Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

08.02.2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, вимоги якого уточнив 12.04.2021 року, до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики на підставі боргової розписки. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 23.02.2018 року [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти в сумі 4000 дол. США під проценти в розмірі 5 % місячних за користування грошовими коштами, про що остання власноручно написала розписку. Незважаючи на тривалий час користування позикою відповідачка не повертає отриманні нею кошти. Неодноразові звернення з проханням повернути позику постійно ігноруються [PERSON] . А тому, просить суд стягнути з останньої на його користь за договором позики на підставі боргової розписки в сумі 108280 грн., що станом на 23.02.2018 року еквівалентно 4000 доларів США та проценти в розмірі 5 % місячних за користування грошовими коштами станом на 01.02.2021 року в сумі 189490 грн., 10000 грн. понесених витрат на правничу допомогу та 3717 грн. 80 коп. судового збору. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 19.02.2021 року відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 09 год. 00 хв. 16 березня 2021 року, яке за клопотанням представника позивача через хворобу позивача відкладено на 10 год. 00 хв. 12 квітня 2021 року. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 квітня 2021 року приєднано до матеріалів цивільної справи заяву про уточнення позовних вимог, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 09 год. 00 хв. 13 травня 2021 року. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити в повному обсязі. У зв`язку з неявкою відповідача в судове засідання не заперечували проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, відзив не подала, хоча про час, день та місце рогляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. В судовому засіданні постановлено ухвалу про заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення. Вислухавши пояснення позивача та його представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку позов задовольнити частково з огляду на таке. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Частинами першою, третьою статті 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Статтею 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 08.07.2019 року у справі №524/4946/16-ц, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статтей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15. Як встановлено в суді, 23 лютого 2018 року відповідач [PERSON] отримала від позивача [PERSON] в борг 4000 дол. США під проценти в розмірі 5 % місячних за користування грошовими коштами, що стверджується відповідною розпискою. Допитані в судовому засіданні свідок [PERSON] та [PERSON] також підтвердили факт одержання [PERSON] вказаної суми, погодження нею відсоткової ставки щодо користування грошовими коштами та написання розписки про отримання грошей. Згідно ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Позивачем вживались заходи досудового врегулювання спору шляхом усних перемовин з [PERSON] щодо повернення боргу та процентів за користування ним. Вказане у судовому засіданні також підтвердив свідок [PERSON] . Однак, зобов`язання за договором остання так і не виконала. Отже, оригінал розписки знаходиться у позивача [PERSON] , яку останній надав в судовому засіданні, а тому суд вважає доведеним той факт, що між [PERSON] та [PERSON] склалися зобов`язання із договору позики, і що остання свої зобов`язання за ним не виконала. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки [PERSON] суми позики та процентів за користування грошовими коштами добровільно не повернула, вимоги позивача про стягнення з останньої боргу підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки наявність боргу саме у вказаному розмірі підтверджується належними та допустимими доказами. Тому суд вважає за необхідне стягнути з останньої на користь [PERSON] борг за договором позики на підставі боргової розписки в сумі 108280 грн., що станом на 23.02.2018 року еквівалентно 4000 доларів США та проценти в розмірі 5 % місячних за користування грошовими коштами станом на 01.02.2021 року в сумі 189490 грн., а всього 297770 грн. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача судових витрат суд зважає на наступне. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу. На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Позивачем [PERSON] та його представником адвокатом Новачуком Л.П. суду було надано договір про надання правової допомоги від 05.02.2021 року, згідно якого розмір гонорару адвоката та фактичних витрат за надання правової допомоги регулюється додатковою угодою за домовленістю. Проте останніми не було надано відповідних письмових доказів, як то додаткової угоди, або доказів про здійснення оплати в розмірі 10000 грн. на правничу допомогу. Тому вимога щодо стягнення із [PERSON] коштів, витрачених на правничу допомогу в сумі 10000 грн. задоволенню не підлягає. Разом з тим, позивачем [PERSON] сплачено судовий збір за подання позовної заяви до суду в розмірі 3717 грн. 80 коп. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (далі Закон) за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову. Ціна позову позовної заяви поданої [PERSON] становить 297770 грн., тому судовий збір становить 2977 грн. 70 коп. Як вбачається з квитанції №0.0.2006252735.1 від 08.02.2021 року позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3717 грн. 80 коп. Законом України «Про судовий збір» передбачено, що у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи (ч. 2 ст. 6 Закону). Тому, враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви до суду в розмірі 2977 грн. 70 коп., а позивачу повернути 740 грн. 10 коп. переплаченого судового збору при поданні позову до суду. На підставі ст.ст. 202, 207, 526, 545, 1046-1049 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 137, 141, 263-265, 280-284, 289 ЦПК України, ч. 2 ст. 4, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» суд,-

Outcome: partial