Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

09.09.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна та визнання права на частку житлової квартири, який в послідуючому уточнив. В обґрунтування своїх вимог послався на те, що з 27.04.1983 року по 09.11.2010 року він перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. В період шлюбу, у 2002 році вони придбали у приватну власність житлову квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Правовстановлюючі документи оформили на дружину - [PERSON] 09.11.2010 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. [PERSON] залишилася проживати у вказаній квартирі, а позивач продовжував утримувати вказане житло. З 2012 року [PERSON] захворіла та в листопаді 2013 року поїхала до м. Одеси до своєї сестри, де 26.11.2013 року вчинила заповіт на користь відповідача [PERSON], відповідно до якого заповіла їй вищевказану квартиру, яку придбала у шлюбі з позивачем. [INFO] [PERSON] померла. Посилаючись на вимоги ст. 22 КпШС України, 69, 70 СК України, в останній редакції позовних вимог, позивач просив суд визнати житлову квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], спільною сумісною власністю та поділити вказану квартиру, визнавши за позивачем право власності на 1/2 частину вказаної квартири . В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та посилаючись на обставини викладені в ньому просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував та посилаючись на безпідставність заявлених вимог та порушення позивачем строку позовної давності просив в позові відмовити. Вислухавши сторони, дослідивши наявні у справі матеріали, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що з 27.04.1983 року по 09.11.2010 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі ( а.с. 6-8, 10 - копії паспорту позивача, свідоцтв про укладення та розірвання шлюбу). На підставі договору купівлі продажу квартири від 19.02.2002 року [PERSON] придбала у приватну власність житлову квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] померла ( а.с. 11 - копія свідоцтва про смерть). Після її смерті з заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернулися: 27.12.2013 року - син померлої [PERSON], 05 02.2014 року - позивач по справі [PERSON] та 12.05.2014 року - [PERSON]. 05.02.2014 року до приватного нотаріуса Криворізького нотаріального округу Дніпропетровської області Кузнецової О.С. з заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, а саме на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], звернувся позивач [PERSON]. 26.11.2013 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Марчук М.С. було посвідчено заповіт за реєстровим № 277 від імені [PERSON], за яким остання призначила спадкоємцем квартири, розташованої за адресою [ADDRESS], [PERSON] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості щодо права власності на квартиру,розташовану за адресою [ADDRESS] . Як слідує з договору купівлі продажу квартири від 19 02 2002 року [PERSON] придбала вищезазначену квартиру. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Пунктом 1 розділу VII Прикінцевих положень Сімейного кодексу України визначено, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року. Зважаючи на викладені обставини поділ майна подружжя, яке придбано у 2002 році регулюються нормами КпШС України. Відповідно до положень ст. 22 КпШС України 1969 року та ст. 16 Закону України «Про власність» (яка діяла на момент придбання спірної квартири) передбачає, що майно, нажите подружжям під час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 1 ст. 28 КпШС України у разі поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя їх частки визнаються рівними. Таким чином житлова квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], яка була придбана бувшим подружжям [PERSON] та [PERSON] 19.02.2002 року, тобто під час їх шлюбу, в силу ст. ст. 22,28 КпШС України (відповідно ст. ст. 60,70 СК України) є їх спільною сумісною власністю подружжя, і в разі її поділу частка кожного із подружжя є рівною. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на викладені обставини та те, що відповідачем та її представником, які заперечували проти позовних вимог не доведено того, що спірна квартира придбана за особисті кошти [PERSON], приймаючи до уваги те, що [INFO] [PERSON] померла, суд приходить висновку про обґрунтованість вимог позивача та вважає можливим визнати за позивачем право власності на 1/ 2 частку спірної квартири, як частки в спільному майні подружжя та встановити факт володіння за життя на праві приватної власності [PERSON], яка померла [INFO], 1/2 частиною вказаної квартири, як часткою в спільному майні подружжя. При цьому суд не вбачає підстав для задоволення заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності з наступних підстав. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Зважаючи на те, що про порушення свого права позивач дізнався після смерті [PERSON], яка померла [INFO], суд вважає, що передбачений законом строк позовної давності на час його звернення з позовом до суд не пройшов. У зв'язку із зазначеним позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягають стягненню, понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 994 гривень 35 копійок ( 1 % від вартості 1/ 2 частини квартири відповідно до звіту про оцінку майна ) . На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved