Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

07 грудня 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив шлюб з відповідачкою, зареєстрований 22 листопада 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Павлоградського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 880 розірвати. В обґрунтування позову він зазначив, що між ним та відповідачкою 22 листопада 2003 року було укладено шлюб. В шлюбі у них 18 червня 2004 року народилась донька [PERSON]. Спільне життя з відповідачкою не склалося. Фактичні шлюбні відносини припинені з січня 2013 року. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів та різні погляди на сімейне життя. Позивач вважає, що сім'я розпалася остаточно і відновлена бути не може, тому строк на примирення їм не потрібен. Ухвалою суду від 11 січня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та по справі призначено підготовче судове засідання. Позивач [PERSON] у підготовче судове засідання не зявився, але від нього надійшла телефонограма, в якій він просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідачка [PERSON] у підготовче судове засідання не з'явилася, проте від неї надійшла телефонограма, в якій він просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнала у повному обсязі та не заперечувала проти розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3, ч.4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частиною 4 статті 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає доцільним ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сторони 22 листопада 2003 року уклали шлюб (арк.с.6). Від шлюбу у них 18 червня 2004 року народилась донька [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (арк.с.5). Сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують та загальне господарство не ведуть з січня 2013 року, шлюб носить формальний характер і збереження його суперечило б інтересам сторін. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.113 СК України, особа, яка змінила прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved