overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

08 серпня 2017 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з заявою про розірвання шлюбу, в якій зазначають, що вони перебувають у шлюбі з 15.08.1992 року, який було зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Первомайський Первомайського міськрайонного управління юстиції Харківської області, за актовим записом № 197. Від шлюбу мають повнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Основною причиною розірвання шлюбу є те, що подружжя втратило почуття поваги та любові один до одного, внаслідок чого подальше спільне життя і збереження шлюбу стало неможливим, шлюбних стосунків подружжя не підтримує та спільного господарства не веде з травня 2017 року. Заявники [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не прибули, проте надали суду заяви з проханням розглянути справу без їх участі. Заявлені вимоги про розірвання шлюбу підтримують у повному обсязі. Заявник [PERSON] після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище [PERSON]. Від Первомайського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області надійшла заява з проханням розглянути цивільну справу у відсутність представника відділу, проти позовних вимог не заперечують. Враховуючи, що обидві сторони до суду не прибули, суд відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів без участі сторін та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, оскільки причини розпаду сім'ї на які посилаються заявники є поважними і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам заявників, що має істотне значення. Суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно, зберегти її не видається можливим, тому шлюб потрібно розірвати. При цьому те, що сторони мають повнолітню дитину у даній категорії справ значення не має. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

08 серпня 2017 року до суду заявлено цей позов, в якому [PERSON] вимагала щомісячно стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину, починаючи стягувати від дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, з огляду на невиконання відповідачем добровільно свого обовязку по утриманню малолітньої дитини. В судове засідання позивач не зявилася, однак подала заяву в якій позовні вимоги змінила та просила стягувати з відповідача аліменти, в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину, починаючи стягувати від дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, справу просила розглянути у її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився також, подав заяву у якій уточнені позовні вимоги визнав повністю, проти їх задоволення не заперечував. З урахуванням позицій сторін та матеріалів справи, суд вважає за необхідне позов задовольнити повністю з таких міркувань. Беззаперечно доведено, що [PERSON] є рідним батьком [PERSON], [INFO], але добровільно не виконує свого законного обовязку по утриманню малолітньої дитини, працює арматурником 4 р. в Товаристві з обмеженою відповідальності «МСУ-2». Зазначені правовідносини регулюються: -ст.180 Сімейного кодексу України, відповідно до якої батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей; -ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, згідно з якою розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; -ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Оскільки відповідач належним чином не виконує законного обовязку по утриманню малолітньої дитини, чим порушує її майнові права, то на користь позивача з нього необхідно стягувати аліменти в частці від його заробітку (доходу), яку суд визначає з урахуванням майнового стану відповідача, відсутності у нього інших утриманців в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

08 серпня 2017 року до суду надійшла вказана позовна заява. Позивач просить розірвати шлюб з відповідачем посилаючись на те, що спільне життя між сторонами не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини. Як зазначає позивач, основною причиною розпаду сімї це різниця характерів, відсутність між ними взаєморозуміння та довіри. Протягом останніх років сімейне життя між сторонами почало втрачати сенс і поступово, як наслідок почало погіршуватися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин та зобов'язань одного перед іншим. А тому збереження шлюбу в подальшому не можливе та суперечитиме інтересам позивача, як зазначено в заяві. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив. А тому у відповідності до положень статті 169 ЦПК України суд ухвалив про подальший розгляд справи у відсутність відповідача. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі з 27 липня 2005 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва, про що зроблено актовий запис №689. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Як встановлено в судовому засіданні, сторони не ведуть спільне господарство та не підтримують сімейно-шлюбні стосунки з листопада2016 року. Як пояснила позивач, спір щодо спільного майна відсутній. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає неможливим подальше збереження сім'ї і приймає рішення про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-10 00:00:00

08 серпня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 08.08.2017р. о 05 год. 54 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 08.08.2017р. о 05 год. 54 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Локатош лікарні КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора висловлює маячні ідеї переслідування збитку. Поведінка неадекватна. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія, параноїдна форма, параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-10 00:00:00

08 серпня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 07.08.2017 р. о 20 год. 25 хв [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 07.08.2017 р. о 20 год. 25 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Макагон І.І. лікарні КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий не спить, б'є матір, уходить з дому. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - гострий поліморфний психотичний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-10 00:00:00

08 серпня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: Дніпропетровська обл., Юрївський р-н , . Варварівка, вул. Пристанційна, 38 Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 07.08.2017 р. о 19 год. 46 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 07.08.2017 р. о 19 год. 46 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ «Юрївської ЦРЛ» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий зовнішньо напружений. психомоторно збуджений. Агресивно налаштований за маячними ідеями до матері та оточуючих. Поведінкою виявляє наявність слухових обманів сприйняття. Не критичний до свого стану. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, галюцинаторно-параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

08 серпня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до територіальної громади в особі виконкому Дружківської міської ради Донецької області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 28 грудня 2016 року померла його мати [PERSON]. Після її смерті залишилося спадкове майно. У серпні 2017 року позивач звернувся до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину, але йому було відмовлено. Позивач вчасно не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (протягом шести місяців) від дня смерті матері, тому що фактично мешкає у місті Горлівка, яке є тимчасово окупованою територією, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, а тому були ускладнення щодо перетинання КПП. Все це позбавило позивача вчасно звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Позивач просить визначити йому додатковий строк у два місяці про прийняття спадщини після смерті [PERSON]. У судове засіданні позивач [PERSON] не з'явився, про час та місце розгляну справи сповіщений належним чином. Просить суд розглянути справу у його відсутність. Представник виконкому Дружківської міської ради Донецької області у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином. Надав клопотання про розгляд справи без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Стаття 1272 ЦК України встановлює наслідки пропущення строку для прийняття спадщини. Відповідно до цієї статті якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Суд вважає, що причини, зазначені позивачем [PERSON], є поважними, у звязку з чим вважає за можливе визначити позивачу додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини строком у два місяці з дати набрання чинності рішенням суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

08 серпня 2017 року позивач, [PERSON], звернулась до Київського районного суду м. Полтави з позовом про розірвання шлюбу. Посилалась на те, що вона 17 листопада 2012 року у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 1446, зареєструвала шлюб з відповідачем. Мають сина, [PERSON], [INFO]. Зазначала, що спільне життя з відповідачем не склалося, не зійшлися характерами та поглядами на життя, у звязку з чим між ними виникали сварки. Шлюбні відносини припиненні з вересня 2014 року. Просила, шлюб укладений між нею та відповідачем [PERSON] розірвати, після розірвання шлюбу залишити прізвище [PERSON] та стягнути понесені судові витрати. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, надала до суду заяву про можливість розгляду справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, після розірвання шлюбу просила залишити прізвище [PERSON] та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. Відповідач, [PERSON] в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, заяв про неможливість розгляду справи у його відсутність суду не надав. Дослідивши матеріали справи, докази по справі суд дійшов до наступних висновків. Установлено, що 17 листопада 2012 року сторони зареєстрували шлюб, який був юридично оформлений у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 1446. Сторони мають сина, [PERSON], [INFO]. Судом установлено, що сторони припинили сімейні і подружні стосунки з вересня 2014 року, не бажають їх поновлення, просили розірвати шлюб. Відповідно до ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин, коли шлюб існує тільки формально, а сторони не бажають поновити його, шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судовий збір сплачений позивачем при предявленні позову підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 640 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

08 серпня 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 25 липня 2014 року уклала шлюб із відповідачем, зареєстрований виконавчим комітетом Новогригорівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області. Від шлюбу спільних дітей не мають. Шлюбні стосунки із відповідачем фактично припинено у серпні 2014 року, спільне господарство не ведеться, незважаючи на проживання за однією адресою. Зазначає, що подальше збереження шлюбу неможливо, оскільки між сторонами втрачене взаємне порозуміння, повага та почуття одне до одного. Просить шлюб розірвати, прізвище після розірвання шлюбу залишити «[PERSON]». Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, справу просила розглянути за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував, просив справу розглянути за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25 липня 2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб [NUMBER].(а.с.3). Від шлюбу сторони малолітніх та неповнолітніх дітей не мають. З матеріалів справи вбачається, що подружні стосунки сторони фактично припинили у серпні 2014 року. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що причина розладу подружніх відносин між сторонами є справжньою, глибинною, подружжя фактично припинили спільне проживання і сімейне життя з поважних причин, а також встановлено у судовому засіданні, що сторони не підтримують сімейних відносин, в зв'язку з чим суд прийшов до висновку, що у даний час шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому вважає, що шлюб між сторонами повинний бути розірваний. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

08 серпня 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона із відповідачем з 07.07.2012 року знаходиться у зареєстрованому шлюбі. Сімейні стосунки припинились у зв'язку з тим, що між ними виникли особисті неприязні відносини на побутовому ґрунті, постійні сварки, п'янство відпвідача. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який мешкає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Позивач вважає, що шлюб необхідно розірвати юридично, оскільки подальше збереження шлюбу не має сенсу. Просила позов задовольнити. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, але від неї надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, в результаті чого, відповідно зі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 07 липня 2012 року, який зареєстровано Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 07 липня 2012 року, актовий запис за № 165.(а.с.5). Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], свідоцтво серії [NUMBER] актовий запис № 101. (а.с.6). Шлюбні відносини між сторонами припинились з квітня 2017 року. Спорів про поділ спільно нажитого майна та місце мешкання дитини не виникає. Між сторонами склались стосунки, що виключають спільне проживання. За таких встановлених судом обставин, з урахуванням обставин, передбачених ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому задовольняє позов. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, в зв'язку з задоволенням позову, суд стягує з відповідача на користь позивачки судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп. При розірванні шлюбу суд залишає позивачу прізвище - [PERSON]. На підставі викладеного, ст. ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved