Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

08 липня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування позову зазначив, що 01.02.2008 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та відповідачем був укладений кредитний договір № 33/06/101/08-НВклн, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 431775,00 грн. з розрахунку 12,64% річних в гривнях за користування кредитом на строк з 01.02.2008 по 31.01.2033 рік. Банк свої зобовязання за договором кредитної лінії виконав. 20 травня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Кредитпромбанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Кредитпромбанк» як кредитора у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі ПАТ «Кредитпромбанк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором іпотекодавець [PERSON] за договором іпотеки № 33/06/101/08-НВклн від 01.02.2008 року передала в іпотеку нерухоме майно: квартиру в житловому будинку літ. А-9, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-3[ADDRESS], яка складається з: 1 коридор, 2- кладова, 3 кухня, 4,5,8 житлові кімнати,6 санвузол, 7 вб. шафа, І лоджія, житловою площею 39,0 кв.м., загальною площею 65,6 кв.м. Вказана квартира належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 01 лютого 2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 187, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 01.02.2008 року за № 2666704. Відповідач умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся у тому числі письмової вимоги про виконання зобовязань згідно умов кредитного договору. Станом на 15.05.2015 року відповідач має заборгованість за кредитним договором у сумі 778\~059,44 грн., з яких: - тіло кредиту 400\~111,5 грн.; - відсотки 292\~735,15 грн.; - пеня 85\~212,79 грн. Позивач просить в рахунок виконання основного зобовязання за договором про надання споживчого кредиту звернути стягнення на предмет іпотеки, визнати за позивачем право власності на квартиру, що знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-3[ADDRESS], стягнути з відповідача судові витрати. Позивач в судове засідання не зявився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином, надав суду заяву, у якій позов підтримав у повному обсязі та просив розглядати справу без участі представника. Відповідач в судове засідання не зявився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином. Згідно зі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2016 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Суд, дослідивши надані докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що 01.02.2008 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 33/06/08-НВклн (а.с. 6-12). Відповідно до п.1.1 договору, банк відкриває позичальнику невідновлювальну кредитну лінію у національній валюті України в межах загальної суми 431775,00 грн. строком по 31 січня 2033 року. Відповідно до п.2.1.1 договору, кредитні кошти надаються на купівлю квартири загальною площею 65,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-3[ADDRESS], згідно з договором купівлі-продажу, посвідченим 01 лютого 2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 187. Відповідно до п.2.4 процентна ставка за кредитом дорівнює 12,64% річних. Відповідно до п. 6.2 договору банк має право уразі недотримання позичальником умов цього договору та/або іпотечного договору вимагати дострокового його розірвання, припинення надання кредитів в рамках кредитної лінії, повернення одержаних кредитів, сплати процентів за користування ними, відшкодування збитків, заподіяних банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього договору, а у разі невиконання позичальником цих вимог звернути стягнення на предмет іпотеки згідно з іпотечним договором та договорами застави/іпотеки, що можуть бути укладені в майбутньому в забезпечення виконання позичальником зобовязань за цим договором. 06 червня 2008 року ВАТ «Кредитпромбанк» та відповідач уклали договір про внесення змін № 33/06/08-НВклн-ДУ1 до кредитного договору № 33/06/08-НВклн від 01.02.2008 року, згідно з яким процентна ставка за кредитом дорівнює 17% річних у гривнях (а.с. 14). 05 січня 2010 року ВАТ «Кредитпромбанк» та відповідач уклали Додатковий договір № 33/06/08-НВклн-ДУ2 до кредитного договору № 33/06/08-НВклн, яким встановили процедуру та умови повернення позичальником отриманого кредиту, нарахування та сплати процентів, сплати комісій, а також взаємні права та зобовязання сторін, що виникнуть при обслуговуванні кредиту (а.с. 15-16). З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором іпотекодавець [PERSON] за договором іпотеки № 33/06/101/08-НВклн від 01.02.2008 року передала в іпотеку нерухоме майно: квартиру в житловому будинку літ. А-9, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-3[ADDRESS], яка складається з: 1 коридор, 2- кладова, 3 кухня, 4,5,8 житлові кімнати,6 санвузол, 7 вб. шафа, І лоджія, житловою площею 39,0 кв.м., загальною площею 65,6 кв.м. (а.с. 22-26). Вказана квартира належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 01 лютого 2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 187, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 01.02.2008 року за № 2666704. Відповідно до п.п.4.1, 4.2, 4.3 договору іпотеки, за рахунок майна іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, який визначається на момент фактичного задоволення разом із сумою кредиту, процентів, штрафними санкціями та відшкодуванням збитків, які виникли у звязку з простроченням виконання іпотекодавцем зобовязань за кредитним договором, витратами, повязаними із зверненням стягнення на майно, витратами, повязаними з утриманням та збереженням майна, витратами на страхування майна, та іншими витратами, обумовленими виконанням умов цього договору. Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на майно у випадку порушення іпотекодавцем умов кредитного договору або умов цього договору. При настанні випадків, передбачених п.4.2 цього договору іпотекодержатель за 30 календарних днів попереджає іпотекодавця про задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки і якщо протягом цього строку зобовязання, забезпечені іпотекою, не будуть виконані, іпотекодержатель на свій розсуд задовольняє свої вимоги одним із таких способів: -набуває право власності на майно; -від свого імені продає майно третім особам і спрямовує отримані кошти на задоволення своїх вимог; -дає іпотекодавцю згоду на реалізацію майна третім особам, визначеним іпотеко держателем або погоджених із ним, від свого імені за умови, що кошти, виручені від реалізації, будуть направлені на задоволення вимог іпотекодержателя. 20 травня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги (а.с. 34-39). Відповідно до п.2.1 цього договору, продавець - ПАТ «Кредитпромбанк» - погоджується продати (відступити) права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Кредитпромбанк» як кредитора у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі ПАТ «Кредитпромбанк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами. Згідно витягу з додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, позивачу передано право вимоги за кредитним договором № 33/06/08-НВклн до [PERSON] (а.с. 40). 03 червня 2015 року позивач направив відповідачу лист-вимогу щодо сплати простроченої (поточної) заборгованості та повідомив, що у разі невиконання цієї вимоги розпочне процедуру звернення стягнення на передане в іпотеку нерухоме майно (а.с. 30). Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою. Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати, зокрема, передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону. Згідно з ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. В звязку з тим, що відповідач не виконав свої зобовязання за кредитним договором, станом на 15.05.2015 року він має заборгованість у сумі 778\~059,44 грн., з яких: - тіло кредиту 400\~111,5 грн.; - відсотки 292\~735,15 грн.; - пеня 85\~212,79 грн. Доказів того, що заборгованість за кредитним договором відповідачем була погашена, суду не надано. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі постанови Правління НБУ від 02 березня 2015 року № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 року № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», згідно з яким з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк». Відповідно до п.22 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (у редакції на день подання позовної заяви), від сплати судового збору звільняються: уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у справах, повязаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. На підставі викладеного,

Outcome: approved