Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

08.12.2014 року до Червонозаводського районного суду м. Харкова звернулась [PERSON] з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с. 28-30), просила суд визнати недійсним договір дарування 49/100 часток квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], визнати дійсним договір купівлі-продажу від 21.11.2014 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] предметом якого були 49/100 часток квартири [ADDRESS], та визнати за [PERSON] права власності на 49/100 часток квартири № 3. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що 21.11.2014 року між позивачем та співвідповідачем [PERSON], інтереси якого за довіреністю представляв [PERSON], було укладено попередній договір купівлі-продажу 49/100 часток квартири [ADDRESS], який передбачав укладення основного договору не пізніше 15.00 години 24.11.2014 року та на виконання умов позивач передала продавцю 470 000,00 грн. Однак, договір не було укладено, про те, між [PERSON] інтереси якого за довіреністю представляв [PERSON], та [PERSON], 21.11.2014 року було укладено також попередній договір купівлі-продажу квартири 49/100 часток квартири [ADDRESS], а 26.11.2014 року [PERSON] уклав із [PERSON] було договір дарування даної квартири. Позивач вважає, договір дарування удаваним правочином, а тому просить визнати його недійсним. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Співвідповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, подав заяву у якій просив розглянути справу без його участі та пояснив, що він не заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки [PERSON] з ним за квартиру повністю розрахувалась, а [PERSON] повністю не розрахувався з ним за продану квартиру (а.с. 133). Співвідповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, подав заперечення на позовну заяву у якій зазначив, що попередній договір купівлі-продажу квартири не може бути визнаний дійсним так як з підстав, встановлених ст. 220 ЦК України, не може бути визнаний дійсним договір, який підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації (а.с. 124-126). Третя особа подала до суду заяву про те, що вона не заперечує проти задоволення позовних вимог. Заслухавши представника позивача, дослідивши письмові докази по справі суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 26.11.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування, за якою останній безоплатно отримав у власність 49/100 часток квартири [ADDRESS] (а.с. 31). 21.11.2014 року між [PERSON], інтереси якого за довіреністю представляв [PERSON], та [PERSON] було укладено попередній договір купівлі-продажу 49/100 часток квартири [ADDRESS], який передбачав укладення основного договору не пізніше 26.11.2014 року (а.с. 32). Частини 1, 2 статті 717 ЦК України передбачають, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Відповідно до п. 10 договору дарування від 26.11.2014 року, сторони розуміють, що за своєю природою договір дарування є безоплатним, а тому дарувальник не має права вимагати від обдарованого вчинення на його користь будь-яких дій майнового або майнового характеру. Відповідно до ч. 1 ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Доказів того, що між сторонами в дійсності був укладений договір купівлі-продажу квартири, а не договір дарування позивачем та його представником подані не були, доказів того, що за договором дарування [PERSON] передав грошові кошти або зобов'язувався передати їх [PERSON] позивачем також не надані. Копія розписки від 26.11.2014 року [PERSON] не є належним доказом тієї обставини, що договір дарування мав грошовий характер, оскільки із її змісту не вбачається про яку суму йдеться, та на який попередній договір посилається [PERSON] (а.с. 33). За таких обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині визнання договору дарування недійсним. Крім того, 21.11.2014 року між [PERSON], інтереси якого за довіреністю представляв [PERSON], та [PERSON] було укладено попередній договір купівлі-продажу 49/100 часток квартири [ADDRESS], який передбачав укладення основного договору не пізніше 15.00 години 24.11.2014 року (а.с. 32). Частиною 1 статті 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Враховуючи, що позивачем не доведено, що будь-яка особа оспорює дійсність попереднього договору купівлі-продажу 49/100 часток квартири [ADDRESS], укладеного 21.09.2014 року між [PERSON] та [PERSON] такий договір є дійсним в силу закону, а тому визнання його дійсним у судовому порядку не вимагається. Згідно із ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Приймаючи до уваги, що умови попереднього договору купівлі-продажу, що був укладений 21.09.2014 року між [PERSON] та [PERSON], в частині укладання основного договору не пізніше 24.11.2014 року не було виконано та основний договір купівлі-продажу не було укладено підстав для визнання за позивачем права власності на 49/100 часток квартири [ADDRESS], не має. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed