Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

08. 02. 2016 року позивач звернулася до суду, діючи в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Синельниківської міської ради Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та призначення опікуна, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона проживає за адресою: [ADDRESS]. На її утриманні та вихованні перебуває правнук [PERSON], [INFO]. У свідоцтві про народження дитини, виданого 30 грудня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Синельникове реєстраційної служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, матір'ю дитини записано [PERSON]. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст. 126, 133, 135 СК України від 30. 12. 2015 року встановлено, що відомості про батька дитини записані відповідно до частини першої статті 135 СК України. З перших днів життя [PERSON], онука позивача - відповідач [PERSON] не відчувала до нього материнських почуттів, не піклувалася, залишала самого вдома, не цікавиться його життям та забезпеченням усім необхідним. Починаючи з вересня 2015 року відповідач почала періодично залишати місце проживання, а у жовтні 2015 року пішла з дому та більше не з'являлась. Відповідно до довідки квартального комітету №20, мати [PERSON] з дитиною [PERSON] за адресою: [ADDRESS], не проживає. Відповідно до акту обстеження умов проживання встановлено, що за вказаною вище адресою проживання позивача та її правнука, житлові умови є нормальними, дитина забезпечена усім необхідним для розвитку та проживання. Тому, посилаючись на ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 29 Закону України «Про загальну середню освіту», ст. 150 СК України, позивач просить суд: позбавити [PERSON], 1996 року народження, батьківських прав за ухилення від виконання батьківських обов'язків відносно малолітнього [PERSON], [INFO]; стягнути з [PERSON] аліменти на її користь у розмірі 300 грн. щомісячно, починаючи від дня подання заяви до досягнення дитиною повноліття; призначити позивача - [PERSON], 1956 року народження, опікуном над малолітнім правнуком [PERSON], [INFO]. До початку проведення судового засідання позивач надала суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю, просить суд їх задовольнити, а розгляд справи здійснити за її відсутності. Проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник третьої особи - служба у справах дітей Синельниківської міської ради Дніпропетровської області Сітало Н. М. до початку судового засідання надала заяву про слухання справи без її участі. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що знаходиться у дружніх відносинах із позивачем, якій періодично допомагає доглядати правнука [PERSON], 2015 року народження. Відповідач [PERSON] є онукою позивача. Їй не відомо де знаходиться відповідач. Позивач дуже добре піклується та виховує [PERSON] Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що з позивачем знаходиться у дружніх відносинах. Знає про те, що її онука [PERSON] покинула на неї свого сина [PERSON] Більше як 6 міс постійно за ним доглядає та піклується позивач [PERSON] Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи. Суд, розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, прийшов до наступного висновку. З копії повторно виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Синельникове Синельниківського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області свідоцтва про народження [INFO] [PERSON], серії [NUMBER], вбачається, що його матір'ю є [PERSON] (а. с. 4), а відомості про батька дитини - [PERSON], внесено відповідно до ст. ст. 126, 133, 135 СК України, що підтверджено Витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження (а. с. 16). Згідно довідок, виданих Квартальним комітетом №20 Синельниківської міської ради Дніпропетровської області від 11. 11. 2015 року, від 18. 12. 2015 року, [PERSON], яка є матір'ю [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS], не проживає, участі у вихованні сина не приймає. За даною адресою проживає [PERSON] разом із правнуком [PERSON], який знаходиться на її утриманні та вихованні. Окрім того, головою квартального комітету [PERSON] зазначено, що [PERSON] не має шкідливих звичок, користується повагою серед мешканців вулиці, сусіди мають позитивні відгуки, скарг у відношенні неї не надходило (а. с. 11-13). Довідкою про склад сім'ї, виданою 23. 01. 2015 року головою Квартального комітету №20 Синельниківської міської ради Дніпропетровської області вказано, що до складу сім'ї [PERSON], 1956 року народження, входить правнук [PERSON], 2015 року народження (а. с. 18). Житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], належить позивачу на праві власності, що підтверджено копією Технічного паспорту, виданого КП «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» (а. с. 19-21) Відповідно до висновку органу опіки та піклування - виконавчого комітету Синельниківської міської ради про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав та встановлення опіки над малолітньою дитиною, орган опіки та піклування дійшов до висновку про доцільність позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON], [INFO], оскільки вона самоусунулась від виконання батьківських обов'язків по відношенню до дитини, виявила до сина байдуже ставлення, не переймається його життям та здоров'ям, вихованням та утриманням не займається. У частині призначення опіки над малолітнім [PERSON] орган опіки та піклування Синельниківської міської ради Дніпропетровської області рекомендує відмовити [PERSON] у задоволенні її заяви, посилаючись на те, що [PERSON] має досить низький виховний потенціал, який простежується у вихованні доньки [PERSON], яка свого часу залишила свою дочку на виховання бабусі та онуки [PERSON]. Виховання [PERSON] у сім'ї прабабусі може негативно вплинути на психічний та моральний розвиток хлопчика. Також, у вказаному вище висновку вповноваженого органу міської ради зазначено, що при виході в сім'ю [PERSON] дитина забезпечена усім необхідним для проживання та виховання, в будинку чисто, тепло, охайно. Є ліжко, коляска, іграшки, дитяче харчування, засоби особистої гігієни, тобто умови проживання є належними. Дані обставини викладені й засвідчені у Акті обстеження умов проживання від 11. 11. 2015 року (а. с. 16). Суд зазначає, що матеріальне забезпечення сім'ї [PERSON] відбувається шляхом отримання нею пенсійного забезпечення за віком за Списком №2 (при повному пільговому стажі) та заробітної плати в зв'язку із зайняттям посади молодшої медичної сестри (санітарка палатна) у КЗ «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» (а. с. 23, 30). Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону (ч. 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до вимог ст. 164 Сімейного Кодексу України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 р. №3 ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Отже, під час розгляду справи встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків з виховання дитини [PERSON] [INFO], а з вересня 2015 року залишила його на утримання позивача [PERSON], життям та здоров'ям не цікавиться, вихованням та утриманням не займається, не проявляє материнської турботи, самоусунулась від виконання батьківських обов'язків. З огляду на зазначене вище, суд вбачає за доцільне позовні вимоги щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] за ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до малолітньої дитини, задовольнити в повному обсязі, як обґрунтовані, законні та підтверджені документально. Такої ж позиції суд притримується й у вирішенні питання з приводу призначення [PERSON] опікуном над малолітнім правнуком [PERSON], 2015 року народження, виходячи із того, що висновок органу опіки та піклування має рекомендований характер, а сім'я є середовищем для фізичного, психічного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього, що передбачено ст. 4 Закону України «Про охорону дитинства». Завдання опіки та піклування є забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати свої обов'язки (ст. 55 ЦК України). Опіка встановлюється над малолітніми особами, які позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними (ст. 58 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 1 ст. 8 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці зобов'язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім'я та сімейні зв'язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. Сім'ю, відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, а ч. 4 даної статті визначено, що сім'я створюється також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. З викладених вище обставин, а також показань свідків [PERSON], [PERSON], можна зробити висновок про те, що позивач [PERSON] будучи кровним родичем малолітнього [PERSON], є членом його сім'ї, так як напротязі року постійно проживає із ним за адресою: [ADDRESS], піклується про нього, створює, забезпечує належні умови для життя та здоров'я правнука, є працездатною, отримує, окрім пенсії, заробітну плату. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Також, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 300 грн. на утримання правнука [PERSON], [INFO]. Частиною 2 статті 166 Сімейного кодексу України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку по утриманню дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способом виконання батьками цього обов'язку відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України є в тому числі й присуджені за рішенням суду кошти (аліменти) у частці від доходу матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, згідно зі ст. 182 СК України, враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 ст. 184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частина 2 вказаної статті закріплює, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Таким чином, беручи до уваги відсутність відомостей про працевлаштування відповідача, стягненню з [PERSON] підлягають аліменти у твердій грошовій сумі 300 (триста) грн. 00 коп. до досягнення дитиною - сином [PERSON], [INFO], повноліття. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В ч. 2 ст. 179 СК України зазначено, що опікун розпоряджається аліментами, які одержані для утримання малолітньої дитини. Суд, ухвалюючи рішення про стягнення аліментів в розмірі 300 грн. 00 коп. щомісячно, враховує, що позивач та відповідач в подальшому не позбавлені права в разі зміни їх матеріального чи сімейного стану звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів в порядку ст. 192 СК України чи про стягнення додаткових витрат на дитину відповідно до положень ст. 185 СК України. Крім того, згідно 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь [PERSON] документально підтверджені судові витрати в розмірі сплаченого судового збору в сумі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного, Конвенції про права дитини від 20. 11. 1989 року, ст. 55, 58, 60 ЦК України, ч. 2 ст. 3, ст. ст. 150, 164, 166, ч. 2 ст. 179, ст. ст. 180, 181, 182, 184, 191, 192 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 4, 12 Законом України «Про охорону дитинства», п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: approved