Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

08.05.2015 року відкрито провадження в даній справі. Позивач свої вимоги, в послідуючому уточнені, мотивує тим, що 23.05.2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого з 04.02.2011 року є ПАТ «Комерційний банк «Надра», та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 05/2008/434568/370, згідно якого останньому надано кредит в сумі 40000 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,5 % річних строком до 20.05.2023 року. Згідно умов договору позичальник зобовязувався щомісячно до 20 числа поточного місяця сплачувати мінімально необхідний платіж у розмірі 502,71 дол. США. В забезпечення виконання зобовязань по вказаному кредитному договору, 23.05.2008 року з відповідачами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були укладені договори поруки № 1, № 2 та № 3 відповідно, згідно яких останні несуть солідарну відповідальність з позичальником за порушення виконання зобовязань по кредитному договору, відповідають за повернення заборгованості в тому ж обємі, що і позичальник. Відповідач [PERSON] свої зобовязання по кредитному договору не виконує, так як не погашає кредит та відсотки за користування ним і станом на 21.07.2015 року заборгованість складає 36882,21 дол. США та 40464,88 грн., з них: 32727,81 дол. США за кредитом; 4059,85 дол. США - по відсоткам; 394,55 дол. США по сплаті комісії; 40464,88 грн. пеня за прострочення сплати кредиту. Тому позивач просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку зазначену заборгованість по кредитному договору. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, зазначених у позові, та просила задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позов визнали частково та пояснили, що дійсно мається заборгованість, проте не в тому розмірі, який заявлений в позові, оскільки банк проводив нарахування комісії по кредиту, яка умовами кредитного договору не передбачена, в звязку з чим позивач повинен здійснити перерахунок. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила, просила застосувати наслідки пропуску строку позовної давності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, заяв про відкладення розгляду справи не надавав. Суд проаналізував матеріали справи, вислухав пояснення сторін, дослідив письмові докази, дійшов наступного висновку. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Ст. 527 ЦК України передбачає обовязок боржника виконати зобовязання особисто. Згідно ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Статтями 553, 554 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку і відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником в солідарному з боржником порядку у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлене договором поруки. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно з ст. 623 ЦК України, якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 глави 71 ЦК України (договір позики), якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору Згідно положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Встановлено, що 23.05.2008 року між ВАТ КБ «Надра» та відповідачем [PERSON] укладений кредитний договір № 05/2008/434568/370, відповідно до умов якого останній отримав кошти у розмірі 40000 дол. США на строк до 20.05.2023 року з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 11,5 % річних, що підтверджується зазначеним договором. Згідно п. 3.3.2 та п. 3.3.3 кредитного договору позичальник зобовязується здійснювати повернення кредиту, сплату процентів за його використання щомісячно до 20 числа поточного місяця в сумі мінімального платежу в розмірі 502,71 дол. США. Відповідно до п. 4.2.4 кредитного договору банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобовязань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс черговий платіж у визначений договором термін, а також у інших випадках, передбачених договором. Пунктом 5.1 кредитного договору передбачено, що у разі прострочення позичальником строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню кредиту, а також у випадку прострочення строку виконання зобовязань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк, визначених у п. 4.3.5 цього договору, позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. Відповідно до договору поруки № 1 від 23.05.2008 року, укладеного між ВАТ КБ «Надра» та відповідачкою [PERSON], договору поруки № 2 від 23.05.2008 року, укладеного між ВАТ КБ «Надра» та відповідачкою [PERSON], а також договору поруки № 3 від 23.05.2008 року, укладеного між ВАТ КБ «Надра» та відповідачем [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] кожен окремо поручаються перед кредитором за належне виконання [PERSON] зобовязань по кредитному договору № 05/2008/434568/370 від 23.05.2008 року, несуть солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобовязань по кредитному договору, відповідають за повернення заборгованості за кредитним договором в тому ж обємі, що і позичальник. На підтвердження розміру заборгованості позивачем наданий розрахунок заборгованості, відповідно до якого станом на 21.07.2015 року заборгованість складає 36882,21 дол. США та 40464,88 грн., з них: 32727,81 дол. США за кредитом; 4059,85 дол. США - по відсоткам; 394,55 дол. США по сплаті комісії; 40464,88 грн. пеня за прострочення сплати кредиту. З даного розрахунку вбачається, що позивач нараховував комісію по кредиту та з внесених відповідачем платежів проводив відрахування коштів в її погашення. Проте умовами кредитного договору зазначена комісія не передбачена. Згідно ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 8.2 кредитного договору усі додатки, зміни та доповнення до цього договору мають бути вчинені в письмовій формі та підписані сторонами, з обовязковим посиланням на цей договір. Будь-які письмові угоди щодо зобовязання сплати зазначеної комісії по кредиту з позичальником не укладалися. Таким чином, даний розрахунок не відповідає умовам кредитного договору, а тому не може бути прийнятий судом, а відтак у позивача відсутні підстави для її нарахування. Інших доказів суду не надано. Статтею 60 ЦПК України визначено що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, коли наявні підстави звільнення від доказування. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню через їх недоведеність. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed