Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

09 вересня 2019 року позивач звернулася до Малинського районного суду Житомирської області з вимогами до відповідачів. В судовому засіданні позов підтримала повністю. Зазначила, що [INFO] померла її баба [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, в тому числі на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] . За життя [PERSON] заповіт не складала. Після смерті [PERSON] , батько позивача (син спадкодавця) - [PERSON] звернувся з заявою про прийняття спадщини до державного нотаріуса Малинської державної нотаріальної контори, оскільки проживав та був зареєстрований разом з [PERSON] на момент смерті останньої в [ADDRESS] . За наслідками звернення [PERSON] , 25 вересня 1990 року нотаріусом була відкрита спадкова справа №247/1990. [INFO] батько позивача [PERSON] помер. 22 квітня 1999 року [PERSON] звернулась до Малинської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини на майно померлого [PERSON] . За наслідками її звернення 22 квітня 1999 року була заведена спадкова справа № 145. 23 листопада 1999 року брат [PERSON] , [PERSON] звернувся до Малинської державної нотаріальної контори з заявою про прийняти спадщину після смерті своєї матері [PERSON] . За наслідками його звернення, 23 листопада 1999 року нотаріусом була відкрита спадкова справа № 414. Спадкоємцю [PERSON] на підстав рішення Малинського районного суду від 21 жовтня 1999 року, яким встановлено факт прийняття спадщини [PERSON] на майно [PERSON] , було видане свідоцтво про право на спадщину за законом від 23 листопада 1999 року на спадкове майно - житловий будинок в [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] . З заявами про прийняття спадщини на майно померлого звернулись його дружина [PERSON] та син [PERSON] . За наслідками їх звернення 25 березня 2002 року нотаріусом була відкрита спадкова справа №138 та видано наступні правовстановлюючі документи: свідоцтво про право на спадщину за законом від 07 жовтня 2002 року, згідно якого спадкоємцями після смерті [PERSON] на житловий будинок в [ADDRESS] є його дружина [PERSON] та син [PERSON] 23 листопада 2002 року, [PERSON] та [PERSON] подарували житловий будинок по [ADDRESS] [PERSON] 11 червня 2019 року Житомирським апеляційним судом скасовано рішення Малинського районного суду від 21 жовтня 1999 року, а тому позивач має право власності на спадкове майно - житловий будинок [ADDRESS] На даний час на розгляді у Малинському районному суді Житомирської області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , про визнання недійсним та скасувати свідоцтва про право на спадщину, видане [PERSON] Малинською державною нотаріальною конторою 23 листопада 1999 року, про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину, видане [PERSON] та [PERSON] Малинською державною нотаріальною конторою 07 жовтня 2002 року, визнання недійсним та скасування договору дарування жилого будинку [ADDRESS] від 23 листопада 2002 року, укладеного між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , визнання недійсним та скасування реєстрації права власності на жилий будинок [ADDRESS] від 01 листопада 2007 року. Таким чином, відповідачі порушують право позивача на володіння спадковим майном, не визнають та оспорюють право власності останньої, а тому [PERSON] змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Відповідач [PERSON] в судове засідання з`явився, заперечив проти задоволення позовних вимог [PERSON] з підстав, зазначених у відзиві. Так, у відзиві відповідач вказав, що після смерті [PERSON] її син (батько відповідача) [PERSON] , разом зі своєю дружиною [PERSON] переїхав до житлового будинку по [ADDRESS] , в якому він проживав до своєї смерті. [PERSON] проживає в даному домоволодінні і по сьогоднішній день. В свою чергу позивач, разом зі своїм батьком ніколи в спірному будинку не проживали, що підтверджується показами свідків. На день звернення до суду з заявою про встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] не володів інформацією щодо того, що його брат [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, адже на той час [PERSON] вже також помер, а будинок продовжував рахуватися за [PERSON] Сам факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті матері [PERSON] у 1990 році відповідач не заперечує та зазначає, що [PERSON] прийняв спадщину шляхом подання заяви до нотаріуса про прийняття спадщини, а [PERSON] - шляхом проживання, володіння та управління житловим будинком по [ADDRESS] . Крім того, за життя [PERSON] не оформив право власності на належну йому частину домоволодіння. З цим підстав [PERSON] просить відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання з`явилися, заперечили проти задоволення позовних вимог [PERSON] з аналогічних підстав, що зазначених у відзиві [PERSON] . Заслухавши учасників справи, дослідивши надані докази в межах позовних вимог, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , яка була бабою позивача по справі. За життя [PERSON] заповіт не складала. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщину на все належне їй за життя майно, в тому числі і на житловий будинок, розташований в [ADDRESS] . У передбачений законодавством термін син [PERSON] , [PERSON] звернувся до Малинської державної нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини. За наслідками звернення [PERSON] 25 вересня 1990 року нотаріусом була відкрита спадкова справа №247 (а.с.9). [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , [PERSON] є єдиним спадкоємцем після його смерті. За заявою [PERSON] державним нотаріусом Малинської державної нотаріальної контори 22 квітня 1999 року була відкрита спадкова справа №145 (а.с.122-125). Свідоцтва про право на спадщину позивач не отримала. 12 жовтня 1999 року [PERSON] звернувся до Малинської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON] . За наслідками подання заяви 23 листопада 1999 року була заведена спадкова справа № 414 (а.с.11-16). 21 жовтня 1999 року Малинським районним судом Житомирської області було ухвалено рішення, згідно якого встановлено факт, що [PERSON] вступив в управління і володіння майном померлої [INFO] [PERSON] протягом 6-ти місяців після її смерті та вважається таким, що прийняв спадщину (а.с.14). Як наслідок [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом від 23 листопада 1999 року, посвідчене державним нотаріусом Малинської державної нотаріальної контори. Спадкове майно, на яке видане свідоцтво складалося з житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] (а.с.16). [INFO] [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все належне йому за життя майно, зокрема житловий будинок в [ADDRESS] . За заявою сина спадкодавця [PERSON] та його дружини [PERSON] , нотаріусом була заведена спадкова справа №138 (а.с.18-29). Як наслідок 07 жовтня 2002 року [PERSON] та [PERSON] отримали свідоцтво про право на спадщину за законом. Спадкове майно, на яке видано свідоцтво складалося з житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] (а.с.28). 23 листопада 2002 року приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Житомирської області Сотніченко І.В. було посвідчено договір дарування жилого будинку, згідно якого [PERSON] та [PERSON] подарували домоволодіння в [ADDRESS] , [PERSON] (а.с.101). Право власності на даний житловий будинок зареєстроване за [PERSON] в реєстрі прав власності на нерухоме майно (а.с.102). Таким чином [PERSON] на сьогоднішній день являється єдиним власником спірного будинку. В судовому порядку договір дарування жилого будинку від 23 листопада 2002 року недійсним не визнавався та на момент розгляду справи є чинним. Згідно ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено, що ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно пункту 23 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Разом з цим матеріали справи не містять доказів звернення позивача до нотаріуса, оскільки на ім`я [PERSON] свідоцтво про право на спадщину не видавалося, а також відсутня постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Посилання позивача на ті обставини, що згідно постанови Житомирського апеляційного суду від 11 червня 2019 року, скасовано рішення Малинського районного суду від 21 жовтня 1999 року, яким був встановлений факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті матері [PERSON] , жодним чином не впливають на вирішення спору. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити за їх безпідставністю.

Outcome: dismissed