Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

09.11.2015 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі з 17.10.2009 року. Від шлюбних відносин народились діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Сторони проживають окремо, діти проживають разом з позивачкою, знаходяться на її утриманні, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. У зв'язку з викладеним позивачка просить суд винести рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до повноліття дітей. Рішення допустити негайному виконанню, стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу у сумі 180,00 грн. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 13.11.2015р. провадження по справі відкрито. 17.12.2015р. відповідач [PERSON] подав зустрічний позов до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якому просить стягнути з позивачки [PERSON] на свою користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини із всіх видів її заробітку щомісяця, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття до [INFO]. Позов мотивований тим, що син [PERSON] проживає з батьком [PERSON], а не з матір'ю [PERSON], а тому саме позивачка повинна сплачувати аліменти на його утримання тому з батьків, з ким проживає дитина і на утриманні якого вона знаходиться. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 02.02.2016р. зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини прийнято до спільного розгляду з позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей і об'єднано в одне провадження. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали в повному обсязі, зустрічний позов не визнали. Пояснили, що в листопаді 2015р. позивачка вимушена була залишити спільно набутий за час шлюбу будинок та піти від відповідача з дітьми до будинку своїх батьків. Через 2 тижні відповідач обманним шляхом взяв до себе їх спільного сина [PERSON], 2010р.н., та не повернув його позивачці, з приводу чого вона звернулась з заявою до правоохоронних органів. Рішенням суду про розірвання шлюбу від 08.12.2015р. визначено місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] з позивачкою. Але відповідач по теперішній час утримує у себе їх неповнолітнього сина, а у позивачці на утриманні перебуває їх спільна донька. Позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримує державну допомогу у розмірі 1075 грн. в місяць, інших доходів не має. Нерухомого майна на праві власності у неї та у дітей немає. Стверджують, що відповідач не тільки не віддає сина матері на підставі рішення суду, але й перешкоджає бачитись з ним, добровільно допомоги на утримання дочки не надає, а доходу позивачки на утримання дитини не вистачає. Вважають, що позивачка має право отримувати від відповідача аліменти на утримання двох дітей, так як син проживає з відповідачем незаконно. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов, заявлений до нього, не визнав, зустрічний позов підтримав. Суду пояснив, що в листопаді місяці 2015 року позивачка залишила сім'ю, та з дітьми пішла з дому до свого співмешканця. Будинок та все майно, що є в будинку, належить особисто йому. Згодом він забрав сина [PERSON] до себе, при цьому позивачка погодилась, щоб дочка проживала з нею та її співмешканцем, а син - з ним. Також він зобов'язався добровільно надавати допомогу на утримання дочки. Але позивачка переїхала до м.Роздільна Одеської області, де орендує житло, адреса якого йому не відома. Тому допомогу на дочку він не надає. Крім того, відповідач пояснив, що допомогу в грошовому еквіваленті він надавати не буде, а тільки згоден купляти необхідні дочці речі за проханням позивачки. На теперішній час син [PERSON] проживає з ним, він не перешкоджає позивачці з ним бачитись, але та сама не відвідує сина та син не бажає з нею спілкуватись. Йому відомо, що за рішенням суду від 08.12.2015р. місце проживання дітей визначено з матір'ю, але він з рішенням не згоден, тому його не виконує, і 01.02.2016р. подав на вказане рішення апеляційну скаргу. Також йому відомо, що позивачка звернулась з заявою до правоохоронних органів про незаконне утримання ним дитини, так як до нього приходив з перевіркою дільничний інспектор поліції. Зазначив, що за рішенням суду від 08.12.2015р. він зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання позивачки до досягнення дочкою трьох років у розмірі 1/6 частина від зарплати. Він працює, отримує зарплату, на утримання сина грошей йому вистачає, він звернувся до суду з зустрічним позовом тільки тому, що позивачка звернулась з позовом до нього. Вважає, що оскільки вони з позивачкою кожен утримує по одній дитині, то вони взагалі не повинні стягувати аліменти один з одного. Заслухавши пояснення сторін, представника, розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] задоволенню не підлягає з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 17.10.2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, наявним в матеріалах справи (а.с.2). Від шлюбу народились діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], батьком яких є відповідач, що підтверджується свідоцтвами про народження дітей, наявними в матеріалах справи (а.с.4,5). На час розгляду справи донька [PERSON] проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою Новоукраїнської сільської ради Роздільнянського району Одеської області №358 від 05.11.2015р. (а.с.3), а син [PERSON] проживає разом з батьком, що підтверджується довідкою Новоукраїнської сільської ради Роздільнянського району Одеської області №375 від 25.11.2015р. та актом обстеження житлово-побутових умов проживання сім'ї [PERSON] від 25.11.2015р. (а.с.17,18). Вказану обставину визнають і сторони. Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 08.12.2015р., яке набрало законної сили 21.12.2015р., шлюб між сторонами розірвано, неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] залишено проживати з матір'ю - позивачкою [PERSON] (а.с.25). Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 08.12.2015р. з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на її утримання у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 09.11.2015р. і до досягнення донькою [PERSON] трьох років, тобто до [INFO].(а.с.26-27). 07.12.2015р. позивачка [PERSON] звернулась до Роздільнянського відділу поліції з заявою на дії свого чоловіка [PERSON], який перешкоджає їй бачитись з сином (а.с.24), на що 08.12.2015р. їй була надана відповідь, що ознак злочину в діях [PERSON] не встановлено. Відповідач [PERSON] 01.02.2016р. подав апеляційну скаргу на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 08.12.2015р., в який просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині встановлення місця проживання дітей. Позивачка [PERSON] не працює, оскільки здійснює догляд за дочкою [PERSON], [INFO], отримує, з її слів, державну допомогу в розмірі 1075 грн. в місяць. Інших доходів або майна вона та дочка не мають. Проживає на теперішній час в орендованій квартирі в м.Роздільна. Крім того, позивачка заперечує проти проживання сина [PERSON] з відповідачем, так як згідно рішення суду визначено місце проживання дитини з нею. Відповідач [PERSON] працює слюсарем в ТОВ «Інфокс» філія «Інфоксводоканал» м.Одеса і має середньомісячний заробіток в розмірі 3580 грн., що підтверджується довідкою з місця роботи від 02.12.2015р. Він проживає з сином [PERSON] в будинку батьків, тримає підсобне господарство - птицю, має земельну ділянку розміром 0,15га та земельний пай 7,6га, автомобіль ВАЗ-21099 (а.с.18). Стан здоров'я батьків та дітей задовільний. Згідно зі ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. П.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлює, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу батьків або в твердій грошовій сумі. Згідно зі ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В порядку ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до ст. 179 СК України аліменти, отримані на дитину, є власністю того з батьків, на ім'я якого вони виплачуються, і мають використовуватись за цільовим призначенням. Тобто аліменти - це кошти особливого призначення, а тому їх належить використовувати для забезпечення потреб дитини. Ст.186 СК України передбачає контроль органу опіки та піклування за цільовим витрачанням аліментів. З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає, що позивачка [PERSON] має повне право на отримання від відповідача [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON], яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Що стосується отримання аліментів на сина [PERSON], то, на думку суду, в задоволенні даної вимоги слід відмовити з урахуванням цільової природи аліментних платежів. Син [PERSON] на час розгляду справи з позивачкою не проживає, витрат на його утримання вона не несе, а тому не зможе використовувати аліменти, отримані на сина, для забезпечення його потреб. Суд не приймає до уваги доводи позивачки про те, що за рішенням суду визначено місце проживання сина разом з нею, а тому вона має право стягнути з його батька аліменти і на утримання сина, оскільки фактично на час розгляду справи син [PERSON] з позивачкою не проживає, і вона його жодним чином не утримує. Крім того, відповідач оскаржив рішення суду в цій частині, з чого вбачається, що між сторонами має місце спір про місце проживання дитини [PERSON], 2010 р.н., який буде вирішуватись в судовому порядку. Відмовляючи відповідачу [PERSON] в задоволенні зустрічного позову про стягнення аліментів з позивачки на його користь на утримання сина [PERSON] суд виходить з наступного. Рішення суду від 08.12.2015р. про визначення місця проживання сина з матір'ю на час розгляду вказаної справи не скасовано і є чинним. Позивачка як мати дитини заперечує проживання сина з відповідачем і наполягає, щоб відповідач виконав рішення суду та повернув дитину матері. Відповідач рішення суду не виконує, особисто в судовому засіданні пояснив, що грошей на утримання сина від позивачки він не потребує, його доходів цілком вистачає для утримання сина, зустрічну позовну заява він подав у відповідь на позов [PERSON] до нього. Таким чином, на час звернення відповідача з зустрічним позовом до суду, син [PERSON] проживає з ним всупереч рішенню суду, яке підлягає обов'язковому виконанню, тобто, незаконно. Таким чином, він не має права на отримання аліментів від позивачки на утримання сина, поки за рішенням суду або за домовленістю сторін не буде визначено місце проживання неповнолітнього [PERSON] з ним. Таким чином, суд, зважаючи на положення ст.ст.141,180-182,183 СК України, зокрема про солідарний обов'язок батьків на утримання неповнолітніх дітей та той факт, що відповідач зобов'язаний утримувати неповнолітніх дітей, вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 1/5 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця до досягнення повноліття дочкою [PERSON], але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні аліментів на утримання дочки в розмірі 1/5 частини суд враховує, що відповідач зобов'язаний за рішенням суду сплачувати аліменти на утримання позивачки в розмірі 1/6 частини від своїх доходів до [INFO] на його утриманні фактично перебуває син [PERSON], 2010 р.н. Крім того, в разі незадоволення його апеляційної скарги на рішення суду від 08.12.0215р. про визначення місця проживання дітей і повернення сина [PERSON] до матері, позивачка має право пред'явити до нього позов про стягнення аліментів і на утримання сина [PERSON]. Згідно ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності зі ст.367 ч.1 п.1 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487,20 грн. та на користь позивачки в зв'язку з частковим задоволенням її позову половину понесених нею та підтверджених квитанцією витрат на правову допомогу в розмірі 90 грн. (а.с.6). На підставі ст.ст.141,180,182,183 СК України,

Outcome: partial