Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

09 вересня 2020 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 52 725,51 грн.; пеню в сумі 5 018,96 грн. та інфляційні втрати в розмірі 631,56 грн.; 3% річних в сумі 933,49 грн. Свої вимоги позивач обгрунтовував тим, що 23.12.2019 року між сторонами був укладений договір №10837-640890 комплексного страхування подорожуючих за межі України. Як зазначає позивач, 10.01.2020 року під час дії договору з ним стався страховий випадок на території Австрії - нещасний випадок під час катання на лижах (травма голови). Оскільки випадок який стався потребував надання екстреної медичної допомоги, то надання такої допомоги було організоване через медичний пункт який обслуговує горно-лижну трасу. В лікарні позивачу було надана медична допомога після якої позивач повернувся на територію України та 13.01.2020 року повідомив відповідача про настання страхового випадку. В той же час відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування, оскільки позивач не повідомив протягом 24 годин про звернення за медичною допомогою. Позивач зазначає, що за надання медичної допомоги він сплатив 1 608,00 Євро та всі платіжні документи надав страховику, однак страховик визнавши випадок страховим, сплатив 1 000,00 грн. за страховим ризиком «нещасний випадок» при цьому в компенсації витрат за надання медичної допомоги відмовив. Позивач не згоден з відмовою відповідача, а тому для захисту порушеного права звернувся до суду з цим позовом. 14.12.2020 року до суду надійшов відзив відповідача на заявлені вимоги в яких представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що позивач в порушення п.2.8 Умов не повідомив про настання нещасного випадку, а тому у відповідності до положень п.п.3.5.2.22 Умов, у страховика в даному випадку відсутній обов`язок відшкодувати витрати. Позивач не заперечує, що він Страховика повідомив про настання страхового випадку лише на 3-й день. Оскільки позивачу були відомі зазначені положення Умов, тому відмова у виплаті страхового відшкодування є законною, тому з відповідача не можуть бути стягнуті пеня, інфляційні та 3% річних. 04.03.2021 року до суду надійшла відповідь на відзив в якій позивач наполягає на задоволенні позовних вимог, оскільки несвоєчасне повідомлення відповідача про настання страхового випадку не може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, так як відповідач не був позбавлений можливості встановити чи подія є страховим випадком. Крім того, 19.05.2020 року відповідач склав страховий акт та визнав подію страховою та було виплачене страхове відшкодування в сумі 1 000,00 грн. 15.03.2021 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив в якій представник відповідача наполягає, що позивачем не було виконано зобов`язання за договором в частині повідомлення страховика про подію, а тому підстави для виплати страхового відшкодування відсутні. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заявлені вимоги не визнала та просила відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Вислухавши учасників процесу, оцінивши надані суду докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав. Частина 1 статті 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Статтею 988 ч.1 ЦК України передбачено, що страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ч.2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно п.3 ст. 20 Закону України «Про страхування» при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Згідно ст.990 ЦК України та ст.25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 23.12.2019 року між сторонами був укладений Договір комплексного страхування подорожуючих за межі країни постійного проживання №10837-640890 за програмою страхування С (Базова+). Договір укладено відповідно до Умов комплексного страхування подорожуючих за межі України, що затверджені Рішенням правління Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» від 01.11.2019 року №03/19-03/19. 11.01.2020 року в Австрії з позивачем стався нещасний випадок - травма голови. Позивачу була надана невідкладна допомога за яку згідно з виставленими рахунками позивач сплатив 1058,20 Євро, що станом на день платежу 13.02.2020 року становило 28 279,97 грн., 223,00 Євро та 326,00 Євро, що становило станом на 17.02.2020 року відповідно 5 908,25 грн. та 8 637,17 грн., а всього позивач сплатив 42 825,39 грн. Як зазначено в п.2.8.2 Умов комплексного страхування подорожуючих за межі України, застрахована особа зобов`язана якнайшвидше, але не пізніше 24 годин (крім випадків настання нещасного випадку), якщо цьому не перешкоджали об`єктивні причини: звернутися до Асистансу/Страховика та отримати інформацію щодо подальших дій за телефоном, зазначеним у Договорі. Якщо Застрахованій особі необхідна екстрена медична допомога, а повідомити про це неможливо до початку її отримання, то Застрахована особа може самостійно звернутися до медичного закладу, що має відповідний дозвіл на здійснення медичної діяльності у країні тимчасового перебування або відповідний договір із Асистансом та обов`язково пред`явити Договір страхування. В цьому разі повідомлення передається Асистансу або Страховику відразу, як тільки це стане можливим, але не пізніше ніж протягом 24 годин з моменту початку отримання такої допомоги. Таке повідомлення може бути передане будь-якою особою, що діятиме від імені Застрахованої особи: її родичами, працівниками медичного закладу тощо. В той же час, згідно з п.п.3.5.2.22 Умов, Страховик не відшкодовує понесені витрати, зокрема, якщо Застрахована особа або особа, яка представляє її інтереси, без поважних на те причин не узгодила оплату медичних та інших послуг та/або протягом 24 годин після звернення за медичною допомогою не сповістила Асистанс чи Страховика про таке звернення. 13.01.2020 року позивач з пропуском 24 годин повідомив страхову компанію про настання страхового випадку. Вказану обставину не заперечували позивач та представник відповідача. Листом (без дати) Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Еталон» повідомило позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з порушенням ним п.8.2 Договору - несвоєчасно повідомив про настання випадку та на підставі п.п.3.5.2.22 Умов комплексного страхування подорожуючих за межі України. В той же час, після перегляду страхової справи, листом від 19.05.2020 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Еталон» повідомило позивача, що ними прийнято рішення про виплату на користь позивача страхового відшкодування за ризиком «нещасний випадок» в порядку, передбаченому п.4.3.2 Умов комплексного страхування подорожуючих за межі України в розмірі 10% від страхової суми, а саме: 1 000,00 грн. Таким чином, обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику виникає у разі, якщо такий страховий випадок прямо передбачений умовами договору страхування. Якщо ж подія, що настала, не може бути кваліфікована як страховий випадок відповідно до вимог договору страхування або закону, обов`язок у страховика здійснити страхову виплату не виникає. Враховуючи, що страховий випадок, який стався з позивачем передбачений умовами договору, відповідач визнав випадок страховим, що підтверджується копією страхового акту про страхове відшкодування №37/20/01 від 19.05.2020 року, в той же час порушення позивачем умов договору щодо повідомлення протягом 24 годин про настання події, яка може мати ознаки страхового випадку не було перешкодою для встановлення обставин події, а тому суд вважає, що є законом передбачені підстави для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача сплачені позивачем 42 825,39 грн. (за проведене лікування). Крім того, позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційні нараховані на суму 52 725,51 грн. за період з 06.02.2020 року по 08.09.2020 року. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2019 року у справі № 757/26834/15-ц (провадження № 61-23871св18) зазначено, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові. Враховуючи, що суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження дати надання страховій компанії документів, визначених умовами п.2.9 Умов, тому суд позбавлений можливості встановити дату виникнення у відповідача обов`язку сплатити страхове відшкодування, а тому з врахуванням зазначеного суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат. При зверненні до суду з позовом, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь пеню в сумі 5 018,96 грн., нараховану на підставі Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань». Як вбачається з преамбули зазначеного Закону, цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності. Дія цього Закону не поширюється на порядок нарахування та сплати пені, штрафних та фінансових санкцій за несвоєчасну сплату податків, податкового кредиту та інших платежів до бюджетів усіх рівнів і позабюджетних фондів, передбачених чинним законодавством України, а також на відносини, що стосуються відповідальності суб`єктів переказу грошей через платіжні системи. Отже, як вбачається зазначений Закон не поширюється на правовідносини, які виникли між юридичною особою та фізичною особою, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. На підставі положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеним вимогам. В той же час суд не вбачає підстав для стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки суду не надано доказів оплати правничої допомоги та не надано детального розрахунку таких послуг. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial