Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-20 00:00:00

10.02.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача та просив стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на свою користь 15000,00 грн. В обґрунтування поданого позову позивач посилався на те, що 11.10.2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» на підставі письмової заяви позивача, останньому було відкрито картковий рахунок та видано картку ПАТ КБ «Приватбанк» № [NUMBER] для отримання заробітної плати. Зазначає, що після кожного перерахування коштів на його картковий рахунок, останній помітив, що відповідачем з карткового рахунку позивача знімається досить велика сума коштів - до 2-3 тисяч гривень. Позивач посилається, що ПАТ КБ «Приватбанк» самовільно систематично знімав з його карткового рахунку кошти, загальна сума яких на дату подачі позову становить близько 15 000,00 грн. Вважає, що безпідставне зняття з карткового рахунку позивача коштів без його згоди, є істотним недоліком наданої відповідачем послуги, а правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем регулюються ЗУ «Про захист прав споживачів». Враховуючи вищевикладене, просив позов задовольнити. Представник позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив суд його задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 11.10.2014 року на підставі письмової заяви позивача, відповідачем було відкрито позивачу картковий рахунок № [NUMBER] (а.с.6). Підписавши заяву, позивач підтвердив, що з умовами та правилами надання банківських послуг розміщених на офіційному сайті Приватбанку останній ознайомлений, зобов'язується їх виконувати та регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті www.pb.ua. Умовами і правилами надання банківських послуг, а саме п.1.1.3.1.3 передбачено, що клієнт доручає Банку списувати з картрахунку суми грошових коштів в розмірі здійснених клієнтом або його довіреною особою операцій, відповідно до правил Міжнародних платіжних систем, а також вартість послуг, згідно Тарифів Банка якщо строк платежів настав. Відповідно до п. 1.1.3.1.6 Умов, клієнт доручає Банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, у межах сум, які підлягають сплаті Банку за цим договором, якщо строк платежів настав, а також списання грошових коштів з картрахунку у випадку, якщо строк платежів настав за іншими договорами клієнта, у розмірах, які встановлені цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку. Згідно з п. 1.1.3.2.11 Умов, Банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих у Банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта та третіх осіб, за кредитами, у яких клієнт є поручителем, а також будь-якої іншої заборгованості, яка виникла у клієнта (у тому числі який є працівником Банка, який завдав шкоди) у зв'язку з невиконанням обов'язків перед Банком. В своєму позові позивач посилався на те, що з його карткового рахунку [NUMBER], відповідачем було незаконно знято кошти в розмірі 15 000 ,00 грн., які позивач просив стягнути на свою користь. Суд не знаходить підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 14.06.2006 року між позивачем та відповідачем, на підставі заяви № K2H0RX23210673 було надано кредит у розмірі 1296,88 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00 % у місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.19). Підписавши заяву позивач підтвердив, що він погоджується з тим, що заява разом з запропонованими Банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами складає між ним та Банком кредитно-заставний договір, що вбачається зі змісту заяви. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 3 ст. 6 ЦК України передбачена можливість сторони в договорі відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати відносини на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умова про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі інші умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з наданого відповідачем розрахунку, у позивача перед відповідачем станом на 05.03.2015 року наявна заборгованість по кредитному договору № K2H0RX23210673 (а.с.54). Доказів того, що позивачем в повному обсязі виконано взяті зобов»язання за кредитним договором перед відповідачем, суду не надано. Відповідно до п. 3.2.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, позичальник доручає Банку списувати кошти із всіх своїх поточних рахунків у валюті кредиту або у валюті, відмінної від валюти кредиту, при наявності на них необхідної суми коштів, не наданих у кредит, у межах сум, які підлягають сплаті банку за заявою та цими умовами, при настанні строків платежів (здійснювати договірне списання). Згідно з п. 3.2.7 Умов, позичальник зобов'язується погасити заборгованість по кредиту в повній сумі, сплатити нараховані за весь період користування кредитом відсотки, винагороду й неустойку (штраф, пеню), не пізніше дати, зазначеної в повідомленні банку, передбаченого п.п. 3.3.1, 3.3.2, 3.3.3 даних умов. Відповідно до п. 3.3.5 Умов, Банк має право списувати кошти з поточних рахунків позичальника, згідно п. 3.2.5 цих Умов, при настанні строків платежів, передбачених цими умовами та заявою, у межах належних до сплати банку сум. Згідно з п. 1.1.2.4 Умов і правилами надання банківських послуг, клієнт зобов'язаний при незгоді зі списанням коштів по картрахунку, інформувати (при необхідності письмово у випадку, якщо вирішення питання передбачає таку необхідність) Банк про це протягом тридцяти п'яти днів з моменту списання. Так, матеріали справи не містять даних про те, що позивач звертався до відповідача письмово або в будь-який інший спосіб з заявою про незгоду зі списанням коштів з рахунку позивача. Таким чином, підписавши заяву позивальника № K2H0RX23210673 від 14.06.2006 року та заяву від 11.10.2014 року, позивач підтвердив, що він ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг та погоджується з ними. Як встановлено вище, позивач має перед відповідачем непогашені зобов»язання за кредитним договором від 14.06.2006 року. У порядку передбаченому законом, вказаний вище договір позивачем не оспорено та не розірвано. За таких обставин, договірне списання коштів з карткового рахунку позивача, відповідно до умов укладеного договору та Правил, узгоджується з вимогами чинного законодавства. З огляду на викладене, суд вважає, що з боку відповідача відсутні порушення прав позивача , як споживача та вимоги чинного законодавства. Суд не приймає до уваги заперечення позивача щодо недоведеності суми заборгованості нарахованої відповідачем по договору № K2H0RX23210673 від 14.06.2006 року, оскільки дане питання не предметом спору у даній справі. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши заявлені вимоги, відповідність їх нормам матеріального права, суд вважає, що заявлені вимоги позивача не доведені, а тому приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі.

Outcome: dismissed