Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

07.12.2015 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Свої вимоги [PERSON] мотивував тим, що його дід [PERSON] є етнічним поляком, в його сім'ї дотримувались польських традицій та обрядів, намагалися зберегти свою національність, традиції та культуру. Однак, в офіційних документах матері [PERSON] вказана національність «Українка», а в документах [PERSON] взагалі немає інформації щодо походження та приналежності до національності. Встановлення факту приналежності [PERSON] до національності «поляк» дозволить відносити його істинну національно і юридично підтвердити польське походження його роду. Тому [PERSON] просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме те, що [PERSON] є за національністю «поляк». Крім того, [PERSON] просить зобов'язати Міський відділ державної реєстрації цивільного стану доповнити актовий запис про народження [PERSON] відомостями про національність, вказавши в графі «Відмітки» його національність - «поляк». Заявник та його представник в судовому засіданні підтримали заяву та просили її задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився за невідомих обставин. Про час та місце розгляду справи заінтересована особа повідомлена належним чином. Заслухавши заявника, його представника, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 08.09.2015 року встановлено, що дідом заявника є [PERSON] Заявник зазначає, що його дід [PERSON] за національністю був «поляк», тому й заявник за національністю є «поляк», тому він звернувся до суду із проханням встановити його національність та внести зміни до актового запису. Відповідно до абз. 4 п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ щодо встановлення неправильності запису в актах громадського стану» від 07.07.1995 року № 12 питання щодо встановлення неправильності в актовому записі про народження, зокрема, щодо доповнення відомостей про національність та громадянство батьків, суд вирішує на підставі письмових (архівних матеріалів; відомостей, які містяться в паспорті; довідок з місця роботи, навчання, проживання; військових, профспілкових, інших посвідчень тощо) та інших доказів, що з достовірністю підтверджують заявлену вимогу. Так як національність особи визначається національністю її батьків, яка зазначається в актових записах про народження особи, то єдиним шляхом встановлення та визначення національності особи є внесення доповнень в актовий запис про її народження щодо національності її батьків за умови відсутності таких відомостей. Крім того, згідно з п. 2.16.7 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року, на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. Згідно ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що в свідоцтві про народження заявника, виданому Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції 31.07.2015 року, інформація про національність батьків відсутня, оскільки відсутня графа «Національність». В архівній довідці № Ю-9 від 06.07.2015 року інформації про національність діда та матері заявника немає. Зробити висновок про те, чи міститься інформація про національність в записі про народження діда та матері заявника, суд немає можливості, оскільки суду надана копія записів про народження без перекладу на українську мову. Суд вважає, що заявник не надав суду достатніх доказів того, що він є за національністю поляком. Ті обставини, що дід та мати заявника народилися під час польської окупації Західної України та що вони були хрещеними в римо-католицькому костелі - не доводять їх національності. Як не доводить цього факту й посада, яку обіймав [PERSON] в період народження матері заявника. Крім того, згідно з п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. За змістом ч. 2 ст. 256 ЦПК України, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Заявник посилається на те, що він хоче відновити свою національність. Вказане обґрунтування свідчить про те, що встановлення факту національності не тягне для заявника правових наслідків, що підтверджується також, зокрема, і відсутністю у заяві вказівки на конкретне наслідкове значення. На підставі Указу Президента України № 70/99 від 27.01.1999 року втратив чинність Указ Президента України від 31.12.1991 року «Про порядок зміни громадянами України національності» і з того часу в законодавстві України відсутні норми, які передбачають настання певних юридичних наслідків або набуття немайнових чи майнових прав в залежності від національності особи. В заяві не зазначено та до неї не надано заявником доказів, які б підтверджували, що встановлення факту його національності породжує для заявника правові наслідки, які передбачені іноземним законодавством. В судовому засіданні заявником зазначено, що [PERSON] громадянам України польського походження надаються окремі пільги та гарантії, якими заявник бажає скористатися. Проте, заявником не зазначено, як саме пільги надаються громадянам України польського походження, не надано доказів того, що встановлення факту належності до національності поляк надасть такі пільги, а також не надано доказів, що для отримання цих пільг не встановлено іншого порядку. Щодо можливих юридичних наслідків для заявника на території України, суд враховує, що в ст. 24 Конституції України закріплено рівність громадян та відсутність будь-яких привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Таким чином, на території України факт належності особи до будь-якої національної не тягне за собою юридичних наслідків. Згідно ст. 11 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій, культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх кордонних народів і національних меншин України. Відповідно до ст. 300 ЦК України фізична особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. В ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» зазначено, що громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни, які належать до національних меншин, вільні у виборі обсягу і форм здійснення прав, що надаються їм чинним законодавством, і реалізують їх особисто, а також через відповідні державні органи та створювані громадські об'єднання. Як визначено ст. 15 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни, які належать до національних меншин, національні громадські об'єднання мають право у встановленому в Україні порядку вільно встановлювати і підтримувати зв'язки з особами своєї національності та їх громадськими об'єднаннями за межами України, одержувати від них допомогу для задоволення мовних, культурних, духовних потреб, брати участь у діяльності міжнародних неурядових організацій. Суд вважає, що в даному випадку право на індивідуальність, передбачене ст. 300 ЦК України не порушене, оскільки не зазначення в документах національності «поляк» не перешкоджає заявнику дотримуватися польських звичаїв, традицій, культури та виявляти почуття національного самоусвідомлення. Тобто, належність особи до певної національності залежить від її вільного волевиявлення і для реалізації особою своїх прав у цій сфері не потребує встановлення цього факту судовим рішенням, а не зазначення в акті реєстрації цивільного стану національності заявника поляком, не перешкоджає заявнику дотримуватися польських звичаїв, традицій, культури та позиціонувати себе поляком, виявляти почуття національного самоусвідомлення. За таких обставин суд не вбачає законних підстав для задоволення заяви. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed