Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-26 00:00:00

08.07.2019 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, відповідно до якого прохав стягнути з відповідача на свою користь інфляційні витрати у розмірі 17\~110,37 грн. та 3% річних у розмірі 5\~705,00 грн. за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, що у сумі складає 22\~815,37 грн. В обґрунтування позову зазначено, що постановою Верховного Суду від 08.05.2018 р. по цивільній справі № 554/13464/15-ц частково задоволено позовну заяву [PERSON] до Служби автомобільних доріг у Полтавській області про відшкодування моральної та матеріальної шкоди шляхом стягнення усієї суми збитків у розмірі 176185 грн.00 коп. та понесені судові витрати на сплату судового збору за подання касаційної скарги на рішення суду у розмірі 2 698, 90 грн., що становить суму грошового зобов`язання - 178 883 грн. 90 коп. Проте, відповідач, знаючи про існування вказаного судового рішення, погасив вказаний борг через Державну виконавчу службу лише 31.05.2019 року, тобто, більш ніж через рік після прийняття вказаного рішення Верховним Судом. На підставі ст. 625 ЦК України позивач прохав стягнути з відповідача 22\~815,37 грн. суму інфляційних витрат та 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання. Ухвалою суду від 12.07.2019 року відкрито загальне позовне провадження з викликом всіх учасників справи. Ухвалою суду від 05.09.2019 року продовжено проведення підготовчого провадження у справі. Ухвалою суду від 15.10.2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні в режимі відеоконференції адвокат позивача [PERSON] В.М [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, прохав позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання 17.12.2019 року не з`явився, будучи належним чином повідомлений судом про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомляв, відзив на позов та жодних клопотань чи письмових заяв до суду не подавав. За таких обставин, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позову з огляду на встановлене. Постановою Верховного Суду від 08.05.2018 р. по цивільній справі № 554/13464/15-ц частково задоволено позовну заяву [PERSON] до Служби автомобільних доріг у Полтавській області про відшкодування моральної та матеріальної шкоди (Відповідач) шляхом стягнення усієї суми збитків у розмірі 176185 грн.00 коп. та понесені судові витрати на сплату судового збору за подання касаційної скарги на рішення суду у розмірі 2 698, 90 грн., усього призначено до стягнення з відповідача на користь позивача 178 883 грн. 90 коп. Фактично, безготівковим переказом, призначені до стягнення за вказаним судовим рішенням грошові кошти у вказаній сплачені боржником через Державну виконавчу службу лише 31.05.2019 року. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи статті 625 ЦК України не виключають звернення кредитора з вимогою про стягнення з боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, суми, на яку заборгованість за грошовим зобов`язанням підвищена в порядку індексації, а також процентів річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов`язання, зокрема за період після прийняття судом відповідного рішення (постанова Верховного Суду України від 30.09.2008 № 01/384-07). Саме лише прийняття судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. При цьому, сплата трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних нарахувань не має характеру штрафний санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК. Отже, за змістом наведеної норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень ст. ст. 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення. Згідно із наданого позивачем розрахунку за період з 08.05.2018 року по 31.05.2019 р. сума 3% річних, розрахованих на суму боргу 178883,00 грн., становить 5705 грн.00 коп. Сума інфляційних витрат за період з 08.05.2018 року по 31.05.2019 року становить 17 110 грн.37 коп. Таким чином, вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а отже підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved