Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

08 квітня 2019 року адвокат [PERSON] пред`явив в суд позов до Брюховицької селищної ради м. Львова про зобов`язання до примусового виконання обов`язку в натурі. Як на підставу своїх вимог зазначав, що на підставі Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, виданого Закарпатською кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури 16 лютого 1994 року, він, позивач, здійснює адвокатську діяльність. 11 лютого 2019 року він уклав договір про надання адвокатських послуг і представництво в цивільному судочинстві з гр. [PERSON] , а 27 лютого поточного року - з її сином гр. [PERSON] , які бажають в судовому порядку відстоювати свої права, пов`язані з володінням земельними ділянками на території смт. Брюховичі м. Львова. У зв`язку з підготовкою процесуальних документів, відповідно до наданих йому клієнтами повноважень та в порядку, визначеному ст.ст.20, 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», 28 лютого 2019 року він направив на адресу відповідача адвокатський запит для з`ясування питань, що мають значення для подальшого вирішення справи. Оскільки протягом більш, ніж 10 днів, в порушення вимог вищевказаного Закону він не отримав ніякої відповіді на свій запит, а його клієнт [PERSON] отримав по пошті від відповідача запрошення на виїзне засідання комісії по земельних спорах, 11 березня 2019 року він, [PERSON] , особисто прибув до Брюховицької селищної ради з метою прискорити виконання свого адвокатського запиту. Оскільки селищного голови не було на місці, він звернувся до землевпорядника [PERSON] , який у вказаному вище запрошенні зазначений як виконавець. В усній розмові з останнім він з`ясував, що відповідь на адвокатський запит передана для виконання йому і ще не готова, а на розгляді комісії по земельних спорах ніби-то знаходиться заява якогось (чи якоїсь) гр. [PERSON] Оскільки йому було відмовлено в наданні іншої інформації чи документів, в той же день він, позивач, направив на адресу відповідача доповнення до свого попереднього адвокатського запиту, в якому просив додатково надати йому відомості і копії документів, що мають значення для справи своїх клієнтів. Лише 20 березня 2019 року по пошті він отримав від відповідача лист за №391 від 13 березня 2019 року за підписом Брюховицього селищного голови В .Доманського , який не містив необхідної інформації, про яку він просив в своєму адвокатському запиті, та додатку до нього. Зокрема, у відповіді не вказано чи змінено цільове призначення земель загального користування (дороги), які межують з земельними ділянками його клієнтів (характеристики і адреса земельних ділянок були вказані в адвокатському запиті), не надіслана завірена копія рішення чи іншого акту органу місцевого самоврядування, яким змінено цільове призначення земель загального користування, які на північному сході межують з земельними ділянками його клієнтів (якщо таке приймалось), не зазначені особи, яким, можливо, передана у власність чи користування ця земельна ділянка, яка у правовстановлюючих документах його клієнтів зазначена як дорога загального користування. Крім цього, в цьому листі-відповіді відсутні будь-які відомості про земельний спір, про який йшлось в листі відповідача від 04 березня 2019 року №328, зокрема, про предмет спору, його учасників тощо. 26 березня 2019 року він отримав від відповідача другий лист за №417 від 18 березня 2019 року, в якому також не міститься необхідної інформації для належного надання адвокатських послуг його клієнтам, в інтересах яких він направляв запит, а також відсутні копії документів, про які він просив. Таким чином, відповідач порушив ряд положень ст. ст.20, 23, 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», оскільки його адвокатський запит з доповненнями ним не виконаний, і його права як адвоката, порушені. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а, провадження № 11-1193апп18, порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначені Законом України від 13 січня 2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації». Публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом (ч.1 ст.1 закону «Про доступ до публічної інформації»). Таким чином, органи місцевого самоврядування та їх посадові особи, реалізуючи свої повноваження, наділені правом вчиняти певні дії на підставі та в межах чинних норм законодавства України, зокрема, надавати інформацію на звернення громадян у порядку зазначеного закону. Зміст адвокатських запитів спрямований на те, щоб орган місцевого самоврядування надав відповіді, необхідні для належного надання адвокатських послуг і складання процесуальних документів. З цього приводу Велика Палата Верховного Суду зазначає, що правові засади організації діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні врегульовані законом «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», який визначає адвокатський запит як письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту. За змістом ст.24 Закону адвокатський запит не є запитом, що направлений на отримання публічної інформації, оскільки може бути спрямований не лише до суб`єктів владних повноважень, але й до будь-якої юридичної особи з метою отримання необхідної адвокату інформації для надання правової допомоги клієнту, у зв`язку з чим відносини, які склалися між позивачем та органу місцевого самоврядування щодо зобов`язання останнього надати відповідь на адвокатські запити, не є публічно-правовими у розумінні КАС України. Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду приходить до висновку, що вимоги стосовно ненадання відповіді на адвокатські запити не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій частині також підлягають скасуванню, а провадження - закриттю. Відповідно до ст.1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст.ст.3 і 4 цього закону право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом, максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації, юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації; доступ до публічної інформації здійснюється на принципах прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень, вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього закону, крім обмежень, встановлених законом. Відповідно до ст.5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» доступ до інформації забезпечується, в тому числі, шляхом надання інформації за запитами на інформацію. У відповідності до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права та інтерси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. У відповідності до ч.1 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Згідно з положеннями п.1 ч.1 ст.13, ч.1 ст.14 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації визнаються суб`єкти владних повноважень, в тому числі, - органи місцевого самоврядування, розпорядники інформації зобов`язані оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами, систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні, вести облік запитів на інформацію, визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо, надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію. За змістом ст.19, ч.1 ст.20, ч.1 ст.21 цього ж Закону запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні; запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту; запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним, запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача, письмовий запит подається в довільній формі; розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту; інформація на запит надається безкоштовно. Відповідно до ст.23 вищезазначеного Закону бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до або суду, запитувач має право оскаржити відмову в задоволенні запиту на інформацію, ненадання відповіді на запит на інформацію, надання недостовірної або неповної інформації, несвоєчасне надання інформації, інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача. Приписами ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути примусове виконання обов`язку в натурі. З огляду на вищезазначені обставини, просить ухвалити рішення, яким зобов`язати відповідача в строк до п`яти робочих днів надати йому достовірну і повну інформацію відповідно до його адвокатського запиту від 28 лютого 2019 року з доповненнями до нього від 11 березня 2019 року а також стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати. В судове засідання, яке після оголошення перерви було призначено на 13 серпня 2019 року о 09.30 год. позивач [PERSON] не з`явився, хоч про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, та подав письмову заяву, зі змісту якої убачається, що він просить проводити розгляд справи без його участі та ухвалити рішення на підставі наявних в ній доказів. Представник відповідача - Брюховицької селищної ради м. Львова в судове засідання не з`явився повторно, хоч про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому порядку, та не надіслав до суду відзиву чи письмового заперечення на позовну заяву. За згодою позивача - адвоката [PERSON] та у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних в ній доказів. У відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання 13 серпня 2019 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини, права та обов`язки сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. У відповідності до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права та інтерси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. У відповідності до ч.1 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Положеннями ст. ст. 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] на підставі Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, виданого Закарпатською кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури 16 лютого 1994 року, є адвокатом та здійснює адвокатську діяльність. 11 лютого 2019 року між ним та гр. [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги на представництво її інтересів в Брюховицькій селищній раді м. Львова та в Шевченківському районному суді м. Львова, а 27 лютого 2019 року - укладено аналогічний договір з її сином - гр. [PERSON] , які бажають в судовому порядку відстоювати свої права, пов`язані з володінням земельними ділянками на території смт. Брюховичі м. Львова. З метою підготовки процесуальних документів, відповідно до наданих йому клієнтами повноважень та в порядку, визначеному ст.ст.20, 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», 28 лютого 2019 року позивач [PERSON] направив на адресу Брюховицької селищної ради адвокатський запит для з`ясування питань, що мають значення для подальшого вирішення справи. 11 березня 2019 року позивач [PERSON] , з метою прискорити виконання свого адвокатського запиту, особисто прибув до відповідача, оскільки в порушення вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ніякої відповіді на свій запит не отримав, а його клієнт - [PERSON] отримав по пошті від відповідача запрошення на виїзне засідання комісії по земельних спорах. По прибуттю до відповідача, в усній розмові з землевпорядником [PERSON] . позивач [PERSON] з`ясував, що підготовка відповіді на його адвокатський запит передана для виконання землевпоряднику [PERSON] , що така відповідь ще не готова, а на розгляді комісії по земельних спорах ніби-то знаходиться заява гр. [PERSON] Оскільки позивачу [PERSON] було відмовлено в наданні іншої інформації чи документів, в той же день, тобто 11 березня 2019 року, він направив на адресу відповідача доповнення до свого попереднього адвокатського запиту від 28 лютого 2019 року, в якому просив додатково надати йому відомості і копії документів, що мають значення для справи своїх клієнтів. Лише 20 березня 2019 року по пошті він отримав від відповідача лист за №391 від 13 березня 2019 року за підписом Брюховицього селищного голови В .Доманського , який не містив необхідної інформації, про яку він просив в своєму адвокатському запиті, та додатку до нього. Зокрема, у відповіді не вказано чи змінено цільове призначення земель загального користування (дороги), які межують з земельними ділянками його клієнтів (характеристики і адреса земельних ділянок були вказані в адвокатському запиті), не надіслана завірена копія рішення чи іншого акту органу місцевого самоврядування, яким змінено цільове призначення земель загального користування, які на північному сході межують з земельними ділянками його клієнтів (якщо таке приймалось), не зазначені особи, яким, можливо, передана у власність чи користування ця земельна ділянка, яка у правовстановлюючих документах його клієнтів зазначена як дорога загального користування. Крім цього, в цьому листі-відповіді відсутні будь-які відомості про земельний спір, про який йшлося в листі відповідача від 04 березня 2019 року №328, зокрема, про предмет спору, його учасників тощо. 26 березня 2019 року позивач [PERSON] отримав від відповідача другий лист за №417 від 18 березня 2019 року, в якому також не міститься необхідної інформації для належного надання адвокатських послуг своїм клієнтам, в інтересах яких він направляв запит, а також відсутні копії документів, про які він просив. Вищевказані обставини підтверджуються долученими до справи доказами, зокрема, копіями документів, які підтверджують що позивач [PERSON] в передбаченому чинним законодавством порядку, займається адвокатською діяльністю, що він дійсно надає правову допомогу гр.гр. [PERSON] і [PERSON] , копіями адвокатського запиту на адресу відповідача від 28 лютого 2019 року та доповнення до нього від 11 березня 2019 року, копіями відповідей №391 від 13 березня 2019 року та від 18 березня 2019 року за №417. Таким чином, відповідач порушив ряд положень ст. ст.20, 23, 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», оскільки адвокатський запит адвоката [PERSON] та доповнення до нього належним чином розглянуті не були, чим права позивача [PERSON] , як адвоката, були порушені. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності. суд приходить до висновку що позов адвоката [PERSON] є підставним та таким, що підлягає до задоволення.

Outcome: approved