Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

08 квітня 2019 року позивач [PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, служба у справах дітей Білгород - Дністровської районної державної адміністрації, приватний нотаріус Білгород - Дністровського нотаріального округу Базан Тетяна Петрівна, про визнання правочину фіктивним, визнання договору дарування недійсним та скасування державної реєстрації, просить суд: визнати договір дарування житлового будинку [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Базан Т.П. 22.08.2018 року /серія та номер 276/- фіктивним правочином; застосувати положення ст. 234 ЦК України та визнати договір дарування , посвідчений приватним нотаріусом Базан Т.П. 22.08.2018 року /серія та номер 276/ недійсним внаслідок його фіктивності. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є сестрою [PERSON] , яка померла [INFO] . Вказує, що за життя подружжям [PERSON] та [PERSON] 08.04.2010 року було здійснено державну реєстрацію права власності на житловий будинок [ADDRESS] . За домовленістю між подружжям право власності було зареєстровано на ім`я чоловіка [PERSON] . Спільних дітей у подружжя [PERSON] не було. Проте від попереднього шлюбу у [PERSON] є дочка і син - [PERSON] та [PERSON] .. [PERSON] помер [INFO] та після його смерті відкрилась спадщина. Нотаріус відмовив у видачі свідоцтв через відсутність у спадкоємців правовстановлюючих документів Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.05.2016 року (на час коли [PERSON] була жива) у задоволені позову [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно було відмовлено. Підставою відмови в задоволенні позову стало саме той факт, що спірний будинок є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Втім, незважаючи на те, що відповідачам було достеменно відомо про факт смерті [PERSON] , відповідачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами до [PERSON] 08.11.2016 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було винесено рішення по цивільній справі за заявою [PERSON] , [PERSON] про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами по цивільній справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, яким подану заяву задоволено, скасовано рішення Білгород-Дністровського міськрайоного суду від 26.05.2016 року, яким у позові [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно було відмовлено, та було ухвалено нове рішення, яким позов було задоволено та визнано за позивачами в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] право власності в рівних долях, а саме по 1/2 частині на житловий будинок [ADDRESS] . Згодом, рішенням апеляційного суду Одеської області від 25.04.2017 року вищевказане рішення суду, яким визнавалось за позивачами право власності на спадкове майно, було скасовано. Вказує, що після отримання рішення апеляційного суду Одеської області про відмову в задоволенні позову про визнання права власності, вона звернулась до місцевого суду з метою скасувати державну реєстрацію. Стверджує, що одночасно із позовом вона надала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту, чим і скористались відповідачі, оформивши договір дарування на неповнолітню особу - [PERSON] . Відповідно до рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.01.2019 року по справі № 495/6019/17, державна реєстрація права власності була скасована, однак, отримавши довідку з реєстру нерухомого майна, позивач дізналась, що згідно договору дарування серії та номер 276, посвідчений 22.02.2018 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Базан Т.П. вказаний будинок став власністю [PERSON] Стверджує, що такий договір укладений не з метою здійснення новим власником права власності, а з метою уникнути правової відповідальності, а саме - через скасування державної реєстрації, що призвело б до того, що відповідачі втратять будинок. Тим паче, договір дарування було укладено негайно після звернення позивача до суду з відповідним позовом. Таким чином, вказаний договір має ознаки фіктивного правочину, та має бути визнаний недійсним. За вказаних вище обставин вона і звернувся до суду з даним позовом. 12 квітня 2019 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області провадження по вказаній справі було відкрито на вона призначена до підготовчого судового розгляду на 13 травня 2019 рік о 13.50 годину. /л.с. 34-35/ 21 червня 2019 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до розгляду по сутті. /л.с. 42 - 43/ Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити з підстав, наведених у позові. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись через оголошення на сайті судової влади, причина неявки суду невідома. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] з позовними вимогами позивача не погодився, просить суд в їх задоволені відмовити, оскільки позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу для підтвердження своїх позовних вимог, а саме, що укладений договір дарування був саме фіктивним. Треті особи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи сповіщались належним чином, причина неявки суду невідома. Вислухавши позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що дійсно [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , наявної в матеріалах справи. /л.с. 14-15/ Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно. Позивач є рідною сестрою померлої [INFO] [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] , копією свідоцтва про народження померлої [PERSON] серії [NUMBER] , копією свідоцтва про одруження /зміну прізвища позивача/ серії [NUMBER] , копією свідоцтва про шлюб [PERSON] серії [NUMBER] та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей другого з подружжя № 00016898940 від 20.07.2016. /л.с. 9-12/ З матеріалів справи вбачається, що 26.05.2016 року Білгород - Дністровським міськрайонним судом Одеської області було винесено рішення по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, у якому зокрема зазначено про таке: [INFO] помер [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS] , який належав померлому за життя на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 20.05.2010 року, виданого на підставі рішення виконкому Шабівської сільської ради № 95/2010 від 08.04.2010 року. З заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини за померлим [PERSON] у встановлений статтею 1270 ЦК України шестимісячний строк звернулися спадкоємці - дружина [PERSON] та діти від першого шлюбу - [PERSON] та [PERSON] [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 22 листопада 2005 року по день смерті [PERSON] , тобто до [INFO] . Отже, право власності на спірний житловий будинок [PERSON] за життя набуто під час перебування у шлюбі з [PERSON] (після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON] ). Таким чином, житловий будинок [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] . За вказаних вище обставин, в задоволенні позовної заяви [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно - відмовлено. Однак, 08.11.2016 року Білгород - Дністровським міськрайонним судом Одеської області було винесено рішення, згідно якого заяву [PERSON] , [PERSON] про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами по цивільній справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно - задоволено. Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.05.2016 року по справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно - скасовано з ухваленням нового рішення. Позовну заяву [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно - задоволено. Визнано за [PERSON] та [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право власності в рівних частках, а саме по 1/2 частині на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 74,8 кв.м., житловою площею 64,4 кв.м., який в цілому складається з: літ. «А» - житловий будинок; літ. «Б» - літня кухня; літ. «В» - гараж; літ. «Г» - сарай; літ. «Е» - баня; літ. «Ж» - навіс; № 1-4, 6 - споруди. На підставі вказаного рішення право власності було зареєстровано за відповідачами [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині на житловий будинок [ADDRESS] . Проте, 25.04.2017 року апеляційним судом Одеської області було винесено рішення, згідно якого апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08.11.2016 скасовано, ухвалено нове. В задоволенні позову [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування - відмовлено. 11.08.2017 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , Районного спеціалізованого комунального підприємства «Білгород-Дністровський райбудгосп» про скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності в порядку спадкування, та рішенням Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.01.2019 року уточнену позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Районного спеціалізованого комунального підприємства «Білгород-Дністровський райбудгосп» про скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності в порядку спадкування - задоволено частково. Скасовано реєстрацію проведену 01.02.2017 року державним реєстратором районного спеціалізованого комунального підприємства «Білгород-Дністровський райбудгосп» Гриценко Іриною Сергіївною права власності по 1/2 частці за [PERSON] , [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] . У задоволенні позовних вимог в частині визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] - відмовлено. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 22.08.2018 року були укладені два договори дарування серія та номер 275 та серії та номер 276, посвідчені приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу, за якими право власності на житловий будинок [ADDRESS] перейшло до [PERSON] . Згідно до приписів ст. 13 ч.1 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Відповідно до статті 717 цього Кодексу, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно зі статтею 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом; право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним; права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до статті 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Обов`язок доведення відсутності в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки покладено на позивача. Відповідно до правового висновку викладеного ВСУ 19.10.2016 року у справі №6-1873цс16 - при розгляді справ про встановлення фіктивності правочину суди повинні брати до уваги те, що у таких правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. Таким чином, визнання судом недійсним договору у зв`язку з його фіктивністю має свої особливості, а саме: у фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину, тобто тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивача. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч наведених вище норм чинного законодавства, позивач не навела суду жодного доказу фіктивності правочинів, укладених 22.08.2018 року, посвідчених приватним нотаріусом Базан Т.П., за яких право власності на житловий будинок [ADDRESS] перейшло до [PERSON] , не надала жодного доказу, що сторони договорів дарування серія та номер 275 та серія та номер 276 при укладенні договорів мали інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином, того, що обидві сторони договору діяли лише для вигляду, без мети створення юридичних наслідків, тобто, що внутрішня воля сторін не відповідала зовнішньому її прояву, так само як і не доведено факту не передання майна за договорами дарування, того, що обидві сторони мали умисел відносно створення фіктивного правочину. Тим більше позивач чомусь просить визнати лише один договір дарування /серія та номер 276 від 22.08.2018 року/ фіктивним, не вдаючись до суті іншого правочину /серія та номер 275 від 22.08.2018 року/. Усі ці обставини призводять до сумнівності заявлених позовних вимог, а тому у зв`язку із їх недоведеністю, необґрунтованістю позовні вимоги [PERSON] в частині визнання договору дарування житлового будинку [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Базан Т.П. 22.08.2018 року /серія та номер 276/- фіктивним правочином задоволенню не підлягають. Стосовно вимог [PERSON] в частині застосування положення ст. 234 ЦК України та визнання договір дарування, посвідченого приватним нотаріусом Базан Т.П. 22.08.2018 року /серія та номер 276/ недійсним внаслідок його фіктивності, то вказані вимоги є похідними від основної частини позову, а тому також задоволені бути не можуть.

Outcome: dismissed