Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

09.06.2016 року [PERSON] звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Спільне підприємство «Партнер» про усунення перешкод в користуванні майном, та просив зобов`язати Приватне акціонерне Товариство «Спільне підприємство «Партнер» не чинити перешкод у користуванні гаражним боксом № [NUMBER] , який розташований у напівпідземному гаражі по [ADDRESS] шляхом надання безперешкодного доступу (в`їзду та виїзду) на транспортному засобі до вказаного гаражного боксу; стягнути з Приватного акціонерного Товариства «Спільне підприємство «Партнер» на його користь 1 480,00 грн в якості збитків (матеріальної шкоди);) 4 400,00 грн в якості витрат на правову допомогу та суму сплаченого судового збору. Вимоги обґрунтовує тим, що він є власником гаражного боксу № [NUMBER] , що розташований у напівпідвальному гаражі по [ADDRESS] . ПрАТ «Спільне підприємство «Партнер» здійснює діяльність, пов`язану з експлуатацією цих гаражів. Вказує, що з січня 2012 року позивач мав безперешкодний проїзд до свого гаражного боксу, проте з 25.04.2016 року відповідач чинив перешкоди щодо заїзду транспортного засобу. Зокрема, вказує, що 25.04.2016 він намагався заїхати у гаражний бокс на своєму автомобілі, проте охоронець повідомив, що керівництво відповідача надало усний наказ не пускати позивача в гаражний бокс, закрив шлагбаум на в`їзді до гаражного комплексу і не пропускав позивача. Позивач викликав поліцію, з керівником відповідача було проведено профілактичну бесіду. Проте, в подальшому, позивачу продовжували створювати перешкоди і не пропускати до гаражного боксу. Такі дії позивач вважає незаконними, оскільки його обмежено у праві користування власністю. Після вказаних обмежень, позивач був орендував гаражний бокс в іншому місці. Сплачену орендну плату разом з витратами на комунальні послуги позивач вважає збитками, та просив стягнути з відповідача в первісній редакції позову збитки в розмірі 1 480,00 грн, за травень-червень 2016 року. В подальшому, позивач надав заяву про збільшення позовних вимог та просив зобов`язати Приватне акціонерне Товариство «Спільне підприємство «Партнер» не чинити перешкод у користуванні гаражним боксом № [NUMBER] , який розташований у напівпідземному гаражі по [ADDRESS] шляхом надання безперешкодного доступу (в`їзду та виїзду) на транспортному засобі до казаного гаражного боксу; стягнути з Приватного акціонерного Товариства «Спільне підприємство «Партнер» на його користь 3 700,00 грн в якості збитків (травень-вересень 2016); стягнути з Приватного акціонерного Товариства «Спільне підприємство «Партнер» на користь 4 400,00 грн витрат на правову допомогу та суму сплаченого судового збору. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21.10.2016 у задоволенні позову [PERSON] до приватного акціонерного товариства «Спільне підприємство «Партнер» про усунення перешкод в користуванні майном відмовлено (а.с. 120). Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 12.12.2016 апеляційну скаргу [PERSON] , подану представником за довіреністю [PERSON] відхилено. Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21.10.2016 залишено без змін (а.с. 156). Постановою Верховного Суду від 11.09.2019 касаційну скаргу [PERSON] , подану представником [PERSON] , задоволено частково. Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21.10.2016 та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 12.12.2016 скасовано. Справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 223). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.09.2019 вказану цивільну справу передано для розгляду в моє провадження (а.с. 228). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10.10.2019 прийнято справу до провадження та призначено до підготовчого судового засідання (а.с. 229). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19.12.2019 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. При цьому, повідомив, що в результаті тривалого судового розгляду та з огляду на необхідність зберігання свого автомобілю, він був вимушений у лютому 2019 укласти договір з відповідачем про експлуатацію та обслуговування. Проте, він не вважає, що вказаний договір впливає на розгляд його позову, оскільки не спростовує факт протиправності вчинення відповідачем перешкод в користуванні і можливості наявності таких перешкод у майбутньому. Окрім того, не вирішеними залишаються питання відшкодування збитків, а також, витрат на правову допомогу. Тому, він підтримав заявлені позовні вимоги та наголошував на необхідності їх задоволення. Відповідач до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином. Причини неявки не повідомив. Жодних клопотань з цього приводу, до суду не направляв. 21.01.2020 надав свої пояснення та просив відмовити у задоволенні позову, зазначаючи, що 25.02.2019 року відбулося врегулювання спору мирним шляхом між ПрАТ СП «Партнер» та Дрюковим 0:Д. шляхом підписання договору № 1060 на експлуатацію та обслуговування від 25.02.2019 року. Даний договір підтверджує, що [PERSON] повністю розпоряджається своїм майном, сплачує внески за користування майном та охорони автомобіля, заборгованості в оплаті не має, що підтверджує бухгалтерський розрахунок. ПрАТ СП «Партнер» зазначає, що за заявою від 25.02.2019 року [PERSON] позивач став членом автостоянки на умовах передбачених статутом ПрАТ СП «Партнер», в даній заяві [PERSON] зазначив, що повністю керує та володіє своїм майном, просить заключити договір на зберігання автотранспортного засобу та зобов`язується виконувати правила регламентуючі порядок зберігання транспортних засобів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає за можливе позов задовольнити виходячи зі наступного. Судовим розглядом встановлено, що ПрАТ «СП «Партнер» здійснює експлуатацію напівпідземних гаражів, які знаходяться за адресою: вул. Ак. Єфремова, 9 ( колишня Командарма Уборевича) 25 А в м. Києві , відповідно до розпорядження Ленінградської районної державної адміністрації м. Києва «Про введення в експлуатацію об`єктів житлового та комунального призначення у Ленінградському районі» від 05 січня 1998 року №10. Відповідно до повідомлення Управління капітального будівництва Київського міської державної адміністрації від 27 лютого 1998 року № 36 зазначені напівпідземні гаражі передано на баланс ПрАТ «СП «Партнер». Земельна ділянка, на якій знаходяться гаражі і стоянка, перебуває на праві довгострокової оренди (25 років) у ПрАТ «СП «Партнер» згідно з рішенням Київської міської ради від 18 березня 2004 року № 125/1335. ПрАТ «СП «Партнер» є юридичною особою, здійснює свою діяльність на підставі статуту, предметом діяльності є, зокрема, надання послуг, пов`язаних з охороною транспортних засобів громадян та іншої власності. [PERSON] є власником гаражного боксу № [NUMBER] у напівпідземному гаражі на [ADDRESS] на підставі договору дарування гаражного боксу, що був укладений 20 січня 2012 року із [PERSON] 28 лютого 2008 року між ПрАТ «СП «Партнер» та [PERSON] укладено договір № 926 на експлуатацію та обслуговування, відповідно до умов якого ПрАТ «СП «Партнер» взяло на себе зобов`язання по зберіганню та охороні транспортного засобу марки ВАЗ 2109, випуску 1989 року, № кузова [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , що зберігається в гаражі № [NUMBER] , а власник зобов`язався вносити щомісячні платежі з оплати охорони та експлуатаційних витрат. Договір безстроковий. Пунктом 2.5 вказаного договору передбачено, що у випадку продажу приватизованого гаража, при передачі його в оренду, власник цього гаража ставить до відома адміністрацію підприємства, здає перепустку, а новий власник заключає договір на експлуатацію та обслуговування. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч. 4 ст. 41 Конституції України). Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Власник має право володіти, користуватись, розпоряджатись своїм майном та це право підлягає захисту від будь-якого втручання і має перевагу перед іншими правами. У суб`єкта обслуговування немає права обмежувати власника у праві користування. За матеріалами справи, обидві сторони визнають факт перешкоджання [PERSON] користування гаражем. Проте, відповідач вважав, що має на це право, оскільки позивач не повідомив відповідача про набуття права власності на гараж, не дотримувався фактичного порядку користування гаражем і допуску до нього через автостоянку, не сплачував обов`язкові платежі. Водночас, відсутність сплати позивачем вартості послуг, наданих відповідачем не наділяє останнього права обмежувати право власності позивача. Право відповідача на належну сплату наданих ним послуг, яке може бути захищено шляхом пред`явлення позову щодо їх стягнення. Проте, відмова позивача від укладення договору на експлуатацію та обслуговування не може бути підставою для обмеження власника в праві користування своїм майном. