Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

07 жовтня 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом обґрунтовуючи свою вимогу тим, що 21.03.2008 року між ним та відповідачем було укладено договір кредиту № А150001, згідно якого йому було надано кредитні кошти у сумі 31500,00 доларів США . Відповідно умов договору погашення кредиту, сплата відсотків здійснюється у валюті кредиту. На момент укладення договору він керувався стабільною ситуацією на валютному ринку, але на час звернення до суду змінилась фінансова ситуація в країні та курс долара значно виріс. Позивач вважає, що вказана обставина є значною в розумінні ч.1 ст. 652 ЦК України, а тому договір кредиту може бути розірваний. Крім того, позивач вважає, що відповідачем порушено вимоги Постанови НБУ № 168 від 10.05.2007 року та ст.. 4 ЗУ « Про захист прав споживачів». Представник позивача за довіреністю, [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про час та місце слухання справи повідомлен належним чином. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до договору про надання кредиту № А150001 від 21.03.2008 року, позивач отримав від ВАТ «Кредобанк» кредит в сумі 315000,00 доларів США шляхом зарахування коштів на поточний рахунок позичальника . Кредит наданий на строк до 01.03.2023 року. Відповідно п. 3.9 повернення суми кредиту здійснюється щомісячними рівними частинами по 176,00 дол США. Відповідно п. 2.8 договору позичальник має право відмовитись від одержання кредиту частково або в повному обсязі. Крім цього, відповідно до пункту 9.6 договору про надання кредиту передбачено, що підписанням цього договору позичальник свідчить про те,що йому зрозумілі умови договору, діючі тарифи банку та загальна вартість кредиту. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що відповідач виконав всі зобов'язання по договірним відносинам з позичальником (позивачем) щодо видачі кредиту, надавши обумовлені договором грошові кошти вказаній особі у повному обсязі, проти чого не заперечує і позивач. Відповідно до ч.2 ст.652 ЦК України, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Чинним законодавством України не передбачений стабільний курс долара США до національної валюти - гривні. Положенням про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженим постановою Правління Національного Банку України N 496 від 12.11.2003 р., визначається, що офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долара США встановлюється щоденно. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про Національний банк України», офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним банком. Отже, стабільність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена. Таким чином, при укладенні Кредитного договору в іноземній валюті та взявши на себе зобов'язання щодо погашення цього кредиту саме в доларах США, сторони за договором мали виходили з того, що така зміна обставин - зміна курсу національної валюти України до долара США можливо настане, а тому повинні були передбачити та врахувати підвищення валютного ризику за цим договором. Позивач мав можливість отримати кредит в національній валюті та уникнути валютних ризиків, крім того, після підвищення курсу долара по відношенню до гривні мала змогу звернутися з пропозицією до Банку про зміну умов Кредитного договору. В пунктах 15 та 16 постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012р. №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що при посиланнях на кризу чи інші суттєві обставини суд має враховувати положення частини другої статті 652 ЦК і виходити з того, що закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою цієї статті, а саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору, й позичальник при належній завбачливості міг виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Позивач посилаючись на текст договору зазначив, що його не попереджено про валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач, що є порушенням Постанови Національного Банку України № 168 від 10.05.2007 року. Суд вважає такі посилання безпідставними , оскільки в пункті 3.8. Правил, затверджених вказаною постановою, не міститься обов'язку банку включати в істотні умови кредитного договору зазначення сторони, на яку покладаються валютні ризики під час виконання зобов'язань, а лише зазначається про обов'язок Банку у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач; надати інформацію щодо методики, яка використовується банком, для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним. Сторони дійшли всіх істотних умов при укладенні кредитного договору, позивачем не надано доказів того, що в порушення ч.1 ст. 638 ЦК України при укладенні договору за заявою позивача між сторонами не було досягнуто згоди про включення до умов договору зазначення сторони, на яку покладаються валютні ризики під час виконання зобов'язань. Оскільки позивачем не доведена сукупність обставин, встановлених ч. 2 ст. 652 ЦК України по відношенню до спірних правовідносин, правових підстав для задоволення позовної вимоги не убачає. Отже, у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України витрати по справі, понесені судом, слід компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed