Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

09 грудня 2015 року прокурор Березнегуватського району Миколаївської області звернувся до суду із зазначеним позовом в інтересах Березнегуватської центральної районної лікарні ( далі - ЦРЛ ) до відповідачів. В позовній заяві вказав, що вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 23 листопада 2015 року відповідачів визнано винуватими у вчиненні хуліганства та спричинені середньої тяжкості тілесних ушкоджень [PERSON], тобто у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296, ч.1 ст.28, ч.1 ст.122 КК України, та призначено їм покарання у виді позбавлення й обмеження волі відповідно з іспитовим строком. У звязку із цими злочинами потерпілий перебував на стаціонарному лікуванні в Березнегуватській ЦРЛ з 19 по 30 квітня 2015 року. Посилаючись на викладені обставини та на ст.ст.1166, 1190, 1206 ЦК України, прокурор району просив стягнути з відповідачів солідарно на користь Березнегуватської ЦРЛ 1392,73 грн. витрат на лікування [PERSON], який потерпів від злочинів, та судові витрати. У судовому засіданні головний лікар Березнегуватської ЦРЛ [PERSON] позовні вимоги про стягнення закладу коштів з відповідачів підтримала в повному обсязі, а справу просила розглянути в заочному порядку. Прокурор Березнегуватського відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області [PERSON] вважав, що є всі підстави для задоволення позову та просив стягнути з відповідачів судові витрати на користь держави. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, про що свідчить розписка в отриманні судової повістки рекомендованим листом з повідомленням, причини своєї неявки суду не сповістили. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення прокурора відділу місцевої прокуратури та пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні в ній докази, доходить такого. Судом встановлено, що 19 квітня 2015 року, близько 19 год., [PERSON] та [PERSON], знаходячись на літньому майданчику бару «Перлина», що розташований по вул. 1 Травня, 113 в смт. Березнегувате Миколаївської області, вчинили хуліганські дії відносно присутніх та нанесли потерпілому [PERSON] тілесні ушкодження у виді садни в області носа, перелому кісток носа зі зміщенням носової перегородки та порушенням носового дихання, що належать до категорії середнього ступеня тяжкості, рани в області лоба і надбрівної дуги, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоровя. Вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 23 листопада 2015 року [PERSON] та [PERSON] визнано винуватими у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296, ч.1 ст.28, ч.1 ст.122 КК України, із застосуванням ст.70 КК, та призначено їм покарання у виді 3 років позбавлення та 2 років обмеження волі відповідно, з випробуванням з іспитовим строком кожному з покладенням обовязків відповідно до ст.76 КК України. Вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 02 березня 2016 року вирок суду першої інстанції в частині звільнення засуджених від відбування покарання на підставі ст.75 КК України скасовано та постановлено в цій частині свій вирок, яким [PERSON] та [PERSON] вважати засудженими за ч.2 ст.296, ч.1 ст.28, ч.1 ст.122 КК України, із застосуванням ст.70 КК, до покарання у виді 3 років позбавлення та 2 років обмеження волі відповідно. Вирок суду другої інстанції набрав законної сили з моменту його проголошення. У відповідності з ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою. З наданої позивачем довідки вбачається, що в наслідок злочинних дій відповідачів потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні хірургічного профілю Березнегувтської ЦРЛ з 19 по 30 квітня 2015 року, тобто 11 ліжко-днів, а витрати на його лікування становлять 1392,73 грн. ( а. с. 7 ). У відповідності з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 1 ст.1206 ЦК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Згідно ч.1 ст.1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Таким чином, суд доходить висновку про необхідність задоволення позову та стягнення солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] витрат закладові охорони здоровя, яким є Березнегуватська ЦРЛ, в розмірі 1392,73 грн. Згідно з ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У відповідності з цією статтею суд стягує з кожного з відповідачів по 275,6 грн. судових витрат на користь держави.

Outcome: approved