Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

09 червня 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання права власності на земельну ділянку загальною площею 0,4325 га, на якій розташований будинок за адресою: Запорізька область Гуляйпільський район с. Дорожнянка вул. Миру, буд. 33, а саме: кадастровий номер 2321882500:01:007:0006, площею 0,1825 га, виділену для ведення особистого селянського господарства в межах території с. Дорожнянка Гуляйпільського району Запорізької області та кадастровий номер 231882500:01:007:0005, площею 0,2500 га, виділену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в межах території с. Дорожнянка Гуляйпільського району Запорізької області. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17.05.1999 року він придбав у [PERSON], яка діяла за дорученням від [PERSON], земельну ділянку площею 0,4325 га, яка знаходиться на території с. Дорожнянка вул. Миру, буд. 33 Гуляйпільського району Запорізької області для ведення підсобного господарства (договір № 859 від 17.05.1999 року). Далі в позові зазначив, що 27.05.1999 року на підставі вказаного договору йому було видано державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЗП № 029292. Державний акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 113 підписано та засвідчено печаткою голови Дорожнянської сільської ради. Державний акт на право приватної власності на землю чинний правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності на земельну ділянку. Однак вказаний державний акт ним втрачений за невідомих обставин. Від часу запровадження з 01 січня 2013 року в Україні системи державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень стало неможливим отримання дублікатів втрачених або пошкоджених документів, що підтверджують право власності на нерухоме майно, оскільки враховуючи зміни законодавства 2013 року наразі органи, що видали державні акти до 01.01.2013 року не наділені повноваженнями їх видачі, а отже і щодо видачі дублікатів втрачених державних актів. У роз`яснювальному листі ДРСУ від 15 січня 2013 року № 12-06-15-13 «Щодо видачі дублікатів втрачених або зіпсованих документів», відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», держреєстрація речових прав на нерухоме майно проводиться, зокрема, державними реєстраторами. Проте, повноваженнями з видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно та, відповідно, його дубліката, державні реєстратори наділені починаючи з 01 січня 2013 року, реєстраційна служба має право видавати дублікати лише тих документів, оригінали яких видавалися нею саме з 01 січня 2013 року (тобто з моменту переходу до ДРСУ повноважень з реєстрації речових прав на нерухоме майно та видачі правовстановлюючих документів. Відповідно до оголошення в газеті «Актуальний погляд» № 18 від 04.05.2017 року втрачений державний акт, виданий на підставі договору купівлі-продажу № 859 від 17.05.1999 року вважається недійсним. Як вказав далі позивач в тексті своєї позовної заяви, факт передачі земельної ділянки йому і видачі державного акту ніхто не заперечує і не оспорює. Таким чином, через відсутність у нього оригінала правовстановлюючого документа, а саме державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,4325 га, на якій розташований будинок за адресою: Запорізька область, Гуляйпільський район, с. Дорожнянка, вул. Миру, буд. 33, а саме: кадастровий номер 2321882500:01:007:0006, площею 0,1825 га, виділену для ведення особистого селянського господарства в межах території с. Дорожнянка Гуляйпільського району Запорізької області та кадастровий номер 231882500:01:007:0005, площею 0,2500 га, виділену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в межах території с. Дорожнянка Гуляйпільського району Запорізької області, він не може реалізувати своє майнове право і не має іншого способу захисту своїх прав, окрім судового. Прохає визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,4325 га, на якій розташований будинок за адресою: Запорізька область, Гуляйпільський район, с. Дорожнянка, вул. Миру, буд. 33, а саме: кадастровий номер 2321882500:01:007:0006, площею 0,1825 га, виділену для ведення особистого селянського господарства в межах території с. Дорожнянка Гуляйпільського району Запорізької області та кадастровий номер 231882500:01:007:0005, площею 0,2500 га, виділену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в межах території с. Дорожнянка Гуляйпільського району Запорізької області. Позивач в судове засідання не зявився, надав через канцелярію суду письмову заяву, в якій прохає проводити розгляд справи за його відсутності, свої позовні вимоги підтримав та прохав їх задовольнити (а. с. 25). Представник відповідача Дорожнянської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області в судове засідання не зявився, надали через канцелярію суду письмову заяву, в якій прохають проводити розгляд справи без участі їх представника, проти задоволення позовних вимог не заперечують (а. с. 23). Виходячи з наведеного, а також положень ч. 2 ст.158 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності позивача та представника відповідача. Дослідивши обставини справи, представлені докази та надавши їм оцінку за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд\~приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. 17.05.1999 року позивач придбав у [PERSON], яка діяла за дорученням від [PERSON], земельну ділянку площею 0,4325 га, яка знаходиться на території с. Дорожнянка Гуляйпільського району Запорізької області по вул. Миру, буд. 33 для ведення підсобного господарства (договір № 859 від 17.05.1999 року) ( а.с. 6). 27.05.1999 року на підставі вказаного договору позивачу було видано державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЗП № 029292 ( а.с.7). Державний акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 113, підписаний та засвідчений печаткою голови Дорожнянської сільської ради. Державний акт на право приватної власності на землю чинний правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності на земельну ділянку. Вказаний державний акт втрачений позивачем за невідомих обставин. Відповідно до оголошення в газеті «Актуальний погляд» № 18 від 04.05.2017 року втрачений державний акт, виданий на підставі договору купівлі-продажу № 859 від 17.05.1999 року вважається недійсним (а.с.24). Відповідно до [PERSON] № НВ-2302195232016 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 0,1825 га, кадастровий номер 2321882500:01:007:0006, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташована за адресою: вул. Миру, буд. 33, с. Дорожнянка Гуляйпільського району Запорізької області, зареєстрована у відділі Держгеокадастру у Гуляйпільському районі Запорізької області від 09.06.2016 року, остання належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі цивільно-правового договору посвідченого державним нотаріусом Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області [PERSON] за № 859 від 17.05.1999 року, що засвідчено державним актом серії І-ЗП № 029292 від 27.05.1999 року (а.с.10-12). Відповідно до [PERSON] № НВ-2302195192016 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер 2321882500:01:007:0005, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: вул. Миру, буд. 33, с. Дорожнянка Гуляйпільського району Запорізької області, зареєстрована у відділі Держгеокадастру у Гуляйпільському районі Запорізької області від 09.06.2016 року, остання належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі цивільно-правового договору посвідченого державним нотаріусом Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області [PERSON] за № 859 від 17.05.1999 року, що засвідчено державним актом серії І-ЗП № 029292 від 27.05.1999 року (а.с.13-14). [PERSON] з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки площею, 0,2500 га, яка розташована за адресою: вул. Миру, 33, с. Дорожнянка Гуляйпільського району Запорізької області, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), її вартість в цінах на 2017 рік складає 115\~616,12 грн. (а.с.8). [PERSON] з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки площею, 0,1825 га, яка розташована за адресою: вул. Миру, 33, с. Дорожнянка Гуляйпільського району Запорізької області, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства її вартість в цінах на 2017 рік складає 6149,43 грн. (а.с.8). Факт передачі земельної ділянки позивачу і видачі державного акту ніхто не заперечує і не оспорює. Таким чином, через відсутність у позивача оригінала правовстановлюючого документа, а саме: державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,4325 га, на якій розташований будинок за адресою: Запорізька область, Гуляйпільський район, с. Дорожнянка, вул. Миру, буд. 33, а саме: кадастровий номер 2321882500:01:007:0006, площею 0,1825 га, виділену для ведення особистого селянського господарства в межах території с. Дорожнянка Гуляйпільського району Запорізької області та кадастровий номер 231882500:01:007:0005, площею 0,2500 га, виділену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в межах території с. Дорожнянка Гуляйпільського району Запорізької області, він не може реалізувати своє майнове право і не має іншого способу захисту своїх прав, окрім судового. Суд задовольняючи позов виходить з такого. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Стаття 181 ЦК України передбачає, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також обєкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. [PERSON] до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. [PERSON] зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. [PERSON] з п. а ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі договору купівлі-продажу. Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Частиною 1 ст. 131 ЗК України передбачене право громадян та юридичних осіб України, а також територіальних громад та держави, набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. [PERSON] з ч. ч. 1, 2 ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання прав. [PERSON] діючого законодавства на теперішній час державні акти на право власності на земельну ділянку не видаються. З 01 січня 2013 року набули чинності Закони України Про Державний земельний кадастр, Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, постанова Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру, згідно з якими повноваження територіальних органів Держземагентства у частині державної реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди (суборенди) земель, права сервітуту, права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), права забудови земельної ділянки (суперфіцій) з 1 січня 2013 року припинилися. З набранням чинності 01.01.2013 р. постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» від 17.10.2012 р. №1051, постановою Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 №1021 втратила чинність. Починаючи з 01.01.2013 року вищевказані Порядки, на підставі яких здійснювалась державна реєстрація земельних ділянок, державна реєстрація та видача державних актів на право власності на земельні ділянки, втратили свою чинність відповідно до положень частини 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року № 1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру». Зокрема, з набранням чинності з 01.01.2013 року Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 року №3613-УІ та Порядку ведення Державного земельного кадастру затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року №1051 посвідчення права власності на земельну ділянку здійснюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» без оформлення державних актів. Повідомлення про зареєстровані (припинені) речові права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в тому числі і за рішенням суду надходить з органів реєстру прав і після чого відомості вносяться у Поземельну книгу. Пунктом 130 Порядку ведення Державного земельного кадастру затвердженого Постанови Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 №1051 передбачено, що відомості (зміни до них) про нового власника, користувача земельної ділянки відповідно до даних про зареєстровані речові права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вносяться до Поземельної книги Державним кадастровим реєстратором відповідно до пункту 113 цього Порядку. В пункті 113 вказаного Порядку зазначено, що після отримання від органу державної реєстрації прав інформації в порядку інформаційного обміну Державний кадастровий реєстратор протягом двох робочих днів з моменту її отримання вносить інформацію про власників, користувачів земельної ділянки відповідно до даних про зареєстровані речові права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до Поземельної книги в електронній (цифровій) та паперовій формі. На даний час, Держземагентство України та його територіальні органи здійснюють державну реєстрацію земельних ділянок, а не прав на них. Приймаючи до уваги, що внаслідок того, що державний акт на право власності на земельну ділянку було втрачено, позивач не має іншої можливості, окрім як в судовому порядку захистити своє право на майно, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Дорожнянської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області про визнання права власності, підлягають задоволенню. А тому позов підлягає задоволенню як такий, що ґрунтується на законі та підтверджений встановленими обставинами. При подачі позову до суду позивач був звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved