Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

09 листопада 2015 року позивач [PERSON], в особі представника [PERSON], що діє на підставі довіреності, звернувся до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області із позовом до [PERSON], [PERSON] про припинення права власності на частку у спільному майні. В обгрунтування позову, з урахуванням уточнень зазначив, що йому на праві власності належить по 1/4 частини квартири [ADDRESS] в Маріуполі (надалі спірна квартира). Крім того, співвласниками даної квартири були [PERSON], його батько, [PERSON], його бабуся, а також його мати [PERSON], нині [PERSON], в розмірі по 1/4 частини квартири у кожного. 11.02.2008 року [PERSON] помер. Після смерті [PERSON], його частку у спірній квартирі у рівних розмірах успадкували [PERSON], [PERSON], а також [PERSON], [PERSON] Таким чином, частки в праві власності у спірній квартири розподілилися наступним чином: [PERSON] 5/16 частки; [PERSON] (нині [PERSON]Г.) 1/4 частки; [PERSON] та [PERSON] по 1/16 частки у кожної. 17.04.2015 року [PERSON] також померла. Спадкоємцями за законом після її смерті за правом представлення є [PERSON], її онук та [PERSON], її онука, які успадкували частку їх батька [PERSON] у спірній квартирі в рівних розмірах, тобто по 5/32 частки, який помер раніше своєї матері [PERSON] Таким чином, частки в праві власності у спірній квартири розподілилися наступним чином: [PERSON] 15/32 частки; [PERSON] (нині [PERSON]Г.) 1/4 частки; [PERSON] 1/16 частки, [PERSON] 7/32 частки. Тобто відповідачам всього належить 9/32 частки у праві власності спірної квартири. Вказував, що спірна квартира складається з: житлових кімнат площею 10,8 кв.м. та 17,2 кв.м.; коридору, площею 8,8 кв.м.; кухні, площею 7,8 кв.м.; ванної, площею 2,1 кв.м.; туалету, площею 1,1 кв.м.; комори, площею 1,7 кв.м., а всього 49,5 кв.м., з яких 28,0 є житловою площею. Відповідачі спірною квартирою не користуються і ніколи в ній не проживали, їх частка є незначною і виділити їм в натурі кімнату, яка за площею відповідала б 9/32 частини квартири в розмірі 7,87 кв.м. житлової площі неможливо. Крім цього відповідачі мають своє житло, в якому проживають в даний час. Вважав, що виходячи з вимог закону на належну відповідачам 9/32 частини спірної квартири приходиться 7,87 кв.м. житлової площі. Проте, спірна квартира не має кімнати саме з такою житловою площею. Найменша житлова кімната має площу 10,8 кв.м., що на 2,93 кв.м. більше ніж 9/32 частини. Відступ від ідеальної частини в квартирі в розмірі 2,93 кв.м є значним. Крім цього зазначав, що він та його мат є дорослими людьми, яким потрібні окремі кімнати, тому проживати разом в одній квартирі з відповідачами неможливо, а виділення відповідачам ізольованої кімнати без істотного порушення їх прав також неможливо. Посилаючись, зокрема на ст.ст.358, 365 ЦК України, просив суд: припинити право спільної часткової власності [PERSON] на 2/32 частини квартири [ADDRESS] у Маріуполі; припинити право спільної часткової власності [PERSON] на 7/32 частини квартири [ADDRESS] в Маріуполі; визнати за [PERSON] право власності на 9/32 частини квартири [ADDRESS] в Маріуполі; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок компенсації вартості 2/32 частини квартири [ADDRESS] в Маріуполі в сумі 11136,43 грн., які будуть внесені на депозитний рахунок суду; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок компенсації вартості 7/32 частини квартири [ADDRESS] в Маріуполі в сумі 38977,53 грн., які будуть внесені на депозитний рахунок суду. В судове засідання, позивач [PERSON] та його представник [PERSON], що діє на підставі довіреності, не зявилися. Представник позивача [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності, але за участю її представника [PERSON] Представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON], що діє на підставі довіреності у порядку передоручення, в судове засідання також не зявилася. Подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримувала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у призначений час в судове засідання не з'явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча про місце і час судового розгляду справи повідомлялися через оголошення у пресі та шляхом розміщення відповідної інформації на офіційному сайті суду. Заяви про розгляд справи за їх відсутності до початку судового засідання до суду також не надходили. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищенаведене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло за №17701 від 09.03.1994 року власниками квартири №116 у будинку №77 на праві спільної сумісної власності були [PERSON], [PERSON], [PERSON] (нині [PERSON]) [PERSON] та [PERSON]. Розмір частки кожного співвласника у праві власності становив по 1/4 частки /а.с.16, 17/. 11 лютого 2008 року [PERSON] помер. В результаті чого, його частку у праві власності на спірну квартиру по 1/16 частці успадкували: мати - [PERSON]; син - [PERSON]; дружина - [PERSON]; донька - [PERSON] /а.с.5-9, 11-13, 59 -63/. Таким чином, після смерті [PERSON] розмір часток у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру розподілився наступним чином: [PERSON] 5/16 частки; [PERSON] (нині [PERSON]) О.Г. 1/4 частки; [PERSON] 5/16 частки; [PERSON] 1/16 частки; [PERSON] 1/16 частки. 17 квітня 2015 року [PERSON] також померла. В результаті чого, її частку у праві власності на спірну квартиру по 1/2 частці від спадщини або по 5/32 частки успадкували: онук - [PERSON] та онука - [PERSON] /а.с.14, 15/. Частина 4 ст.1268 ЦК України передбачає, що малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Станом на 17.04.2015 року [PERSON] виповнилося 17 років. Доказів того, що [PERSON] відмовилася від спадщини після смерті [PERSON] суду не надано. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, суд приходить до висновку, що після смерті [PERSON] розмір часток у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру розподілився наступним чином: [PERSON] (нині [PERSON]) О.Г. 1/4 або 8/32 частки; [PERSON] 15/32 (1/4 + 1/16 + 5/32) частки; [PERSON] 1/16 або 2/32 частки; [PERSON] 7/32 (1/16 + 5/32) частки. Відповідно до ст.365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до звіту про незалежну оцінку майна, ринкова вартість спірної квартири станом на 16.09.2015 року складала 178183,00 грн., а вартість частки [PERSON] у розмірі 5/16 частки складала 55682,00 грн. /а.с.23/. Таким чином, вартість частки [PERSON] у спірній квартири становить 11136,44 грн. або 6,25% (1/16) від загальної вартості спірної квартири, вартість частки [PERSON] у спірній квартири становить 38977,53 грн. або 21,875% (7/32) від загальної вартості спірної квартири. 14 грудня 2015 року на депозитний рахунок суду від мені позивача були внесені грошові кошти в сумі 50114,00 грн. Таким чином, оскільки спірна квартира є неподільною та виділити частки [PERSON] та [PERSON] окремо в натурі є неможливими, спільне користування цією квартирою в силу окремості родин та їх статевого складу є неможливим, беручи до уваги, що частки [PERSON] та [PERSON] є незначними у порівняні з часткою [PERSON] і відсутні докази того, що припинення їх права власності на ці частки завдасть істотну шкоди їх інтересам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обгрунтованим та підлягають задоволенню. Вказаний висновок суду узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України у справах №6-81цс11, №6-37цс13, №6-68цс14. На підставі викладеного,

Outcome: partial