Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

10.04.2018 р. позивач звернулася до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що у серпні 2016 р. вона дізналась про існування виконавчого напису №3544 від 04.05.2016, вчиненого приватним нотаріусом, відповідно до якого з неї стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти в сумі 84 078 грн.76 коп. в рахунок погашення кредитної заборгованості за договором №б/н від 16.07.2010. Вказані дії приватного нотаріуса по винесенню виконавчого напису позивач вважає протиправними, вчиненими без належних правових підстав, з огляду на те, що останнім не було перевірено факту безспірності заборгованості, не встановлено строку позовної давності щодо вимог банку. З оскаржуваного виконавчого напису вбачається, що заборгованість виникла з 16.07.2010, а із заявою про вчинення напису банк звернувся у 2016 р., тобто після спливу трирічного строку із дня виникнення права вимоги. У наданих нотаріусу документів відсутній кредитний договір від 16.07.2010, лише надано заяву з анкетними даними про відкриття рахунку, кредитного договору як такого, не існує. Крім того, у вказаній заяві відсутній розмір кредитного ліміту, строк дії, розмір відсотків, порядок погашення, строки позовної давності. Виконавчим написом з позивача стягнуто штраф та пеню, тобто застосовано подвійну відповідальність та стягнуто комісію, що є незаконним та суперечить чинному законодавству. Також оскаржуваний напис не містить обов`язкового реквізиту як місце роботи, що є грубим порушенням. З огляду на викладене, позивач просить визнати протиправними дії приватного нотаріуса по вчиненню 04.05.2016 виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за №3544 про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №б/н від16.07.2010 у розмірі 84 078,76 грн. на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», а виконавчий напис визнати таким, що не підлягає виконанню, стягнути судові витрати. Ухвалою суду від 18.05.2018 позовну заяву залишено без руху (а.с. 29). Ухвалою суду від 08.06.2018 відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання (а.с. 41). 12.07.2018 до суду надійшов відзив від приватного нотаріуса, у задоволенні позову просить відмовити, посилаючись на те, що спірний виконавчий напис вчинено з дотриманням вимог чинного законодавства. Наявність боргу було перевірено на підставі поданих документів, що є підтвердженням безспірності заборгованості. Крім того факт безспірності встановлено існуванням між кредитором та боржником правовідносин, в результаті чого виникла заборгованість (а.с. 65-67). 27.05.2019 до суду надійшов відзив від ПАТ КБ «ПриватБанк». У задоволенні позову банк просить відмовити, з огляду на те, що для вчинення виконавчого напису було подано усі необхідні документи. Приватним нотаріусом перевіряється наявність усіх поданих документів. Нотаріусом правомірно вчинено виконавчий напис в межах строків, заявлених банком, тобто з моменту виникнення заборгованості з 16.07.2010 по 07.04.2016 та з дотриманням вимог чинного законодавства. Крім того, нотаріус не є учасником цивільних правовідносин (а.с. 126-128). 18.09.2019 підготовче засідання проведено та завершено, розгляд справи призначено по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі, 18.09.2019 подала заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує (а.с. 134). Відповідачі в судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином, причини неявки суду не відомі, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 128, 165). Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі (а.с. 108, 111), а тому суд вважає можливим розглянути справу за відсутності останніх. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Встановлено, що [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 16.07.2010, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредиту на кредитну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, складає між нею та банком договір, про надання банківських послуг що підтверджується підписом у заяві (а.с. 52). Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 07.04.2016 за вказаним договором утворилась заборгованість в розмірі 82 878, 76 грн., яка складається із залишку заборгованості за кредитом - 25 160,00 грн., залишку заборгованості за відсотками - 52 395,96 грн., пені та комісії - 900,00 грн., штрафу - 3 922,80 грн. (а.с. 54-57). 04.05.2016 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. видано виконавчий напис, яким пропоновано стягнути грошові кошти у сумі 84 078,76 грн. з [PERSON] , що є боргом за кредитним договором №б/н від 16.07.2010, укладеного з ПАТ КБ «ПриватБанк». Розмір заборгованості складається з боргу за договором в сумі 82 378,76 грн. та витрат, пов`язаних з вчиненням виконавчого напису. Строк, за який провадиться стягнення - з 16.07.2010 по 07.04.2016 (а.с. 44). 07.07.2016 головним державним виконавцем Святошинського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві при примусовому виконанні виконавчого напису №3544 від 04.05.2016 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с. 11). 03.10.2016 головним державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачеві через відсутність у боржника майна (а.с. 35-37). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат»та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. [PERSON] , обґрунтовуючи позовні вимоги, заперечувала безспірність заборгованості за кредитним договором №б/н від 16.07.2010 щодо погашення якої вчинено оспорюваний виконавчий напис, зазначивши, що банком не додано відповідних документів, які б підтверджували розмір кредитного ліміту, строк дії, розмір відсотків, порядок погашення, строки позовної давності пропущено. Виконавчим написом з позивача стягнуто штраф та пеню, тобто застосовано подвійну відповідальність та стягнуто комісію, що є незаконним та суперечить чинному законодавству. Також оскаржуваний напис не містить обов`язкового реквізиту як місце роботи, що є грубим порушенням. З наведеного вбачається, що вказана сума заборгованості не є безспірною, оскільки з позивача стягнуто штраф та пеню, що є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у справі № 6-2003цс15. Крім того, до складу заборгованості включено комісію, що відповідно до правового висновку Верховного суду України №6-2071цс16 від 06.09.2017 не є послугою зі споживчого кредитування у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», а тому обов`язок боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом є незаконним. Також додатковому встановленню підлягає дотримання банком вимог щодо позовної давності при вчиненні даного виду правочину. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позивачем відповідно до ст. 81 ЦПК України доведено ті обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки на момент вчинення виконавчого напису були відсутні документи на підтвердження безспірності вимог банку. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи, що приватний нотаріус не є стороною правочину та учасником цивільних правовідносин, а тому не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин, у зв`язку з чим не підлягає стягненню судовий збір з даної особи. Судовий збір підлягає стягненню з ПАТ КБ «ПриватБанк».

Outcome: approved