Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

07.11.2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 4000,00грн. щомісячно починаючи від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття, з індексацією стягуваних сум відповідно до закону. Позовні вимоги вмотивовані тим, що з 18.08.2012 року сторони перебувають в шлюбі. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON] (до зміни імені [PERSON]), [INFO]. Одруження виявилось не вдалим, сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не підтримують подружніх відносин та не мають спільного бюджету. Дитина перебуває на утриманні позивача та проживає з нею. Відповідач працює в ПрАТ «Міжнародний медіа центр - СТБ», позивачу не відомо, яку заробітну плату отримує відповідач на час звернення з позовом. Однак позивач часто подорожує, що дає позивачу підстави стверджувати, що відповідач має значний дохід, або його частину отримує в натурі. Враховуючи що дитина потребує значних коштів для забезпечення максимально комфортних умов життєдіяльності, відсутність у позивача достатніх коштів для її забезпечення, позивач просить суд стягнути аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 4000,00грн. на місяць, від дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання неодноразово не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення чи розгляд справи за його відсутності суду не надав. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін по справі та постановити заочне рішення. Відповідно ч. 2 ст. 197 ЦПК, суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За змістом ст. 18 Конвенції «Про захист прав дитини», суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 27 Конвенції «Про захист прав дитини», батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 18.08.2012р. (а.с.5). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 6, 7). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з вимогами ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій або натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 ст.183 СК України). Також Пленум Верховного Суду України Постановою № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» в підпункті 4 пункту 17 зазначив, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Згідно позовної заяви, позивач просить стягнути аліменти у твердій грошовій сумі, посилаючись на те, що відповідач часто подорожує за кордон, що на думку позивача є підтвердженням значного доходу відповідача або отримання ним частини доходу в натурі. Статтею 184 СК України визначено: якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Доказів того, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, частку доходу отримує в натурі, суду не надано, натомість позивачем зазначено про офіційне працевлаштування відповідача, долучено довідку про його доходи за минулий час (а.с.8), що виключає обставини, передбачені ст. 184 СК України, та унеможливлює стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Нерегулярним доходом може вважатися заробіток, який є нерегулярним як за періодами так і за розміром, проте відповідач має постійну роботу. Що стосується доводів позовної заяви про численні закордонні подорожі відповідача, що на думку позивача є підставою для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, то суд відзначає, що долучена до позовної заяви копія закордонного паспорту відповідача містить відбитки печаток про перетин кордону за період 2011-2014 років, що не може бути підтвердженням закордонних подорожей чи відряджень відповідача у 2016 році - на час звернення з даним позовом до суду. За таких обставин, з урахуванням положень ст. 182 СК України та викладених вище фактичних обставин, враховуючи як матеріальне становище позивача, яка утримує та проживає з дитиною, так і матеріальне становище відповідача, який має стабільний, регулярний дохід, стягнень за виконавчими документами з відповідача не проводиться, інших осіб на утриманні не має, суд вважає, що розмір аліментів, який буде стягуватись на утримання доньки сторін повинен бути встановлений у розмірі ? частини від заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд виходить із засад розумності та справедливості, враховує можливість відповідача надавати допомогу в зазначеному розмірі, якої буде достатньо, з урахуванням утримання доньки з боку позивача, для належного утримання та розвитку дитини сторін. Що стосується вимоги позову про індексацію сум аліментів, що стягуються, то відповідно до ч.2 ст.184 СК України, індексації підлягає лише розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі. Таким чином вимоги позову підлягають частковому задоволенню. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в розмірі 551,20 гривень. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial