Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

09 серпня 2018 року [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловими приміщеннями у будинку, просять усунути [PERSON] перешкоди у користуванні власністю-домоволодінням [ADDRESS] , з боку [PERSON] , [INFO] , шляхом визнання [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровську від 13 серпня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася. Про місце, дату та час судового засідання сповіщена належним чином. Про причину неявки суд не повідомила. Від представника третьої особи Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради Пономарьова А.С. надійшла заява з проханням розглянути справу у відсутність представника згідно вимог чинного законодавства. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За таких обставин, суд вважає відповідача належним чином повідомленим та можливим, за згодою представника позивача, розглянути справу на підставі наявних доказів, заочно, відповідно до статті 280 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] на праві власності належить домоволодіння [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 06 червня 2003 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. (а.с. 5, 6). Згідно довідки № 319, виданої 02 серпня 2018 року головою квартального комітету № 1 [PERSON] в домоволодінні [ADDRESS] зареєстрованими значаться: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 7). В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] з 13 березня 2015 року не проживає в домоволодінні [ADDRESS] , в домоволодінні відсутні її особисті речі, що знайшло своє підтвердження в поясненнях свідків [PERSON] та [PERSON] , а також в акті від 02 серпня 2018 року (а.с. 9). Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За змістом права власності, визначеного ст. 317 ЦК України, право власності - це право володіння, користування і розпорядження майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На підставі ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. На підставі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. В силу ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Також, в силу ст. 6 вищезазначеного Закону, громадянин України зобов`язаний протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання проводиться за рішенням суду. На основі повного і всебічного з`ясування обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved