Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

08.07.2020 року позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що 26.07.2017 між нею та [PERSON] було укладено договір позики, згідно з умовами якого відповідач отримав позику на суму 1000 євро, що на той час становило 30221,60 грн (офіційний курс одного євро - 30,2216 грн). 05.08.2017 відповідач додатково взяв у неї позику на суму 1500 євро, що на той час становило 46050,75 грн (офіційний курс одного євро - 30,7005 грн). 12.08.2017 відповідач знову додатково взяв у позивача позику на суму 300 євро, що на той час становило 9042,66 грн (офіційний курс одного євро - 30,1422 грн). Загальна сума за договором позики становить - 85513,01 грн. Про отримання коштів відповідач склав розписки від 26.07.2017, 05.08.2017, 12.08.2017. Позичені кошти відповідач мав повернути до 01.11.2017 року. Її неодноразові вимоги щодо повернення позики відповідач ігнорує та обмежується пустими обіцянками. Внаслідок порушення зобов`язання за договором позики у відповідача виникла заборгованість в сумі 92386,85 грн, що складається із: основної заборгованості в сумі 85513,01 грн та трьох відсотків річних від простроченої суми - 6873,84 грн. Просить стягнути з [PERSON] на її користь 92386 грн 85 коп. боргу, а також 951,90 грн судового збору та 3000 грн витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвокатського бюро. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Крім того, позивач визнала, що [PERSON] повернув їй 200 євро, але вона рахувала, що це за погашення боргу перед її матір`ю, в якої відповідач також брав в борг 300 євро. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Пояснив, що він повертав частково борг позивачу невеликими сумами, про що надав розписки, а також виконував будівельні роботи у домоволодінні позивача, в рахунок відпрацювання боргу. Визнав, що на даний час має борг перед позивачем в сумі 40000 грн. В решті вимог позивача заперечував. Заслухавши пояснення сторін та представника позивача, показання свідка [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За змістом статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Згідно з розписками від 26.07.2017, 05.08.2017, 12.08.2017 [PERSON] взяв у [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 1000 євро, що на той час становило 30221,60 грн (офіційний курс одного євро станом на 26.07.2017 - 30,2216 грн), 1500 євро, що на той час становило 46050,75 грн (офіційний курс одного євро станом на 05.08.2017 - 30,7005 грн), та 300 євро, що на той час становило 9042,66 грн (офіційний курс одного євро станом на 12.08.2017 - 30,1422 грн), що разом становить 85315,01 грн, а не 85513,01 грн як помилково зазначено позивачем у позовній заяві, та зобов`язався їх повернути на вимогу позичальника до 01.11.2017 року (а.с. 39-40). Наявність позикових відносин між сторонами підтверджується наявними у позивача оригіналами вказаних розписок, які підтверджують як факт отримання боржником коштів за договором позики, так і зобов`язання повернути ці кошти. Відповідач визнав факт власноручного підписання даних розписок, проставлення його печаток та отримання від [PERSON] коштів на загальну суму 2800 євро. Разом з тим, позивач у судовому засіданні визнала факт повернення їй відповідачем боргу в розмірі 200 євро, що підтверджується розписками її сестри [PERSON] , наявними у відповідача (а.с.41-43). Вищезазначені обставини визнаються учасниками справи, а тому на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню, оскільки суд не має сумніву щодо їх достовірності. Твердження позивача про те, що повернуті відповідачем 200 євро вона відносить в рахунок боргу відповідача перед її матір`ю в сумі 300 євро, суд до уваги не приймає, оскільки дані правовідносини не є предметом розгляду в цій справі та будь-яких доказів наявності позикових відносин між її матір`ю та відповідачем суду не подано, а відтак дану суму суд відносить до погашення [PERSON] боргових зобов`язань перед [PERSON] , позаяк вона не заперечувала факту одержання даних коштів. Отже, судом встановлено, що відповідач не повернув позивачу передані в позику грошові кошти в сумі 2600 євро, з них: 800 євро за розпискою від 26.07.2017 року (оскільки саме з цієї суми судом відраховано повернутих відповідачем 200 євро), що за курсом НБУ - 30,2216 грн становить 24177,28 грн, 1500 євро за розпискою від 05.08.2017 року, що за курсом НБУ - 30,7005 грн становить 46050,75 грн та 300 євро за розпискою від 12.08.2017 року, що за курсом НБУ- 30,1422 грн, становить 9042,66 грн, всього 79270,69 грн. Що стосується вимоги позивача про стягнення 3% річних, суд зазначає наступне. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд погоджується з вимогою позивача про стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми боргу, проте, дана вимога підлягає до задоволення частково. Як встановлено в судовому засіданні, сума боргу відповідача перед позивачем на час розгляду справи становить 79270,69 грн, 3% річних від даної суми складає 6378,58 грн, які обчислюються з наступного: (79270,69*979*3)/100/365 = 6378,58 грн, де 79270,69 грн - сума боргу, 979 - кількість днів простроченого зобов`язання за період 01.11.2017 по 06.07.2020. Таким чином, суд вважає підставною вимогу позивача про стягнення з [PERSON] основної суми боргу за договором позики - 79270,69 грн, а також три проценти річних від простроченої суми, що нараховані відповідно до ст. 625 ЦК України, в розмірі 6378,58 грн, всього на суму 85649,27 грн, в решті позову необхідно відмовити. У зв`язку з тим, що суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення боргу та 3% річних частково, на підставі п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 856,49 грн пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (а.с.3). Що стосується витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд зазначає наступне. Згідно із ч.1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги підлягає доказуванню в суді. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження або інший розрахунковий документ). При цьому, матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об`ємів робіт, їх кількості та видів. Окрім того, витрати на правничу допомогу відшкодовуються лише в тому випадку, якщо така допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату, та їх сплата підтверджується відповідними фінансово-розрахунковими документами. Позивачем надано суду договір про надання правової допомоги № 13 від 06.07.2020 року, укладений із адвокатським бюро «Хільчука Романа Васильовича» в особі керуючого бюро - адвоката Хільчука Р.В. (а.с. 12, 13), розрахунок гонорару до даного договору, з якого вбачається види юридичних послуг, наданих позивачу та їх вартість, а саме: попередня консультація - 200 грн, вивчення та правовий аналіз правочину - 500 грн, підготовка позову -1500 грн, представництво інтересів в суді - 800 грн, всього 3000 грн (а.с. 14), сплата вказаних коштів позивачем [PERSON] підтверджується квитанцією № 147 від 06.07.2020 року на суму 3000 грн (а.с. 15). Відповідно до ч.5, ч.6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті щодо співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідач заперечував щодо стягнення з нього витрат на правничу допомогу, однак не довів неспівмірності розміру заявлених позивачем витрат на правничу допомогу. Враховуючи характер інституту судових витрат, оплата послуг адвоката безпосередньо пов`язана з розглядом справи, а тому до уваги судом береться складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання ним відповідних робіт щодо правової консультації, підготовки позову та представництва інтересів позивача безпосередньо адвокатом Хільчуком Р.В. у двох судових засіданнях. Суд вважає розмір вказаних позивачем витрат на правничу допомогу, що підтверджені документально, співмірним із виконаними адвокатом роботами, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню повністю і з нього необхідно стягнути такі витрати в сумі 3000 грн.

Outcome: partial