Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-06 00:00:00

08 травня 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просить визнати за нею право власності на 1/4 частку квартири [ADDRESS]. Свій позов позивач обґрунтовує тим, що вона є спадкоємицею за заповітом, а померлій матері за життя належала на праві власності 1/2 частку вищевказаної квартири. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері на 1/4 частку квартири державним нотаріусом було відмовлено, оскільки позивачем не було надано правовстановлюючий документ на спірну квартиру. Позивач, відповідач [PERSON], представник відповідача Чернігівської міської ради та представник третьої особи до суду не з'явилися, про час і місце розгляду справи оповіщені. Позивач у поданій до початку судового засідання письмовій заяві просила справу розглядати за її відсутності, позов задовольнити. Відповідач [PERSON] про причини неявки суд не повідомила. Представники відповідача та третьої особи у поданих письмових заявах просили справу розглядати без їх участі, при вирішенні спору поклалися на розсуд суду. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 7). 07 жовтня 2011 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде належати і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON], 1971 року народження (а.с. 8). Згідно довідки № 2836 КП «Деснянське» Чернігівської міської ради від 02.10.2013, [PERSON], 1941 року народження, на день смерті постійно проживала та була прописана в квартирі [ADDRESS] разом з чоловіком [PERSON], 1941 року народження (а.с. 11). Як убачається з матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON], квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] та [PERSON] в рівних частках.18.10.2013 [PERSON] видане свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з 1/2 частки квартири [ADDRESS], що належить спадкодавцю на підставі дубліката свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Чернігівської міської ради Чернігівської області 09 квітня 2012 року, право власності на підставі якого зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 17 квітня 2012 року за р. № 3640237. Довідкою № 3824/01-16 від 07.11.2013 державний нотаріус Першої чернігівської державної нотаріальної контори Моклигіна О.С. повідомила [PERSON], що оскільки останньою не було надано правовстановлюючий документ на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], частина якої належить померлій [INFO][PERSON]., а саме дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданий виконавчим комітетом Чернігівської міської ради Чернігівської області 09.04.2012, це унеможливило видачу свідоцтва про право на спадщину (а.с. 10). Також постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.08.2015 № 2940/02-31 державний нотаріус Першої чернігівської державної нотаріальної контори Богдановська О.М. з вищевказаних підстав відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим Коваленком В.В., приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу, 07 жовтня 2011 року за р. № 6450, на 1/4 частку квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до положення статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 Цивільного кодексу України, встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкування є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За вказаних обставин та вимог чинного законодавства України суд не вбачає перешкод для визнання за позивачем права власності на об'єкт нерухомого майна, а саме: 1/4 часткуквартири № 14 у будинку № 107 по проспекту Перемоги, у м. Чернігові. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved