Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

09 червня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив стягнути з публічного акціонерного товариства «Полонський гірничий комбінат» (далі Товариство) на його на користь 22000 грн. заборгованість по заробітній платі за період з червня 2013 року по 01 серпня 2015 року, індексацію заробітної плати за вказаний період, компенсацію за невикористану відпустку, 5000 грн. моральної шкоди та витрати по правовій допомозі. В обґрунтування позову зазначав, що 08 червня 1983 року він прийнятий на роботу у Товариство помічником машиніста екскаватора в гірничому цеху, а з 02 червня 2014 року переведений на посаду сторожа дробильно-сортувального цеху № 2, та починаючи з 01 серпня 2015 року його не допускають до роботи у звязку з тим, що підприємство не працює. Відповідачем з червня 2013 року по серпень 2015 року не виплачувалася належна йому заробітна плата та інші зазначені вище види виплат, однак добровільно Товариство зазначену заборгованість не погашає, у звязку з чим він поніс моральні страждання та змушений звернутися до суд за захистом свого права. При розгляді справи [PERSON] позов підтримав, просив його вимоги задовольнити із вказаних вище підстав. Ухвалою суду від 13 грудня 2017 року по справі зупинялося провадження у звязку з призначенням судово-бухгалтерської експертизи, яка за клопотанням позивача була скасована на підставі ухвали від 09 січня 2018 року та провадження у справі відновлено. Представники відповідача в судовому засіданні позов визнали частково, пояснили, що протягом 2013-2015 років за період відновлення роботи Товариства для позивача заробітна плата частково виплачена та станом на 23 листопада 2017 року її заборгованість становить в сумі 11556 грн. 15 коп., з урахування індексації, котра проведена згідно Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та на підставі наказу голови правління ПАТ «Полонський гірничий комбінат» № 6 від 02 лютого 2015 року. Щодо виплати компенсації за невикористану відпустку вказали, що така виплачується при звільненні з роботи працівника або на підставі особистої заяви, однак [PERSON] з роботи не звільнений та від нього не надходила відповідна заява, а тому заперечили проти стягнення даного виду виплати, а також моральної шкоди. Заслухавши пояснення сторін, їхніх представників, свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд зазначає про таке. Встановлено, що згідно наказу № 53-к від 08 червня 1987 року [PERSON] прийнятий на роботу помічником машиніста екскаватора в гірничому цеху у виробниче об`єднання «Хмельницькдорканали» - головне підприємство, яке в послідуючому було перейменовано в публічне акціонерне товариство «Полонський гірничий комбінат». З 02 червня 2014 року позивач на підставі наказу № 73-к переведений сторожем дробильно-сортувального цеху № 2, що стверджується даними трудової книжки колгоспника (а.с.2-6). Як вбачається з даних довідки Славутської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Хмельницькій області вих. № 932/131 від 09.11.2017 року (а.с.55), довідок Товариства вих. № 37 від 16.11.2017 року та вих. № 40 від 23.11.2017 року (а.с.60-64) позивачу за період 2013-2015 років нараховувалася заробітна плата та частково проводилася її виплата. Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. За положеннями ч.ч.1, 2 ст.115 КЗпПП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Станом на 23 листопада 2017 року, за даними уточнюючої довідки та вибірки заробітної плати по відомостях нарахованої заробітної плати (а.с.65), перед [PERSON] наявна заборгованість по заробітній платі за період січня 2013 року червня 2015 року, яка, з урахуванням сум індексації, утриманих податків та інших обовязкових платежів, аліментів, а також проведених виплат заробітної плати, становить в розмірі 11556 грн. 15 коп., а тому даний розмір заборгованості підлягає стягненню з відповідача. Несвоєчасне отримання позивачем заробітної плати порушило його законні права, чим спричинило для нього моральні страждання, тому враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне, відповідно до вимог ст.237-1 КЗпП України, виходячи з вимог розумності та справедливості, стягнути з Товариства на користь [PERSON] компенсацію на відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000 грн. Щодо вимоги про стягнення компенсації за невикористану відпустку, суд зазначає про наступне. Відповідно до ст.83 КЗпП України, яка кореспондується зі ст.24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки (частина 1). За бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією. При цьому тривалість наданої працівникові щорічної та додаткових відпусток не повинна бути менше ніж 24 календарних дні (частина 4). Згідно досліджених судом доказів, особистих пояснень позивача, останній є працівником ПАТ «Полонський гірничий комбінат» та він не звертався до відповідача із письмовою заявою про заміну невикористаної відпустки грошовою компенсацію, а відтак в цій частині позов задоволенню не підлягає. Разом з тим, в ході судового розгляду [PERSON] не надав належних та достовірних доказів про те, що розмір заборгованості по заробітній платі є інший, ніж зазначено у наданих Товариством довідках, тому суд відмовляє у стягненні заробітної плати в сумі заявленій позивачем. Відповідно до вимог ч.3 ст.133, ч.2 ст.137, ст.141 ЦПК України\~з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 200 грн. (квитанція від 09.06.2017 року а.с.12), яка є пропорційною із обсягом наданих послуг, а також 640 грн. витрат по сплаті судового збору за вимогу немайнового характеру про стягнення моральної шкоди (квитанція а.с.18). Також, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України із Товариства підлягає стягненню судовий збір за вимогу майнового характеру (про стягнення заборгованості по заробітній платі) на користь держави в розмірі 640 грн.

Outcome: partial