах, передбачених цим договором. Виконавець надає житлово-комунальні послуги відповідно до переліків, зазначених у додатках до цього договору, за тарифами, які розраховуються відповідно до встановленого нормативно-правовими актами порядку. Додаткові послуги, які залежать від специфіки утримання будинку, розраховуються виходячи з обсягів наданих послуг за розцінками, затвердженими Виконавцем та погодженими зі споживачем (пункти 1.1, 1.2 договору про надання житлово - комунальних послуг). Згідно п. 2.3 договору виконавець, серед іншого, має право нараховувати у разі несвоєчасного внесення споживачем плати за надані послуги пеню у розмірі, встановленому договором; коригувати тарифи на послуги у випадках, встановлених чинним законодавством або цим договором. п. 4.1.2 договору передбачає, що споживач несе відповідальність за несвоєчасне внесення платежів за послуги шляхом сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Зазначений договір підписано заступником директора департаменту нерухомістю Травкіним Є.В. та споживачем [PERSON] . Окрім того, суд зауважує, що зазначений договір підписаний споживачем [PERSON] на кожній сторінці договору. Тобто, договір про надання житлово- комунальних та інших послуг укладено між сторонами, обставини укладення договору не заперечуються позивачем та відповідачем по справі. З наданої відповідачем [PERSON] копії заяви, яка складена 30.11.2020 та надіслана на адресу Фірми «Т.М.М.» - ТОВ, вбачається, що [PERSON] повідомила про розірвання договору з 01.01.2021, просила припинити нарахування за договором, останнім розрахунковим місяцем просила вважати грудень 2020. п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Зі статей 626, 628 ЦК України випливає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 536 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно частини 1 статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. З матеріалів справи вбачається, що позивач - фірма «Т.М.М.» належним чином виконав умови укладеного договору і надав відповідачу [PERSON] передбачені ним послуги. Однак, суд не погоджується з правомірністю надання позивачем частини житлово-комунальних та інших послуг відповідачу, і відповідно з вимогами про стягнення заборгованості за ці послуги. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Згідно з ч. 1 ст. 905 ЦК України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Розділом 6 указаного договору визначено, що він набирає чинності з дня його укладення та діє до моменту його припинення або до зміни власника приміщення. Відповідно до ч. 6.1 договору він діє до 31 грудня 2013 року. У разі коли за місяць до закінчення дії цього договору однією із сторін не заявлено у письмовій формі про розірвання договору або необхідність його перегляду/цей договір вважається щороку продовженим. Таким чином, сторони погодили строк дії договору до 31 грудня 2013 року, та відповідно до п. 6.1 договору неодноразово його продовжували кожного разу на один рік, оскільки жодна за сторін не заявляла вимогу про його розірвання. Востаннє договір з мовчазної згоди сторін було продовжено до 31 грудня 2020 року. 30.11.2020 [PERSON] у передбачений п. 6.1 договору спосіб повідомила виконавця про розірвання договору. Зазначена заява відповідачем надіслана позивачу засобами поштового зв`язку з описом вкладення, датою відправлення є 30.11.2020, тобто за місяць до закінчення дії договору. Отже, дія договору № 13-в Ахс-19, як і правовідносини між сторонами, пов`язані з виконання договору, припинилися 31.12.2020. Сторони узгодили строк дії договору, а саме з моменту підписання та до 31.12.2020, а тому, враховуючи, що між сторонами склалися виключно договірні правовідносини, які не пов`язані з оплатою фактично наданих послуг, вимога щодо оплати послуг, наданих поза строком дії договору, не породжує у споживача жодного обов`язку щодо їх сплати. З наданих позивачем рахунків на оплату послуг за січень-квітень 2021 року вбачається, що позивачем за вказаний період нараховано заборгованість : січень 2021 року - 1363,01 грн, лютий 2021 року - 1246,98 грн, березень 2021 року - 1091,22 грн, квітень 2021 року - 1370,20 грн, в всього за вказаний період 5071,41 грн. Окрім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних витрат: січень 2021 року - 3% річних 13 грн, інфляція - 46,83 грн, лютий 2021 року - 3% річних - 09,02 грн, інфляція - 30,08 грн, березень 2021 року - 3% річних - 05,11 грн, інфляція - 07,64 грн, квітень 2021 - 3% річних - 03,04 грн, інфляційні витрати не нараховані. З огляду на вищевикладене, позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають у зв`язку з їх необґрунтованістю. Відповідно до ч. 4 ст. 631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. У зв`язку з чим суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за житлово-комунальні та інші послуги за період з 01.08.2019 по 31.12.2020 є цілком обґрунтованими, [PERSON] , як споживач за договором № 13-в Ахс-19, який в силу закону є обов`язковим для виконання сторонами, свої обов`язки щодо оплати передбачених договором послуг протягом дії договору належним чином не виконала, у зв`язку з чим має перед Фірмою «Т.М.М.» - ТОВ заборгованість за період з 01.08.2019 по 31.12.2020 в загальному розмірі 12369,11 грн. Правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання житлово-комунальних та інших послуг, є грошовими зобов`язаннями, у яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року по справі №758/1303/15-ц. Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох відсотків річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У зв`язку із простроченням сплати житлово-комунальних та інших послуг за період з 01.08.2019 по 31.12.2020, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних від простроченої суми у розмірі 334,27 грн, інфляційні втрати за весь час прострочення у сумі 938,90 грн. Доводи відповідача про те, що підвищення тарифів було здійснено позивачем з порушенням встановленого договором порядку спростовуються наданим позивачем доказом, а саме листом, адресованим власникам квартир в будинку [ADDRESS] , відповідно до якого адміністрація Фірми «Т.М.М.»-ТОВ належним чином повідомила власників квартир будинку [ADDRESS] про підняття тарифів на обов`язкові та додаткові послуги. Зазначені листи були доведені до відома відповідача шляхом вкладання листа в поштову скриньку квартири [ADDRESS] . Доводи відповідача про те, що з моменту створення ОСББ «Харківське узлісся» позивач не мав права надавати відповідачу комунальні послуги, а відповідач відповідно не зобов`язаний їх сплачувати у зв`язку зі зміною форми управління багатоквартирним будинком, є необґрунтованим і жодним чином не свідчить про відсутність у відповідача обов`язків за чинним договором № 13-в Ахс-19 і відповідно прав позивача на стягнення з відповідача заборгованості, яка за нею утворилась відповідно до умов договору. Правовідносини, які склалися між сторонами саме на підставі договору про надання житлово-комунальних та інших послуг, за своєю природою є грошовими зобов`язаннями, у яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги. Укладений між сторонами договір №13-в Ахс-19 від 13.08.2014 підписаний відповідачем [PERSON] , що свідчить про згоду останньої з його умовами. Так, згідно п.п. 7.10, 7.12 договору Сторони визнали, що в договір включені всі істотні умови. Договір сторонами прочитаний, відповідає їх намірам та досягнутим домовленостям, що засвідчується власними підписами сторін та/або уповноважених представників сторін, що діють у повній відповідності з наданими їм повноваженнями та повним розумінням предмету та змісту даного договору. Оскільки зазначений договір сторонами у визначеному умовами договору порядку розірваним до 31.12.2020 не був, недійсним судом не визнаний, тому є обов`язковим для виконання сторонами протягом періоду його дії. А закінчення строку його дії відповідно до ч. 4 ст. 631 ЦК України не звільняє відповідача від відповідальності за його порушення. Приймаючи до уваги викладене суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При звернені до суду позивачем сплачено 2270 грн. Позов задоволено на 72,5%, відповідно судовий збір підлягає стягненню у розмірі 72,5% від сплаченої суми, тобто 1645,80 грн (2270*72,5%).

Outcome: partial