Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

\~08 жовтня 2015 року позивач [PERSON] спіла «Перше кредитне товариство» звернулося до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за договором кредиту та поруки в загальній сумі 169 278, 44 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що з [PERSON] позивач 20 лютого 2008 року уклав кредитний договір № НИ-1/115/08/128, згідно якого позивач кредитна спілка «Перше кредитне товариство» надала кредит на суму 12000 грн. з поверненням у лютому 2010 року та сплатою відсотків, визначених графіком платежів. Того ж дня із [PERSON] було укладено договір поруки на забезпечення виконання вищевказаного кредитного договору. Посилаючись на порушення відповідачами умов договору кредиту та поруки, і виникнення станом на 30 вересня 2015 року боргу в розмірі 169\~278,44 грн., просить стягнути їх в солідарному порядку на свою користь. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та пояснив про вищевикладене. Спростував письмові пояснення [PERSON]Д, щодо невідповідності умов договору кредиту положення ЗУ «Про захист прав споживачів, пославшись на бажання позичальниці уникнути відповідальності за кредитним договором. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] звернулися до суду із заявою про застосування строку позовної давності, посилаючись на те, що з 2010 року вимог про повернення кредиту не висувалося. Також у своїй заяві просили справу розглянути за їх відсутності. Відповідач [PERSON] в своїх письмових запереченнях проти задоволення позовних вимог кредитної спілки заперечувала, пославшись на невідповідність умов договору вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів», а також настання істотних обставин, у разі обізнаності про настання яких, договір би не укладався (світова криза). З цих підстав просила у задоволенні позову відмовити. На виклик суду [PERSON] не прибула, про причини неявки не повідомила, хоча про час ті місце судового розгляду повідомлена належно. Дослідивши письмові докази по справі в межах заявлених позовних вимог суд встановив, що 20 лютого 2008 року між кредитною спілкою «Перше кредитне товариство» та [PERSON] було укладено договір, в якому сторони узгодили всі його умови (а.с.9). Згідно розділів І-го та ІІ-го Договору, кредитна спілка надала [PERSON] кредит в розмірі 12\~000 грн. строком на 24 місяці зі сплатою відсотків 0,164 від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. За пунктом 4.4. Договору, позичальниця зобовязалася здійснювати сплату нарахованих процентів і погашення частин кредиту 20 числа кожного місяця сумами, згідно Додатку № 1 та з урахуванням п. 3.4 Договору. За умовами п. 9.4 Договору, у випадку прострочення позичальником сплати процентів за користування кредитом або повернення суми кредиту або відповідної його частини, позичальник сплачує кредитодавцю пеню в розмірі 1 % від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення платежів. Згідно п. 12.7 Договору, сторони визначили договірний термін позовної давності тривалістю у 10 років. Згідно графіку платежів Додатку № 1 до договору, позичальниця зобовязалася щомісяця повертати суму кредиту та сплачувати проценти, з останнім терміном платежу 20.02.2010 року. Погашення також могло відбуватися через установу Банку (а.с. 10). Як зазначає позивач та слідує з картки платежів по кредиту, позичальниця з вересня 2009 року допустила порушення умов Договору в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів (а.с. 11). Згідно вказаної картки за [PERSON] станом на 30.09.2015 року рахується заборгованість в сумі 169\~278,44 грн., з яких: заборгованість по кредиту 6321 грн., пеня 139\~045,73 грн., заборгованість по процентам 23\~911, 71 грн. Вирішуючи вказаний спір по суті, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. За положеннями ч.1 ст.1049, ч.1 ст.1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З досліджених судом доказів слідує, що кредитною спілкою виконано умови Договору кредиту, тоді як [PERSON] порушено її зобовязання щодо повернення суми заборгованості та сплати процентів, а тому вимоги щодо стягнення цих сум підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо стягнення нарахованої суми пені ( 139\~045,73 грн.), то з наданого позивачем розрахунку вбачається, що розмір нарахованої пені в багато разів перевищує розмір боргу по кредиту. За правилами\~ст. 549 ЦК України\~пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Конституційний Суд України у рішенні від 7 липня 2013 р. по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22 липня 1996 р. дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.\~\~\~\~ Крім того, вимога про нарахування та сплати неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст.\~3, ч. 3 ст.\~509\~та ч.ч. 1, 2 ст.\~627 ЦК України\~засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове значення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитора. Тому Конституційний Суд України зазначив, що захист цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч. 3\~ст. 551 ЦК України. Враховуючи, що розмір нарахованої позивачем на підставі умов кредитного договору пені (139045,73 грн.) є надмірно великий порівняно з розміром заборгованості за кредитом та, враховуючи положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, стан здоровя відповідачки, що має істотне значення (а.с. 49), суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки (пені) до 6000 грн. Щодо посилання [PERSON] на настання світової кризи, то відповідачкою не наведено переконливих доказів того, що обставини, на які вона посилається (світову фінансову кризу) є істотними в розумінні вимог ст.\~651 ЦК України\~та зміну цих обставин неможливо було передбачити при укладанні договору. Більш того, вимог про розірвання договору нею не заявлено. Посилання [PERSON] про невідповідність умов договору кредиту вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів» у звязку з відсутністю визначення розміру процентної ставки, то останнє спростовується змістом Договору кредиту, умовами якого визначено розмір процентної ставки 0,164 % від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом та загальний розмір 60 річних. Щодо її посилань на непопередження позичальника про валютні ризики, то вказане не має значення в даному спорі, адже кредит було надано у валюті України гривні. Щодо посилань [PERSON] на нечесну підприємницьку практику позивача, то останнє відповідачкою не обґрунтовано, не наведено конкретних доводів такої практики з боку позивача, тоді як за приписами ст.ст. 57, 61 ЦПК України обовязок доказування обставин, на підставу свої вимог та заперечень покладено на сторони. Стосовно заяви відповідачки [PERSON] та її представника про застосування строку позовної давності, то згідно роз'яснень, викладених у п.11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України N 14 від 18.12.2009р. «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Відповідно до частини першої\~статті 553 ЦК України\~за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно із частиною четвертою\~статті 559 ЦК України\~порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Умовами договору поруки від 20.02.2008 року, [PERSON] зобовязалася відповідати перед кредитодавцем за виконання боржником всіх його зобовязань за кредитним договором № НИ-1/115/08 від 20.02.2008 року (а.с. 14). В той же час, договором кредиту визначено строк повернення кредиту та сплати інших передбачених договором платежів, 20 лютого 2010 року. По закінченні вказаного строку кредитодавцем не висунуто вимоги до поручителя [PERSON] про виконання порушених позичальником зобовязань. Умови вказаного договору (Розділ 3) про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст.251\~та\~\~ ч.1 ст.\~252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4\~ст. 559 ЦК України Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 21 травня 2012 р. у справах № 6-68цс11, №6-48 цс11, від 18 липня 2012р. у справі № 6-78цс12. Строк поруки\~\~не є строком для захисту порушеного права, а є строком існування самого зобов'язання поруки, тому і право кредитора,\~\~і обов'язок поручителя по його закінченню припиняється. Строк виконання\~кредитного зобов'язання\~\~закінчився 20 лютого 2010 року. Протягом шести місяців від настання строку виконання\~\~основного зобов'язання\~\~(з 20 лютого 2010 року по 20 серпня 2010 року)\~\~ кредитор\~\~не пред'явив вимог до поручителя,\~\~та\~\~звернувся до\~\~суду\~\~з\~\~позовом лише\~\~в жовтні 2015 року, тому\~\~відсутні підстави для стягнення кредитної заборгованості солідарно з поручителем. За положеннями ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь позивача належить стягнути суму судового збору пропорційно до задоволених вимог в розмірі 558, 60 грн.

Outcome: partial