Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

08.02.2016 року позивач звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за ним, як спадкоємцем за законом першої черги, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] та право на земельну частку (пай) у КСП ім. Кірова на території Кислицької сільської ради Ізмаїльського району розміром 4,42 га в умовних кадастрових гектарах, вищевказане спадкове майно належало померлій [INFO] [PERSON], мотивуючи тим, що приватним нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що позивачем було пропущено строк для подачі заяви про прийняття спадщини. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] належить житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], що підтверджено записом в погосподарській книзі виконавчого комітету Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за № 0256-01. Крім цього, [PERSON] належить право на земельну частку (пай) у КСП ім. Кірова на території Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області розміром 4,42 га в умовних кадастрових гектарах на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого Ізмаїльською районною адміністрацією, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 742. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], повторно виданого 23.03.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану по Ізмаїльському району Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, [PERSON] померла [INFO]. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Після смерті [PERSON] згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] та право на земельну частку (пай) у КСП ім. Кірова на території Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області розміром 4,42 га в умовних кадастрових гектарах. За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 43157734 від 03.03.2016 року, згідно якого інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON], відсутня. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) після смерті [PERSON] являються: -син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 20.09.1976 року відділом запису актів громадянського стану виконавчого комітету Ізмаїльської районної ради депутатів трудящих Одеської області; -донька [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 16.07.1980 року виконавчим комітетом Ізмаїльської районної Ради депутатів трудящих Одеської області. Інших спадкоємців, які заявили права на спадкове майно, немає. Відповідно п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) - спадкоємець, який фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, вважається таким, що прийняв спадщину. Згідно до п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14.06.1994 року № 18/5 (яка діяла на час відкриття спадщини) - доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанції про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. В судовому засідання було встановлено, що у позивача наявний оригінал ощадної книжки померлої [PERSON] Крім цього, згідно довідки № 522 від 17.12.2015 року, наданої Кислицькою сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, на час смерті [PERSON], яка померла [INFO] та по теперішній час за адресою: [ADDRESS], мешкає і здійснює догляд за домогосподарством [PERSON], тобто [PERSON] вважається таким, який фактично прийняв спадщину. Відповідач [PERSON] фактично не вступила в управління або володіння спадковим майном та з заявою про прийняття спадщини не зверталась, тобто вважається такою, яка фактично не прийняла спадщину. Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Веліксар Т.І. від 10.12.2015 року за № 360/01-16 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що ним було пропущено строк для подачі заяви про прийняття спадщини. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved