Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

08.06.2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 1118,86 грн., вказуючи, що ПАТ «Дельта Банк» правонаступник ТОВ «Комерційний банк «Дельта» та [PERSON] 11.10.2006 року уклали кредитний договір № 001-14043-111006. Відповідно до укладеного договору позивач зобовязується надати відповідачеві кредит в сумі 954,80 грн. та позивач свої зобовязання виконав, надавши відподвіачеві кредит, що підтверджено меморіальним ордером № 4006131 від 12.10.2006 року. Моментом погашення кредиту вважається день зарахування коштів на розрахунковий рахунок кредитора в повному обсязі. Станом на 28.04.2015 року відповідач не виконував належним чином зобовязання за кредитним договором, в результаті чого чиникла заборгованість у сумі 1118,86 грн., яка складається з наступного: 842,46 грн. - заборгованість за кредитом; 23,92 грн. - заборгованість за відсотками; 252,48 грн. - заборгованість за комісіями. В судове засідання представник позивача не зявився, проте в позові вказав прохання проводити розгляд справи за його відсутності. Позов підтримав в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та просив в його задоволенні відмовити, так як згідно п.1.1 кредитного договору строк повернення кредиту до 10.10.2007 року, а останній платіж по даному договору він здійснив 11.07.2007 року, таким чином з серпня 2007 року позивач знав про порушення його прав і з цього моменту почався перебіг строку позовної давності, який сплив в 2010 році і так як позивач не надав доказів того, що він звертався до 2015 року до відповідача та за захистом своїх прав, то в задоволенні позовних вимог тнеобхідно відмовити в звязку з сплином строку позовної давності. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Стаття 257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Норма ст. 261 ч. 5 ЦК України передбачає, що за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ст. 60 ч.1 ЦПК кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 11.10.2006 року позивач та відповідач уклали кредитний договір № 001-14043-111006. Відповідно до укладеного договору позивач зобовязувався надати відповідачеві кредит в сумі 954,80 грн., що підтверджено меморіальним ордером № 4006131 від 12.10.2006 року (а.с.7). Із копії вказаного договору (а.с.2) видно, що остаточний термін повернення кредиту та сплати процентів і комісійних не пізніше ніж 10.10.2007 року. Відповідно до розрахунку ціни позову (а.с.8), наданого позивачем 11.07.2007 року відповідачем був внесений останній платіж в рахунок погашення заборгованості, тобто на 01.11.2007 року сплив термін позовної давності для звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості, а з позовом позивач звернувся до суду 08.06.2015року. Таким чином, відповідно до ст.267 ч.4 ЦК України сплив строк позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, що є підставою для відмови у позові, а тому виходячи з наведеного суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, так як ніяких поважних причин пропущення позовної давності судові не надано.

Outcome: dismissed