Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-30 00:00:00

09 липня 2020 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Білогірської селищної ради Білогірського району Хмельницької області про визнання за нею права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться по [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,2002 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 6820355001:01:003:0098, земельну ділянку площею 0,1032 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 6820355001:05:014:0005, земельну ділянку площею 0,1500 га, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд кадастровий номер 6820355001:01:003:0097. Вказала, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті вона є спадкоємицею за заповітом, проте позбавлена можливості оформити спадкові права на житловий будинок з господарськими будівлями та земельні ділянки, які належали останньому, оскільки будівлі не були зареєстровані у органах реєстрації нерухомого майна та втрачено державні акти на право власності на земельні ділянки. В судове засідання [PERSON] не з`явилася. В поданій до суду заяві просила розгляд справи проводити у її відсутності, позов підтримала. Представник Білогірської селищної ради Білогірського району Хмельницької області належним чином і своєчасно повідомлений про дату розгляду справи в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, позов [PERSON] визнав. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ознайомившись із письмовими заявами сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що житловий будинок, який знаходиться по [ADDRESS] , було побудовано в 1972 році. При його будівництві права суміжних землекористувачів не порушені. Власником житлового будинку рахувася [PERSON] на підставі діючого на той час законодавства. Вказані обставини підтверджуються даними довідки Білогірської селищної ради Білогірського району Хмельницької області №2030 від 24 червня 2020 року та даними технічного паспорту на житловий будинок. Згідно витягів з державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-6811153382020, №НВ-6811153432020, НВ-6811153342020 від 24 лютого 2020 року [PERSON] на праві власності належали земельні ділянки: кадастровий номер 6820355001:01:003:0097 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1500 га, розташована по [ADDRESS] ; кадастровий номер 6820355001:05:014:0005 для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1032 га, розташована в смт.Білогір`я, Білогірського району Хмельницької області; кадастровий номер 6820355001:01:003:0098 для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2002 га, розташована в смт.Білогір`я, Білогірського району Хмельницької області. [PERSON] помер [INFO] , що вбачається із свідоцтва про його смерть, серії [NUMBER] , виданого 23 липня 2018 року Білогірським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області. [PERSON] є спадкоємицею за заповітом померлого [PERSON] , що підтверджується копією заповіту посвідченого приватним нотаріусом Білогірського районного нотаріального округу Разумей Л.О. 13 липня 2018 року за номером 96,97. Згідно довідки Білогірської селищної ради №2049 від 24 червня 2020 року [PERSON] , який помер [INFO] на час смерті проживав та був зареєстрований по [ADDRESS] один. [PERSON] , позивач по справі, звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , що вбачається із витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі приватного нотаріуса Білогірського районного нотаріального округу Рогожиної Ю.М. №53364330 від 19 вересня 2018 року. Незважаючи на прийняття спадщини позивач не може оформити право на спадщину на житловий будинок, оскільки спадкодавцем право власності на житловий будинок не було зареєстровано в органах реєстрації нерухомого майна, а також державні акти на земельні ділянки, які належали [PERSON] втрачені, що підтверджується повідомленням приватного нотаріуса Білогірського районного нотаріального округу Рогожиної Ю.М. про відмову у оформленні спадщини на житловий будинок з господарськими будівлями та земельні ділянки, що належали спадкодавцю [PERSON] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок та земельні ділянки, про що свідчить оголошення в газеті «Життя і слово» №41-42 від 29 травня 2020 року. Порядок та умови прийняття в експлуатацію обєктів будівництва на законодавчому рівні вперше встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом державного замовлення». Тобто до 05 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Постановою Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 року «Про затвердження Тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт» було передбачено, що підставою для оформлення права власності на приватні житлові будинки, дачні та садові будинки, споруджені до 05 серпня 1992 року, є складений БТІ висновок про технічний стан будівлі та документ, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій вона розміщена. Зазначена постанова втратила чинність 02 червня 2011 року. Законом України від 17 лютого 2011 року «Про регулювання містобудівної діяльності» (Закон №3038-VI) встановлено, що прийняття в експлуатацію зведених до 31 грудня 2009 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, здійснюється інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю за результатами технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж таких обєктів за наявності документа, що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій вони розташовані. Відповідно до ст.58 Конституції України нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, тому загальні правила прийняття в експлуатацію не можуть поширюватися на приватні житлові будинку з господарськими будівлями та спорудами, які збудовані до 05 серпня 1992 року. Житловий будинок [PERSON] збудований в 1972 році, тому для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно було б достатньо технічного паспорта, складеного за результатами технічної інвентаризації, виписки із погосподарської книги сільської ради, рішення місцевої ради про згоду на оформлення права власності на нерухоме майно. Проте, право власності [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] (в минулому [ADDRESS] , як власника, припинилося на підставі п.11 ч.1 ст.346 ЦК України у звязку із її смертю. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, тому до позивача, як до спадкоємця, який прийняв спадщину, відповідно до ст.1216 цього ж Кодексу, перейшли всі права власника майна, проте із за відсутності на житловий будинок правовстановлюючих документів, оформити право власності на вказане майно у позасудовому порядку неможливо. Згідно ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають в державі, тому у суду є всі підстави для розгляду вказаного позову та достатньо доказів вважати, що житловий будинок з господарським будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] (в минулому [ADDRESS] , повинен належати позивачу, як спадкоємиці [PERSON] . Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У частині 4 ст.206 ЦПК України вказано, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вимоги позивача ґрунтуються на законних вимогах, тому підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову суд не знаходить, позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved