Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-23 00:00:00

08 травня 2018 року [PERSON] звернулася до Куйбишевського районного суду Запорізької області із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Україна» про визнання договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) недійсним. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] на підставі державного акту [NUMBER], виданого Куйбишевською районною державною адміністрацією 18 січня 2008 року, належить земельна ділянка площею 4,9498 га, кадастровий номер [NUMBER], розташована на території Куйбишевської (Більмацької) селищної ради Куйбишевського району Запорізької області. Цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Між позивачем та відповідачем 07 квітня 2017 року було укладено договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису). При цьому позивач невірно сприйняла зміст договору та строк його дії, помилилася відносно цих обставин, тому вважає, що зазначений договір укладений внаслідок помилки щодо обставин, які мають істотне значення, та підлягає визнанню судом недійсним. Позивач стверджує, що не уклала б його, якби не помилялася щодо природи даного договору, своїх прав та обов'язків. Під час укладання договору позивач була без окулярів, хвилювалася, не могла чітко бачити текст договору, не усвідомлювала, що укладає договір на такий великий строк. Позивач також зазначила, в неї відсутній екземпляр укладеного договору, тривалий час вона не могла отримати від ТОВ «Україна» копію цього договору. Лише після отримання копії договору емфітевзису їй стало зрозуміло його зміст. Узв'язку з чим позивач просить суд визнати даний договір недійсним, так як він укладений нею під впливом помилки як щодо правової природи договору, так і щодо прав і обов'язків, які він породжує. 11 травня 2018 року судом відкрито провадження у справі, ухвалено судовий розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судовий розгляд справи на 08 годину 30 хвилин 27 червня 2018 року. Під час судового розгляду оголошувалася перерва до 15 години 00 хвилин 10 липня 2018 року, до 14 години 00 хвилин 24 липня 2018 року. В судовому засіданні 24 липня 2018 року оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Позивач та представник позивача [PERSON] в судових засіданнях заявлені позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити. Представники відповідача в судових засіданнях проти задоволення позову заперечували, пояснили суду, що [PERSON] свідомо підписала договір емфітевзису. Саме вона вимагала підписання цього договору, виступала ініціатором його підписання, оскільки їй були потрібні кошти на придбання легкового автомобілю для сина. До підписання договору [PERSON] було роз'яснено наслідки укладання цього договору, надано проект договору для ознайомлення. Вважали, що підстави для визнання договору недійсним, відсутні. Під час розгляду справи судом встановлено наступні обставини. Відповідно до Державного акту [NUMBER] (а.с. 6, 80) [PERSON] є власником земельної ділянки площею 4,9498 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована на території Більмацької (раніше - Куйбишевської) селищної ради Більмацького району Запорізької області, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 11 березня 2007 року між [PERSON] та ТОВ «Україна» було укладено договір оренди (а.с. 74-77) зазначеної земельної ділянки площею 4,9498 га. Договір укладено на 10 років. Договір було зареєстровано у Запорізькій регіональній філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» 25 листопада 2009 року. 11 березня 2007 року між сторонами договору оренди підписано акт визначення меж земельної ділянки (а.с. 78) та Акт прийому-передачі об'єкта оренди (земельної ділянки) за договором оренди від 11.03.2007 (а.с. 79). 06 квітня 2017 року між [PERSON] та ТОВ «Україна» укладено угоду про розірвання договору оренди землі (а.с. 82), відповідно до якої сторони домовились, що договір оренди землі від 11 березня 2017 року припинив свою дію від дати підписання даної угоди. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 21.04.2017 (а.с. 83) реєстрація припинення права оренди на підставі угоди про розірвання договору оренди землі від 06.04.2017 здійснена 18.04.2017. 07 квітня 2017 року між [PERSON] та ТОВ «Україна» укладено договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) (а.с. 13-15). Предметом цього договору є право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб з кадастровим номером [NUMBER], площею 4,9498 га ріллі, яка розташована на території Куйбишевської селищної ради (п.п. 1.1., 1.2. договору). Право користування передане землекористувачу на строк до 2 117 року включно (п. 2.1. договору). Передача права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб відбувається між власником земельної ділянки та землекористувачем за плату (п. 3.1. договору). Відповідно до п. 3.2. договору вартість права за весь строк користування та володіння земельною ділянкою становить 85 000 грн. Того ж дня 07 квітня 2017 року сторони підписали Акт прийому-передачі до договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) (а.с. 15). Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 21.12.2017 №НВ-2303850722017 (а.с. 8-12) 18.04.2017 зареєстроване право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) на строк до 2 117 року включно. Також 12 квітня 2017 року [PERSON] оформила заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Комиш-Зорянської селищної ради Більмацького району Запорізької області того ж числа, зареєстрований в реєстрі за №1-57. Відповідно до цього заповіту [PERSON] заповіла [PERSON] та [PERSON] належну їй земельну ділянку (пай) площею 4,9498 га, яка знаходиться на території Більмацької (Куйбишевської) селищної ради Більмацького (Куйбишевського) району Запорізької області, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 18 січня 2008 року в рівних частках по 1/2 частині кожному. Решту майна заповідано [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частках по 1/3 частині кожному. Заповіт записаний секретарем виконкому зі слів [PERSON]. Заповіт до підписання прочитаний вголос заповідачем [PERSON] і власноручно підписаний нею у присутності секретаря виконавчого комітету Комиш-Зорянської селищної ради о 15 годині 10 хвилин. 13.04.2017 [PERSON] отримала грошові кошти від ТОВ «Україна» в розмірі 85 000 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером від 13 квітня 2017 року (а.с. 84), платіжною відомістю від того ж числа (а.с. 85), де [PERSON] зазначила отриману суму прописом та розписалася в її отриманні. Допитана в якості свідка позивач [PERSON] пояснила суду, що в квітні 2017 року підписувала договір оренди земельної ділянки на 10 років. Це відбувалося в присутності секретаря ТОВ «Україна» [PERSON] Під час підписання їй було підсунуто інші папери. Вона не бачила, що підписує, оскільки була без окулярів та має поганий зір. При цьому повідомляла працівників ТОВ «Україна», що нічого не бачить. Гроші в розмірі 85 000 грн. отримала через 3 дні в касі після того, як позвонив [PERSON] та запросив для отримання коштів. Про отримання коштів розписалася у відомості. Також їздили в Комиш-Зарю, де знов підписувала якісь папери. У секретаря Комиш-Зорянської селищної ради уклала заповіт. Так сказав [PERSON] Суть документів, що були підписані, не розуміла. Вперше дізналася про те, що передала земельну ділянку на 100 років після отримання витягу з державного земельного кадастру у грудні 2017 року. Частину отриманих коштів витратила на лікування себе та сина. На залишок коштів купила синові машину. На підтвердження проблем із зором [PERSON] надала суду виписку №786 з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (а.с. 34), відповідно до якої має діагноз: факосклероз обох очей, престіопія, гіпертонічна ангіопатія судин сітчатки, часткова атрофія зорового нерву. Пацієнтка користується окулярами для читання (зблизу) з 2011 року. Потребує підбору окулярів. Підібрані окуляри для читання (зблизу) + 3,0 Д. Також [PERSON] пояснила, що вважала грошові кошти в розмірі 85 000 грн., які отримала від ТОВ «Україна», орендною платою, яка була виплачена наперед за 10 років оренди. Допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив суду, що його матір [PERSON] та він хотіли укласти договір оренди земельної ділянки на 10 років з виплатою орендної плати одразу. Заступник керівника ТОВ «Україна» [PERSON] забрав Державний акт на земельну ділянку і не повернув його. Про заповіт йому стало відомо пізніше. З текстом договору емфітевзису ознайомився пізніше, лише коли була надана його копія представникові позивача. [PERSON] пояснював, що мати не буде отримувати орендну плату 10 років. 85 тисяч гривень були потрібні на лікування спини. На залишок було куплено автомобіль. Під час укладання договору були плани придбання автомобілю. Допитаний в якості свідка представник ТОВ «Україна» [PERSON] пояснив суду, що в лютому 2017 року [PERSON] запропонувала «продати» свою земельну ділянку. Деякий час вона шантажувала керівництво ТОВ «Україна» тим, що по закінченню дії договору оренди землі не буде продовжувати дію договору оренди, надасть земельну ділянку іншій особі. Їй терміново потрібні були кошти 85 000 грн., оскільки вона хотіла купити синові автомобіль. З боку ТОВ «Україна» їй було роз'яснено, що такий крок є невигідним для неї, краще щорічно отримувати орендну плату за земельну ділянку. Орендна плата щорічно зростає. Продати земельну ділянку неможливо. Проте можливо укласти договір емфітевзису, як те передбачено законодавством. Та якщо буде укладено договір емфітевзису, то земельна ділянка перейде у користування на дуже тривалий термін. [PERSON] отримує суму коштів одноразово, та більше нічого за земельну ділянку не отримує. [PERSON] казала, що все розуміє, проте заради сина готова на все. Укладання договору емфітевзису в короткостроковій перспективі є невигідним для ТОВ з точки зору відволікання обігових коштів. Проте [PERSON] наполягала на своєму. І ТОВ «Україна» було вимушено погодитись на укладання договору емфітевзису. При цьому позивачу було завчасно надано проект договору емфітевзису. Перед підписанням договору його було зачитано позивачу та нею самою. Ніхто її не підганяв. Вона зрозуміла всі умови та підписала договір. З метою підстрахуватися, був укладений заповіт. Зміст заповіту був [PERSON] зрозумілий. Під час укладання договору були присутні працівники ТОВ «Україна». Зараз позивач намагається укласти договір з іншим орендарем. Проте внаслідок укладання договору емфітевзису це неможливо. Зміст договору також роз'яснювалося й синові позивача [PERSON]. Допитаний в якості свідка представник ТОВ «Україна» [PERSON] також пояснив суду, що договір емфітевзису був укладений саме за ініціативою [PERSON], якій потрібні були грошові кошти для придбання автомобілю для сина. При укладанні договору [PERSON] розуміла зміст договору повністю. Їй було роз'яснено його зміст. Тому будь-яке неправильне сприйняття змісту договору та помилка з боку [PERSON] не могли мати місце. Допитана в судовому засіданні в якості свідка секретар ТОВ «Україна» [PERSON] пояснила суду, що з грудня 2016 по березень 2017 [PERSON] намагалася зустрітися з директором ТОВ «Україна». Після того, як їй було роз'яснено, що земельними питаннями займається [PERSON], вона приходила саме до [PERSON] Приходила до ТОВ «Україна» не менше 5 разів. В приймальні товариства відбулася розмова, де [PERSON] говорила [PERSON], що хоче продати земельну ділянку. В свою чергу [PERSON] відмовляв [PERSON], роз'яснював їй, що укладання договору іншого, ніж договір оренди невигідний для неї. Договори із земельних питань укладаються в кабінеті земельного відділу, в іншій кімнаті. Договір із [PERSON] в приймальні не укладався, свідком укладання будь-якого договору з [PERSON] [PERSON] не була. Тому саме про обставини укладання договору їй нічого невідомо. Під час вирішення справи суд виходить з наступних положень законодавства. Відповідно до п. 3) ч. 1 ст. 395 ЦК України одним з видів речових прав є право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис). За ч. 1 ст. 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (далі - землекористувач). Згідно ч. 1 ст. 102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) і право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) виникають на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб, відповідно до Цивільного кодексу України. Тобто укладання договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) прямо передбачене діючим законодавством, зокрема Земельним кодексом України та Цивільним кодексом України. Ст. 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Ч. 1 ст. 229 ЦК України зазначає, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9 роз'яснив, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів. Наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення. Надаючи оцінку дослідженим доказам, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. За ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч наведеному позивач не довела наявність обставин, які вказують на помилку щодо природи укладеного правочину, прав та обов'язків сторін. Твердження позивача та свідка [PERSON] спростовуються свідченнями представників ТОВ «Україна» та [PERSON] Зокрема про обставини укладання договору емфітевзису, про необізнаність позивачем про умови укладеного правочину. Такі обставини, як те, що -[PERSON] бажала укласти такий правочин, внаслідок якого вона б отримала 85 000 грн. для термінової купівлі автомобілю; -між [PERSON] та ТОВ «Україна» укладено угоду про розірвання договору оренди від 06.04.2017 за можливості укласти угоди про продовження договору оренди в разі наявності волевиявлення сторін на продовження договору оренди на погоджений строк; -між [PERSON] та ТОВ «Україна» укладено декілька документів: угоду про розірвання договору оренди від 06.04.2017, договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 07.04.2017, акт прийому-передачі земельної ділянки, підписано документи для здійснення реєстрації речових прав ТОВ «Україна» на земельну ділянку у державного реєстратора; -[PERSON] 12.04.2017 було укладено заповіт, відповідно до якого вона заповідала земельну ділянку [PERSON] та [PERSON] Заповіт посвідчено та оформлено відповідно до вимог законодавства, в присутності [PERSON], текст заповіту їй прочитаний та роз'яснений, на думку суду, виключають факт нерозуміння природи правочину, прав та обов'язків сторін, зокрема строку передачі земельної ділянки, отримання винагороди у розмірі 85 000 грн. за весь період користування земельною ділянкою, неотримання в подальшому орендної плати за користування земельною ділянкою ТОВ «Україна». Суд критично ставиться до твердження позивача про неможливість прочитати текст договору внаслідок поганого зору. Надана позивачем виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 15 травня 2018 року (а.с. 34) дійсно свідчить про проблеми із зором [PERSON] Проте у виписці зазначено, що їй підібрано окуляри для читання (зблизу), що не виключає можливості прочитати текст договору на певній відстані. Також зазначена виписка не містить інформації про стан зору позивача саме під час підписання договору, який оспорюється позивачем. Позивач хоча і є пенсіонеркою, має сезонний підробіток, про що зазначила в судовому засіданні, тобто не потребує догляду та сторонньої допомоги. Вік позивача також не свідчить про неможливість об'єктивно сприймати реальність та потребу у догляді та сторонній допомозі. Твердження позивача про те, що ТОВ «Україна» тривалий час не надавало їй екземпляр договору емфітевзису, копію договору було отримано нею лише за зверненням її представника, надане на підтвердження цього листування не містять інформацію щодо предмета доказування, а саме - про наявність помилки щодо природи правочину, що був укладений 07 квітня 2017 року, прав та обов'язків сторін. Враховуючи досліджені письмові докази, показання свідків, які були надані у судовому засіданні, суд вважає, що позивачем не доведено неправильного сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення під час укладання договору емфітевзису замість договору оренди земельної ділянки. Таким чином, розглянувши у межах заявлених позовних вимог з урахуванням обраного позивачем способу захисту права дану справу, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed