Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

08.07.2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання за нею права власності на житловий будинок з надвірними спорудами та земельну частку площею 1000 кв.м., розташовані по [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що її чоловіку [PERSON] на підставі рішення виконкому Великоновосілківської районної ради № 118/22 від 21.05.1975 р. виділена земельна ділянка площею 0,10 га по [ADDRESS], на якій він збудував житловий будинок та надвірні будівлі. [INFO] її чоловік помер. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді домоволодіння та земельної ділянки по [ADDRESS]. Вона є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка і у встановлений законом строк звернулась із заявою про прийняття спадщини. Постановою приватного нотаріуса їй було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка через відсутність правовстановлюючих документів на будинок. Зазначене змушує її звертатися до суду. Позивач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином оповіщеною про день та час розгляду справи. Подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача - Великоновосілківської селищної ради в судове засідання також не з'явився. Про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнав. Враховуючи викладене, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що на підставі рішення виконкому Великоновосілківської районної ради № 118/22 від 21.05.1975 р. [PERSON] виділена земельна ділянка площею 0,10 га по [ADDRESS], що підтверджується актом про виділення в натурі присадибної земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку. На відведений йому земельній ділянці [PERSON] збудував житловий будинок на надвірні будівлі: гараж, сараї, погріб. Згідно технічного паспорту, виготовленого КП «Великоновосілківське РБТІ» 15.10.2013 р., домоволодіння по [ADDRESS] складається з житлового будинку літ. «А-1» з тамбуром літ. «а-1» та ганком літ. «а'» загальною площею 40,6 кв.м., житловою площею 12,7 кв.м., гаражу літ. «Б-1», сараю літ. «В-1», сараю літ. «Г-1», погрібу літ. «П-1», свердловини літ. «І», колодязя літ. «К», воріт №2, огорожі №3. Згідно свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від [INFO], [INFO] [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді домоволодіння та земельної ділянки по [ADDRESS]. Єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є його дружина - позивачка по справі [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. Після смерті чоловіка позивачка звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Постановою приватного нотаріуса Великоновосілківського районного нотаріального округу Донецької області [PERSON] від 04.04.2014 р. позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючого документу. Відповідно до вимог ст. ст. 1216-1220 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу спадкоємців за законом мають діти спадкодавця, в тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. При вирішенні спору суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями Цивільного кодексу УРСР 1963 року, Законом України «Про власність». Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Відповідно до ст. 12 Закону України «Про власність», яка передбачає підстави виникнення права власності, праця громадян є основою створення і примноження їв власності. Громадянин набуває право власності на майно, одержане внаслідок спадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Відповідно до п.1 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка діяла на час завершення будівництва спірного майна, реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадили бюро технічної інвентаризації. Таким чином, право власності на спірне домоволодіння набуте і оформлене у передбаченому законодавством, яке діяло на час завершення будівництва, порядку, в зв'язку з чим суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі і визнає за позивачем право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а також земельну ділянку, розташовані по [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка.

Outcome: approved