Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

09 жовтня 2019 року [PERSON] звернулась до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом, предметом якого є: визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначила, що відповідач фактично не проживає за вказаною адресою з 2003 року. Оскільки наявність зареєстрованої особи тягне за собою необхідність отримання поштової кореспонденції на його ім`я та додаткових витрат, вона змушена звернутись до суду для захисту своїх прав. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пояснила, що про зареєстровану особу вона дізналась, коли на ім`я [PERSON] почали надходити запрошення на виборчу дільницю. Самого [PERSON] позивачка ніколи не бачила, де він проживає їй невідомо. Також пояснила, що у 2014 році за договором дарування набула у власність зазначену квартири, та з того часу проживає в ній з чоловіком та дитиною. Інші особи у квартирі позивачки не проживають. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с. 24). Вислухавши пояснення позивачки, допитавши свідків, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 19 листопада 2014 року позивачка на підставі договору дарування стала власницею квартири [ADDRESS] (а.с. 7-8). Судом встановлено, що 29 листопада 2014 року [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Очаківського міського нотаріального округу Остащенко Н.О., набула у власність квартиру [ADDRESS] (а.с. 7 ). Того ж дня право власності позивачки було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру, копію якого долучено до матеріалів справи (а.с. 8). Судом також встановлено, що в належній позивачці квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] (а.с. 14, 20). Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показав, що він є сусідом позивачки, проживає четвертому поверсі в тому ж будинку, в якому мешкає позивачка. За вказаною адресою свідок проживає з 2015 року і з цього року знає [PERSON] , її чоловіка та доньку, які проживають в квартирі [ADDRESS] . Інших осіб свідок не бачив, особу на прізвище [PERSON] не знає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що за адресою: [ADDRESS] , він проживає з 2015 року разом із дружиною та донькою. Інші особи в цій квартирі не проживають. Про наявність зареєстрованої особи свідку відомо від дружини, яка після отримання викликів на виборчу дільницю звернулася до центру надання адміністративних послуг та отримала довідку про те, що вказаною адресою з 2003 року зареєстрований [PERSON] .. Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 41 Конституції України закріплює право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 316 ЦК України, право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом ст. 317 ЦК України, власнику надається право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник, відповідно до ст. 391 ЦК України, вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до пунктів 2, 3 частини с статті 406 ЦК України, сервітут припиняється у разі спливу строку, на який його було встановлено. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення (ч. 2 ст. 406 ЦК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Задовольняючи позов, суд виходить з того, що належне [PERSON] речове право - право власності, що охоплює право володіння, користування та розпорядження майном, не може бути обмежено перешкодами у вигляді права користування майном іншими особами, а також враховує, що особа, в інтересах якої встановлений сервітут, ніколи цим правом не користувалася. За приписом ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судом встановлено, що при подачі позову позивачка сплатила судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 коп., що підтверджується квитанцією №60 від 19 червня 2019 року (а.с.1). Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням викладеного, суд задовольняє позов повністю та стягує з відповідача судові витрати. На підставі зазначеного,

Outcome: approved