Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

10.06.2017року [PERSON] звернулася в суд з позовом до Квартирно експлуатаційного відділу м. Львова, Будинкоуправління №4 КЕВ м. Львова, третя особа Міністерство оборони України про відшкодування шкоди, завданої невиплатою заробітної плати. В подальшому позивач, не змінюючи підстав та предмету позову, уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача в її користь середній заробіток за весь час затримки при звільненні за період з 10 березня 2015року по 15 листопада 2016року в розмірі 108733,80гривень. Свої вимоги вона мотивує тим, що вона в порядку наказного провадження звернулась до Шевченківського районного суду м. Львова із заявою про видачу судового наказу про стягнення із Будинкоуправління №4 КЕВ м. Львова нарахованої, але не виплаченої заробітної плати при звільненні. У даній справі районним судом було видано наказ, яким зобовязано стягнути з Будинкоуправління №4 КЕВ м. Львова нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Так, вона після отримання вказаного судового наказу звернулась до виконавчої служби про примусове виконання (стягнення) коштів. При звільненні працівників, зокрема і її, із своїх посад (двірників) останнім не було виплачено заробітної плати, як це передбачено ч.1 ст. 116 КЗпП. Вказане вже підтверджено наказами Шевченківського районного суду м. Львова, які додаються до позовної заяви. Станом на час подання даного позову, стягнуті позивачем за рішеннями (наказами) Шевченківського районного суду м. Львова кошти так і не були виплачені, а згадані рішення суду першої інстанції не виконуються. Відтак, позивач продовжує нести збитки, у звязку з невиплатою присудженої до стягнення їй заробітної плати. Крім того, із початку виникнення заборгованості по теперішній час, кошти, які були нараховані, але не виплачені позивачу значно знецінилися в силу інфляційних процесів в державі. Враховуючи наведене, вона змушена звернутися до суду. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином рекомендованим листом, про причини неявки суду не повідомив, письмових заперечень суду не надав. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] в порядку наказного провадження звернулась до Шевченківського районного суду м. Львова із заявою про видачу судового наказу про стягнення із Будинкоуправління №4 КЕВ м. Львова нарахованої, але не виплаченої заробітної плати при звільненні. У даній справі районним судом було видано наказ, яким зобовязано стягнути з Будинкоуправління №4 КЕВ м. Львова нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Так, вона після отримання вказаного судового наказу звернулась до виконавчої служби про примусове виконання (стягнення) коштів. Із листа Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 04.04.2016р. №К-209/0/4-16/02 вбачається, що у Сихівському ВДВС ЛМЮ перебуває зведене виконавче провадження №49091822 про стягнення коштів із БУ №4 КЕВ м. Львова на користь юридичних осіб, фізичних осіб та держави, у тому числі й виконавчі провадження про стягнення з Будинкоуправління №4 КЕВ м. Львова на користь позивачів у даній справі коштів (невиплаченої заробітної плати). Крім того, з даного листа вбачається, що в процесі зведеного виконавчого провадження державним виконавцем 31.12.2015року було винесено постанову про повернення виконавчих документів (наказів) стягувачам відповідно до вимог п.2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема з підстав відсутності у боржника (БУ №4) майна, на яке може бути звернуто стягнення. В подальшому т.в.о. начальника КЕВ м. Львова листом №1751 від 04.04.2016р. повідомив про те, що заборгованість БУ №4 КЕВ м. Львова з виплати заробітної плати виникла у звязку з передачею житлового фонду БУ №4 на баланс Будинкоуправління №4 (Липники) КЕВ м. Львова згідно наказу начальника КЕВ м. Львова №40 від 16.01.2015р. та розпорядження Головного КЕУ ЗСУ №29 від 15.01.2015р. Відповідності до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені в ст.116 КЗпП України, підприємство, установа, організація повинні виплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В судовому засіданні встановлено, що станом на час подання даного позову, стягнуті позивачем за рішеннями (наказами) Шевченківського районного суду м. Львова кошти так і не були виплачені, а згадані рішення суду першої інстанції не виконуються. Відтак, позивач продовжує нести збитки, у звязку з невиплатою присудженої до стягнення їй заробітної плати. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, під збитками розуміються, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). В даному випадку позивач просить суд стягнути з винної особи збитки, які останні зазнали невиплатою заробітної плати саме у формі упущеної вигоди, адже, за звичайних обставин, коли б при передачі житлового фонду до БУ №4 (Липники) КЕВ м. Львова були здійснені законні розрахунки з позивачем в частині заробітної плати, то вказаної заборгованості не виникло б, і, позивачі не несли б збитки. Відповідно до ст. 241-1 КзПП, у разі, коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, але поновлення його на попередній роботі неможливе внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника), виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. Одночасно орган, який розглядає трудовий спір, визнає працівника таким, якого було звільнено за пунктом 1 статті 40 цього Кодексу. На такого працівника поширюються пільги і компенсації, передбачені статтею 49-3 цього Кодексу для вивільнюваних працівників, а його зайнятість забезпечується відповідно до Закону України «Про зайнятість населення». За таких обставин суд, проаналізувавши вищевказані норми та врахувавши обставини справи приходить до висновку, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача в користь позивача 108733,80гривень. Дані обставини підтверджуються долученими до матеріалів справи письмовими доказами. З відповідача підлягає стягненню судовий збір в доход держави в розмірі 640,00грн.

Outcome: approved