Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

08 вересня 2020 позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив: визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] та усунути перешкоди в користуванні власністю. Мотивуючи свою заяву тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом він є власником будинку [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстрований його син - [PERSON] , [INFO] . З 2017 року відповідач по справі не мешкає в спірному будинку. Отже, всі комунальні послуги за користування квартирою нараховуються на позивача та які він вимушений сплачувати. [PERSON] в добровільному порядку відмовляється знятися з реєстраційного обліку, що унеможливлює оформити субсидію, тому вимушений звернутися з цим позовом до суду для захисту своїх прав в користуванні, розпорядженні та володінні майном. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 вересня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про день, час та місце судового засідання. Надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі, не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку та за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився. Повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, відзив на позовну заяву та будь-яких клопотань від нього на адресу суду не надходило. Представник третьої особи Симоненко О. до суду не з`явилася, надала суду заяву в якій просила справу розглядати за її відсутності, рішення просила прийняти згідно чинного законодавства. Статтями 43, 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до вимог статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, суд розглядає справу в порядку статті 280 ЦПК України за наявними в ній доказами (заочний розгляд). Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріли справи, дійшов до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 17.10.2000 року ДЕРЖАВНИМ НОТАРІУСОМ ПЕРШОЇ КРИВОРІЗЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ НОТАРІАЛЬНОЇ КОНТОРИ, В.О ДЕРЖАВНОГО НОТАРІУСА ДРУГОЇ КРИВОРІЗЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ НОТАРІАЛЬНОЇ КОНТОРИ Черняєвою М.І. (а.с. 7а). З 03 листопада 2000 року право власності на [PERSON] зареєстровано в КП ДОР «КРИВОРІЗЬКЕ БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ» за № 178 (а.с. 7а зворотній). Відповідно до довідки № 11251 від 04.09.2020 року, виданою ВИКОНАВЧИМ КОМІТЕТОМ ПОКРОВСЬКОЇ РАЙОННОЇ В МІСТІ КРИВИЙ РАДИ ВІДДІЛОМ РЕЄСТРАЦІЇ МІСЦЯ ПРОЖИВАННЯ ГРОМАДЯН, за адресою: [ADDRESS] станом на 04.09.2020 року зареєстровані: [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Згідно акту від 06.09.2020 року в будинку [ADDRESS] , відповідач [PERSON] не проживає в будинку [ADDRESS] з 2017 року (а.с.10). Статтею 41 Конституції України закріплено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Основні права та свободи людини, серед яких право на недоторканність житла, закріплені та гарантуються не лише в національному законодавстві держав, а й на міжнародному рівні. Однією з основних міжнародних гарантій цих прав є Конвенція про захист прав та основоположних свобод людини, у ст. 8 якої передбачається просторовий аспект права на приватне життя право на повагу до житла. У ч.1 цієї статті зазначається, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (рішення від 27 травня 2004 р. у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства») Відповідно до п. п. 19, 22 Рішення Європейського суду з прав людини про справі «Кечко проти України» (Заява № 63134/00) від 08 листопада 2005 року, кожна фізична За правилами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до Закону України за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316,317,319,321 Цивільного кодексу України. Гарантуючи захист права власності, закон надає право власнику вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Аналогічний по суті висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2017 року в справі № 734/387/15-ц, що користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України, Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постановах від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18), від 16 жовтня 2019 року у справі 243/9627/16-ц (провадження № 61-34009св18), від 23 жовтня 2019 року у справі № 766/12748/16-ц (провадження № 61-31405св18). За порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Дослідивши матеріали справи і надані суду докази, враховуючи що відповідач [PERSON] відсутній за місцем своєї реєстрації більше двох років, при цьому доказів що хтось чинив йому перешкоди у користуванні житлом не надано, відповідно є підстави для визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено: судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з вказаним позовом позивачка сплатила судовий збір у розмірі 840,80 грн., а тому, враховуючи приписи статті 141 ЦПК України судові витрати по справі, а саме: сплачений позивачем судовий збір підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Outcome: approved