Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

10.07.2009 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернулась [PERSON] із позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди завданої смертю фізичної особи. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що 31 серпня 2008 р. в м. Одесі відбулась дорожньо-транспортна пригода. Керуючи автомобілем, відповідач здійснив наїзд на пішоходів, внаслідок якого від отриманих травм на місці загинув [PERSON], який був колишнім чоловіком позивачки та батьком її дитини. Внаслідок загибелі [PERSON] відбулась втрата годувальника малолітньої дитини позивачки, їй було спричинено шачну моральну шкоду. Таким чином, позивачка просить суд стягнути на її користь, та на користь її малолітньої дитини з [PERSON] шкоду, завдану смертю годувальника, моральну шкоду та витрати на поховання. В процесі розгляду справи [PERSON] неодноразово змінювала та уточнювала позовні вимоги, в останніх з них просила суд стягнути на її користь, та на користь її малолітньої дитини [PERSON] шкоду, завдану смертю годувальника, моральну шкоду та витрати на правову допомогу. Вислухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що гтозов підлягає частковому задоволенню. З матеріалів кримінальної справи №01200905184 вбачається, що 31 серпня 2009 року на Дніпропетровській дорозі в м. Одесі, поблизу будинку №86 відбулася дорожньо-транспортна тодія. Водій [PERSON] керуючи на підставі довіреності автомобілем „Деу Сенс, державний номер [NUMBER], здійснив наїзд на пішоходів [PERSON] та [PERSON] В гезультаті зіткнення з автомобілем [PERSON] отримав чисельні важкі травми, та загинув на гісці пригоди, [PERSON] було доставлено до лікарні для амбулаторного лікування, та кий в подальшому відмовився від претензій до відповідача стосовно компенсації завданої :му шкоди. Постановою слідчого від 09.12.2009 р. кримінальна справа припинена за : лсутністю в діях водія складу злочину. Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, і ллкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове газо, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим б -:ктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. І днюючи процесуальну позицію відповідача, зокрема посилання на те, що наїзд на пішоходів ¦ в зувся на неосвітленій ділянці дороги та внаслідок їх раптового та необережного виходу на пре їжджу частину, тобто водій не мав часу та можливості уникнути зіткнення чи змінити напрямок руху, а також те, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи в крові потерпілого [PERSON] виявлено значний вміст алкоголю, який свідчить про факт перебування в стані важкого алкогольного спяніння під час ДТП суд виходить зі ст. 1193 ЦК України, яка не враховує вину потерпілого у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що відповідач добровільно сплатив суму витрат на поховання в розмірі 3191 грн., в звязку з цим було уточнені позовні вимоги. Зі змісту ст. 1200 ЦК України вбачається, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Встановлюючи розмір відшкодування, суд приймає до уваги зазначене відповідачем його складне матеріальне становище, та наявність у малолітньої [PERSON] одного із батьків, що є працездатною особою. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у шлюбі з позивачкою до 24 червня 2008 року, про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу 1-ЖД №063733 від 24.06.2008 року. 22.04.2007 р. у шлюбі народилась дитина, [PERSON], відповідно до свідоцтва про народження 1-ЖД №081038 батьком якої є померлий [PERSON]. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обовязки у сімейних відносинах, шлюбі та сімї. Відповідно обовязок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Факт участі [PERSON] в утриманні та матеріальному забезпеченні дитини підтверджується аліментними платежами стягнутими рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13.05.2008 р. Крім того, законодавцем встановлено обовязок утримувати дитину, а тому примусовість або добровільність сплати відповідних платежів значення не має з точки зору виниклих між сторонами правовідносин, оскільки, навіть позбавлення батьківських прав не позбавляє обовязку утримувати власну дитину. З врахуванням встановленого факту спільного проживання однією родиною з позивачкою та дитиною на момент загибелі, смерть [PERSON] призвела до втрати годувальника малолітньої дитини - [PERSON] та спричинила їй значну моральну шкоду, а подальше життя дитини зазнало істотних змін, повязаних з втратою батька. З огляду вищезазначеного, суд доходить висновку, що існують усі передбачені законом підстави для задоволення позову як в частині стягнення щомісячних виплат, так і в частині стягнення компенсації завданої моральної шкоди. Розмір щомісячних виплат, зазначений у позовних вимогах обчислений з урахуванням мінімального розміру оплати праці, заробітної плати [PERSON] та розміру призначених виплат аліментів, та складає 444 грн. на місяць. Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, а також вимоги ст. 23 ЦК України, зокрема, те, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості, а також те, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування, тому суд вважає, що завдана моральна шкода підлягає компенсації грошима малолітній, яка втратила не тільки годувальна, але й батька. Для виниклих правовідносин вина не є необхідним елементом для покладення обовязку відшкодування, а тому суд по аналогії виходить з максимального розміру ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, яка складає 51 000 гривень на одного потерпілого у відповідност: : Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності в.ізс- наземних транспортних засобів. В розглядаємому випадку в межах заявлених позовних вимог такою особою є малолітня [PERSON], яка лишилася батька. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До судових витрат згідно зі ст. 79 ЦПК України відносяться судовий збір та витрати, пов'язані з розглядом справи, зокрема, витрати на інформаційно-технічне забезпечення; витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи. Тому суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 1000 грн. та витрати судового збору в розмірі 1700 грн. 00 коп. і ІТЗ судового процесу в розмірі 120 грн. на користь держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial