Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-29 00:00:00

09.10.2019 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] . В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, шо є власником однокімнатної ізольованої квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу №Г2-131/2000 від 28.12.2000, укладеного на Харківській товарній біржі. 19.01.2001 договір зареєстрований в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», про що видане реєстраційне посвідчення. В спірній квартирі, крім позивача, зареєстровані її сини [PERSON] і [PERSON] . Син позивача відповідач [PERSON] в квартирі не мешкає з серпня 2006 р. по теперішній час, він добровільно залишив житлове приміщення, забрав всі свої речі, квартирою не цікавиться, участі в оплаті комунальних послуг не приймає. Як відомо позивачу, відповідач перебуває в Росії. Нарахування комунальних послуг проводиться з урахуванням реєстрації відповідача, позивач не має можливості оформити субсидію, оскільки потрібно зазначити матеріальне становище відповідача. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала свої позовні вимоги, посилаючись на вищенаведене, та просила позов задовольнити. Крім того зазначила, що відповідач [PERSON] на цей час є громадянином Російської Федерації, мешкає в Московській області разом з дружиною і двома дітьми та придбав у власність квартиру. Третя особа [PERSON] направив суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги [PERSON] підтримує та просить задовольнити. Третя особа - Департамент реєстрації Харківської міської ради направила пояснення, в яких просила прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства України. Відповідач\~ про час і місце судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином, на неодноразові виклики в судове засідання не з`явився, причину своєї неявки не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить однокімнатна ізольована квартира [ADDRESS] , житловою площею 16,7 кв.м, загальною площею 33,5 кв.м, на підставі Договору №Г2-131/2000 купівлі-продажу від 28 грудня 2000 року, укладеного на Харківській товарній біржі, та 19.01.2001 р. зареєстрована в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», про що видане реєстраційне посвідчення (а.с. 12, 13). Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 22.07.2019, в зазначеній квартирі зареєстровані: позивач [PERSON] , сини позивача третя особа [PERSON] , відповідач [PERSON] , [INFO] . Згідно з повідомленням Московського ВП ГУНП в Харківській області від 17.01.2020, інформація щодо перешкоджання гр. [PERSON] , 1981 р.н., у праві користування ним житлом за адресою: [ADDRESS] , в період часу з 01.01.2015 по 15.01.2020 не надходила. Надати інформацію за період часу з 01.01.2006 по 01.01.2015 Московський ВП ГУНП в Харківській області не має можливості, у зв`язку із знищенням матеріалів за терміном давності. Відповідач [PERSON] за місцем реєстрації не проживає, квартирою не цікавиться, комунальні платежі не сплачує. З зустрічним позовом про поновлення порушеного права на користування житловим приміщенням до суду не звернувся. За наявними у суду матеріалами, [PERSON] , [INFO] , 27.12.2007 отримав паспорт громадянина Російської Федерації, з 25 листопада 2008 р. зареєстрований в Московській області та 04.03.2016 зареєстрував право на спільну часткову власність на квартиру в смт. Митіщі Московської області. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною другою статті 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Пленум Верховного Суду України в частині 2 пункту 15 Постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснив, що при розгляді справи про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Крім того, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року (справа № 6-57цс11). Статтею 47 Конституції України визначено право кожного на житло та передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Факту порушення позивачем [PERSON] чи іншими, зареєстрованими в квартирі особами, права відповідача [PERSON] на проживання за вказаною адресою судом не встановлено. На підставі викладеного, суд вважає можливим задовольнити позов [PERSON] та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] .

Outcome: approved