Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

09.06.2016 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідачка) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] 31.10.2013 року позивач уточнив свої позовні вимоги. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідачка була співмешканкою його онука [PERSON], вони проживали разом в його будинку [ADDRESS]. Онук з відповідачкою припинив шлюбні стосунки і відповідачка виїхала на постійне місце проживання до своїх родичів в с. Васюкове Петропавлівського району. У будинку позивача відповідачка не проживає з серпня 2013 року. Позивач неодноразово звертався до відповідачки з проханням добровільно знятися з реєстрації, але до цього часу вона не знялася з реєстрації. Позивач просить суд на підставі статті 405 ЦК України визнати [PERSON], [INFO], такою що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS]. Позивач до суду не з'явився, подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги стосовно визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підтримав та просив задовольнити. В судове засідання відповідачка не з'явилася, надала до суду письмову заяву, позовні вимоги визнала, просить провести розгляд справи без її участі. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі наступного. Частиною 4 ст.174 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Позивач [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на будівлю від 20.05.1987 року № [NUMBER], виданого Петропавлівською селищною радою народних депутатів є власником будинку [ADDRESS] (а.с.4). Відповідно до свідоцтва у будинку [ADDRESS] зареєстровано четверо осіб, одна із яких відповідачка, яка зареєстрована з 23.05.2013 року. З наданого позивачем акту обстеження житлово-побутових умов депутатом Петропавлівської селищної ради вбачається, що відповідачка за даною адресою зареєстрована, але не проживає з серпня 2013 року (а.с. 5). Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Згідно з статтею 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права власності, користування чи розпорядження своїм майном. Відповідно до з ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. та п.14 Тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб за місцем проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 р. із змінами і доповненнями від 17.12.2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи або судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно з ст. 405 ЦК України житлом члени сім'ї власника житла , які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Члени сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За приписами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого не майнового чи майнового права або інтересу. З урахуванням сукупності досліджених доказів, суд приходить до висновку, що відповідачка втратила право користування житловим приміщенням, оскільки фактично в ньому не проживає понад рік, тому визнання нею позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Бездіяльністю відповідачки, яка не звертається з заявою до органу міграційної служби про зняття з реєстрації місця проживання в будинку, власником якого є позивач, порушуються права власника майна, оскільки останній не може ним розпорядитись. На підставі викладеного та ст.47 Конституції України, ст.16, 317, 319, 386 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved