Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

08.09.2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей [PERSON] Даніла, 21.06.2006р.н., і [PERSON], 07.01.2015р.н., що проживають разом з нею і перебувають на її утриманні, та на своє утримання до досягнення молодшою дитиною трирічного віку. Вказуючи, що відповідач участі в утриманні її та дітей не приймає, хоча має таку можливість, просила стягнути аліменти: на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 700 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для дитини відповідного віку, на своє утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 400 гривень щомісячно до досягнення молодшою дитиною трирічного віку. Позивач позов підтримала, просила справу розглянути за її відсутності, надала згоду на заочний розгляд справи. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем його проживання (перебування) (а.с. 15), однак на пошту за отриманням судової повістки, копії позовної заяви з додатками не з'явився (а.с. 19). Згідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Тому, зі згоди позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів. Письмових заперечень не надано. Судом встановлені обставини і визначені відповідні до них правовідносини. З 04.03.2006 року сторони перебувають у шлюбі (а.с. 6), даних про розірвання шлюбу у суду немає. Сторони є батьками [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO] (а.с. 7, 8), які мешкають разом з матір'ю (а.с. 9). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому обов'язком особистим, індивідуальнім, а не солідарним. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку /доходу/ її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. За правилами ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатність чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У той же час розмір аліментів не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України. Тягар доказування виконання обов'язку з утримання дитини покладений на відповідача. Згідно до ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Для задоволення вимоги про стягнення аліментів подання доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Право на утримання у дружини-матері існує паралельно із правом дитини на утримання і не залежить від нього. Тобто з чоловіка-батька дитини аліменти можуть одночасно стягуватися за двома правовими підставами: на дружину як з чоловіка і на дитину як з батька. Право на аліменти у дружини-матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка. Позивач не працює, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Позивач і її діти мають таке ж право на проживання в належних умовах, на належний рівень проживання і забезпечення, як і відповідач. Доказів на підтвердження того, що відповідач розділяє разом з матір'ю дітей всі тяготи піклування за ними, не надано і з матеріалів справи цього не убачається. Не надано доказів наявності у відповідача інвалідності, його непрацездатності, або інших обставин, які б унеможливлювали виконання ним обов'язку утримувати дитину і дружину. Згідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, на засадах змагальності кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд виходить з принципів судочинства про змагальність судового процесу та ухвалення рішення судом лише на підставі доказів, наданих сторонами. Визначаючи розмір аліментів, суд відповідно до\~ст. 182 СК України \~повинен враховувати: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків; інші обставини, що мають істотне значення. За таких обставин суд приходить до висновку про обгрунтованість і справедливість присудження аліментів по 600 гривень на кожну дитину та 300 гривень на утримання матері дітей, зважаючи на те, що така сума, хоча й не є достатньою для повного забезпечення потреб дітей і їх матері, але буде суттєвим прибутком у матеріальних витратах позивача на утримання дітей і себе та не стане непомірним тягарем для відповідача, як платника аліментів, задля дотримання балансу їхніх інтересів. Суду не надано будь-яких об'єктивних, належних та допустимих, в розумінні ст.ст.\~58,\~59 ЦПК України, доказів на підтвердження того, що матеріальний та фінансовий стан відповідача є достатнім для того, щоб сплачувати аліменти на користь позивача на утримання її і дітей у більшому розмірі, на що розраховує позивач. Внаслідок задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial