Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

08.12.2020 року [PERSON] звернулася до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку [PERSON] . В теперішній час донька досягла повноліття та навчається на ІІІ курсі денної форми навчання на бюджетній основі в Миколаївському національному аграрному університеті. Донька не має можливості працевлаштуватись у зв`язку із навчанням на денній формі. Усі фінансові витрати вона несе самостійно, однак не має достатнього доходу для забезпечення матеріальних потреб доньки, оскільки їй необхідно витрачати кошти на придбання канцелярських предметів, проїзд, харчування, предметів гігієни, одяг тощо. Відповідач ухиляється від обов`язку утримувати свою доньку та не надає добровільно матеріальної допомоги на її утримання, хоча має таку можливість, оскільки є працездатним, немає інших утриманців. За таких обставин просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки на період навчання в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23 років. Ухвалою суду від 08.12.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам роз`яснено порядок розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач подав відзив на позов, в якому визнав позов частково, погодився сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1 200 грн. Зазначив, що питання щодо стягнення з нього аліментів на утримання доньки ніколи не поставало; він завжди та регулярно надавав матеріальну допомогу на утримання доньки і підтримує з нею дружні відносини, а тому твердження позивачки про ухилення від обов`язку утримувати доньку є безпідставним. Крім того, донька навчається на бюджетній формі навчання, тобто кошти на оплату її навчання не витрачаються. При визначені розміру аліментів просив врахувати, що він безробітній, не має постійного доходу, заробіток отримує від сезонних робіт. Він немає власного житла, проживає однією сім`єю в орендованій квартирі з [PERSON] , яка вагітна. Також зазначив, що після розірвання шлюбу з позивачкою він їй і доньці залишив два будинки та автомобіль. Позивачка подала відповідь на відзив, в якому підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Заначила, що стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для їх життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку і потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчання. Відповідачем не надано доказів, що він залишив їй та доньці набуте майно під час шлюбу, а також, що на його утриманні перебувають непрацездатні особи; не надав доказів відсутності доходу та неможливості сплачувати аліменти у розмірі ј частки. Станом на день розгляду справи сторонами не подано будь-яких інших письмових доказів. Вирішуючи надану справу у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі доказами, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони з 07.10.2000 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано, що підтверджується рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 23.05.2013 року у справі № 484/1689/13-ц. Позивачка в подальшому у зв`язку з укладенням повторного шлюбу змінила прізвище, що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] від 28.07.2018 року. За час сімейного проживання у сторін народилась донька - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.04.2001 року. З моменту розірвання шлюбу дитина проживала з матір`ю, що не оспорюється відповідачем. Донька [PERSON] досягла повноліття та навчається в Миколаївському національному аграрному університеті на факультеті технології виробництва і переробки продукції тваринництва, стандартизації та біотехнології на ІІІ курсі денної форми навчання на бюджетній основі, що підтверджується довідкою № 569 від 29.10.2020 року навчального закладу. Доказів про отримання стипендії та розмір її нарахування позивачкою не надано. Донька не одружена, не працює, так як навчається на денній формі навчання і потребує матеріальної допомоги від батьків. Відповідно до частини 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Позивачка вказує, що донька проживає разом з нею. Вона забезпечує доньку всім необхідним: купує продукти харчування, одяг та приладдя для навчання тощо, однак повнолітня донька потребує також матеріальної допомоги батька. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Твердження позивачки про ухилення відповідача від надання фінансової допомоги доньці не знайшло свого підтвердження. [PERSON] добровільно допомагає своїй донці, періодично здійснює грошові перекази, про що надав квитанції про переказ грошових коштів за останні два роки. Відповідач стверджує, що розмір аліментів, який просить стягнути позивачка на утримання повнолітньої доньки, не відповідає його фінансовим можливостям, оскільки він не працює та немає стабільного доходу. Разом з тим суд зауважує, що відповідач є повнолітньою та працездатною особою, а тому має можливість працювати. Суд не бере до уваги твердження відповідача про те, що на його утриманні перебуває вагітна [PERSON] , оскільки така особа у розумінні Сімейного Кодексу України хоч можливо і пов`язана з відповідачем спільним побутом, проте не є утриманцем відповідача. Також при визначенні розміру аліментів суд не враховує доводи відповідача з приводу залишеного майна у власність колишньої дружини та доньки, оскільки відповідних доказів суду не надано. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ч.2 ст. 200 СК України). Суд враховує, що обов`язок утримувати повнолітню доньку є рівною мірою обох батьків, за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що відповідач є працездатною особою, не має інвалідності, не має утриманців, не має постійного доходу, проте не заперечує сплачувати аліменти на повнолітню доньку в посильному для нього розмірі, у твердій грошовій сумі. Суд також бере до уваги, що донька є молодою, здоровою особою, навчається на безкоштовній основі та має можливість отримувати стипендію, тобто може мати певні кошти на існування; вона проживає разом матір`ю, тому не сплачує оренду за житло. Суд вважає розумним, справедливим і необхідним для забезпечення мінімальних потреб доньки визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, оскільки судом не встановлено розмір доходу відповідача і наявність у нього постійного заробітку. Крім того, посилання позивачки на необхідність застосування мінімального розміру аліментів у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є неспроможним, оскільки донька досягла повноліття, тож у відповідності до чинного законодавства України вона не є дитиною. Відповідно до ст. 201 СК Країни до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Тобто положення ч.2 ст. 182 СК України щодо мінімального розміру аліментів в даному випадку не застосовується. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. З відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання повнолітньої доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн., щомісячно, починаючи з дня звернення позивачки до суду з наданим позовом, до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення нею 23 років. На підставі п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах платежу за один місяць. Крім того, на підставі до ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір, встановлений Законом України «Про судовий збір» в розмірі 908 грн., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст. 5 цього Закону.

Outcome: partial