Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-21 00:00:00

08 вересня 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог вказує, що з 23 жовтня 2019 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, в період якого у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Після реєстрації шлюбу виявилось, що вона вагітна і відповідач не виявив жодних сумнівів хто являється батьком дитини. Однак, батьки відповідача, дізнавшись про її вагітність, почали влаштовували сварки та схиляли відповідача до того, щоб він заперечував свою причетність до її вагітності. Оскільки відповідач перебуває під повним впливом своїх батьків, її життя стало нестерпним. Відповідач також почав виявляти сумнів з приводу свого батьківства, застосовував до неї фізичну силу, а на початку грудня 2019 року перейшов проживати до своїх батьків і з того часу вони не спілкуються, де перебуває відповідач їй невідомо. Відносно дитини відповідач не проявляє жодного інтересу, матеріальної допомоги на її утримання не надає, через що вона змушена шукати роботу, залишивши дочку на догляд своєї матері. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе, шлюб фактично припинив існування, збереження шлюбу суперечить її інтересам. Позивачка в судове засідання подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач також подав заяву про розгляд справи у його відсутності, при цьому вказав, що позов визнає та не заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 23 жовтня 2019 року у Крижопільському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 81, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 23 жовтня 2019 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя у сторін не склалося через різні характери та погляди на життя, відсутність взаєморозуміння. На час розгляду справи сторони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності до ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. За приписами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 2 статті 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Враховуючи, що сторони наполягають на розірванні шлюбу, суд вважає, що даний шлюб слід розірвати. При розподілі судових витрат суд виходить з положень ст. 141 ЦПК України і стягує з відповідача на користь позивачки понесені нею витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Факт здійснення позивачкою оплати за надання правничої допомоги підтверджується квитанцією, у якій сума за надання правничої допомоги становить 500 (п`ятсот) гривень.

Outcome: approved