Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

09.02.2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з вищевказаним позовом, в якому просило стягнути з [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 18.03.2011 року в розмірі 18 298,95 грн. В обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалось на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 18.03.2011 року, відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом, в розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним і Банком договір, про що свідчить підписом позичальника у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Взяті на себе зобов'язання по кредитному договору позивач виконав своєчасно і повністю, надавши відповідачу кредитні кошти. У порушення умов договору [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 31.12.2016 року в нього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 18298,95 грн. Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 березня 2017 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволені частково. Суд вирішив стягнути з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № б/н від 18.03.2011 року в розмірі 14 885 грн. 96 коп., а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600 грн. 00 коп. В іншій частині позовних вимог суд вирішив відмовити. В апеляційній скарзі [PERSON]просить скасувати заочне рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити частково та стягнути з боржника 300 грн. основної заборгованості, 297 грн. - відсотки за користування кредитом, 500 грн. штрафу за несвоєчасне виконання свої зобов'язань, а в іншій частині позову відмовити. Вважає рішення суду необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що він дійсно отримав від ПАТ КБ «ПриватБанк» картковий кредит в розмір 300 грн., який, дійсно, своєчасно не сплатив в виду тяжких життєвих обставин і від сплати не відмовляється. Картковий кредит, він отримав під відсотки в розмірі 30% річних з розрахунку 360 днів. Сам суд в своєму рішенні вказує, що відсоткова ставка згідно умов кредитування була встановлена банком в розмірі 30% річних. Кредит я отримав 10.07.2013 року, тобто період користування складає 3 роки та 4 місяця, і за цей час я повинен сплатити банку 300 грн. отриманого кредиту та 99% від суми кредиту тобто 297 гри., крім того він визнає штраф в розмірі 500 грн., але категорично не визнає інших сум, які були нараховані та задоволені судом. Крім того, уважно вивчивши додаток до позову він з'ясував, що на розмір тіла кредиту було нараховано з 10.08.2013 року по 31.12.2016 року суму відсотків в розмірі 13 000 грн., тобто за 3 роки та 4 місяця - 4300% річних, тобто процента ставка в день склала 3,5%. Суд першої інстанції в порушення порядку ухвалення судового рішення взагалі в рішенні не вказав період за який нараховані відсотки, відсоткову ставку та пункти договору або правил банку, які є підставою для нарахування такого розміру відсотків, підтвердження отримання мною 349 грн., 53 коп. кредиту, визнання дій позичальника протиправними, та як наслідок стягнення суми боргу. Крім того потрібно зазначити, що з розрахунку наданого до позову вбачається, що позивач нараховував відсотки на відсотки, що прямо суперечить ст. 1048 ЦК України. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з огляду на таке. У відповідності до ст.11 та ч.1 ст.303 ЦПК України, суд першої інстанції розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, а апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Задовольняючи позовні вимоги Банку частково, суд першої інстанції виходив з того, що [PERSON] взяті на себе кредитні зобов'язання перед Банком не виконав, а тому станом на 31.12.2016 року у останнього виникла заборгованість у розмірі 14 885 грн. 96 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 349 грн. 53 коп.; заборгованість по процентах за користування кредитом у розмірі 13 001 грн. 85 коп.; пеня та комісія у розмірі 349,53 грн. з урахуванням того, що сума нарахованої пені значно перевищує розмір збитків,; штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн.; штраф (процентна складова) у розмірі 685 грн. 05 коп. Однак, з таким висновком у повному обсязі судова колегія погодитися не може. Судовим розглядом встановлено, що 18 березня 2017 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір б\\н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, за умовами якого позичальник отримав кредит в розмірі 300,00 грн. зі сплатою 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифів для погашення заборгованості по кредитним картам для клієнтів передбачений пільговий період, що діє за умови погашення боргу до 25 числа наступного місяця з дати виникнення заборгованості. Строк та порядок погашення кредиту здійснюється шляхом внесення щомісячних мінімальних обов'язкових платежів. Розмір та строки внесення щомісячних мінімальних обов'язкових платежів зазначені в тарифах, а саме: розмір щомісячного мінімального платежу складає 7 % від суми заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше решти заборгованості; строк внесення щомісячного платежу до 25 числа місяця наступного за звітним. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену тарифами і частину заборгованості по кредиту (п. 2.1.1.12.4 Умов та правил надання банківських послуг). При розгляді справи в суді апеляційної інстанції представник позивача надав суду додаткові пояснення та зазначив, що згідно розрахунку заборгованість відповідача за кредитним договором складає 4614 грн. 69 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 349 грн. 53 коп.; заборгованість по процентах за користування кредитом у розмірі 665 грн. 16 коп.; пеня та комісія у розмірі 3 600 грн.; штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн.; штраф (процентна складова) у розмірі 50 грн. 73 коп. Підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 ч.2 ст. 11 ЦК України). Згідно зі ст. 14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. У ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Відповідно до ст. 599, ч. 1 ст. 625 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з ч. 1 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про неналежне виконання відповідачем своїх обов'язків за кредитним договором та існування за ним заборгованості, проте не врахував усі обставини справи у їх сукупності та не зменшив розмір неустойки (пені), а визначаючи заборгованість по пені та штрафу не перевірив чи не є це подвійна відповідальність. Так, умовами кредитного договору передбачено застосування пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по кредиту та сплату штрафу, як виду цивільно-правової відповідальності. За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Таким чином, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Так, відсутні підстави для стягнення з відповідача нарахованого Банком штрафу у загальному розмірі 550 грн. 73 коп. через застосування кредитором подвійної відповідальності за одне й теж порушення, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволені цієї вимоги. Крім того, згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення ч. 3 ст. 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями ст. ст. 1054, 1056-1 ЦК України, у такому порядку не підлягають зменшенню через не співмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 3 вересня 2014 року № 6-100цс14, від 4 листопада 2015 року № 6-1120цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. З урахуванням того, що сума боргу складає 349 грн. 53 коп., а розмір пені (3600 грн.) значно перевищує розмір збитків, колегія суддів вважає за можливе зменшити її розмір до розміру тіла кредиту, що відповідає вимогам частини 3 ст. 551 ЦК України, якою передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, а тому підлягає стягненню в розмірі 349 грн. 53 коп. Тобто, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та стягненню підлягає сума заборгованості за кредитним договором № б/н від 18.03.2011 року у загальному розмірі 1364 (одна тисяча триста шістдесят чотири) грн. 22 коп., яка складається з: -заборгованості за кредитом у розмірі 349 (триста сорок дев'ять) грн.. 53 коп.; -заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 665 (шістсот шістдесят п'ять) грн.. 16 коп.; -заборгованості за пенею у розмірі у розмірі 349 (триста сорок дев'ять) грн.. 53 коп. Таким чином, рішення суду першої інстанції має бути змінене в частині визначення розміру заборгованості за договором кредиту. В частині стягнення судових витрат судове рішення відповідає положенням ст.ст.79, 88, 214 ЦПК України, а тому підлягає залишенню без змін.

Outcome: partial