Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

07 грудня 2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Покровської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, в якому позивач просив визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] право власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 36,7 кв.м., у тому числі житловою 20,2 кв.м. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , який був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Позивач - [PERSON] , як спадкоємець першої черги, у встановлений строк, відповідно до ч. 2 ст. 1269 ЦК України подав заяву до державного нотаріуса Першої покровської державної нотаріальної контори Донецької області про прийняття спадщини за законом після смерті батька. 13.11.2020 року позивачем було отримано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме державний нотаріус Першої покровської державної нотаріальної контори Донецької області С.В. Шиленко відмовила позивачу - [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що спадкова квартира належала бабусі позивача - [PERSON] , яка померла [INFO] , на підставі свідоцтва про право власності на житло видане комісією по приватизації державного житлового фонду при Ясинуватському відділені Донецької залізниці від 24.06.1996 року, а батько позивача - [PERSON] , який на час смерті бабусі позивача був зареєстрований разом з нею після її смерті прийняв спадщину у вигляді квартири, але не оформив свої спадкових справ. Також позивачем не наданий правовстановлюючий документ, який посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно. За змістом ч. ч. 4, 5 «Прикінцевих та перех ідних положень» ЦК України (2004 року) відносини спадкування регулюються нормами ЦК України (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01.01.2004) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Згідно з роз`ясненнями, що викладені в постанові Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», - відносини спадкування регулюються правилами ЦК України в редакції 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 року, а у разі відкриття спадщини до вказаної дати застосовується чинне на той час законодавство. Якщо ж спадщина відкрилася до набрання чинності ЦК України (в ред. 2004 року) і строк на її прийняття не закінчився до 01.01.2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. З огляду на те, що спадщина після смерті бабусі позивача - [PERSON] відкрилась [INFO] , правове регулювання її прийняття здійснюється на підставі 524 - 564 ЦК в редакції 1963 року. Згідно ч. 1 ст. 524 ЦК (в редакції 1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК (в редакції 1963 р.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є її син - [PERSON] . Згідно п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК (в редакції 1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до довідки виданої сектором реєстрації місця проживання № 1299 від 28.10.2020 року підтверджується, що [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] по день своєї смерті, разом з нею був зареєстрований та проживав її син [PERSON] . Тобто син померлої - [PERSON] фактично вступив в управління та володіння спадковим майно, а саме на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , але нотаріально свої спадкові права не оформив. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно відповіді начальника КП «БТІ» квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] належала бабусі позивача - [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло видане комісією по приватизації державного житлового фонду при Ясинуватському відділені Донецької залізниці від 24.06.1996 року, зареєстроване в КП БТІ 05.07.1996 році. Позивач - [PERSON] вважає, що порушено його право на спадкування за законом, після смерті його батька - [PERSON] . У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов по визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. 07 грудня 2020 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Філь О.Є. 08 грудня 2020 року ухвалою судді відкрито провадження у справі, надано відповідачу 15-денний строк на подання відзиву на позов з дня вручення ухвали про відкриття провадження та призначено по справі підготовче засідання. В Першій державній нотаріальній конторі була витребувана інформація про те чи відкривалась спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , та після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та про коло спадкоємців, які подали заяви при прийняття спадщини. Ухвалою суду від 05 січня 2021 року підготовче судове засідання було закрито, призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою суду від 19 січня 2021 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, було залучено сестру померлого [PERSON] - [PERSON] . Судом було встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , в зв`язку з чим ухвалою суду від 20 квітня 2021 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, було залучено дочку померлої [PERSON] - [PERSON] , яка на день смерті матері проживала та була зареєстрована з нею. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги та доводи, викладені в обґрунтування позовних вимог, підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача Покровської міської ради Донецької області в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, справу просив вирішити на розсуд суду. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, оскільки не вважає [PERSON] належним спадкоємцем, пояснила, що після смерті бабусі [PERSON] її мати [PERSON] спадщину не оформлювала, погодилась, щоб в квартирі за адресою: [ADDRESS] проживав її брат [PERSON] , після його смерті [PERSON] подала заяву про прийняття спадщину, вона не знала, що у [PERSON] був син, вона його ніколи не бачила. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, третьої особи, повно і всебічно з`ясувавши обставини на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатній і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , який був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7,9). Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). Позивач [PERSON] , як спадкоємець першої черги, у встановлений строк, відповідно до ч. 2 ст. 1269 ЦК України подав заяву до державного нотаріуса Першої покровської державної нотаріальної контори Донецької області про прийняття спадщини за законом після смерті батька (а.с. 10, 63). [PERSON] також подала заяву до державного нотаріуса Першої покровської державної нотаріальної контори Донецької області про прийняття спадщини за законом після смерті брата [PERSON] (а.с. 55). 21.08.2009 року листом за № 1452/02-14 в.о. державного нотаріуса Радочина О.І. повідомила [PERSON] про те, що вона не є спадкоємцем після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , в зв`язку з тим, що в шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини за законом подав спадкоємець першої черги - син померлого [PERSON] . Спадкоємці закликаються до спадкування за законом у порядку черговості, згідно ст. 1258 ЦК України - кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі: відсутності спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини або відмови від її прийняття (а.с. 66). 13.11.2020 року позивачем було отримано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме державний нотаріус Першої покровської державної нотаріальної контори Донецької області Шиленко С.В. відмовила позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що спадкова квартира належала бабусі позивача - [PERSON] , яка померла [INFO] , на підставі свідоцтва про право власності на житло видане комісією по приватизації державного житлового фонду при Ясинуватському відділені Донецької залізниці від 24.06.1996 року, а батько позивача - [PERSON] , який на час смерті бабусі позивача був зареєстрований разом з нею після її смерті прийняв спадщину у вигляді квартири, але не оформив свої спадкових справ. Також позивачем не наданий правовстановлюючий документ, який посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно (а.с. 16). За змістом ч. ч. 4, 5 «Прикінцевих та перех ідних положень» ЦК України (2004 року) відносини спадкування регулюються нормами ЦК України (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01.01.2004) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Згідно з роз`ясненнями, що викладені в постанові Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», - відносини спадкування регулюються правилами ЦК України в редакції 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 року, а у разі відкриття спадщини до вказаної дати застосовується чинне на той час законодавство. Якщо ж спадщина відкрилася до набрання чинності ЦК України (в ред. 2004 року) і строк на її прийняття не закінчився до 01.01.2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. З огляду на те, що спадщина після смерті бабусі позивача - [PERSON] відкрилась [INFO] , правове регулювання її прийняття здійснюється на підставі 524 - 564 ЦК в редакції 1963 року. Згідно ч. 1 ст. 524 ЦК (в редакції 1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК (в редакції 1963 р.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є її син - [PERSON] . Згідно п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК (в редакції 1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до довідки виданої сектором реєстрації місця проживання № 1299 від 28.10.2020 року підтверджується, що [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] по день своєї смерті, разом з нею був зареєстрований та проживав її син [PERSON] (а.с. 14). Тобто син померлої [PERSON] фактично вступив в управління та володіння спадковим майно, а саме на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , але нотаріально свої спадкові права не оформив. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно відповіді начальника КП «БТІ» квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] належала бабусі позивача [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло видане комісією по приватизації державного житлового фонду при Ясинуватському відділені Донецької залізниці від 24.06.1996 року, зареєстроване в КП БТІ 05.07.1996 році (а.с. 13). У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов по визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилався позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, отже позовні вимоги позивача ґрунтуються на вимогах закону, приймаючи до уваги викладене та те, що іншим шляхом права позивача на спадкове майно захистити неможливо, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved