Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

08.11.2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, відповідно до якого прохала суд розірвати шлюб з відповідачем, укладений 27.09.2013 року. В обґрунтування позову зазначено, що за час перебування у шлюбі сімейні стосунки розладились через постійні сварки, суперечності та непорозуміння та різні погляди на сімейні цінності, що негативно впливає також і на спільну дитину, яка стає очевидцем цього. Від вказаного шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначала, що примирення між ними не є можливим, подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам дитини, а тому прохала шлюб розірвати. Позивач також зазначала, що вона з дитиною проживає окремо від відповідача, спільного побуту вони з відповідачем не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Відповідач не має зацікавленості у спілкуванні з дитиною, у її вихованні, а тому позивач наполягає на визначенні місця проживання дитини з нею за адресою [ADDRESS] . Позивач [PERSON] 12.06.2019 р. надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала. Представник третьої особи у справі Хоменко О.І. 06.05.2019 р. надав на електронну адресу суду заяву про розгляд справи за відсутності представника служби у справах дітей, не заперечує проти задоволення позовних вимог з урахуванням наданого до суду висновку про визначення місця проживання дитини. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомлений судом про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомляв, відзив на позов та жодних клопотань чи заяв до суду від останнього не надходило. За таких обставин, суд, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення по справі, про що постановлено ухвалу. Суд, дослідивши зібрані у справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , що видане повторно, вбачається, що 27.09.2013 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 1421. Після укладення шлюбу подружжю присвоєно спільне прізвище «[PERSON] ». Від вказаного шлюбу сторони мають спільну дитину - малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 1019. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності до ст. 109 цього Кодексу. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично сторони спільно не проживають, сумісного господарства сторони не ведуть; примирення не можливе, оскільки наявність шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому є підстави для розірвання шлюбу. Разом із тим, позивачем заявлено вимогу про визначення місця проживання спільної малолітньої дитини, яка на момент розгляду справи досягла 4 років. Позивач вказувала, що батько самоусунувся від виховання та спілкування з дитиною; дитина перебуває на її повному утриманні. Подружжя спільно не проживає, після фактичного припинення шлюбних відносин, спільна дитина сторін проживає разом із матір`ю позивачем у справі. Згоди з відповідачем не досягнуто з цього приводу. Відповідно до положень ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги: 1.ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків 2.особиста прихильність дитини до кожного з них, 3.вік дитини, 4.стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст.\~19\~СК України\~при розгляді\~судом вказаної\~категорії справи\~участь у\~справі органу\~опіки та\~піклування є\~обов`язковою,\~який на\~підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи, надає відповідний висновок. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. \~ \~ \~ \~18.04.2019 р. до суду надійшов Висновок про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до Висновку зазначено, що Позивач [PERSON] , а також її син [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою [ADDRESS] , де також значаться зареєстрованими батьки позивача [PERSON] та [PERSON] Квартира за вказаною адресою належить відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 15.10.2007 р. у рівних частках (по 1/3 на кожного) позивачу та її батькам. Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 12.03.2019 р. встановлено, що дитина має окрему кімнату із ліжком, шафою, столом та необхідним обладнанням. Мати дитини, позивач у справі, має постійне місце роботи АТ «Укрсиббанк». З висновку встановлено, що батько спільної дитини сторін, викликався до служби у справах дітей для висловлення своєї думки з приводу визначення місця проживання дитини, однак останній не з`явився. Проведеною перевіркою уповноваженими службовими особами служби Полтавського міського центру соціальних служб сім`ї, дітей та молоді, встановлено, що батько дитини не проживає за адресою [ADDRESS] . Умови проживання за вказаною адресою не встановлено за відсутністю доступу до житла. Встановлено, що позивач не підтримує жодних зв`язків із батьком дитини, не має засобів зв`язку із ним, та місце проживання останнього їй достовірно не відоме. Відповідно до зазначеного Висновку комісія з питань захисту прав дитини при райдержадміністрації вважає за доцільне визначити місце постійного проживання дитини з матір`ю за адресою [ADDRESS] . Щодо обставин ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків судом встановлено наступне. Згідно зі ст.141 СК мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст.157 СК питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Дитина, як встановлено, проживає з матір`ю, забезпечена задовільним для проживання житлом, перебуває на повному утриманні матері, матір здійснює належне виховання дитини. Батько дитини, відповідач у справі, самоусунувся від виховання. Докази належного виконання ним своїх батьківських обов`язків матеріали справи не містять. Судовим наказом Октябрського районного суду м. Полтави від 01.08.2018 р. № 2-н/554/407/2018 призначено з відповідача аліменти на утримання спільної з позивачем у справі дитини. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина,\~яка проживає\~окремо від\~батьків або\~одного з\~них,\~має право\~на підтримання\~з ними\~регулярних особистих\~стосунків і\~прямих контактів. Батьки,\~які проживають\~окремо від\~дитини,\~зобов`язані брати\~участь у\~її вихованні\~і мають\~право спілкуватися\~з нею,\~якщо судом\~визнано,\~що таке\~спілкування не\~перешкоджатиме нормальному\~вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. ст. 3, 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Щодо практики Європейського суду з прав людини, в рішенні «М.Є. проти України» від 01.07.2017 р. суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Під час розгляду справи, судом не встановлено істотних обставин (наприклад, здоров`я дитини чи матері, неблагополучне середовище проживання, тощо), які б свідчили про неможливість визначення проживання дитини з матір`ю. На підставі встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що для якнайкращого забезпечення інтересів дитини буде визнати місце проживання дитини з матір`ю. Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі. В силу вимог ст. 141 ЦПК України, враховуючи те, що позивача було звільнено від сплати судового збору за подання вказаного позову до суду, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1\~409,60 грн. (по 704,80 грн. за кожну позовну вимогу).

Outcome: approved