Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

08 листопада 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 30 квітня 2011 року між нею і відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що зроблений відповідний актовий запис №166. Вказувала на те, що від спільного шлюбу з відповідачем вони спільних дітей не мають. Зазначала, що шлюб з відповідачем виявився невдалим. Спільне життя не склалося через відсутність порозуміння, постійні сварки, неодноразові зради, у звязку із чим з 08 вересня 2014 року, вони припинили шлюбні відносини та проживають окремо на даний час. З цього часу спільне господарство не ведеться. У звязку із цим вважає, що збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. Тому просила розірвати шлюб. Посилалася на ті обставини, що спору стосовно поділу спільного майна подружжя між ними на даний час не має. Присутня у судовому засіданні позивач [PERSON] надала пояснення по суті справи, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, просила суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності або про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі відповідача на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України. Суд, приймаючи до уваги вимоги ч.1 ст.157 ЦПК України, зі згоди позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача з урахуванням наступного. Судом встановлено, що 30 квітня 2011 року між позивачем [PERSON] (а.с.4) та відповідачем [PERSON] , був зареєстрований шлюб Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що зроблений відповідний актовий запис №166 (а.с.3). Від спільного шлюбу сторони дітей не мають. У відповідності до положень ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. З урахуванням вимог статті 112 Сімейного Кодексу України судом зясовано фактичні взаємини подружжя, дійсні причини про розірвання шлюбу, взято до уваги відсутність спільних дітей, ті обставини, що відповідач спільно з дружиною тривалий час не проживає, а також інші обставини життя подружжя. Судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки, що має істотне значення, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так, у позовній заяві позивач [PERSON] клопотань про повернення їй дошлюбного прізвища не заявляє, а тому суд вважає за необхідне залишити після розірвання шлюбу за нею прізвище, взяте при реєстрації шлюбу, - «Руденко». Згідно ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved