Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

08 липня 2016 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» звернулося до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 804578 грн. 27 коп., яка утворилася станом на 20 квітня 2016 року. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що позивачем не доведено дійсного розміру заборгованості за кредитним договором, адже правильність розрахунку боргу станом на 20.04.2015 року не підтверджено висновком судово - економічної експертизи від 25.01.2017 №2507/16-24, яка проводилась при розгляді справи №750/8695/15-ц, а оскільки у даній справі пред'явлено вимогу про стягнення боргу за кредитним договором за період з 18.04.2008 по 20.04.2016 і в нього входить той же період виникнення боргу та в тих же сумах, що досліджувався судовим експертом та не знайшов свого підтвердження, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи сповіщалася завчасно та належним чином. Повістка відповідачу надсилалися за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за місцем їх реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 18 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк», яке змінило своє найменування на Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 129/08, відповідно до якого відповідач отримав кредит на споживчі потреби у сумі 100000 доларів США зі сплатою 14% річних за користування ним з кінцевим терміном повернення до 18 квітня 2018 року (а/с 5-8). Пунктом 1.4.1 кредитного договору також передбачено, що за обслуговування кредиту встановлюється щорічна плата в розмірі 353 грн. 50 коп., що становить 0,07% річних від суми кредиту. Крім того, 18 квітня 2007 року між сторонами в забезпечення виконання кредитного договору було укладено договір поруки, за яким [PERSON] взяла на себе зобов'язання нести солідарну відповідальність перед банком нарівні з [PERSON] за кредитним договором (а/с 13). Згідно інформації Відділу адресно-довідкової роботи УДМС України в Чернігівській області від 20 липня 2016 року, [PERSON] змінила прізвище на «Ткаченко» (а/с 37). Також, з метою забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, між ним та банком 18 квітня 2007 року було укладено іпотечний договір, за яким передано в іпотеку банку нежиле підвальне приміщення загальною площею 93,3 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Чернігів, вул. Гетьмана Полуботка (колишня вул. Свердлова), буд. 7. У подальшому, між позивачем та [PERSON] також було укладено додаткову угоду та додаткові договори до кредитного договору № 129/08 від 18 квітня 2008 року, а саме: додаткову угоду № 2 від 21 листопада 2008 року, згідно якої сторони домовилися, що за користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 17% річних; додатковий договір № 3 від 25 червня 2009 року, додатковий договір № 4 від 10 серпня 2009 року та додатковий договір № 5 від 27 липня 2010 року, згідно якого сторони домовилися, що розмір номінальної процентної ставки за користування кредитними коштами змінюється до розміру 15,5 процентів річних (а/с 9, 10, 11, 12). Також, у зв'язку зі зміною розміру кредитних зобов'язань позичальника за основним договором, між позивачем та [PERSON] також було укладено додаткові договори до договору поруки від 18 квітня 2008 року, а саме: додатковий договір № 1 від 21 листопада 2008 року та додатковий договір № 2 від 27 липня 2010 року, згідно яких поручитель повідомлений про зміну розміру зобов'язань за кредитним договором (а/с 14, 15). Як зазначено позивачем, свої зобов'язання за кредитним договором відповідач [PERSON] належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 20 квітня 2016 року утворилася заборгованість в сумі 804578 грн. 27 коп., з якої 22716,11 доларів США - прострочена до повернення сума кредиту, 4706,59 доларів США - прострочені проценти, 6009 грн. 50 коп. - прострочена комісія за управління кредитом, 100839 грн. 91 коп. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, що підтверджується розрахунком (а/с 16-17). Пунктом 3.3.3 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язаний щомісячно повертати частини кредитних коштів, згідно з умовами визначеними п. 2.5.1. цього договору. Не пізніше визначеного п. 1.3. цього договору терміну повернути банку всю суму наданих кредитних коштів, сплачувати проценти за користування кредитними коштами, сплачувати кошти, передбачені п.п. 1.4.1., 2.3 цього договору, а також на вимогу банку сплачувати можливу неустойку. Згідно пункту 3.2.4. кредитного договору, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним та інших платежів за цим договором, у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником та/або поручителем та/або майновим поручителем своїх зобов'язань за цим договором та/або договором іпотеки. У п.п. 4.4, 4.5, 4.6 кредитного договору передбачено, що за кожний випадок невиконання або неналежного виконання зобов'язань, передбачених п.п. 3.3 (крім підпунктів 3.3.2 та 3.3.3) цього договору, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 5% від суми кредитних коштів, зазначеної в п. 1.1 цього договору. За несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів, за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, та за несвоєчасну повну чи часткову сплату плати за обслуговування кредиту, передбачених цим договором, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 20% від суми неповерненого кредиту та (або) несплачених процентів, плати за обслуговування кредиту, строк виконання яких настав. Неустойки підлягають сплаті за письмовою вимогою банку в національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого НБУ на день сплати позичальником сум цих неустойок. Згідно п. 3.2.12. кредитного договору, банк має право стягувати з позичальника неустойку за невиконання чи неналежне виконання умов цього договору. Відповідно до п. 5.2. кредитного договору сторони домовилися, що невиконання або неналежне виконання позичальником зобов'язання по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів, а так само невиконання або неналежного виконання зобов'язань, передбачених п.п. 3.3, 5.1 цього договору, є умовами, при настанні яких припиняється кредитування банком позичальника, а позичальник здійснює дострокове повернення отриманих кредитних коштів банку, сплачує банку проценти за користування кредитними коштами та інші платежі відповідно до умов цього договору. Для цього, банк надає під розпис уповноваженій особі, або надсилає рекомендованим листом позичальнику письмову вимогу про дострокове повернення позичальником кредитних коштів, сплату ним процентів за користування кредитними коштами з нарахуванням можливих штрафних санкцій. Ухвалою суду від 19 жовтня 2016 року провадження у даній справі було зупинено до розгляду іншої справи № 750/8695/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Ріщенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 квітня 2017 року у справі № 750/8695/15-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 16 серпня 2017 року, у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності - відмовлено. З вказаного рішення суду вбачається, що ухвалою суду від 12 жовтня 2016 року у справі № 750/8695/15-ц призначалася судово-економічна експертиза з метою встановлення чи відповідає розрахунок заборгованості умовам укладеного договору № 129/08 від 18.04.2008. Так, згідно висновку судового експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи № 2507/16-24 від 25 січня 2017 року, встановлено, що в Додатку № 1 до кредитного договору не відображено суми комісій за надання кредиту та щорічної плати за обслуговування кредиту, передбачених умовами кредитного договору. В Додатку № 2 до кредитного договору № 129/08 від 18.04.2008 відображена тільки комісія за надання кредиту, при цьому відсутня інформація щодо щорічної плати за обслуговування кредиту, встановлюється щорічна плата в розмірі 353 грн. 50 коп., що становить 0,07% річних від суми кредиту, передбачених умовами кредитного договору. Також, згідно висновків судового експерта, в межах матеріалів справи, наданої на дослідження, підтвердити або спростувати відповідність наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості [PERSON] (по сплаті процентів за кредит та погашення основної суми боргу) перед банком умовам укладеного між вказаними сторонами кредитного договору № 129/08 від 18.04.2008 та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за цим кредитним договором (і без врахування однорідних вимог, і з урахуванням однорідних вимог), не видається за можливе. При цьому судовий експерт зазначив, що причини викладені у дослідницькій частині висновку. Також, у вказаному висновку судового експерта зазначено, що за результатами дослідження, в межах наданих документів, враховуючи правову позицію, яка висловлена Верховним Судом України у постанові від 16.11.2016 року у справі № 6-1746цс16, не підтверджується заборгованість [PERSON] перед банком по платі за обслуговування кредиту у розмірі 1767 грн. 50 коп. Судом також встановлено, що 20 березня 2015 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно якого з 20 березня 2015 року розпочато процедуру ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» (а/с 23). 22 лютого 2016 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 213 «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та делегування повноважень ліквідатора», згідно якого продовжено строки здійснення процедури ліквідації на два роки по 19 березня 2018 року включно (а/с 24). З матеріалів цивільної справи №750/8695/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки вбачається, що претензію позичальнику [PERSON] про дострокове повернення кредитної заборгованості банк надіслав 17.03.2015 і вказана претензія була отримана [PERSON] 27.03.2015. При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів про надсилання вимоги поручителю про дострокове погашення заборгованості, а з позовом до поручителя банк звернувся лише 06.07.2016, тобто більше ніж через рік після отримання [PERSON] вимоги про дострокове повернення кредитної заборгованості. Частина 1 ст. 553 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги до поручителя пред'явлені позивачем після припинення поруки відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України, так як вимога до позичальника [PERSON] про дострокове повернення кредитної заборгованості надіслана 17.03.2015 та отримана ним 27.03.2015, тобто строк виконання зобов'язання був змінений банком і настав з часу надіслання претензії боржнику. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, оскільки на підставі матеріалів справи з врахуванням висновку судово-економічної експертизи №2507/16-24 від 25.01.2017, суд не має можливості встановити дійсного розміру заборгованості за кредитним договором, а тому вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed