Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

09.06.2016 р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 05.03.2008 року між ВАТ КБ «Надра» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра») та [PERSON] було укладено кредитний договір №58/П/05/2008-840, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредитні кошти в сумі 24 000 доларів США, а відповідач зобов`язувався повернути наданий кредит у повному обсязі та згідно з графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом відсотки у розмірі 13,25% річних, з кінцевим терміном повернення до 04.03.2013 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором відповідача [PERSON] , між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки. У зв`язку з невиконанням відповідачами взятих на себе обов`язків утворилась заборгованість, яка станом на 12.05.2016 року становить 7 279,02 доларів США та 74 820,77 грн., яку позивач просить стягнути солідарно з відповідачів. В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, з заявами чи клопотаннями про неможливість розгляду справи у відсутність представника до суду не звертався. В судовому засіданні відповідачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги не визнали, просили в задоволенні позову відмовити, зазначивши, що відповідачами в повному обсязі сплачено суму заборгованості по тілу кредиту та відсоткам, а також просили застосувати строки позовної давності до вимог про стягнення пені та штрафу, оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду з даними вимогами. Вислухавши пояснення відповідачів, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено судом, 05.03.2008 року між ВАТ КБ «Надра» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра») та [PERSON] було укладено кредитний договір «Автопакет» №58/П/05/2008-840, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредитні кошти в сумі 24 000 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі та згідно з графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом відсотки у розмірі 13,25% річних, з кінцевим терміном повернення до 04.03.2013 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк /термін/ його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк /термін/. Відповідно до п.п. 2.2.1, 2.2.2 та 2.2.3 договору погашення кредиту повинно відбуватись згідно графіку повернення кредиту та сплати відсотків. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором відповідача [PERSON] , між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки. Відповідно до ч.1 ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитом як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не вказано договором поруки. Позивач виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, що підтверджується заявою на видачу готівки №762 від 05.03.2008 року (а.с.20). У зв`язку з невиконанням відповідачами взятих на себе обов`язків утворилась заборгованість, яка станом на 12.05.2016 року становить 7 279,02 доларів США та 74 820,77 грн., з яких: 6 151,50 доларів США - непогашений кредит, 1 127,52 доларів США - несплачені відсотки, 56 620,84 грн. - несплачена пеня, 18 199,93 грн. - несплачений штраф. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно наданих відповідачем [PERSON] квитанцій, останнім 26.09.2016 р. по квитанції №187960119 сплачено 44184,06 грн., 31.08.2016 р. по квитанції 1878/3476 сплачено 102608,96 грн., 03.02.2017 р. по квитанції 188795858 сплачено 28000,00 грн., 26.06.2017 р. сплачено 13407,00 грн., 18.07.2017 р. по квитанції 189711643 сплачено 11737,66 грн., а всього на загальну суму 199937,41 грн. Як вбачається з довідки ПАТ «КБ «Надра» №1-10-7367 від 09.11.2017 р. виданої на ім`я [PERSON] станом на 08.11.2017 р. загальна сума заборгованості по кредитному договору складає 78708,27 грн., яка складається з пені - 56620,84 грн., штрафу 18199,93 грн., судового збору 38887,50 грн. Отже, враховуючи той факт, що відповідачами в повному обсязі сплачено заборгованість по тілу кредиту та відсоткам за кредитним договором «Автопакет» №58/П/05/2008-840, що не заперечується позивачем у вказаній вище довідці, суд дійшов до висновку про відмову у задоволення в цій частині позовних вимог. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.(ч. 2 ст. 261 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1048 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. 25.04.2013 р. між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] , [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 до Договору «Автопакет» №58/П/05/2008-840. Як вбачається з додатку №1 до Додаткової угоди №1 від 25.04.2013 р. до Договору «Автопакет» №58/П/05/2008-840 у відповідачів перед банком станом на 20.05.2014 р. наявна заборгованість по пені в розмірі 1357,87 грн., по штрафу - 2400 грн. Аналізуючи вище наведене, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, приймаючи до уваги зміст заяви відповідачів про застосування спеціального строку позовної давності, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено суми заборгованості по пені та штрафу, оскільки з розрахунків пені та штрафу, які містяться в матеріалах справи не містяться суми, які просить стягнути позивач з відповідачів. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що у відповідачів перед банком станом на 20.05.2014 р. вже виникла заборгованість по пені та штрафу, а з позовом позивач звернувся 09.06.2016 р., тобто після спливу строку, яка передбачена п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦПК України, а відтак суд дійшов до висновку, що в цій частині позовні вимоги також не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed