Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

07.10.2020 [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 31.08.2002 Відділом реєстрації актів громадянського стану Зміївського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 85. В обґрунтування позову зазначено про неможливість примирення із відповідачем. Вказала, що шлюбні відносини між сторонами припинені, на даний час спільного господарства не ведуть. Від шлюбу мають двох дітей - [PERSON] , 2010 р.н., [PERSON] , 2005 р.н. Спір про поділ майна подружжя та місце проживання дітей відсутній. Ухвалою судді від 20.10.2020 по вказаній цивільній справі провадження відкрито. Учасники справи в судове засідання не з`явились. Позивач [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позов підтримала та просила його задовольнити. Судові витрати просила залишити за нею та не стягувати з відповідача. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище «Понеділко». Відповідач [PERSON] подав заяву, в якій не заперечував проти задоволення позову та розірванні шлюбу. Розгляд справи просив провести без його участі. У зв`язку із неявкою осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального запису. Відповідно до частини 1, 4 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Як вбачається зі Свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] , 31 серпня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] , Відділом реєстрації актів громадянського стану Зміївського районного управління юстиції Харківської області зареєстровано шлюб, актовий запис № 85. Після реєстрації шлюбу прізвище [PERSON] змінено на [PERSON] (а. с. 2). Сторони від шлюбу мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зазначене підтверджується наявними в матеріалах справи копіями свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 21.09.2005, серії [NUMBER] від 03.09.2010 (а. с. 4, 5). Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (стаття 110 Сімейного кодексу України). Судовим розглядом встановлено, що сторони продовжувати шлюбні відносини не бажають, примирення та збереження шлюбу неможливе, відповідач не заперечував проти позову та розірванні шлюбу, шлюб носить формальний характер, відповідно, відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що потягне за собою неприпустиме порушення права одного з подружжя або обох на вільний вибір. Спір про поділ майна подружжя та місце проживання дітей відсутній. Відповідно до статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, згідно чинного законодавства, незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу, тому, враховуючи вищевикладене, задоволення позовних вимог про розірвання цього шлюбу не суперечить вимогам законодавства України. Беручи до уваги фактичні взаємовідносини сторін суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з частиною 2 статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 статті 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. З урахуванням позиції позивача, яка просила залишити судові витрати за нею, відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, питання про розподіл судових витрат при ухваленні судового рішення не вирішувалось.

Outcome: approved