Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

07 грудня 2017 року [PERSON] звернулась до Юрївського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позову позивачка зазначила, що 25 березня 1995 року між нею та відповідачем укладений шлюб, який рішенням Юрївського районного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2017 року розірвано. За час перебування у шлюбі за спільні кошти сторони придбали легковий автомобіль марки ЗАЗ VIDA, державний номерний знак [NUMBER], 2013 року випуску, а також інше рухоме майно загальною вартістю 244\~208,00 тис. грн. В звязку з тим, що позивачка та відповідач не дійшли згоди щодо поділу спільного майна, [PERSON] звернулась до суду та просить поділити майно, що є у спільній власності сторін, виділивши їй в натурі частину рухомого майна на загальну суму 31\~300,00\~грн., а також стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію вартості ? частки автомобіля в розмірі 90\~804,00 грн., залишивши за відповідачем право власності на транспортний засіб в цілому. 02 січня 2018 року ухвалою суду у справі відкрито провадження, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 05 лютого 2018 року на підставі відповідних заяв сторін судом постановлено ухвалу про проведення у справі процедури врегулювання спору за участю судді Маренич\~С.О. та зупинено провадження у справі. У звязку з неможливістю досягти мирного врегулювання спору [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з письмовими заявами про припинення врегулювання спору за участю судді, на підставі яких ухвалою суду від 20 лютого 2018\~року припинено процедуру врегулювання спору за участю судді, провадження у справі поновлено, а справу передано до канцелярії суду для визначення складу суду в порядку, встановленому ст. 33 ЦПК України. 21.02.2018 року відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа розподілена та передана для розгляду судді Гайдар\~І.О. 22.02.2018 року справу призначено до розгляду зі стадії підготовчого провадження. 12.03.2018 року підготовче судове засідання відкладено в звязку з неявкою відповідача. 23.03.2018 року підготовче провадження закрито, вирішено питання про виклик свідків та призначено судовий розгляд цивільної справи. Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити, поділивши спільне сумісне майно подружжя таким чином: 1)Виділити у власність [PERSON] майно загальною вартістю 31\~300,00 грн., а саме: -компютер вартістю 7\~000,00 грн.; -компютерний стіл вартістю 1\~000,00 грн.; -спальний гарнітур вартістю 1\~000,00 грн.; -мякий куточок вартістю 5\~500,00 грн.; -гостьовий стіл, що складається, вартістю 600,00 грн.; -шафу з дзеркалом для ванної кімнати вартістю 1\~000,00 грн.; -раковину з тумбою вартістю 2\~000,00 грн.; -гарнітур для гостьової кімнати вартістю 5\~000,00 грн.; -ковдри у кількості 6 штук вартістю 2\~400,00 грн.; -холодильну камеру фірми Indezit вартістю 3\~000,00 грн.; -гарнітур для передпокою вартістю 1\~800,00 грн. 2)Виділити у власність [PERSON] майно загальною вартістю 31\~300,00 грн., а саме: -кухонний гарнітур вартістю 2\~000,00 грн.; -кухонні стіл та табурети вартістю 500,00 грн.; -кухонну витяжку вартістю 700,00 грн.; -холодильник двокамерний фірми LG вартістю 4 000,00 грн.; -пральну машинку-автомат фірми Samsung вартістю 2 000,00 грн.; -бойлер вартістю 800,00 грн.; -душову кабінку вартістю 7\~000,00 грн.; -телевізор вартістю 7\~000,00 грн.; -ковдри у кількості 4 штук вартістю 1 600,00 грн.; -зварювальний апарат вартістю 800,00 грн.; -бензопилу вартістю 2\~000,00 грн.; -дриль та болгарку електричні вартістю 2\~000,00 грн.; -газову плиту вартістю 900,00 грн. Крім того, [PERSON] просила стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію вартості ? частки автомобіля марки ЗАЗ VIDA, державний номерний знак [NUMBER], 2013 року випуску, в розмірі 90\~804,00 грн., залишивши за відповідачем право власності на транспортний засіб в цілому. Разом з тим позивачка повідомила, що квитанції або чеки про придбання побутової техніки, меблів, предметів домашньої обстановки та вжитку в неї відсутні, в основному купівля майна відбувалась в 2007 та в 2016 роках, а вартість майна нею визначено на власний розсуд. Відповідач проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, оскільки на його думку позивачкою не доведена вартість майна, яке остання просить поділити. При цьому визнав факт спільного придбання вказаного вище майна в період перебування подружжя в шлюбі. Щодо компенсації вартості частки автомобіля, то [PERSON] повідомив, що не має можливості сплатити кошти через перебування в скрутному матеріальному становищі. Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, перевіривши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, зясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва серії І-КИ № 314709, виданого виконкомом Юрївської селищної ради Юрївського району Дніпропетровської області 25 березня 1995 року, між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб (а.с. 9). Рішенням Юрївського районного суду Дніпропетровської області від 05.10.2017 року у справі № 198/529/17 шлюб між сторонами розірвано (а.с. 8). Під час шлюбу в подружжя народились діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.\~6,7). Як виходить зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, 01 серпня 2013 року, тобто перебуваючи у шлюбі з позивачкою, [PERSON] став власником автомобіля марки ЗАЗ VIDA, державний номерний знак [NUMBER], 2013 року випуску, VIN Y6DSF69Y0D0011789, колір бежевий, тип кузову легковий седан-В (а.с. 12). Відповідно до звіту про проведення оцінки вартості автомобіля від 29 листопада 2017 року, виготовленого субєктом оціночної діяльності експертом [PERSON], ринкова вартість транспортного засобу становить 181\~608,00 грн. (а.с. 13-20). За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними (статті 69 та 70 СК України). Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина четверта статті 71 СК України). Відповідач визнає, що все заявлене до поділу майно придбане під час шлюбу за рахунок спільних коштів та в результаті спільної праці подружжя. При цьому суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, тому в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України такі обставини не підлягають доказуванню. Відповідно до змісту позовної заяви та пояснень [PERSON] вона згодна на присудження їй грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль; спірний транспортний засіб вона вважає неподільним, оскільки у разі поділу в натурі автомобіль втратить своє цільове призначення та фактично перетвориться на металобрухт. Так, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених статтею 365 ЦК України. Положення зазначеної норми права передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення іншим співвласником вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Крім того, відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Згідно із частиною пятою статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації також можливе лише за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником. Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов'язань перед іншою. Згідно із запереченнями [PERSON] він не погоджується сплачувати грошову компенсацію замість частки позивачки у праві власності на майно, грошові кошти на депозитний рахунок суду не вносив. Вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної\~сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суд застосовує положення ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли інший із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Так, один з подружжя, [PERSON], предявивши позовні вимоги, фактично погодилась на присудження судом сплати грошової компенсації замість своєї частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль, однак інший з подружжя, [PERSON], відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду не вніс. Отже, враховуючи, що частка [PERSON] в майні є значною (складає половину), [PERSON] не вчинив передбачених ч. 5 ст. 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а автомобіль як неподільна річ не може бути реально поділений між сторонами, суд визначає ідеальні частки подружжя в цьому майні, виходячи з їх рівності, без його реального поділу і залишає транспортний засіб у спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON] Щодо іншого майна, яке просить поділити [PERSON] (побутова техніка, меблі, предмети домашньої обстановки та вжитку), то суд зазначає таке. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. При цьому під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продане в цьому населеному пункті або місцевості. Статтею 12 та частиною 1\~статті 81 ЦПК\~України передбачено обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд повинен, зберігаючи обєктивність і неупередженість, сприяти учасникам судового процесу у реалізації ними передбачених Кодексом прав, роз'яснює учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій. У справах про поділ майна подружжя доказами, що свідчать про кількість та вартість майна, можуть бути акти опису спільного майна, копії рахунків в установах банків, боргові розписки, квитанції, чеки, свідоцтва про право власності, висновки експертиз, тощо. Необхідно зазначити, що судом в ході розгляду справи учасникам справи неодноразово роз'яснювався обов'язок доказування та наслідки невчинення процесуальних дій, що підтверджується записом фіксування судового засідання технічним засобом, але, не зважаючи на це, в ході розгляду справи позивачкою не представлено до суду переконливих доказів, які б підтверджували ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень проти доводів відповідача, зокрема, про дійсну вартість майна. Про витребування доказів за допомогою суду або проведення експертизи, незважаючи на розяснення суду, клопотань не заявлено. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що під час шлюбу все майно було придбано подружжям [PERSON] в результаті спільної праці та за спільні кошти, що не заперечував і відповідач. Між тим, відсутність на час розгляду справи інформації щодо дійсної вартості майна, що перебуває в спільній сумісній власності колишнього подружжя, та недосягнення ними згоди щодо вартості майна позбавляє суд можливості правильно вирішити питання про поділ такого майна, виходячи з вимог справедливості, рівності та забезпечення розумного балансу інтересів сторін. За таких обставин суд доходить висновку про необхідність частково задовольнити позовні вимоги та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку автомобіля без його реального поділу та залишити транспортний засіб у спільній частковій власності позивачки та відповідача, відмовивши в задоволенні позову в іншій частині. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір та інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачкою за подання до суду позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 1 221,04 грн. Будь-яких заяв, клопотань про стягнення з відповідача інших судових витрат позивачкою не заявлено. Враховуючи те, що позов підлягає частковому задоволенню в розмірі 90\~804,00 грн. (вартість ? частки автомобіля), що складає 74,36 % від загальної суми заявлених позивачкою вимог, суд стягує з відповідача на користь [PERSON] судовий збір у сумі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial