Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

07 лютого 2018 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до ДП «Волиньвугілля» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Свої вимоги обґрунтовує тим, що працював гірничим робітником підземним 3-го розряду у ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля». 31 жовтня 2017 року він був звільнений з підприємства за власним бажанням, у зв'язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства умов колективного чи трудового договору. У день звільнення роботодавець не виплатив заробітну плату належну йому при звільненні в сумі 53969,84 грн. Просить суд стягнути з відповідача в свою користь 53969,84 грн. невиплаченої заробітної плати, та враховуючи, що його середньоденний заробіток становив 419,60 грн. просить суд стягнути також 27693,60 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені з 29 листопада 2017 року по день звернення до суду і судові витрати у справі. 07 березня 2018 року [PERSON] подав до суду письмову заяву, в якій уточнив позовні вимоги. Просив суд стягнути з ДП «Волиньвугілля» в свою користь 31050,40 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 01 листопада 2017 року по 19 лютого 2018 року включно (а.с.25). Представник відповідача ДП «Волиньвугілля» до початку першого судового засідання, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, у визначений судом строк відзиву на позовну заяву не подав. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до вищезазначеної норми процесуального права, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться в день звільнення, або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно копії трудової книжки позивача (а.с.3-5) 31 жовтня 2017 року позивач [PERSON] був звільнений з ДП «Волиньвугілля» на підставі ст.38 КЗпП України (за власним бажанням, у зв'язку з невиконанням власником або уповноваженим органом законодавства, умов колективного чи трудового договору, з виплатою вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку) Відповідно до довідок ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» №29 та №30 від 26 січня 2018 року заборгованість підприємства по заробітній платі [PERSON] станом на 26 січня 2018 року становила 53969,84 грн., а його середньоденний заробіток становив 419,60 грн. (а.с.7-8). Згідно довідки ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» №91 від 23 лютого 2018 року (а.с. 26) станом на 23 лютого 2018 року заборгованості по заробітній платі позивача [PERSON] немає і остання виплата підприємством була здійснена 20 лютого 2018 року. Оскільки, з вини підприємства належні звільненому працівникові суми у строки зазначені в ст.116 КЗпП України не були виплачені, остання виплата заробітної плати була проведена 20 лютого 2018 року, суд задоволює позовні вимоги та стягує з відповідача ДП «Волиньвугілля» в користь позивача [PERSON] 31050,40 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 листопада 2017 року по 19 лютого 2018 року включно, з розрахунку 419,60 грн. (середньоденний заробіток [PERSON]) х 74 (робочі дні за вищевказаний період). Суд, при вирішення питання про розподіл судових витрат, у відповідності до вимог ст.137, ст.141 ЦПК України, враховує обґрунтованість та пропорційність до предмету спору витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу, тривалість часу витраченого адвокатом на виконання відповідних послуг, обсяг наданих послуг і виконаних робіт та те, що справа є малозначною, а відтак, стягує з відповідача ДП «Волиньвугілля» в користь [PERSON] 500 грн. витрат на професійну правничу допомогу, що підтверджуються документально (а.с.17-20, 27-28). Також, з врахуванням вимог ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача ДП «Волиньвугілля» в користь позивача [PERSON] 704,80 грн. сплаченого судового збору, що підтверджується документально (а.с.1).

Outcome: approved