Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

08 вересня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому вказала, що 26 квітня 2005 року між нею та відповідачем як фізичною особою - субєктом підприємницької діяльності укладений трудовий договір на виконання роботи продавця-консультанта. В цей же день трудовий договір було зареєстровано в Оболонському районному центрі зайнятості м. Києва за № 11438. За два тижні до звільнення вона попередила роботодавця про розірвання трудового договору і їй було розяснено, що всі питання відносно її звільнення вирішені. 08 лютого 2006 року вона працевлаштувалася на іншу роботу. В 2015 році [PERSON] вирішила стати на облік в Дружківському міському центрі зайнятості, але їй було в цьому відмовлено через те, що трудовий договір з відповідачем не розірваний і не знятий з реєстрації. Виїхати до м. Києва , знайти колишнього роботодавця і розірвати з ним договір у неї немає можливості, тому вона просить розірвати трудовий договір від 26 квітня 2005 року, укладений між нею та відповідачем; стягнути з відповідача на її користь судові витрати в сумі 487,20 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити, а саме розірвати трудовий договір від 26 квітня 2005 року на підставі ст.38 КЗпП України. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Судові повістки надсилались йому на останню відому адресу. Інше місце проживання відповідача суду не відоме. Суд вважає, що відповідач сповіщений про час та місце розгляду справи належним чином. Представник зацікавленої особи Оболонського районного центру зайнятості Київського міського центру зайнятості до суду не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином. Суд, отримавши згоду позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши докази по справі, встановив такі обставини справи. 26 квітня 2005 року між позивачем [PERSON] та фізичною особою - підприємцем [PERSON] укладений безстроковий трудовий договір, згідно з яким працівник [PERSON] зобовязана виконувати обовязки продавця-консультанта, а відповідач зобовязаний оплачувати роботу позивача в розмірі 262 грн. на місяць. Статтею 24-1 КЗпП України в редакції, яка діяла на час укладення трудового договору між сторонами, передбачено, що у разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою, фізична особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному Міністерством праці та соціальної політики України. Трудовий договір між сторонами був зареєстрований 26 квітня 2005 року за № 11438 Оболонським районним центром зайнятості Київського міського центру зайнятості. Згідно з наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 260 від 08 червня 2001 року «Про затвердження форми трудового договору між працівником і фізичною особою» та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 27 червня 2001 року за № 554/5745, Державний центр зайнятості є органом, на який покладено функції реєстрації (зняття з реєстрації) трудових договорів, які укладаються із фізичними особами-роботодавцями та найманими працівниками, а також підтвердження записів, внесених фізичними особами роботодавцями до трудових книжок працівників. Зняття з реєстрації у центрі зайнятості трудового договору можливо за умови звернення до нього обох сторін трудових відносин. У разі виникнення трудового спору між сторонами трудових відносин: фізичною особою роботодавцем та найманим працівником, а також у разі відсутності однієї зі сторін у центрі зайнятості, підставою для зняття трудового договору з реєстрації є рішення суду, яке набрало законної сили, про припинення дії трудового договору. Умовами трудового договору від 26 квітня 2005 року, укладеного між відповідачем та позивачем встановлено, що спори з виконання умов цього договору розглядаються судом. Частина 2 ст. 8 Конституції України передбачено, що звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод громадянина, на підставі Конституції України гарантується. Згідно з ч. 1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, а нормами ст. 46 Конституції України передбачено право на соціальний захист шляхом сплати пенсії, яка сплачується за рахунок страхових внесків громадян при загальнообовязковому соціальному страхуванні. Судом встановлено, що через те, що місце знаходження відповідача позивачу не відомо, вона не може розірвати трудовий договір, зняти його з реєстрації в центрі зайнятості і, відповідно, працевлаштуватися на законних підставах. Таким чином, суд вважає, що право позивача на працю, на оплату праці, та здійснення обовязкових соціальних внесків, порушено відповідачем, який не звільніє її у встановленому законом порядку, а тому підлягає захисту шляхом розірвання трудового договору в судовому порядку, що дає підстави для задоволення позовних вимог про розірвання трудового договору. Відповідно до вимог частини 1 ст. 38 КЗпП України, працівник має право на розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з власної ініціативи, попередивши роботодавця за два тижня до цього. Суд встановив, що позивач [PERSON] попереджала роботодавця про розірвання трудового договору, але з вини останнього розірвання договору не було зареєстровано у центрі зайнятості, а тому цей трудовий договір підлягає розірванню в судовому порядку. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 487,20 грн.

Outcome: approved