Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

08.10.2013 р. ПАТ «Енергобанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], яка діє від свого імені та від імені неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON], про виселення. Свої вимоги ПАТ «Енергобанк» мотивували тим, що 27.06.2008 р. між Банком та [PERSON] був укладений договір про іпотечний кредит на суму 382 000 грн. З метою забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком та відповідачкою був укладений іпотечний договір, згідно умов якого остання передала в іпотеку [ADDRESS]. Однак в зв'язку з невиконанням боржником своїх зобов'язань за кредитним договором Банк звернувся з позовом про стягнення заборгованості до суду. На теперішній час виконавче провадження про стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованості у розмірі 475 754 грн. 30 коп. знаходиться на виконанні у Відділі примусового виконання рішень УДВС ГУЮ в Миколаївській області та вирішується питання про звернення стягнення на вищезазначену квартиру, однак в ній зареєстровані та продовжують проживати відповідачі [PERSON], [PERSON] та їх неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON]. На прохання звільнити зайняте житлове приміщення та знятись з реєстраційного обліку відповідачі не реагують. Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд виселити з квартири [ADDRESS] [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та інших осіб, що проживають в зазначеній квартирі, без надання іншого житлового приміщення. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, повідомлені належним чином. Представник органу опіки та піклування Миколаївської міської ради в судовому засіданні вважав, що у разі задоволення позову будуть порушені права неповнолітніх дітей. Відповідно до ухвали поводиться заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення, дослідивши докази, суд встановив наступне. 27.06.2008 р. між АБ «Енергобанк» (в подальшому назву змінено на ПАТ «Енергобанк») та [PERSON] було укладено Договір про іпотечний кредит № 23 від 27.06.2008 р., відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит в розмірі 382 000 грн. зі сплатою відсотків за його використання в розмірі 18 % річних. Кредит надавався на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання. Згідно п. 3.1 вказаного договору виконання позичальником зобов'язання забезпечується іпотекою нерухомого майна. 27.06.2008 р. між АБ «Енергобанк» (в подальшому назву змінено на ПАТ «Енергобанк») та [PERSON] було укладено Іпотечний договір, згідно положень якого відповідачка передала Банку в іпотеку [ADDRESS] з метою забезпечення належного виконання зобов'язання за Договором про іпотечний кредит № 23 від 27.06.2008 р. Відповідачка [PERSON] неналежним чином виконувала свої зобов'язання за Договором про іпотечний кредит, в зв'язку з чим 17.06.2010 р. Ленінським районним судом м. Миколаєва було постановлено рішення про стягнення з неї та інших осіб в солідарному порядку на користь ПАТ «Енергобанк» заборгованості в розмірі 475 754 грн. 30 коп. 28.10.2011 р. Ленінським ВДВС ММУЮ було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-1680 від 07.09.2010 р. про стягнення заборгованості з [PERSON] Державним виконавцем було надано строк боржнику [PERSON] для добровільного виконання рішення суду. Відповідно до Постанови № 11-59/5/467 від 11.07.2012 р. матеріали виконавчого провадження з виконання зазначеного виконавчого документа було передано на виконання до Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного управління юстиції в Миколаївській області. Однак до теперішнього часу рішення суду не виконано, заборгованість не погашено. Відповідно до п. 3.2, 3.3 Іпотечного договору від 27.06.2008 р. у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником зобов'язань, передбачених цим договором, а також Договором про іпотечний кредит або чинним законодавством, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки в порядку, передбаченому цим договором та чинним законодавством. Іпотекодержатель вправі задовольнити за рахунок предмета іпотеки свої вимоги, передбачені договором про іпотечний кредит, в повному обсязі. Згідно п. 5.1.1, 5.1.4 Іпотечного договору відповідачка [PERSON] підтверджує, що предмет іпотеки є власністю іптекодавця і він вправі ним розпоряджатися, на нього може бути звернуто стягнення без жодних обмежень. Іпотекодавець не потребує узгодження з третіми особами щодо укладення даного договору. Як вбачається з матеріалів справи, до теперішнього часу рішення суду про стягнення заборгованості з [PERSON] та інших на користь ПАТ «Енергобанк» не виконано, в добровільному порядку виконати рішення суду та погасити заборгованість відповідачі відмовляються. Відповідно до ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 3 ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно Довідки Ф-3 28.05.2013 р. за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], а також її неповнолітні діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Також , як зазначає позивач, за вказаною адресою проживає [PERSON], який, згідно довідки сектора адресно-довідкової роботи УДМС в Миколаївській області, зареєстрованим в Миколаївській області не значиться . Проте на час укладення Договору про іпотечний кредит та іпотечного договору, відповідачкою було надано Довідку Ф-3, відповідно до якої за вищезазначеною адресою була зареєстрована лише вона. Згідно наданого [PERSON] Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON]. Згідно наданої позивачем Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS]. Тобто родина забезпечена житлом. Відповідно до свідоцтв про народження, [PERSON] та [PERSON] є батьками - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Енергобанк» у встановленому законом порядку було попереджено відповідачів [PERSON] та [PERSON] про необхідність звільнити житлове приміщення [ADDRESS]. Однак до теперішнього часу вказані вимоги відповідачами не виконано, житлове приміщення не звільнено. На неодноразові прохання позивача звільнити зайняту квартиру відповідачі не реагують. Враховуючи викладені обставини та оцінивши надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, права позивача порушено, оскільки своїми діями відповідачі створюють перешкоди у виконанні рішення суду про стягнення з них заборгованості. За таких обставин позовні вимоги в частині виселення відповідачів [PERSON] та [PERSON] з неповнолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому відповідачі піддягають виселенню, без надання іншого жилого приміщення через наступне. Відповідно до ст. 132-1 ЖК України, до жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відносяться жилі приміщення, пристосовані для тимчасового проживання громадян, які не мають або втратили постійне місце проживання. Жилі приміщення з фондів житла для тимчасового проживання надаються громадянам, які втратили житло внаслідок звернення стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, у порядку, встановленому цим Кодексом. Разом з тим, згідно Порядку надання і користування житловими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.2004 р. за № 422, житлові приміщення з фондів житла для тимчасового проживання надаються громадянам за рішеннями виконавчих органів сільських, селищних, міських рад в порядку черговості. За таких обставин вирішення питання про надання відповідачам жилого приміщення з фондів житла для тимчасового проживання відноситься до компетенції міської ради в порядку, визначеному діючим законодавством. Крім того, згідно наданої позивачем Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS]. Тобто родина забезпечена житлом. Що стосується позовних вимог в частині виселення з [ADDRESS] всіх інших осіб, які там проживають, то вони не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів того, що будь-які інші особи, крім відповідачів, проживають у спірній квартирі. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачів необхідно стягнути на користь ПА «Енергобанк» сплачений судовий збір 114 грн. 70 коп. На підставі ст. ст. 109, 132-1, 150 ЖК України, ст.ст. 311, 316, 317, 319, 321, 379, 383, 386, 391 ЦК України,

Outcome: partial