Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-27 00:00:00

08.06.2017 позивач за первісним позовом [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа Старобільська міська рада про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання. В обґрунтування свого позову посилалась на те, що згідно нотаріально посвідченого договору купівлі -продажу житлового будинку з надвірними господарськими будівлями від 31 травня 2013 року укладеного між позивачем [PERSON] та [PERSON], вона є власницею житлового будинку [ADDRESS]. На момент укладення вказаного договору відповідачі мешкали та були зареєстровані за адресою у вказаному будинку, та згідно п. 4.3 вказаного договору повинні були звільнити вказаний будинок, виселитися з нього та знятися з реєстраційного обліку впродовж місяця із моменту підписання договору. 01.06.2013 відповідачами було звільнено вказаний будинок, однак з реєстраційного обліку вони добровільно не знялися. На неодноразові звернення позивача відповідачі не реагують, не повідомляючи причини відмови. Позивач вважає, що відповідачі повинні бути визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки позивач як власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном. 21.11.2017 позивач за зустрічним позовом [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON], Старобільська міська рада про визнання правочину недійсним та розірвання договору купівлі-продажу житлового будинку. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 31 травня 2013 року приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Озеровим О.І. був посвідчений договір купівлі-продажу житлового будинку, який укладений між [PERSON], як продавцем та [PERSON], як покупцем. Згідно з договором продавець зобов'язується передати а покупець прийняти належний продавцеві на праві приватної власності житловий будинок з надвірними господарськими та побутовими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS]. На час укладення вказаного правочину у будинку [ADDRESS] були зареєстровані позивач [PERSON] та її малолітня дитина [PERSON], 2008 р.н.. В зв'язку з викладеним позивач просила суд визнати недійсним правочин з купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] від 31 травня 2013 року між [PERSON] та [PERSON]. 28 серпня 2018 року ухвалою суду первісний позов [PERSON] залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України. В судове засідання позивач за первісним позовом [PERSON] повторно не з'явилась, про день, час та місце слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Про причини неявки у судове засідання не повідомила, клопотань від неї про відкладення розгляду справи не надходило, заявлений позов не обґрунтувала, відзив на зустрічний позов не подала. В судове засідання позивач за зустрічним позовом [PERSON](відповідач за первісним позовом не з'явилась) про день час та місце слухання справи повідомлена своєчасно та належним чином. Надала до канцелярії суду письмову заяву в якій свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила справу розглянути у її відсутності та не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач за первісним та зустрічним позовом [PERSON] у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутність до суду не надходило. Відповідач за первісним позовом ( третя особа за зустрічним позовом ) [PERSON] у судове засідання не з'явилась про причини неявки суд не повідомила, клопотань про розгляд справи за її відсутність до суду не надходило. Представник третьої особи за первісним та зустрічним позовами Старобільської міської ради в судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду клопотання про слухання справи у його відсутності, не заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з'явився в судове засіданні без поважних причини або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача cуд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Позивач при зверненні до суду із зустрічним позовом є самостійнім позивачем та діє як законний представник в порядку ст. 59 ЦПК України своєї малолітньої дитини [PERSON]. Частиною 1 ст. 59 ЦПК України передбачено, що права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Згідно копії договору купівлі-продажу від 31 травня 2013 року продавець [PERSON] зобов'язався передати житловий будинок [ADDRESS] покупцеві [PERSON], договір посвідчений приватним нотаріусом Озеровим О.І., зареєстровано в реєстрі за № 1143 (а.с. 92). Згідно копії свідоцтва про народження, [PERSON] народилась [INFO] та її батьками є: мати [PERSON], батько [PERSON] (а.с.93). Згідно копії паспорта [PERSON], місцем її проживання є [ADDRESS] (а.с.97). Згідно копії домової книги на домоволодіння [ADDRESS], позивач [PERSON] з 09.10.2008 зареєстрована за вказаною адресою, малолітня [PERSON], [INFO] також зареєстрована за вказаною адресою.(а.с.103) . Згідно довідки з місця проживання сім'ї та приписки від 01.03.2018 за №1266 виданою Виконавчим комітетом Старобільської міської ради за адресою: [ADDRESS] у житловому будинку зареєстровано четверо осіб: [PERSON], 1990 р.н.; її мати -[PERSON], 1964 р.н.; її брат [PERSON], 1983 р.н., донька -[PERSON], 2008 р.н.(проживала з матір'ю) (а.с. 170-171). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 13.01.2018 №42, [PERSON], 2008 року народження, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 172). Згідно довідки Комунальної установи «Старобільський РЦ ПМСД», дитина [PERSON], [INFO] проживала після народження по [ADDRESS] (а.с. 177). Згідно копії архівної справи Договору купівлі-продажу житлового будинку за адресою: [ADDRESS], посвідченої приватним нотаріусом Озеровим О.І. 31.05.2013 за реєстровим номером 1143, [PERSON] набув права власності на оспорюваний будинок на підставі ухвали Старобільського районного суду від 13.08.2012. Станом на 31 .05. 2013 року у вказаному будинку були зареєстровані та проживали: [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується довідкою. Вказані факти та відомості підтверджуються копією Інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно № 40823358 від 31.05.2013. Порушення прав малолітньої [PERSON] полягають в тому, що після відчуження даного будинку, дитина вже не є членом сім'ї власника даного будинку і втратила право користування даним будинком. Частиною 2 ст. 176 Сімейного кодексу України встановлено, що права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюються законом. Даним законодавчим актом є Житловий кодекс УРСР (надалі - «ЖК»). Частинами 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР встановлено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Частиною 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» встановлено, що для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям. Як вбачається з копії архівної справи Договору купівлі-продажу житлового будинку за адресою: [ADDRESS], посвідченої приватним нотаріусом Озеровим О.І. 31.05.2013 за реєстровим номером 1143, орган опіки та піклування не надавав згоди на продаж спірного житлового будинку. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Позивач [PERSON] не є стороною договору купівлі-продажу будинку, при цьому, частиною 3 ст. 215 ЦК України закріплено: якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Договір купівлі-продажу будинку в силу положень ч.1 ст. 203 ЦК України є недійсним, оскільки був укладений з порушенням ч. 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», - без отримання дозволу опіки та піклування на відчуження будинку та без отримання довідки форми 3 про осіб місце проживання яких зареєстровано за даною адресою, а відповідно з порушенням законних прав та інтересів малолітньої [PERSON], яка разом із матір'ю на момент укладення договору була зареєстрована та постійно проживала у спірному будинку. Права малолітньої дитини порушені. Відповідно до пунктів 1.8, 1.9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України з метою перевірки відсутності прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування відчужуваними житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною нотаріус вимагає подачі йому довідки про склад сім'ї житлово-експлуатаційної організації, квартального комітету або іншого уповноваженого органу з питань реєстрації місця проживання. У разі виявлення з поданих відчужувачем документів, що право власності або право користування відчужуваним житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною мають малолітні або неповнолітні діти або недієздатні чи обмежено дієздатні особи, нотаріус повинен витребувати у відчужувача дозвіл органу опіки та піклування на вчинення такого правочину у формі витягу з рішення відповідної районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації, відповідного виконавчого органу міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Як вбачається з матеріалів справи, нотаріус при посвідченні договору купівлі-продажу будинку не перевірив інформацію про зареєстрованих осіб у цьому будинку. Таким чином, Договір купівлі-продажу будинку підлягає визнанню недійсним на підставі ч. 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» та ч. 1 ст. 203 ЦК України, оскільки даний договір порушує права малолітньої дитини [PERSON] на житло, гарантоване ч. 3 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (ратифікована Україною 27.02.1991 р., яка набрала чинності для України 27.09.1991 р.) та ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про охорону дитинства», а саме права дитини на проживання в житлових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Право дитини на житло є одним з основних прав, адже без мінімальної забезпеченості житлом і майном нормальне існування дитини просто неможливе. Як суд зазначав, відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України : зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України: підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»: у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Враховуючи вищевикладене, те, що договори купівлі-продажу житлового будинку були вчинені та посвідчені з порушеннями чинного законодавства, позовні вимоги про визнання недійсним цього договору купівлі продажу законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог позивача за зустрічним позовом [PERSON] про розірвання договору купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] укладеного 31 травня 2013 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений Озеровим О.І. приватним нотаріусом Старобілського районного нотаріального округу, в цій частині позовних вимог суд вважає за потрібне відмовити, оскільки позивач у позові не зазначає в який саме спосіб слід розірвати договір. Частиною п. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений нею судовий збір пропорційно розміру заявлених позовних вимог .

Outcome: partial