Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

09.01.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення останньої батьківських прав та стягнення аліментів, посилаючись на наступні обставини: [PERSON], одинока мати, має двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідачка зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Фактично проживає за адресою: [ADDRESS]. Відомості про батька дітей записано відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. На території Валуйської сільської ради [PERSON] проживала з листопада 2012 року по лютий 2013 року, зарекомендувала себе з негативного боку. Часто залишала дітей на свою знайому, не доглядала за ними. 09.06.2011 року на адресу Станично-Луганського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді надійшло повідомлення за №170 від 01.06.2011 року Директора КЗ «Луганський міський центр СССДМ». Згідно зазначеного повідомлення, в Луганський міський центр надійшла інформація з міського пологового будинку №2 щодо [PERSON], яка 25.05.2011 року народила хлопчика. Жінка знаходиться у складній життєвій ситуації. За час проведення бесіди було встановлено, що у шлюбі вона не перебуває, проживає в Станично-Луганському районі, в смт. Петрівка на зйомній квартирі. 21.11.2012 року на адресу служби у справах дітей Станично-Луганської РДА надійшло повідомлення Станично-Луганського РТМО про дитину позбавлену батьківського піклування. Згідно зазначеного повідомлення, з 06.11.2012 року у дитячому відділенні перебуває [PERSON], [INFO], на час госпіталізації дитина хворіла на гостре респіраторне вірусне захворювання. Мати залишила дитину у відділенні та пішла у своїх справах. На підставі зазначених фактів було складено акт про покинуту дитину №4 від 21.11.2012 року. Потім відповідачка забрала дитину та виїхала у м. Луганськ, однак, згідно повідомлення №93 від 07.03.2013 року служби у справах дітей Кам'янобрідської районної у місті Луганську раді, [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] та вибула на постійне місце проживання до Станично-Луганського району. Приїхавши до Станично-Луганського району, відповідачка 12.03.2013 року залишила у дитячому відділенні Станично-Луганського РТМО [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], і не повернулася. Дітей було госпіталізовано з діагнозом: ГРВІ, гострий ринофарингіт про що складено акт про покинуту дитину №4 від 13.03.2013 року. 12.04.2013 року дітей направлено до Луганського обласного будинку дитини №2 де вони й перебувають на теперішній час. 08.05.2013 року до Служби у справах дітей Станично-Луганської РДА звернулася [PERSON] із заявою про надання дозволу на відвідування дітей, які перебувають у державному закладі. Службою у справах дітей надано дозвіл на відвідування дітей, однак, згідно повідомлення №1177 від 05.07.2013 року Луганського обласного будинку дитини №2, за час перебування дітей у закладі, мати відвідувала дітей 2 рази: 14.05.2013 року та 25.05.2013 року. 23.05.2013 року розпорядженнями №103 та№104 голови Станично-Луганської РДА [PERSON] та [PERSON] біло надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування. Згідно інформації служби у справах дітей та тієї, що є у наявності у Органу опіки та піклування селищної Ради за 2011-2013 роки, [PERSON] змінила щонайменш чотири місця проживання (зазначена кількість місць проживання не точна, оскільки відповідачка не завжди проживала на території Станично-Луганського району у зв'язку з чим, Орган опіки та піклування Петрівської селищної Ради та Служба у справах дітей Станично-Луганської РДА не могли безпосередньо контролювати життя родини). Крім того, відповідачка засуджена за ч. 3 ст. 185 КК України та звільнена від відбування покарання з виправним терміном. У зв'язку із байдужим відношенням до здоров'я, розвитку, інтересів дітей, спосіб життя відповідачки, який створює загрозу здоров'ю та розвитку малолітнім дітям (остання неодноразово залишала дітей у державних закладах, діти знаходилися на повному державному забезпеченні), [PERSON] постійного місця проживання не має, не виявляє турботи до дітей, не виявляє бажання змінити своє ставлення до них, а тому позивач й звернувся до суду з дійсним позовом в якому просив суд позбавити відповідачку батьківських прав відносно [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] та стягнути аліменти на користь дитячого закладу, де будуть виховуватися діти. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, про розгляд справи була повідомлена належним чином, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило і тому суд вважає можливим розглянути справу без неї за існуючими у справі доказами. Під час розгляду справи в суді представник позивача Захарова С.М. вимоги в частині стягнення з відповідачки аліментів просила залишити без розгляду, а вимоги стосовно позбавлення її батьківських прав підтримала, пояснила, що відповідачка ніяким чином не піклується про дітей, не проявляє зацікавленості в їх подальшій долі, не цікавився станом їх здоров'я, не піклувалась про їх фізичний та духовний розвиток і тому, на думку представника позивача, є всі підстави для позбавлення її батьківських прав із-за того, що вона ухиляється протягом тривалого часу від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню [PERSON] та [PERSON]. Діти з 12.04.2013 року знаходиться в Луганському обласному будинку дитини № 2 на повному державному забезпеченні. Представник третьої особи, Служба у справах дітей Станично-Луганської РДА, [PERSON], пояснила, що відповідачка зареєстрована за адресою: [ADDRESS], але за місцем реєстрації не мешкає. Сина [PERSON] вона народила у 2011 році, а [PERSON] - у 2012 році. Запис про батька дітей зроблений відповідно до ст. 135 СК України. На теперішній час діти перебувають у Луганськомуц обласному будинку дитини №2 з квітня 2013 року. Відповідачка самоусунулась від виховання та утримання своїх синів і тому, представник вважає за доцільне позбавлення її батьківських прав відносно [PERSON] та [PERSON]. Прокурор пояснив, що з огляду на поведінку відповідачки та її ставлення до виконання своїх обов'язків матері, він не бачить підстав для відмови в задоволенні позовних вимог і вважає, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в суді, відповідачка протягом тривалого часу не спілкується з синами, не допомагає їм ні морально ні матеріально. Вислухавши представника позивача, представника третьої особи та прокурора, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов доведеним та таким, що підлягає задоволенню за наступними обставинами: У відповідності зі ст. 10 ЦПК України сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. -2- Стаття 11 того ж кодексу вказує на те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Копії свідоцтв про народження [PERSON], серія [NUMBER] від 19.03.2013 року, [PERSON], серія [NUMBER] від 13.07.2012 року та копії Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію від 19.03.2012 року та 23.05.2013 року, свідчать про те, що [PERSON] - [INFO], а [PERSON] - [INFO], відповідачка по справі доводиться їм матір'ю (а.с. 7, 8, 10, 12). Відповідно до листа №170 від 01.06.2011 року директор КЗ «Луганський міський центр ССДМ» інформував про те, що з міського пологового будинку №2 надійшла інформація щодо [PERSON], яка знаходиться у складних життєвих умовах і яка народила хлопчика. Мета КЗ «Луганський міський центр ССДМ» попередження вранішнього сирітства (а.с. 13). Згідно копій повідомлень про дитину, позбавлену батьківського піклування від 21.11.2012 року, від 15.03.2013 року та копій актів №№ 4, 5, 2, 3 про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі Охорони здоров`я яку відмовилися забрати батьки чи інші родичі про підкинуту чи знайдену дитину від 21.11.2012 року та 15.03.2013 року слідує, що мати [PERSON] залишила неповнолітніх синів [PERSON], 2011 року народження та [PERSON] 2012 року народження у дитячому відділенні Станично-Луганського РТМО (а.с. 14, 15, 16, 17, 24, 25, 26, 27). Згідно довідки УПСЗН в Станично-Луганському районі за №983 від 30.11.2012 року допомога на [PERSON] не призначалась і відповідачка на обліку в УПСЗН Станично-Луганського району не перебувала, а згідно довідок №№ 981, 984, 982 від 30.11.2012 року відповідачка перебувала на обліку у даній службі і їй призначалась допомога як одинокій матері на [PERSON] у період з 01.06.2011 року по 30.04.2012 року, 01.05.2011 року по 30.04.2012 року та 30.08.2011 року по 30.04.2012 року (а.с. 18, 19, 20, 21). Відповідно до повідомлення Кам'янобрідської районної у місті Луганську Раді №93 від 07.03.2013 року слідує, що [PERSON] вибула з [ADDRESS] на постійне місце проживання до Станично-Луганського району (а.с. 23). Щодо висновків про стан здоров'я дітей, за остаточними висновками, [PERSON] та [PERSON] здорові (а.с. 28, 29, 30). Випискою із історії розвитку дитини підтверджується, що [PERSON], [INFO], відповідно до розпорядження Станично-Луганської РДА за станом свого здоров'я переводиться до обласного будинку дитини № 2 м. Луганська (а.с. 31). Відповідно до актів передачі дитини - [PERSON] та [PERSON] були передані до ЛОБД №2 (а.с 34, 35). З заяви від 08.05.2013 року слідує, що відповідачка просила надати їй побачення з дітьми (а.с. 36). Відповідно до розпоряджень Станично-Луганської РДА за №103 та №104 від 23.05.2013 року - [PERSON] та [PERSON] був наданий статус дітей, позбавлених батьківського піклування (а.с.37, 38). Побутовою характеристикою від 16.08.2013 року підтверджується, лише негативні сторони відповідачки (а.с. 39). Висновок ради Опіки та піклування Петрівської селищної Ради за №754 від 10.12.2013 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх синів [PERSON], та [PERSON] свідчить про те, що відповідачка за час перебування дітей у державному закладі лише двічі їх відвідала, але матеріальної та іншої допомоги не надавала, забрати дітей бажання не виявляла, що свідчить про її байдужість до долі своїх дітей, вона не цікавиться їх розвитком та здоров'ям. Фактично мати самоусунулась від виконання батьківських обов'язків. Таким чином вказаний орган вважає за можливе позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до [PERSON], 2011 року народження та [PERSON], 2012 року народження (а.с. 40-41). У відповідності зі ст. 150 СК України - батьки зобов'язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, крім того зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частина 4 ст. 155 СК України передбачає покладання на батьків відповідальності, встановленої законом, за ухилення їх від виконання батьківських обов'язків. Зі змісту цієї статті слідує, що батьки вважатимуться такими, що ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, якщо вони за станом свого психічного здоров`я усвідомлюють значення своїх дій та можуть керувати ними, а також якщо вони мають юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку. У зв'язку з цим підставою для відповідальності батьків є лише їх ухилення від виконання батьківських обов'язків, що включає наявність вини. Відповідно до діючого СК України до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, передбачено застосування таких правових санкцій, які можуть вважатися юридичною відповідальність, зокрема позбавлення батьківських прав. Стаття 164 СК України передбачає підстави позбавлення батьківських прав, мати і батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони зокрема ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (ч.1 п.2 зазначеної статті). Таким чином, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Згідно з п.16 ППВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» за №3 від 30.03.2007 року - особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце тоді, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Ухилення від виконання батьками обов'язків по вихованню дитини це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особи мають реальну можливість виконати обов'язки, але не вчиняють відповідних дій. Судом було встановлено, що [PERSON], маючи можливість виконувати свої обов`язки матері по відношенню до синів не вчиняє будь яких дій, не проявляє до них щонайменшої материнської турботи та не надає матеріальної допомоги. Таким чином, оскільки відповідачка не переймається станом здоров`я свїх синів [PERSON] та [PERSON], ухиляється від виконання своїх обов'язків, передбачених законом по їх вихованню та матеріальному утриманню - суд приходить до висновку щодо необхідності позбавлення останньої батьківських прав і не бачить підстав до відмови в задоволенні уточненого позову, оскільки в даному конкретному випадку виявив та оцінив позитивний результат у майбутній долі [PERSON] та [PERSON] і, вважає, що таким чином та в такий спосіб будуть захищені права та інтереси дітей. Діти будуть мати можливість користуватися певними пільгами встановленими в такому випадку їм державою. В той же час, суд вважає за необхідне роз'яснити відповідачці її право на звернення до суду із заявою про надання права на побачення з синами у відповідності зі ст. 168 Сімейного кодексу України, якщо це не завдасть шкоди їх життю, здоров'ю та моральному вихованню, за умови присутності іншої особи, що в свою чергу, на думку суду, буде стимулювати відповідачку до виправлення й дасть їй можливість в майбутньому, при наявності бажання, звернутись до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Outcome: approved