overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

08.06.2015 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до повноліття дитини. Вимоги мотивує тим, що рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 10.06.2014 року між нею та відповідачем було розірвано шлюб, від якого мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає разом із матір'ю. Відповідач [PERSON] ніякої допомоги на утримання дитини не надає, інших дітей немає, стягнення по виконавчим документам з нього не проводяться. Тому звернулась до суду з відповідним позовом. В судовому засіданні позивачка заявила клопотання про уточнення позовних вимог, а саме: стягувати аліменти з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дочки починаючи з дня ухвалення судового рішення про визнання на території Російської Федерації судового рішення Комсомольського міського суду Полтавської області, в іншій частині позовні вимоги не змінювала, підтримала їх повністю та просила про їх задоволення. Відповідач в судовому засіданні позов [PERSON] визнав повністю. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі від якого мають неповнолітню дитину [PERSON] [PERSON], [INFO] (а.с. 2), яка проживає із матір'ю. Відповідач систематичної матеріальної допомоги на утримання дитини в достатньому розмірі не надає. В судовому засіданні позов [PERSON] визнав повністю. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти. При винесенні рішення та визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст.182 СК України, а саме стан здоров'я дитини та платника аліментів, матеріальний стан сторін по справі, відсутність на утриманні у відповідача інших осіб, та приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу). Крім того, з відповідача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп., від сплати якого звільнений позивач.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

08.06.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 24 серпня 1993 року. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. [PERSON] просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що у них з відповідачем життя не склалось, подружні стосунки припинені через те, що у них з відповідачем різні погляди на сімейне життя, ведення домашнього господарства, на грунті чого в сім'ї виникають постійні сварки та бійки і подальше сумісне проживання та збереження сімї стало неможливим, а тому просить суд позов задовольнити. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, посилаючись на ті самі обставини, що і в позовній заяві. Відповідач [PERSON] на виклик суду не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи з поважних причин чи розгляд справи у його відсутності не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вирішуючи спір суд встановив, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 24 серпня 1993 року (а.с.4). Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Подружні стосунки припинені, позивач наполягає на розлученні, миритись не бажає. Причиною розпаду сім'ї стали непорозуміння з приводу різних поглядів на сімейне життя та ведення домашнього господарства. Даному факту відповідають сімейні правовідносини, які регулюються ст.51 Конституції України, ст. 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.), ст.ст. 24, 105, 110, 112 СК України. Згідно ст.51 Конституції України, ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Стаття 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) забезпечує рівноправність членів подружжя як під час перебування у шлюбі, так і в разі його розірвання. Відповідно до ст.ст. 105, 110, 112 СК України шлюб розривається судом за позовом одного із подружжя, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки судом встановлено, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить їх інтересам, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

08.06.2015 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання з січня 1995 року по лютий 2015 року однією сімєю без реєстрації шлюбу з [PERSON], який помер 03.02.2015 року. У заяві вона зазначила, що з січня 1995 року проживала однією сімєю з [PERSON], без реєстрації шлюбу, за адресою [ADDRESS]. Вели загальний сімейний бюджет і сумісне домашнє господарство. Від спільного проживання без реєстрації шлюбу народилася донька, [PERSON], [INFO]. 03.02.2015 року помер [PERSON] і вона має намір оформити спадщину після його смерті, але змушена звернутися до суду з даною заявою, оскільки між нею та померлим не був зареєстрований шлюб в органах ЗАГС. У судовому засіданні заявник та представник заявника заявлені вимоги підтримали, просили їх задовольнити. В подальшому заявник у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. У судове засідання, заінтересована особа представник Миколаївської міської ради не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Вислухавши пояснення заявника, показання свідків, дослідивши матеріали справи, матеріали спадкової справи №8/2015 заведеної після смерті [PERSON], суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] фактично знаходилися в шлюбних відносинах з січня 1995 року та проживали за адресою [INFO]. У вищезазначеній квартирі [PERSON] та [PERSON] проживали однією родиною, вели загальний сімейний бюджет і сумісне домашнє господарство. Крім того, під час сумісного проживання без реєстрації шлюбу у них народилася донька, [PERSON], [INFO]. Відповідно до свідоцтва про смерть, 03.02.2015 року помер [PERSON]. У теперішній час заявник [PERSON] має намір оформити спадщину, після смерті [PERSON]. Але у звязку з тим, що відсутній документ, який підтверджує факт реєстрації шлюбу з померлим, змушена звертатися до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сімєю без шлюбу. Крім того, факт проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON] підтверджується показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які у судовому засіданні підтвердили той факт, що вони проживали однією родиною, від сумісного проживання у них народилася дитина, вели спільне господарство, а також наявністю у заявниці особистих документів померлого. Таким чином, враховуючи вищевикладене та на підставі ст.256 ЦПК України, суд приходить до висновку про те, що викладені в заяві обставини знайшли своє повне підтвердження під час судового розгляду справи, а тому вимоги [PERSON] обґрунтовані, законні і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

08.06.2015 року до Пустомитівського районного суду Львівської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві позивач просить суд розірвати шлюб укладений між сторонами, зареєстрований 22.09.2009 року Личайківським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 237. Позивач у позовній заяві, як на підстави для задоволення заявлених позовних вимог, покликається на наступні обставини: сторони зареєстрували шлюб 22.09.2009 року. Від спільного шлюбу у сторін народилася одна дитина донька [PERSON] [INFO]. Спільно з відповідачем позивач подружніх стосунків не підтримує, спільного господарства не веде, шлюб носить формальний характер. У сторін склалися різні погляди на життя. Позивач вважає, що подальше перебування сторін у шлюбі та примирення неможливі, а тому змушена звертатися до суду із позовом про розірвання шлюбу. На підставі наведеного позивач у позовній заяві просить суд задоволити заявлені позовні вимоги. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, проте подала до суду письмову заяву у якій просить суд розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча належними чином був повідомлений про час та місце розгляду справи про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи без участі відповідача чи відкладення розгляду справи до суду від останнього не надходило. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, суд вважає, що існує достатньо підстав визначених ст. 224 ЦПК України для проведення заочного судового розгляду справи, без участі відповідача, у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, за наявними у ній доказами та ухвалення за його результатом рішення, відповідно ст. 226 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, зокрема: Свідоцтво про шлюб серії І СГ № 121828 від 22.09.2009 року; Свідоцтво про народження серії 1 СГ № 342671 від 26.10.2012 року повно та всебічно дослідивши всі докази у справі у їх сукупності, судом встановлено: відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Позов про розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Зважаючи на те, що разом із відповідачем позивач шлюбних стосунків не підтримує, спільного господарства не веде, сторони спроб для примирення не здійснюють, шлюб між сторонами набув формального характеру, суд вважає, що збереження шлюбу між сторонами є неможливим. На підставі наведеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги заявлені позивачем підставні та підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути документально підтвердженні судові витрати понесені позивачем, які складаються із судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-16 00:00:00

08.06.2015 року до суду заявлено позов, у якому позивачка просить розірвати їх з відповідачем шлюб через відсутність любові, поваги, взаєморозуміння, взаємопідтримки, взаємодопомоги, спільних життєвих інтересів, протягом останнього часу з відповідачем подружніх стосунків не підтримує, неповнолітня дитина проживатиме з позивачкою. Позивачка письмово просила розглянути справу без її участі, позов задовольнити, після розірвання шлюбу вибрала прізвище Рашкован (а.с.3-5, 11). Відповідач письмово просив розглянути справу без його участі, вимоги позову визнає, не заперечує проти їх задоволення (а.с.12, 13-14). Відповідно до положень ч. 2 ст. 158, ч. 2 ст. 197 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності; у разі неявки осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи проводиться без фіксування судового засідання технічним засобом. З урахуванням позицій учасників розгляду справи та досліджених доказів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Доведено, що любов, повага, взаєморозуміння, взаємопідтримка, взаємодопомога, спільні життєві інтереси між сторонами відсутні, не проживають спільно протягом останнього часу, миритися не бажають, що унеможливлює спільне життя подружжя та збереження шлюбу. Вказані правовідносини регламентуються ч. 2 ст. 112, ч. 1 ст. 113 Сімейного кодексу України, відповідно до яких суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення; особа яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки між сторонами відсутні любов, повага, взаєморозуміння, взаємопідтримка, взаємодопомога, спільні життєві інтереси, спільно не проживають протягом останнього часу, суд визнає, що сімя сторін розпалася остаточно, а тому їх шлюб необхідно розірвати, як такий, що суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

08.06.2015 року до суду надійшов вищевказаний позов, який представником позивача підписаний 05.06.2015 року і на пошту зданий 05.06.2015 року та в якому позивач, посилаючись на неналежне виконання відповідачем договірних зобов'язань, просить стягнути з відповідача: 5732 грн. 57 коп. - заборгованості за кредитним договором від 30.10.2007 року, укладеним між позивачем і відповідачем, яка визначена станом на 28.04.2015 року. У судове засідання представник позивача не з'явився, зазначивши в позові прохання про розгляд справи за відсутності представника позивача і в якій також не заперечується проти заочного розгляду справи. Відповідач позов не визнав і посилаючись на пропуск позивачем трирічного строку позовної давності, подав заяву про застосування судом позовної давності та просив відмовити в задоволенні позову в зв'язку із пропуском позивачем строку позовної давності. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд у судовому засіданні встановив наступне. Відповідно до наявної у матеріалах справи, копії витягу із статуту позивача, останній є правонаступником товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційний банк «Дельта». 30.10.2007 року між ТОВ «Комерційний банк «Дельта» і відповідачем укладено кредитний договір № 001-39001-301007 за умовами якого, відповідачу був наданий кредит у сумі: 5350 грн. на строк 20 місяців, з кінцевим терміном повернення та сплати всіх плат не пізніше 29.06.2009 року. Згідно зі ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 3 - ч. 5 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Перебіг строку позовної давності для пред'явлення вимог про стягнення кредитної заборгованості для позивача почався з наступного дня, після закінчення строку на який надавався кредит, тобто, з 30.06.2009 року. Позивач звернувся до суду з пропуском трирічного строку позовної давності і будь-яких конкретних правових доказів, які б свідчили про поважність причин пропуску трирічного строку позовної давності, позивач суду не надав і судом таких доказів не здобуто. За таких обставин, позов задоволенню не підлягає у зв'язку із пропуском позивачем трирічного строку позовної давності. Оскільки в задоволенні позову відмовляється, а позивач при подачі позову, був звільнений від сплати судового збору, то відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, понесені по справі судові витрати, покладаються на рахунок держави.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

08.06.2015 року заявник звернувся до суду з вищевказаною заявою. В обґрунтування заяви вказує, що 12.02.2013 року Оболонським районним судом міста Києва видано судовий наказ у справі за заявою ПрАТ «МТС Україна» до [PERSON] про стягнення боргу в розмірі 3323 грн. 03 коп. та судового збору в розмірі 107 грн. 30 коп. Проте, його було отримано заявником лише 25.09.2014 року уже із пропущеним строком для пред'явлення його до виконання. У зв'язку з цим заявник не зміг пред'явити виконавчий документ до виконання у встановлений законом строк. Відповідно до ч.1 п.2 ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» строк пред'явлення до виконання судового рішення становить один рік. Стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (ч.1 ст.371 ЦПК України) в зв'язку з чим просять суд визнати причини пропуску ПрАТ «МТС Україна» строку пред'явлення виконавчого документу до виконання поважними та поновити останній. В судове засідання сторони не з*явилися про розгляд справи повідомлялися належним чином та своєчасно, про що свідчать розписки, суд вважає за можливе провести розгляд заяви без їх участі. Дослідивши письмові докази по справі суд встановив наступне. 05.12.2012 року ПрАТ «МТС Україна» звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з [PERSON] Судовим наказом Оболонського районного суду міста Києва від 12.02.2013 стягнуто з [PERSON] на користь ПрАТ «МТС Україна» грошові кошти в сумі 3323 грн. 03 коп. та судовий збір в сумі 107 грн. 30 коп. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 01.04.2013 року заяву [PERSON] про скасування судового наказу, виданого 12.02.2013 року у справі за заявою ПрАТ «МТС Україна» залишено без задоволення. Копія даної ухвали направлена до ПрАТ «МТС Україна» 02.04.2013 року та отримана стягувачем 04.04.2013 року. 18.09.2014 року ПрАТ «МТС Україна» звернулося до суду з заявою про надання інформації про розгляд заяви від 05.12.2012 року про видачу судового наказу стосовно стягнення заборгованості з [PERSON] та 29.09.2014 року отримано судовий наказ. Як убачається з копії судового наказу судовий наказ набрав законної сули 26.02.2013 року. Термін пред'явлення до виконання судового наказу 1 рік. Відповідно до ч. 1 ст. 371 ЦПК України, стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, вказаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що стягувач не позбавлений був можливості з 2012 року отримати в суді судовий наказ від 12.02.2013 року . При цьому слід зазначити, що стягувач отримував ухвалу суду від 01.04.2013 року про відмову [PERSON] у скасуванні судового наказу. Тобто, стягувачем не доведено поважність пропуску строку звернення до виконання судового наказу , а тому в задоволенні заяви слід відмовити.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

08.06.2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить постановити рішення, яким стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач в добровільному порядку допомогу на утримання дітей не надає, їй самій важко забезпечувати дітей всім необхідним. Позивач [PERSON], в звязку з неявкою відповідача, подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги про стягнення аліментів підтримує і просить їх задоволити. Відповідач [PERSON], який про дату час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений судовою повісткою з поштовим рекомендованим повідомленням про вручення по зареєстрованому місцю проживання, також не зявився в судове засідання, причини неявки не повідомив, а тому суд, враховуючи згоду позивача, вирішив за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про шлюб сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу, згідно предявлених копій свідоцтв про народження, сторони мають трьох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. У відповідності до ст.ст.180, 181 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей, способи виконання батьками обовязку утримувати дітей визначаються за домовленістю між ними. При розгляді справи встановлено, що домовленості між батьками про утримання дітей не досягнуто. Діти проживають з позивачкою, знаходяться на її утриманні, відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Позивачка бажає отримувати аліменти в примусовому порядку. 2 При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дітей, стан здоровя та матеріальне становище відповідача, який у передбаченому порядку непрацездатним не визнаний, відсутність у відповідача на даний час інших утриманців, матеріальне становище позивачки, розмір середномісячної заробітної плати по району на даний час, встановлений законодавством розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, і приходить до висновку, що розмір аліментів по даній справі слід визначити в розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) відповідача, в межах заявлених позовних вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

08.06.2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 29.07.2007 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалося через несумісність характерів, втрати поваги один до одного та почуття любові. Подальше спільне життя вважає неможливим, на розірванні шлюбу наполягає, просить позов задовольнити та шлюб розірвати. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, попередньо надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився попередньо надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає щодо розірвання шлюбу не заперечує. За наявності у справі достатніх доказів суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутності сторін, що не з'явилися в судове засідання. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 29.07.2007 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, про що свідчить в матеріалах справи свідоцтво про шлюб серії 1-КЕ №030202 від 29.07.2007 року, актовий запис №83 (а.с.3). Від даного шлюбу в них народився син [PERSON], [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про народження серії 1-КЕ №114831, актовий запис №91 від 15.07.2010 року (а.с.4). Подружнє життя не склалося через несумісність характерів, втрати один до одного почуття поваги та любові. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, а тому, збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам подружжя та моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу наділі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, аналізуючи всі докази в сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: approved