Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

09 липня 2018 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер його батько - [PERSON], після смерті якого залишився житловий будинок за адресою [ADDRESS] Позивач вказує, що не міг прийняти спадщину, оскільки проживав на той час у м. Узин Київської області, а мати ще була жива. Посилаючись на вищевикладене позивач просить суд визначити йому додатковий строк для подання до Луцької районної державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті його батька. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач, інший спадкоємець померлого [PERSON], а також його представник, у судовому засіданні та письмовому відзиві на позов заперечують щодо позовних вимог з тих підстав, що позивач не навів поважних причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини. Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON]. Наразі серед кола його живих спадкоємців за законом першої черги залишилися його два сини - позивач та відповідач у справі. Як слідує з пояснень позивача, він не встиг у передбачений законом шестимісячний строк звернутися із заявою про прийняття спадщини, а тому просить суд його продовжити. Надаючи правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. Відповідно до положень статті 550 Цивільного кодексу Української РСР (чинного на час відкриття спадщини) строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. У розглядуваному випадку позивач не навів суду будь-яких поважних причин пропуску ним строку прийняття спадщини, яка відкрилася ще у 1998 році після смерті його батька. Факт проходження ним військової служби за контрактом у Київській області не може бути поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки про смерть батька у 1998 році позивач був обізнаний. Незнання чинного на той час цивільного законодавства також не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Доводи позивача про те, що мати продовжувала жити і він не замислювався про прийняття спадщини батька до її смерті, також не є підставою для продовження строку для прийняття спадщини, оскільки є суб'єктивними міркуваннями позивача, які не узгоджуються з приписами чинного цивільного законодавства. Крім того, суд звертає увагу на значний строк який пропустив позивач з дня відкриття спадщини (20 років), а отже безпідставне продовження йому строку для прийняття спадщини буде суперечити принципу правової визначеності, який є одним зі складових принципу верховенства права у розумінні практики Європейського суду з прав людини. З наведених мотивів та підстав суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та необхідність відмови у задоволенні позову. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed