Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

08.11.2017 року [PERSON] звернулася до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спільне майно подружжя, відповідно до якого, з урахуванням уточнень, просила суд: - визнати земельну ділянку площею 0,0600 га за кадастровим номером 5123782000:02:001:2087 для індивідуального садівництва, яка знаходиться за адресою: земельна ділянки 4, провулок Одеський, с.Молодіжне, Овідіопольський район, Одеська область спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON]; - здійснити поділ спільного майна подружжя [PERSON] та [PERSON], набутого в період шлюбу шляхом: визнати за [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки податків: [NUMBER]) право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0600 га за кадастровим номером 5123782000:02:001:2087 для індивідуального садівництва, яка знаходиться за адресою: земельна ділянки 4, провулок Одеський, с.Молодіжне, Овідіопольський район, Одеська область; визнати за [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки податків: [NUMBER]) право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0600 га за кадастровим номером 5123782000:02:001:2087 для індивідуального садівництва, яка знаходиться за адресою: земельна ділянки 4, провулок Одеський, с.Молодіжне, Овідіопольський район, Одеська область. Позивачка обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що під час шлюбу вона разом з відповідачем придбали на підставі договору купівлі-продажу земельну ділянку за спільні кошти сімї і таке майно є спільною сумісною власністю подружжя. Представник позивача адвокат [PERSON] надав до суду заяву в якій просив розглядати справу за їх відсутності, позовну заяву підтримує та просить її задовольнити в повному обсязі. При цьому проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] про дату та час судового засідання неодноразово повідомлялася належним чином, в судове засідання не зявився, про причини неявок суд не повідомляв, із заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав. Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами по справі, 25.05.2012 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] і змінила прізвище на «Балановська». 21.03.2017 року рішенням Київського районного суду м.Одеси шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, що підтверджується рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21.03.2017 року по справі № 520/276/17. У звязку з розірванням шлюбу «Балановська» [PERSON] змінила прізвище на «Гром». 21.10.2017 року між [PERSON] на [PERSON] був укладений шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії І-ЖД № 302670 від 21.10.2017 року. У звязку з укладенням шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «Комягіна». 18.04.2018 року [PERSON] знову змінили прізвище на [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії І-ЖД 012834 від 18.04.2018 року. Під час шлюбу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, який зареєстрований в реєстрі за № 14 від 13.01.2015 року придбав у власність земельну ділянку площею 0,06 га за кадастровим номером 5123782000:02:001:2087 для індивідуального садівництва, яка знаходиться за адресою: земельна ділянки 4, провулок Одеський, с. Молодіжне, Овідіопольський район, Одеська область. Даний договір зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом № 32152949 від 13.01.2015 року. Вартість земельної ділянки, яка була придбана у власність складає 72 400 (сімдесят дві тисячі чотириста) гривень. [PERSON] надавала письмову нотаріально посвідчену згоду, яка зберігається у справах приватного нотаріуса, справжність підпису засвідчена 13.01.2015 року приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] за реєстровим номером 12, відповідно до тексту договору купівлі-продажу від 13.01.2015 року. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, що означає, що ні дружина, ні чоловік не зобовязанні доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте ними у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на імя одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя, тобто якщо у відповідному документі власником чи набувачем вказано лише чоловіка, це ще не означає, що він є одноосібним власником майна. Згідно з ст.61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.4 п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» істотними обставинами для справи слід розуміти не тільки випадки, коли один з подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сімї, але і випадки, коли один з подружжя не мав самостійного заробітку чи доходу з відповідністю до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, земельна ділянка площею 0,06 га за кадастровим номером 5123782000:02:001:2087 для індивідуального садівництва, яка знаходиться за адресою: земельна ділянки 4, провулок Одеський, с.Молодіжне, Овідіопольський район, Одеська область є спільною сумісною власністю подружжя. Згідно з ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з ст.ст.355 ч.1, 356 ч.1 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. З огляду на викладене суд вважає, що наявні усі правові підстави для задовлелння позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: approved