Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

08.11.2017р. [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позивач у позовній заяві в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 25.11.2006р. у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління Дніпропетровської області вона зареєструвала шлюб з [PERSON], актовий запис № 1328, у зв'язку з чим своє прізвище Ткаченко змінила на прізвище чоловіка [PERSON]. Від спільного шлюбу сторони мають малолітню дитину доньку [PERSON], 31.05.2007р.н. Спільне життя з відповідачем не склалося, через різні погляди на сімейне життя та обов'язки. Можливості зберегти сім'ю немає. Подружні відносини між позивачем та відповідачем припинені, спільне господарство не ведеться, спору про поділ спільного майна немає. Між сторонами досягнуто згоди, відносно до якої донька залишається проживати з матірю. За таких обставин позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам. На примирення не погоджується, просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем (а.с. № 3 - 4). У наданій суду заяві від 14.12.2017р. позивачка позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, шлюб укладений між нею та відповідачем розірвати, винести рішення в судовому засіданні за її відсутності, на фіксуванні судового процесу технічними засобами не наполягала (а.с. № 16). Відповідач в судове засідання надав заяву, в якій позовні вимоги та їх обґрунтування визнав, проти розірвання шлюбу судом не заперечував, строку на примирення не просив. Справу просив розглянути за його відсутності, на фіксуванні судового процесу технічними засобами не наполягав (а.с. № 17). Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 24 Сімейного кодексу України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 25.11.2006р. у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління Дніпропетровської області позивач зареєструвала шлюб з [PERSON], актовий запис № 1328, у зв'язку з чим своє прізвище Ткаченко змінила на прізвище чоловіка [PERSON] (а.с. 10). Від спільного шлюбу сторони мають малолітню дитину доньку [PERSON], 31.05.2007р.н. (а.с. 9). Дитина проживає разом з матірю, даний факт відповідачем не заперечується. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через різні погляди на життя, відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства, втрату почуття любові та поваги. Сторони проживають окремо, мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин. Відповідач в поданій до суду заяві позовні вимоги та їх обґрунтування визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу, строку на примирення просив не надавати, вважає, що сімейні відносини зберегти неможливо. Зясувавши позицію сторін та оглянувши докази в межах заявлених вимог суд вважає, що в наявності вбачаються законні підстави ухвалити рішення для задоволення позову, оскільки відповідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, відповідачу відомо про наслідки вчинення таких процесуальних дій, а тому є підстави прийняти рішення про задоволення позову. З огляду на вищевикладене та приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі остаточно припинені та більше не відновлювалися, позивач від позову не відмовилась, а відповідач позовні вимоги визнав, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки понесені при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн. (а.с. №2). На підставі викладеного,

Outcome: approved