Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

09 вересня 2020 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить розірвати шлюб між нею, [PERSON] , та [PERSON] , зареєстрований 30 грудня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 224. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі, зареєстрованому 30 грудня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 224. За час спільного проживання в них народилися діти: син [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] . Причиною звернення до суду є те, що подружнє життя між позивачем та відповідачем не склалося в силу несумісності їх характерів. Як виявилось з часом, в кожного з них різні погляди на сімейне життя, подружні права та обов`язки, участь батьків у вихованні дітей, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Ухвалою судді від 25 вересня 2020 року після виконання вимог, передбачених ч. 6 ст. 187 ЦПК України, було відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 22 жовтня 2020 року. В призначене судове засідання позивач не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином. До суду подала заяву про проведення судового засідання за її відсутності, в якій просила задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. До суду подав заяву про проведення судового засідання за його відсутності, позовні вимоги визнав та просив задовольнити. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, виданого 30 грудня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, копія якого долучена до справи, [PERSON] та [PERSON] 30 грудня 2011 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, про що був здійснений актовий запис № 224. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] . Під час шлюбу в них народилися діти: син [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , батьком яких є відповідач, мати - позивач, що підтверджується свідоцтвами про народження, копії яких долучені до матеріалів справи. Як вбачається із змісту позовної заяви, подружнє життя між сторонами не склалося. Як виявилося з часом, в кожного з них різні погляди на сімейне життя, подружні права та обов`язки, участь батьків у вихованні дітей. Відповідач працює та проживає в м. Києві та один-два рази на місяць приїздить додому і бачиться з дітьми. Вихованням та розвитком дітей, веденням господарства позивач займається самостійно. Діти після розірвання шлюбу залишаються проживати з позивачем. На даний час вона не має намірів звертатися до суду з заявою про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей, оскільки він періодично приймає участь у наданні матеріальної допомоги дітям.Термін на примирення позивач просила не надавати. Як встановлено судом, подружжя своїми правами не користується, свої обов`язки не виконує, взаємовідносини, що склалися між подружжям, не притаманні сім`ї і не відповідають інтересам подружжя та їх дітям. Можливості примирення подружжя та відновлення нормальних сімейних відносин суд не вбачає. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно з ч. 2 ст. 18, п. 3 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача і відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається з позовної заяви, спірних питань по розподілу майна немає. У відповідності до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В позовній заяві позивач просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] . За змістом ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні в порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з наведеного, враховуючи, що відповідач подав заяву про визнання позову до початку розгляду справи по суті, то на користь позивача з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 420 гривень 40 копійок, інша частина судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved