Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

07 лютого 2020 року [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про зняття арешту з нерухомого майна. Позов обґрунтовано тим, що позивач при оформленні спадщини довідався, що у відомостях Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо позивача зареєстровано та містяться відомості про обтяження, а саме про арешт нерухомого майна та заборона на його відчуження, реєстраційний запис про обтяження № 20695677. Відомості про арешт всього нерухомого майна внесені на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області Батрак Є.В. від 18 березня 2015 року у виконавчому провадженні № 46796897. Так, на примусовому виконанні відповідача перебувало виконавче провадження № 46796897 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м. Дніпропетровська по справі № 2/205/2736/13 від 18 листопада 2014 року про стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 5973111 від 28 грудня 2007 року в сумі 342 112,23 грн. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Виконавче провадження № 46796897 було завершено 14 грудня 2015 року, оскільки звернути стягнення на предмет іпотеки неможливо, так як вказаний об`єкт нерухомого майна перебуває у власності [PERSON] , який не є стороною виконавчого провадження (далі - ВП). Позивач не знав, що відносно нього відкрито ВП № 46796897, жодних постанов, винесених у вказаному ВП не отримував. З листа відповідача [PERSON] дізнався, що ВП № 46796897 знищено, тому отримати постанову про арешт майна неможливо. На підставі викладеного, з урахування уточненої позовної заяви, позивач просить зняти арешт з нерухомого майна та заборону на відчуження майна, яке належить [PERSON] , а саме: з квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , розмір частки 1/5; з квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , спільна часткова власність, розмір частки 1; з квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , розмір частки 4/5. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 06 квітня 2020 року від представника відповідача Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (далі - Новокодацький ВДВС) надійшов відзив на позов, в якому заперечував проти задоволення позову, оскільки виконавчі провадження відносно [PERSON] на примусовому виконанні відділу не перебувають, за ВП № 46796897, яке перебувало на примусовому виконанні відділу було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , неможливо, так як вищевказаний об`єкт нерухомого майна перебуває у власності [PERSON] , який не є стороною ВП. До того ж зазначив, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», який діяв на момент перебування виконавчого документу на примусовому виконанні у відділі, повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 37 та п.п. 2, 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає зняття арешту з майна боржника. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2020 року клопотання відповідача про залучення до участі у розгляді цивільної справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» задоволено, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк». 09 липня 2020 року від представник Новокодацького ВДВС надійшли додаткові пояснення до відзиву на позовну заяву, в яких зазначив, що належним відповідачем у даній справі є стягувач за виконавчим провадженням, в інтересах якого був накладений арешт, тому в задоволенні позовної заяви просив відмовити. Від представника третьої особи АТ «Перший Український міжнародний банк» (далі - Банк) 23 грудня 2020 року надійшли пояснення по справі, в яких зазначено, що Банк не згоден з вимогами [PERSON] , оскільки станом на подачу позову не виконано рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2013 року по справі 205/5531/13-ц, яким позовні вимоги Банку до [PERSON] задоволено частково, звернуто стягнення на предмет іпотеки. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача Новокодацького ВДВС у письмовій заяві просив розгляд справи проводи за відсутності представника відділу. У судовому засіданні представник третьої особи [PERSON] позов не визнала, проти його задоволення заперечувала. Суд, заслухавши думку представників позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, доходить висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що на примусовому виконанні Новокодацького ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області, правонаступником якого є відповідач, перебував виконавчий лист від 18 листопада 2014 року № 2/205/2736/13, виданий Ленінським районним судом м. Дніпропетровська, відповідно до якого в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 5973111 від 28 грудня 2007 року в сумі 342 112 грн. 23 коп., яка складається з заборгованості за основною сумою кредиту у розмірі 290 870 грн. 95 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 51 241 грн. 28 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить на підставі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] , шляхом продажу предмету іпотеки з укладанням від імені Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем (а.с.46-48). У вказаному ВП головним державним виконавцем Батрак Є.В. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18 березня 2015 року. Постановою державного виконавця Демської Г.С. про повернення виконавчого документа стягувачу виконавчий лист повернуто на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» через неможливість звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартири,яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу предмету іпотеки з укладанням від імені Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, оскільки вищезазначений об`єкт нерухомого майна перебуває у власності [PERSON] , який не є стороною виконавчого провадження. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; (пункти 1 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України). Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до висновків, викладених у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Новокодацького ВДВС як до відповідача про зняття арешту з майна. Згідно з положеннями розділів 3 та 7 ЦПК України, п.2 та п.5 Постанови Пленуму ВСУ від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Виходячи з наведених норм закону, позивач звернувся з позовом до неналежного відповідача. Належним відповідачем у даній справі є особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, тобто стягувач - ПАТ «Перший Український міжнародний банк». Новокодацький відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) повинен бути залучений в цій справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Відповідно до ч.2 ст. 51 ЦПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Отже, суд замінює неналежного відповідача лише за клопотанням позивача. Позивач у цій справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляв. Згідно з п. 40 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. На підставі зазначеного, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки позов подано до неналежного відповідача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем при поданні позову, відносяться на його рахунок. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed