Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

08 квітня 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк» (далі по тексту - ПАТ КБ «Правекс-Банк») звернулося у суд із позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2136-019/07Р від 15 листопада 2007 року, в який в подальшому було внесено зміни, солідарно з відповідачів заборгованості за кредитним договором у сумі 920 812 грн 20 коп., з яких: тіло кредиту - 511 309 грн 40 коп.; проценти -3 731 грн 86 коп.; прострочені відсотки - 208 366 грн 85 коп.; пеня за несвоєчасну сплату кредиту - 95 705 грн 76 коп.; пеня за несвоєчасну сплату процентів по кредиту - 83 698 грн 33 коп. На обґрунтування представник позивача вказав, що 15 листопада 2007 року між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк», і [PERSON] було укладено зазначений кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 57 000 доларів США, строком до 15 листопада 2032 року зі сплатою 12,8% річних. Виконання зобов'язань за кредитним договором забезпечено порукою [PERSON] Внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту утворилась заборгованість, яку кредитор просив стягнути із солідарних боржників. Заочним рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 25 січня 2017 року позовні вимоги ПАТ КБ «Правекс-банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором № 2136-019/07Р від 15 листопада 2007 року у розмірі 902 812 грн 20 коп., з яких: тіло кредиту - 511 309 грн 40 коп.; проценти -3 731 грн 86 коп.; прострочені відсотки - 208 366 грн 85 коп.; пеня за несвоєчасну сплату кредиту - 95 705 грн 76 коп.; пеня за несвоєчасну сплату процентів по кредиту - 83 698 грн 33 коп. Вирішено питання про судові витрати. У задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Правекс-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Правекс-Банк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в цій частині В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначило, що в якості забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, між Банком та [PERSON] був укладений договір поруки №» 2136-003/12Р від 15 листопада 2007 року, за умовами якого поручитель зобов'язується нести солідарну майнову відповідальність перед Банком за виконання Позичальником в повному обсязі зобов'язань за кредитним договором щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом. Умовами договору поруки передбачено строк його дії до 15 листопада 2035 року, а отже, судом першої інстанції не вірно визначено, що порука є припиненою, оскільки позов до поручителя було пред'явлено після спливу строку, встановленого частиною 4 статті 559 ЦК України. Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, судом апеляційної інстанції вживалися всі можливі та доступні заходи для виклику у судове засідання відповідача [PERSON], проте у судові засідання суду апеляційної інстанції не з'явилась. Не з'являвся до суду апеляційної інстанції також і представник позивача, що позбавило суд можливості відповідно до частини 9 статті 74 ЦПК України зробити оголошення в пресі для виклику у судове засідання відповідача, оскільки кошти на подібні заходи виклику сторін в судове засідання бюджетом не передбачені. Відповідно до частини 1 статті 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Судовим розглядом встановлено, що 15 листопада 2007 року між [PERSON] та АКБ «Правекс-Банк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк») укладено кредитний договір № 2136-019/07Р, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 57 000 доларів США, строком до 15 листопада 2032 року зі сплатою 12,8% річних. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що відповідачем [PERSON] здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, останній з яких здійснений 26 березня 2013 року. Станом на 28 листопада 2015 року заборгованість становить 902 812 грн 20 коп., з яких: тіло кредиту - 511 309 грн 40 коп.; проценти -3 731 грн 86 коп.; прострочені відсотки - 208 366 грн 85 коп.; пеня за несвоєчасну сплату кредиту - 95 705 грн 76 коп.; пеня за несвоєчасну сплату процентів по кредиту - 83 698 грн 33 коп. Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що позивач, як кредитодавець, відповідно до частини 2 статті 1050, частини 2 статті 1054 ЦК України має право вимагати від [PERSON], як позичальника, повернення кредиту та сплати належних йому процентів. Крім того, в якості забезпечення належного виконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором № 2136-019/08Р від 15 листопада 2007 року між Банком та [PERSON] укладений договір поруки № 2136-019/07Р від 15 листопада 2007 року, яким передбачено, що поручитель зобов'язується нести солідарну майнову відповідальність перед Банком за виконання позичальником в повному обсязі зобов'язань за кредитним договором щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Правекс-Банк» в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] суд першої інстанції виходив з положень частини 4 статті 559 ЦК України та тих обставин, що після 26 березня 2013 року відповідач [PERSON] припинив сплачувати заборгованість по тілу кредиту та відсоткам, у зв'язку з чим право пред'явити вимоги до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржником щодо повернення кредиту у ПАТ КБ «Правекс-Банк» виникло протягом наступних 6 місяців після останнього платежу, в той час як позов до поручителя був пред'явлений лише у квітні 2016 року. Проте з таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд погодитись не може, виходячи з наступного. Зобов'язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. Відповідно до частини 1 статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно частин 1, 2 статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно із частиною 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 24 Постанови від 30 березня 2012 року № 50 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що випливають із кредитних правовідносин» роз'яснив, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Як вбачається із пункту 4.1 договору поруки даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення і діє до 15 листопада 2035 року. Зазначений вище пункт договору недійсним у встановленому законом порядку не визнавався. Таким чином, умовами договору поруки був чітко визначений строк дії договору, у зв'язку з чим, апеляційний суд вважає, що висновки суду щодо необґрунтованості заявлених позовних вимог до поручителя не відповідають вимогам закону та обставинам справи. При цьому апеляційний суд зазначає, що відповідно до роз'яснень, які містяться у пункті 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання зі відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договору поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без годи поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ПАТ «Правекс-Банк» щодо стягнення заборгованості з [PERSON] За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд відповідно до пункту 2частини 1 статті 307 ЦПК України з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини 1 статті 309 ЦПК України, скасовує рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог до поручителя, та ухвалює в цій частині нове рішення про задоволення позову, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення з боржника кредитної заборгованості і судового збору підлягає - змінює з наведених вище підстав. Судові витрати, понесені позивачем при сплаті судового збору при подачі позову та апеляційної скарги, відповідно до вимог статті 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів в розмірі 28 438, 58 грн в рівних частинах з кожного.

Outcome: approved