Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

09 лютого 2021 року [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей та дружину до досягнення дитиною трирічного віку. Позов обґрунтований тим, що вона з відповідачем перебуває в шлюбі з 14 серпня 2018 року. Від спільного подружнього життя сторони мають двох дітей: дочку - [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] . Діти проживають з матір`ю, відповідач відмовляється добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) батька, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення ними повноліття та на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для працездатної особи щомісячно, до досягнення їх спільною дитиною трьох років з моменту додачі позову. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. 29 березня року від [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому відповідач просив частково задовольнити позовні вимоги на утримання дітей, а саме у твердій грошові сумі у розмірі 1000 грн. на кожну дитину, і на утримання дружини у твердій грошові сумі у розмірі 1000 грн. Від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч.1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У ході судового розгляду встановлено, що 14 серпня 2018 року між сторонами Новокодацьким районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській (а. с. 8). Від спільного подружнього життя сторони мають двох дітей: дочку - [PERSON] , [INFO] (а. с. 10), та дочку [PERSON] , [INFO] (а. с.9). У ході судового розгляду встановлено, що відповідач - [PERSON] є батьком малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На цей час позивач самостійно здійснює догляд за дітьми, у зв`язку із чим не працює. У свою чергу відповідач є працездатним, що свідчить про можливість відповідача в достатній мірі надавати матеріальну допомогу. Відповідач відмовляється добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Вирішуючи позовну вимогу щодо стягнення аліментів на малолітніх дітей, суд виходить з наступного. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51\~Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно із ч. 1 ст.\~189\~цього Кодексу батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15\~травня 2006\~року №\~3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу\~України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною третьою статті 181\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі та виплачуються щомісячно. Статтею 183\~Сімейного кодексу\~України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ст.\~182\~СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, які мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених статтею 184 СК України. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що відповідач зобов`язаний і спроможний надавати матеріальну допомогу своїм малолітнім дітям. Згідно із ч. 1 ст.\~191\~СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, з урахуванням вищевказаного та інтересів малолітніх дітей, суд приходить до висновку про необхідність стягувати з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: доньки - [PERSON] , [INFO] , та доньки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) батька, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи з 09 лютого 2021 року. Вирішуючи позовну вимогу щодо стягнення аліментів на утримання дружини, суд виходив з наступного. Відповідно до ст.\~75\~СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно із ч. ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.\~80\~СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Із аналізу вказаних норм матеріального закону випливає, що дружина має право на утримання від чоловіка за умови, що здійснює догляд за дитиною до досягнення дитиною трьох років, та за умови того, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. При цьому, наявність у чоловіка можливості сплачувати такі аліменти, є обов`язковою умовою для їх стягнення. Суд не приймає до уваги відзив відповідача в якому він частково визнав позовні вимоги, оскільки він суперечить нормам діючого законодавства викладених вище. Згідно із ч. ч. 8, 9 ст.\~7\~СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ч. 1 ст.\~79\~СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Отже, з урахуванням встановлених судом обставин, суд приходить до висновку, що позивач має право на стягнення з відповідача аліментів на своє утримання, до досягнення дитиною трирічного віку, у твердій грошовій сумі у розмірі 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для працездатної особи щомісячно, починаючи з 09 лютого 2021 року до досягнення малолітньою дитиною - дочкою [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, до [INFO] . На підставі п. 7 ч. 1 ст.\~264,\~ст.\~430\~ЦПК України суд вважає можливим допустити негайне виконання судового рішення у межах сум платежів за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, судові витрати слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі зазначеного,

Outcome: approved