Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

08.08.2018\~року представник\~позивача звернувся\~до суду\~з позовом,\~в якому\~просить стягнути\~з відповідача\~заборгованість за\~кредитним договором\~у розмірі\~13600,57\~грн.,\~яка складається\~з 973,98\~грн.\~ заборгованість\~за кредитом,\~8498,08\~грн.\~ заборгованість\~за відсотками\~за користуванням\~кредитом,\~3004,67\~грн.\~ заборгованість\~за пенею\~та комісією,\~а також\~штрафи відповідно\~до пункту\~2.1.1.7.6\~Умов та\~правил банківських\~послуг:\~500,00\~грн.\~ штраф\~(фіксована\~частина),\~623,84\~грн.\~ штраф\~(процентна\~складова)\~та судові\~витрати в\~розмірі 1762\~грн. Зазначає, що ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, однак у порушення норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. Представник позивача [PERSON] у дане судове засідання не зявилась, але надала суду заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає, в разі неявки в судове засідання відповідача, просила винести заочне рішення. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, оскільки відповідач отримував у відділенні банку лише пенсійну картку, а не кредитку як зазначає позивач, надали відзив на позов. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. В своїх письмових поясненнях суду представник Приватбанку зазначав, що предметом даного спору є кредитний договір б/н від 15.09.2011 року, на підтвердження укладання якого банком надані всі належні докази (копія кредитного договору розрахунок заборгованості, копія паспорту відповідача, виписка по рахунку та фото клієнта з карткою). Відповідно до укладеного кредитного договору відповідач отримав кредитну картку та користувався кредитними коштами, що підтверджується випискою по рахунку та фото клієнта з карткою. Проте з анкети - заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 15.09.2011 року вбачається, що [PERSON] давав згоду на отримання пенсійної картки, яку отримав 15.09.2011 року, однак поле заяви щодо ліміту по платіжній картці кредитка «Універсальна» в анкеті - заяві не заповнено (а.с.7). Умови та правила надання банківських послуг, що містяться в матеріалах справи, не містять особистого підпису відповідача. Належні докази отримання відповідачем кредитної карти «Універсальна» на підставі зазначеної анкети - заяви в матеріалах справи відсутні. На підтвердження доводів про отримання відповідачем кредиту у розмірі 1000 грн. на підставі договору №б/н від 15.09.2011 року, а також на підтвердження доводів про наявність заборгованості Банк надав розрахунок заборгованості за період з 08.10.2011 року по 31.05.2018 року, виписку про рух коштів за основною картою 5457082331218649 за період з 10.10.2011 року по 01.02.2019 року, та про рух коштів за картою 9992222221357881184 за період з 08.10.2011 року по 07.12.2011 року (а.с.5-6,110-113). Проте, зазначені докази не є належними доказами отримання позивачем кредиту та наявності у нього заборгованості за договором №б/н від 15.09.2011 року. Виписка містить інформацію про наявність у відповідача двох карток Банку: основна №5457082331218649 та №9992222221357881184 та про кредитний ліміт 1000.00, однак не містить дати встановлення такого ліміту та номеру картки. З виписки по картці №9992222221357881184 вбачається, що в полі деталі операції від 08.10.2011 року зазначено про встановлення кредитного ліміту в сумі 10.00, який 07.12.2011 року було знижено до 0.00. У виписці по картці №5457082331218649 відсутня дата та сума встановлення кредитного ліміту. Представлена банком компютерна роздруківка фотознімку відповідача з пластиковою карткою не може бути прийнята судом у якості належного та допустимого доказу, оскільки на фотознімку не відображена інформація щодо номеру пластикової картки та на підставі якого саме договору вона видана (а.с.114). Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобовязаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей ніж ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо). Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За нормами ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Стаття 633 ЦК України передбачає, що договори, які укладаються банком з фізичними особами є публічними. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст.12,13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках. Всупереч вимог вищезазначених норм матеріального та процесуального права Приватбанк не надав суду належних та допустимих доказів укладення з відповідачем договору кредиту №б/н від 15.09.2011 року на умовах кредитка «Універсальна» та надання йому грошових коштів за цим договором. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобовязує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обовязку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обовязок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, а відповідач та його представник, як на підставу заперечень, оцінивши докази в їх сукупності, суд знаходить позовні вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed