Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

08 квітня 2016 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що згідно укладеного договору між позивачем та відповідачем №б/н від 05.06.2013 року, відповідач отримав кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Своїм підписом у заяві про надання банківських послуг відповідач підтвердив, що ознайомився з Умовами і Правилами надання банківських послуг та тарифами ПриватБанку. Однак відповідач свої зобовязання за договором належним чином не виконував, у звязку з чим допустив заборгованість на загальну суму 21845,40 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту 2997,90 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом 14581,05 грн.; заборгованість за пенею та комісією 2750 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - фіксована частина; 1016,45 грн. процентна складова. Тому позивач просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Однак, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. На задоволенні позову наполягає та згоден на заочний розгляд справи /а.с.38/. Тому справа розглянута у відсутність представника позивача. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що він звертався до ПАТ КБ «Приватбанк» для отримання кредитної картки, підписав заяву і працівники банку йому сказали, що на погодження видачі йому кредиту потрібен деякий час, тому йому слід підійти пізніше. Коли він знову прийшов, йому повідомили, що головний офіс банку не погодив видачу йому кредиту, тому він картку не отримав. В подальшому відповідач змінив свої пояснення та повідомив, що він звертався до банку для отримання кредитки не для себе, а на прохання сторонньої особи та отримав картку, але коли він прийшов додому, то передумав брати на себе кредит і знову пішов до банку, щоб повернути кредитку. Разом з ним пішла і та особа, на прохання якої він отримав кредит, і у відділенні банку викрала у нього кредитну картку. Він будь-яких коштів з картки не знімав, тому і не повинен їх повертати. З цього приводу він звертався до прокуратури, але будь-якого підтвердження зазначеного у нього немає. Банк про викрадення у нього картки він не повідомляв. Крім того, в судовому засіданні відповідач просив оголосити перерву та надати йому час для отримання доказів його звернення до правоохоронних органів з приводу викрадення картки для подальшого долучення їх до матеріалів справи. Його клопотання судом було задоволено, однак в подальшому відповідач в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином /а.с.82/, і будь-яких доказів, для отримання яких судом була оголошена перерва, до матеріалів справи не долучав. Тому суд вважає причини неявки відповідача неповажними і тому справа розглянута у його відсутність, що відповідає положенням ст.169 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Між сторонами було укладено договір № б/н від 05.06.2013 року, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що відповідає вимогам ст.1054 ЦК України /а.с.5, 54/. Даний договір складається з заяви позичальника, яка підписана відповідачем, та Умов та правил надання банківських послуг. Підписавши зазначену заяву про надання банківських послуг, відповідач підтвердив, що ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Приватбанку. Відповідно до п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, після отримання Банком від Клієнта необхідних документів, а також Заяви, Банком проведено перевірку наданих документів та прийнято рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту у сумі 1000 грн. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшено до 3000 грн. /а.с.53-54/. Факт отримання кредитної картки саме відповідачем підтверджується поясненнями відповідача, наданими в судовому засіданні та витягом з бази даних Приватбанку /а.с.61-62/, на якому міститься фото відповідача з карткою в руці. Особа відповідача встановлена на підставі паспорта громадянина України серія КЕ 941957, який виданий 03 березня 1998 року Красноокнянським РВ ГУМВС. Такі ж відомості про серію і номер паспорта відповідача містяться і в заяві позичальника /а.с.5/. Як вбачається з копії паспорта, яка долучена до матеріалів справи, паспорт з вищезазначеними серією і номером дійсно видавався саме відповідачу /а.с.32/. Відповідно до п.п.2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, процентах за його користування, по перевитратах кредитного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У випадку невиконання зобов'язань за договором, на вимогу кредитора виконати зобов'язання по поверненню кредиту /в тому числі простроченого кредиту і Овердрафту/, сплатити винагороду банку /а.с.26/. П.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що при порушенні Клієнтом строків платежів по будь-якому грошовому зобов'язанню, передбаченому цим договором більш ніж на 30 днів, Клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. плюс 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з врахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій /а.с.27/. З наданого позивачем розрахунку заборгованості видно, що станом на 29.02.2013 року заборгованість по кредитному договору склала 21845,40 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту 2997,90 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом 14581,05 грн.; заборгованість за комісією 2750 грн., штраф 1516,45 грн. /а.с.4/. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно п.п.2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, ст.ст.526, 1049, 1050, 1054 ЦК України позичальник зобовязаний належним чином виконувати взяті зобовязання, повернути кредит та сплатити проценти, в строки та в порядку, що встановлені договором. При цьому, відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не приступив до виконання зобовязання, або не виконав його в строк, передбачений договором. Так як відповідач не виконав зобовязання в строк, передбачений кредитним договором, то позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір. Посилання відповідача на те, що кредитну картку у нього викрали і він з неї кошти не знімав, і при цьому звертався до правоохоронних органів з приводу її викрадення, не можуть бути прийняті судом до уваги, так як в порушення ст.60 ЦПК України, будь-яких доказів на підтвердження зазначеного відповідач не надав. При вивченні виписки з особового рахунку відповідача /а.с.67-68/, судом було встановлено, що операції з карткою протягом червня-серпня 2013 року проводилися на території с.м.т. [PERSON] Одеської області і у разі звернення відповідача до правоохоронних органів особа, яка нібито викрала або іншим незаконним способом заволоділа карткою, могла б бути викрита правоохоронними органами. Крім того, з метою блокування викраденої картки, представника банку про зазначені обставини відповідач не повідомляв, тоді як відповідно до п.1.1.2.11. Умов та правил банківських послуг, про факт втрати картки позичальник зобовязаний інформувати банк та правоохоронні органи.

Outcome: approved