Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

09 квітня 2015 року позивач звернулася з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач, посилалася на те, що вони перебували у шлюбі. Від шлюбу у сторін є син [PERSON], [INFO]. До досягнення сином повноліття відповідач сплачував на його утримання аліменти. Позивач зазначає, що їхній син є студентом денної форми навчання факультету матеріалознавства і обробки металів Державного вищого навчального закладу «Національна металургійна академія України». Позивач вважає, що відповідач має змогу сплачувати аліменти на утримання сина, тому прохає стягнути з нього аліменти в розмірі ? частини всіх видів доходу, але не менше тридцяти відсотків прожиткового мінімуму щомісяця на час навчання до досягнення ним двадцяти трирічного віку. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Крім того зазначила, що вона звернулася до суду 09.04.2015 року, на той час їхній син навчався, закінчив навчання 25.04.2016 року, досяг двадцяти трьох річного віку 13.08.2016 року. Вважає, що необхідно стягнути аліменти з відповідача на утримання сина з моменту її звернення до суду до досягнення сином двадцяти трьох річного віку. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні заперечили проти позову, зазначивши, що на даний час сину відповідача вже виповнилося двадцять три роки, він припинив навчання, у звязку із чим втратив право на отримання аліментів. Крім того зазначили, що відповідач надав позивачеві в користування свою земельну ділянку та була домовленість між сторонами про те, що прибуток від використання земельної ділянки буде направлений на утримання їхнього сина. У 2015 році позивач повернула відповідачеві його земельну ділянку. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO], на його утримання із відповідача здійснювалося стягнення аліментів на підставі рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 1998 року. Відповідно до ст. 180 СК батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. Згідно ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. У відповідності до п. 20 Постанови, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. [PERSON] з наказів виданих «Національною металургійною академією України» вбачається, що [PERSON] навчався у вказаному навчальному закладі в період з 06.08.2013 року до 25 квітня 2016 року. Оскільки [PERSON] - 25 квітня 2016 року відрахований з навчального закладу, що було його обовязковою умовою щодо права на утримання, у звязку із чим обовязок сплати батьками аліментів на його утримання вважається припиненим. Заперечення відповідача та представника відповідача, що на час розгляду справи [PERSON] припинив навчання та досяг двадцяти три річного віку, у звязку із чим відсутні підстави на стягнення аліментів з дня подання позовної заяви є необґрунтованими, оскільки у відповідності до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Батьки мають право з дозволу органу опіки та піклування укласти між собою договір про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо), який підлягає нотаріальному посвідченню й державній реєстрації (ст. 190 СК). Укладення такого договору не звільняє того з батьків, хто проживає окремо від дитини, від обов'язку брати участь у додаткових витратах на неї, викликаних особливими обставинами (ст. 185 СК), про що зазначено в п. 19 Постанови. З акту від 10.05.2017 року наданого відповідачем в судовому засіданні вбачається, що він не відповідає вимогам статті 190 СК України, тому не може вважатися договором про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно. Зазначений акт не приймається судом, як доказ припинення права на аліменти для повнолітнього сина, у розумінні ст. 57 ЦПК України. Частиною 1 статті 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу). Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя і матеріальне становище сторін, інші обставини, які мають суттєве значення. Також суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, виходячи з пояснень наданих в судовому засіданні. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина в судовому порядку в розмірі ? частини заробітку (доходу) відповідача з дня звернення позивача до суду до припинення їхнім сином навчання, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, починаючи з моменту звернення позивача до суду, оскільки відповідач є батьком, зобов'язаний матеріально утримувати сина та може надавати таку допомогу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави. Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення суду підлягає обовязковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Згідно зі ст.ст. 180, 183, 199 Сімейного Кодексу України та

Outcome: partial