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України 2004 року). Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відтак, судовим розглядом встановлено, що з огляду на тривалість судового розгляду позовних вимог в різних судових інстанціях, 25.02.2019 позивач та відповідач уклали договір про експлуатацію та обслуговування. Проте, позивач не вважає даний договір мирним врегулюванням спору, наголошує на тому, що він був вимушений укласти вказаний договір для того, щоб продовження безперешкодно користуватись своєю власністю. Відтак, виникнення між сторонами нових правовідносин не спростовує факту створення позивачу перешкод у користуванні майном, не свідчать про відсутність предмету спору і не є підставою для закриття провадження у справі. Укладений договір свідчить про наявність між сторонами нових правовідносин і не підтверджує факт відновлення порушених прав позивача. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги на захист цивільного права відповідають змісту порушеного права та характеру правопорушення. Оцінивши надані суду докази у їх сукупності, встановивши дійсний характер спірних правовідносин між сторонами, з врахуванням тієї обставини, що позивачем доведений факт належності йому спірного гаражного боксу, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову на підставі чого позовні вимоги щодо усунення перешкод у користуванні майном підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог відносно стягнення збитків, слід зазначити про таке. Позивач в своєму позові з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд стягнути з відповідача на свою користь збитки у розмірі 3 700,00 грн, які складаються із витрат, які позивач поніс, орендуючи інший гараж. На підтвердження понесення збитків, позивач надав Договір оренди гаражу № 229 , який розташований у Гаражно-будівельному кооперативі «Пролісок» за адресою: м.Київ, вул. В.Окружна, 12-а. Згідно з актами приймання передачі від 01.05.2016, 01.06.2016, 01.07.2016, 01.08.2016, 01.09.2016 за оренду гаражу та комунальні послуги, позивач сплатив грошові кошти в розмірі 3 700,00 грн. Всі витрати позивача підтверджуються первинними документами, а саме: договорами оренди нежитлового приміщення та актами наданих послуг, в яких зазначено, за який період та яку суму сплатив позивач за оренду нежитлового приміщення. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками визнаються витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено. Порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Оскільки позивач в зв`язку із порушенням відповідачем його права власності на належне йому майно був позбавлений можливості користуватися ним та поніс реальні збитки по оренді іншого гаражу, З вищенаведених письмових доказів, наданих позивачем та неспростованих відповідачем, вбачається, що позивач в зв`язку із протиправними діями відповідача, які полягають в порушенні його прав власника нежилого приміщення на користування ним, поніс реальні збитки, пов`язані з орендою іншого гаражу, на суму 3 700,00 грн, які в силу вимог ст. 22 ЦК України, зважаючи на їх доведеність належними та допустимими доказами, підлягають стягненню на його користь з відповідача. В позовній заяві позивач просив стягнути 4400,00 грн витрат на правову допомогу, надавши при цьому договір про надання правової допомоги між адвокатським об`єднанням «Адвокатська компанія №Арцео» та [PERSON] . При цьому, на підтвердження фактичного понесення позивачем витрат позивачем надано Акт приймання-передачі наданої правової допомоги до договору від 02.06.2016 та квитанцію №45268104. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Клопотань щодо зменшення витрат на правничу допомогу сторонами не заявлено. Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 4400,00 грн на правову допомогу. Окрім того, згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимг. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України, ст. ст. 13, 81, 258, 258, 265, 268 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved