Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

07 березня 2019 року позивач [PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] , приватного нотаріуса Білгород - Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Тітової Тетяни Сергіївни, про усунення від права на спадкування, просила суд усунути [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого, [INFO] . Згодом, уточнивши своє позовні вимоги 07.02.2020 року остаточно просила суд: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію у розмірі 1/2 частки вартості витрачених коштів на будівельні матеріали на суму 37 648,5 грн.; також грошову компенсацію у розмірі 1/2 частки вартості придбаних меблів на суму 7550 грн та судовий збір, згідно квитанції. Свої вимоги при цьому мотивувала тим, що у період з 2006 рік по 06.11.2017 року проживала із [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет та взаємні права та обов`язки, як чоловік та жінка, між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. [INFO] помер [PERSON] . За ствердженням позивача, під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ними за спільні кошти проводився поточний ремонт житлового будинку, де вони спільно мешкали, за адресою: [ADDRESS] . Так, зазначає, що було побудовано: літня кухня з санвузлом, розміром 10*5 м, гараж, розміром 8*6 м, паркан з цегли, загальною довжиною 45 м. При будівництві літньої кухні з санвузлом, гаражу, паркану, були проведені невід`ємні поліпшення, що призвели до збільшення його ринкової вартості, та були придбані будівельні матеріали: цемент, 40 мішків, на загальну суму 2000 грн; цегла силікатна на суму 31900 грн+доставка - 300 грн; цегла селікатна на суму 5720, плитка розміром 30*30 см, на суму 1452 грн, клей СМ-11 на суму 950 грн, доставка -140 грн, на загальну суму 8262 грн; пісок на суму 1360 грн, газобетон на суму 19500 грн, дошка розміром 30мм*25мм*6м, в кількості 25 шт на суму 2075 грн, цемент на суму 4000 грн + доставка 300 грн., на загальну суму 25875 грн; були замінені 2 метало пластикових вікна на суму 5600 грн. Таким чином , вказує, що при поліпшенні умов проживання, при будівництві літньої кухні з санвузлом, гаражу та паркану були витрачені кошти на загальну суму 75 297 грн. Крім того, вказує, що за час спільного проживання, за спільні кошти сім`ї було придбано: меблева стінка «Флоренція», вартістю 6600 грн., меблева кухня «Аліна» з мийкою та 2 погонних метра столешниці, вартістю 4700 грн.; меблева прихожа «Віта-2», вартістю 3800 грн. Всього, на загальну суму 15100 грн. За таких обставин, виходячи з факту отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] його племінником [PERSON] /відповідачем по справі/ на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та факту спільного проживання позивача з померлим, вважає, що існують усі правові підстави для задоволення її позовних вимог в повному обсязі. 12 березня 2019 року Ухвалою Білгород - дністровського міськрайонного суду по вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження з призначенням її підготовчого розгляду. 02.05.2019 року, відповідачем наданий відзив на позовні вимоги позивача, згідно якого він не визнає обставин та позовних вимог викладених у позові в повному обсязі. 01 серпня 2019 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті. Представник позивача в судову засіданні уточнені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, з підстав наведених у позові. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог позивача заперечував, просить суд в їх задоволені відмовити у повному обсязі, вказуючи, що вони є необґрунтованими та такими, що задоволені бути не можуть. Вислухавши вступне слово представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі рішення суду від 20.11.2007 року у справі № 2-6918/2007 належав житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно. /л.с.15/. [INFO] [PERSON] помер /свідоцтво про смерть серії [NUMBER] /. /л.с.6/. З копії домової книги для реєстрації громадян, проживаючих в будинку [ADDRESS] були зареєстровані [PERSON] /з 01.11.1986 року та [PERSON] /21.10.2016 року/. /л.с.26-28/. Намагаючись встановити своє право на спадкування після смерті [PERSON] , позивач [PERSON] вже зверталась до суду з вимогою про встановлення факту проживання однією сім`єю понад п`ять років та визнання спадкоємцем за законом четвертої черги. Так, рішенням Білгород - Дністровського міськрайонного суду від 06.02.2019 року, позов [PERSON] до [PERSON] , приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Тітової Тетяни Сергіївни про встановлення факту проживання однією сім`єю понад п`ять років та визнання спадкоємцем за законом четвертої черги - задоволено частково. Встановлено факт проживання [PERSON] , [INFO] з [PERSON] , [INFO] однією сім`єю без реєстрації шлюбу понад п`ять років (з 2004 року до часу відкриття спадщини [PERSON] [INFO] ). В іншій частині позову - відмовлено. /л.с.13-18/. Вищевказане рішення і стало підставою для звернення з уточненим позовом [PERSON] .. Між тим, як вбачається з матеріалів справи, 12.09.2019 року Одеським апеляційним судом була винесена постанова, якою з підстав не доведення факту проживання позивачки з померлим [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу понад 5 років, було скасовано рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.02.2019 року, ухвалено нове, яким у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Тітової Тетяни Сергіївни про встановлення факту проживання однією сім`єю понад п`ять років - відмовлено./л.с.93-95/. Про вказане рішення позивачу було достеменно відомо, адже ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.09.2019 року було задоволено її клопотання про відмову від апеляційної скарги. Апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою її представника було закрито. /л.с.96-97/. Згідно заяви приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міського нотаріального округу від 09.12.2019 року повідомлено, що [PERSON] , приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу 22.11.2017 року була заведена спадкова справа № 56/2017 до майна померлого [PERSON] , який помер [INFO] . З заявою про прийняття спадщини звернулись: [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті дядька - [PERSON] та [PERSON] , із заявою від 12.01.2018 року, у якій вказано, що вона проживала з спадкодавцем однією сім`єю. При подачі заяви про прийняття спадщини приватним нотаріусом було роз`яснено [PERSON] , що їй необхідно звернутися до суду про визнання її спадкоємцем. Разом з тим, у зв`язку з винесенням постанови Одеського апеляційного суду від 12.09.2019 року та відсутністю ухвали ВСУ про відкриття провадження, приватним нотаріусом Тітовою Т.С. 05.11.2019 року за заявою спадкоємця [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Також вказано, що на момент видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , [PERSON] не є спадкоємицею навіть 4 черги, тому що рішення Білгород-Дністровського міськрайсуду від 06.02.019 року скасовано, а постанова Одеського апеляційного суду від 12.09.2019 року не оскаржена. Відповідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно із частиною першою статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини 1, 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України). Відповідно до ч. 2, 4, 5 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Верховний Суд України у постанові від 25.12.2013 року у справі №6-135цс13 висловив правову позицію, за якою майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету), а інше не встановлено письмовою угодою між ними. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Згідно з ч.4 ст.368 ЦК України, майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Між тим, суд ставиться критично до приєднаних в якості обґрунтування позовних вимог доказів, таких як акт про спільне проживання, складений КП «ЖЕО №1» 22.10.2019 року, адже факт спільного проживання викладено зі слів свідків, проте з відповідного документу неможливо ані їх ідентифікувати, ані встановити джерело походження такої інформації. Більш того, суд звертає увагу, що вимоги щодо встановлення факту проживання однією сім`єю понад п`ять років та визнання спадкоємцем за законом четвертої черги вже були предметом розгляду у суді першої та апеляційної інстанції. Заявляючи вимогу про стягнення грошової компенсації, позивачем не висувається вимоги встановлення факту перебування [PERSON] та [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах, їх спільне проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, що має важливе значення для вирішення такого спору. Досліджуючи інші докази, суд звертає увагу, що укладання договору про надання послуг із збирання та вивезення твердих побутових відходів № 14285 на ім`я [PERSON] за своєю правовою природою не свідчить про несення позивачем жодних витрат. Самі накладні не є підтвердженням несення спільних витрат [PERSON] та [PERSON] як подружжя, без встановлення факту перебування даними особами у фактичних шлюбних відносинах. Більш того, не усі накладні містять доказовість їх придбання саме [PERSON] або [PERSON] , в деяких відсутнє посилання їх транспортування за місцем призначення, що загалом деформує істинність придбання з визначеною у позові метою. Згідно приєднаного до матеріалів справи, копії технічного паспорту на садибний / індивідуальний / житловий будинок по [ADDRESS] не вбачається дійсність поліпшення житлових умов за вищевказаною адресою у вигляді будівництва літньої кухні з санвузлом, розміром 10*5 м, гаражу, розміром 8*6 м та паркану з цегли, загальною довжиною 45 м, в період як про те вказує позивач їх спільного проживання з 2006 року. Загалом, згідно наявних позначень об`єктів, жодне з них не побудовано пізніше 2000 р-в. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.6 ст. 81 ЦПК України , доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Між тим, спільне проживання, ведення спільного господарства, наявність у [PERSON] та [PERSON] спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків ґрунтується виключно на ствердженнях позивача, що не містить у собі жодної доказовості. Отже, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що у зв`язку з тим, що в ході судового розгляду справи не знайшло свого підтвердження факт перебування у фактичних шлюбних відносинах [PERSON] та [PERSON] , не доведено й несення ними спільних витрат, суд приходить висновку, що застосування положення ст. 74 СК України є неправомірним, адже головним критерієм для виникнення у певних осіб прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно є доведення проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, тому вимоги про відшкодування грошової компенсації, яка підлягає стягненню на користь позивача в порядку поділу майна подружжя, без встановлення ознак такого є неможливим. У зв`язку з недоведеністю позовних вимог [PERSON] , вимоги щодо стягнення судових витрат також задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed