Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

09.09.2013 року позивач, ПАТ КБ «Приватбанк», звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за кредитним договором. В позові вказав, що відповідно до укладеного 22.12.2006 року кредитного договору відповідачка отримала кредит в розмірі 6 800 грн 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка не виконала своїх зобов'язань за кредитною угодою, в зв'язку з чим у неї утворилася заборгованість, яка станом на 31.07.2013 року становить 34 811 грн 54 коп. та складається з: 9 722 грн 72 коп. заборгованості за кредитом, 22 954 грн 94 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 500 грн 00 коп. штрафу (фіксована складова) та 1 633 грн 88 коп. штрафу (процента складова). Позивач просить стягнути з відповідача 34 811 грн 54 коп. заборгованості, та понесені судові витрати. В запереченнях на позовну заяву [PERSON] просила суд відмовити в задоволенні позову, в зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності. Суд заслухав відповідачку [PERSON] , її представника , дослідив матеріали справи , вважає , що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав . Судом встановлено, що 22.12.2006 року між ЗАТ КБ «Приват Банк» та відповідачкою укладений договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у вигляді кредитного ліміту в розмірі 6 800 грн 00 коп. зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Договір був укладений у формі заяви. Згідно змісту вказаної заяви відповідачка ознайомилась і погодилась з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 546 ЦК України, передбачено виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Частиною 1 ст. 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно пункту 9.12 умов і правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонгується ' на такий самий термін. Крім того, відповідно до пункту 6.4 умов і правил надання банківських послуг у разі незгоди зі змінами правил чи тарифів обов'язок клієнта пред'явити банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити заборгованість, яка утворилась перед банком, у тому числі й заборгованість, яка утворилась упродовж 30 днів з моменту повернення карт, виданих держателю і його довіреним особам. Пунктом 8.6 умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні клієнтом строків платежів за будь-яким із грошових зобов'язань, передбачених даним договором більш ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн + 5% від суми позову. Як вбачається з умов та правил надання банківських послуг, зокрема, п. 9.3, картрахунки відкриті на невизначений строк за виключенням умов, передбачених в п.п. 9.6, 9.7 даних умов. Пунктом 9.12 передбачено, що договір дії 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же строк. По закінченню строку дії відповідна карта продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії), якщо раніше (до начала місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява Держателя карти про закриття картрахунку, а також за умови наявних грошових коштів на картрахунку для сплати послуг за виконання розрахункових операцій по картрахунку (в передостанній день місяця закінчення строку дії), та при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором (п. 3.1.3 розділу ІІ «Правила користування платіжною карткою»). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Згідно висновку ВСС України у своїй ухвалі по даній справі від 28 травня 2014 зазначено , що судом залишено поза увагою те, що відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH) та що останній платіж здійснено у серпні 2009 року, а дія картки закінчилась, як вбачається із заперечень відповідача, в травні 2009 року. Судом встановлено, що останній платіж за кредитним договором відповідачкою [PERSON] здійснено у серпні 2009 року, дія картки закінчилась в травні 2009 року, в той час як позов пред'явлено тільки 09 вересня 2013 року, тобто з пропуском строку позовної давності , що є підставою для відмови у позові. Крім того, суд зазначає, що аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в своєму рішенні від 19.03.2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. На підставі зазначених правових висновків суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed