Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

08.03.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Новоіванівської сільської ради Амвросіївського району та [PERSON] про визнання права користування земельною ділянкою. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] помер батько [PERSON] - [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/4 квартири, автомобіля, причіпа, трактора та земельної ділянки для ведення сільського господарства. Спадкоємцями після його смерті є його діти: [PERSON] та [PERSON] Остання прийняла спадщину, а саме: все вищезазначене майно, крім земельної ділянки. Право на земельну ділянку бажав успадкувати [PERSON], який став після смерті батька головою фермерського господарства «Поляна». З метою переоформлення права користування земельною ділянкою він звернувся до відділу держземагенства, отримав дозвіл на розробку технічної документації та виготовив необхіну документацію. Звернувшись вдруге до відділу держземагенства, [PERSON] дізнався, що поки він готував докумнети, законодавство змінилося і зібрані документи застаріли. Оскільки [PERSON] є спадкоємцем та успадкував всі права батька, [PERSON] просить визнати за ним право користування земельною ділянкою площею 33,0 га на території Новоіванівської сільської ради. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги і просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Представник відповідача - Новоіванівської сільської ради в судове засіданні не з`явився. Про час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення розгляду позову від відповідача не надходило. Заслухавши позивача, його представника, відповідачку, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. На підставі Державного акту на право постійного користування землею, виданого за рішенням Амвросіївської районної ради від 18.04.1997 року, [PERSON] надано у постійне користування земельну ділянку площею 33,0 гектарів для ведення селянського господарства на території Новоіванівської сільської ради Амвросіївського району. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER]. Відповідно до ст. 1261 ЦК України позивач та відповідачка [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом. 25.10.2004 року відповідачка [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. До цієї спадщини увійшли 1/4 частини квартирив м. Амвросіївка, автомобіль, причіп, трактор та гараж. До своєї смерті [PERSON] був головою селянського господарства «Поляна». 19.10.2011 року до статуту господарства внесено зміни: змінено назву господарства на «Поляна-92» та голову господарства. Головою господарства став позивач. Розпорядженям Амвросіївської райдержадміністрації № 157 від 01.02.2012 року фермерському господарству «Поляна-92» надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що засвідчують право користування земельною ділянкою площею 33,0 гектара, у зв`язку зі смертю колишнього голови господарства. В судовому засіданні встановлено, що позивачем було розроблено необхідну документацію в передбачений в розпорядженні строк. Це підтверджується наданою для огляду в судовому засіданні технічною документацією. Також в судовому засіданні встановлено, що оформити право користування земельною ділянкою позивач не зміг з причини зміни законодавства в частині вимог до технічної документації. Посилаючись на те, що готування нових документів потягне витрачення значних коштів, позивач просить визнати за ним право користування земельною ділянкою. Позивач також посилається на те, що він є спадкоємцем [PERSON] тому має право на користування вищезазначеною земельною ділянкою. Вирішуючи позов суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків від фізичної особи (спадкодавця), яка померла, до інших осіб (спадкоємців). За правилами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язкі, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Позивач посилається на те, що він успадкував право батька на земельну ділянку. Статтєю 407 ЦК України та ст.102-1 ЗК України передбачено можливіть передачі права користування земельною ділянкою в порядку спадкування. Проте, це стосується лише права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзиса), яке виникає на підставі договору. [PERSON] мав право постійного користування земельною ділянкою для ведення селянського господарства. Це право виникло у нього на підставі рішення органу місцевого самоврядування. Тобто, право [PERSON] користування земельною ділянкою не є емфітевзисом та не передається в порядку спадкування. Отже, це право не входить до складу спадщини. Крім того, посилаючись на право на земельну ділянку в порядку спадкування, позивачем не надано доказів належного прийняття спадщини та відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, позивач може отримати право постійного користування вищезазначеною земельною ділянкою лише на загальних підставах. Отримання земельної ділянки державної або комунальної власності у користування регламентується ст. 123 ЗК України. Таке надання здійснюється органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування після виконання передбачених законом дій щодо підготування необхідних документів. В судовому засіданні встановлено, що позивач розпочав здійснювати передбачені законом дії з приводу отримання права користування ділянкою. Проте державного акту, який підтверджує це право, не отримав, оскільки виконав не всі передбачені чинним законодавством дії щодо готування необхідних документів. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За правилами ст. 152 ЗК України землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. З цього випливає, що підставою для захисту права на землю є порушення цього права, його невизнання або оспорювання. В судовому засіданні встановлено, що на теперішній час право позивача на користування земельною ділянкою жодним чином не порушено. На теперішній час позивач вільно користується земельною ділянкою, йому не було відмовлено в наданні цієї ділянки у постійне користування, жодна особа не оспорює право позивача на вищезазначену ділянку. Рішенням державного реєстратора від 12.04.2014 року позивачу дійсно було відмовлено в реєстрації права постійного користування земельною ділянкою. Проте, це рішення мало місце вже після звернення позивача до суду. Крім того, позивачу було відмовлено в реєстрації його права з причини відсутності документа, який посвідчує виникнення цього права, а саме: розпорядження райдержадміністрації. Суд приймає до уваги, що позивач не отримав документ, який підтверджує його право на земельну ділянку, з причини власного небажання дооформлювати необхідні документи, не маючи наміру знов витрачати кошти. Статтєю 1 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Саме захист прав чи інтересів є функцією суду. Беручи до уваги, що права позивача не порушені, предмет спору відсутній, а непорушені права не підлягають захисту. Фактично позивач просить суд надати земельну ділянку в користування. Проте, суд не може брати на себе повноваження інших органів, в даному випадку органів виконавчої влади або місцевого самоврядування з приводу надання права користування земельною ділянкою. За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed