Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

09.08.2012 року [PERSON] звернулась з позовом до ПАТ КБ «Надра», [PERSON] про визнання договору поруки №05/07/2006/840-П/199 від 10.07.2006 року недійсним. В обґрунтування позовних вимог позивач послалась на те, що в 2012 року дізналась про існування договору поруки №05/07/2006/840-П/199, за яким вона зобов'язалась відповідати за невиконання зобов'язань основного боржником [PERSON] за кредитним договором №05/07/2006/840-П/199 від 10.06.2006 року. Позивач стверджувала, що договору поруки №05/07/2006/840-П/199 від 10.06.2006 року ніколи не укладала, наявний у договорі підпис від її імені їй не належить. Підставою позову позивач визначила вимоги ст. 215 ЦК України, за якою якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Позивач в останнє судове засідання не з'явилась, в процесі розгляду справи наполягала на задоволенні позову. Відповідач ПАТ КБ «Надра» в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій позов не визнав, просив вирішити спір на відсутності банку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлявся про розгляд справи в порядку статей 128, 130 ЦПК України, про причини неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не надавав. Дослідивши матеріали справи та наявні докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 10.07.2006 року між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладений кредитний договір №05/07/2006/840-П/199, за умовами якого банк надав останньому кредитні кошти у розмірі 5 000 дол.США на строк до 09.07.2008 року. За договором поруки №05/07/2006/840-П/199 від 10.07.2006 року, оригінал якого наявний в справі позивач [PERSON] стала поручителем за вищевказаним кредитним договором. Поряді з тим, за висновком судової почеркознавчої експертизи Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №294-П від 30.08.2018 року підпис від імені [PERSON] в графі «Реквізити сторін ПОРУЧИТЕЛЬ/[PERSON]М./» в договорі поруки №05/07/2006/840-П/199 від 10.07.2006 року виконаний не [PERSON], а іншою особою. Зазначений висновок відповідачем шляхом надання інших доказів не спростований. Відповідно до ст.76 Цивільного кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Процесуальне призначення доказів - встановлення наявності або відсутності обставин, що мають значення для справи. На відміну від інших видів доказів, у процесі доказування знання, що викладені у висновку експерта, характеризуються більшою гарантією достовірності. Це обумовлено низкою об'єктивних чинників, зокрема: незаінтересованістю та об'єктивністю експерта, науковим характером відомостей, що містяться у висновку, відображенням у висновку всього шляху формування знання, можливістю за допомогою іншого експерта повторно перевірити результати первинної експертизи. Тобто відомості, що містяться у висновку експерта, є фактичними даними про певні обставини об'єктивної дійсності, а сам висновок експерта є доказом. За змістом частин другої та третьої статті 16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Правочин - це дія особи, яка відображає її внутрішню волю. Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він визнаний судом недійсним (оспорюваний правочини). Частиною 1 ст. 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для дійсності правочину, і зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України, а саме: 1. Зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 5. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання в порядку ст. 215 Цивільного кодексу України договору поруки №05/07/2006/840-П/199 від 10.07.2006 року недійсним, оскільки [PERSON] спірний договір не підписувала, волевиявлення її на укладення правочину було відсутнім, позивач не бажала настання правових наслідків, що обумовлені спірним договором. Так, позивачем правильно обраний спосіб захисту порушеного права, позов є доведеним [PERSON] в процесі розгляду справи. Судові витрати документально підтверджені позивачем підлягають присудженню на її користь в порядкуст.141 ЦПК України.

Outcome: approved