Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

09.11.2016 року позивачка звернулась до суду з позовом про визначення їй частки в праві власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Ольшанців, 45 в розмірі 38/100 частини земельної ділянки. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 38/100 часток житлового будинку № 45 по вул. Ольшанців в м. Миколаєві. Крім того, зазначила, що відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 631857 земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок, належить на праві спільної сумісної власності без визначення часток [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. 13.02.2013 року чоловік позивачки [PERSON] - помер. Відтак, у неї виникла необхідність оформити спадщину після смерті чоловіка, проте без визначення частки, що належала покійному [PERSON] - позивачка позбавлена такої можливості. Представник позивачки надав заяву про розгляд справи у його відсутніть, позовні вимоги підтримав. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про місце, дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з положеннями ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями ст.ст. 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на підставі рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 17.06.2008 р. у справі № 2-1598/2008, яке набрало законної сили 28.06.2008 р., та зареєстровано в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації 25.09.2008 р. за номером запису 15 в реєстровій книзі № 1 належить 38/100 часток житлового будинку № 45 по вул. Ольшанців в місті Миколаєві. Судом також встановлено, що відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 631857 земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок № 45 по вул. Ольшанців в м. Миколаєві, кадастровий № 4810136600:05:081:0008, належить на праві спільної сумісної власності без визначення часток [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON].. [PERSON] помер 13.02.2013 року, про що Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис № 141. Даний факт підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ФП № 177994 від 19.02.2013 р. Судом також встановлено, що [PERSON] був чоловіком [PERSON], що підтверджується письмовими матеріалами справи (а.с.6). У відповідності до ст. 370 Цивільного кодексу України співвласники мають право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішення суду. Відповідно ч.2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Враховуючи вищенаведене та в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України, суд вважає, що слід визначити ідеальні частки співвласників. У відповідності до ст. 89 ЗК України, земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Крім того, згідно п.22 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 16.04.2004 року Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ, якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Таким чином, враховуючи те, що частка померлого в праві власності на будинок становила 38/100 частин, то при визначенні частки в праві власності на земельну ділянку слід відступити від засад рівності часток і визначити його частку в праві власності на земельну ділянку в розмірі 38/100 частин. Відтак частка позивачки в праві власності на житловий будинок складає 38/100 частин, та 38/100 частин в праві власності на земельну ділянку. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved