Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

10.06.2019 року [PERSON] , в інтересах якої діє [PERSON] , звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] та Казанківської РДА про визнання договору оренди землі недійсним та скасування рішення про його державну реєстрацію. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК №015252 вона є власником земельної ділянки, площею 9,45 га., для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах території Дмитрівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, з кадастровим номером 4823681900:05:000:0106, яку за договором оренди землі від 04.10.2007 року, передала у користування відповідача [PERSON] строком на п`ять років. У 2011 році, за збігом тяжких сімейних обставин, була змушена звернутися до відповідача [PERSON] з пропозицією про виплату їй грошових коштів в якості авансу за майбутні роки користування земельною ділянкою, на що останній погодився та надав їй грошові кошти в сумі 15190 грн. У 2012 році після закінчення строку дії договору оренди землі та у зв`язку з отриманням наперед грошових коштів за користування земельною ділянкою, між нею та відповідачем [PERSON] було досягнуто домовленість про оренду останнім її земельної ділянки ще на п`ять років. На початку 2013 року під час підписання договору оренди землі, наданого відповідачем [PERSON] , нею було встановлено, що в п.8 договору, в порушення раніше обумовленого строку оренди, було надруковано строк дії договору на 10 років, замість 5 років, але у зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] в минулому допоміг їй у скрутний для неї час і надав грошові кошти наперед, відчуваючи себе певною мірою зобов`язаною перед ним, вона погодилася на не вигідних для себе умовах у частині строку договору оренди землі та підписала останню сторінку договору оренди землі. Так, в травні 2018 року звернувшись до відповідача [PERSON] з питання сплати ним орендної плати за користування земельною ділянкою, нею було отримано від нього копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права та копію договору оренди землі з її підписом на останній сторінці, з якого вона довідалася, що вище зазначений договір оренди землі, укладений з відповідачем строком на 20 років. Посилаючись на відсутність її волевиявлення, як власника земельної ділянки, на укладення договору оренди землі від 10.07.2013 року з відповідачем [PERSON] строком на 20 років, просила визнати недійсним договір оренди землі, укладений 10.07.2013 року між нею та [PERSON] , державну реєстрацію якого проведено 18.07.2013 року, номер запису про інше речове право 1765141 та скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23.07.2013 року о 09 год. 17 хв. 19 сек. за індексним номером 4214954. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про можливість розгляду справи в її відсутність, заявлені вимоги підтримує, просить задовольнити позов. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про можливість розгляду справи в його відсутність. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час, дату і місце його проведення був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до постанови Верховної Ради України №807 від 11 липня 2020 року «Про утворення та ліквідацію районів» та постанови Кабінету Міністрів №1321 від 16 грудня 2020 року «Про затвердження Порядку здійснення заходів щодо утворення та реорганізації районних державних адміністрацій, а також правонаступництва щодо майна, прав та обов`язків районних державних адміністрацій, що припиняються» Казанківська районна державна адміністрація Миколаївської області припинила свою діяльність. У підготовчому судовому засіданні судом було роз`яснено позивачу [PERSON] її право заявити клопотання про залучення чи заміну неналежного відповідача по справі, проте остання відмовилась скористатись своїм правом. Дослідивши письмові докази, суд приходить такого висновку. Відповідно до ч.3 ст.792 ЦК України та ч.8 ст.93 ЗК України відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом. Таким спеціальним законом, що регулює орендні земельні відносини та підлягає застосуванню до спірних правовідносин є Закон України «Про оренду землі». Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально (ст.14 Закону України «Про оренду землі»). За змістом ч.5 ст.6 цього Закону України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Частиною 1 ст.638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору. Разом із тим цивільні права та обов`язки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін договору оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору. За ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті). Матеріалами справи встановлено, що 10.07.2013 року між [PERSON] та [PERSON] , яка в силу Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії МК №015252 від 23.11.2005 року, являється власником земельної ділянки, площею 9,45 га, з кадастровим номером 4823681900:05:000:0106, розташованої в межах території Дмитрівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, була досягнута домовленість про передачу належної їй земельної ділянки в оренду строком на 20 років. Ця домовленість реалізована правочином (договором) з додержанням визначеної законом письмової форми, який зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за індексним номером: 4214954 від 23.07.2013 року, тому є укладеним з моменту його державної реєстрації (а.с.85-86). В пунктах 1, 2, Договору зазначено місце розташування земельної ділянки, її кадастровий номер та площа. Згідно п.8 договір укладено на 20 років. Відповідно до пунктів 9, 10, 11 вказаного договору сторони домовились, що [PERSON] зобов`язаний сплачувати орендодавцю [PERSON] орендну плату у розмірі 3% від вартості грошової оцінки земельної ділянки, з урахуванням індексації до 30 вересня та 31 грудня щороку. За змістом пункту 13 договору оренди розмір орендної плати переглядається раз на рік. В договорі містяться також умови повернення земельної ділянки (п.21-25 Договору). Пунктом 33 Договору визначено, що земельна ділянка не підлягає страхуванню. В умовах визначених в п.38 договору оренди землі сторони домовились про те, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін, рішенням суду на вимогу одної із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Пунктом 41 договору обумовлено, що за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору. Обидві сторони договору оренди земельної ділянки дійшли згоди щодо його істотних умов, скріпивши 10.07.2013 року договір своїми підписами, що і є моментом укладення договору. Даний договір пройшов державну реєстрацію, а тому набув чинності. Зі змісту позовної заяви та пояснень сторін вбачається, що відповідач до теперішнього часу користується орендованою земельною ділянкою. За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Таким чином, вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене ст.203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору оренди земельної ділянки. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За положеннями ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст.12 ЦПК України). Згідно з положеннями ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними засобами, висновками експертів, показаннями свідків. Положеннями ст.110 ЦПК України передбачено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими ст.89 цього Кодексу. У висновку судово-технічної експертизи Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 15.10.2019 року №239 (а.с.118-122), у висновку судово-технічної експертизи Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 16.03.2020 року №2-П (а.с.155-170) та у висновку комісійної судово-технічної експертизи Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса від 15.06.2021 року №14687 (а.с.196-206) щодо виготовлення (виконання), друкування та заміни текстів на першому та другому аркушах договору у різний час, у наданому на дослідження договорі один з двох аркушів замінювався, позивачкою не доведено коли саме така заміна аркушів договору відбулася до його підписання нею, чи після підписання оспорюваного договору, що є необхідною умовою для висновку про відсутність у неї волевиявлення на укладення оспорюваного договору оренди землі та для того, щоб така заміна мала юридичне значення для застосування правил ч.3 ст.203 та ст. 215 ЦК України (недійсність всього правочину). При цьому підпис під договором належить позивачці, іншого нею не доведено. Відповідно до вимог ч.1, ч.5, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] про визнання договору оренди землі недійсним та скасування рішення про його державну реєстрацію є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з розглядом справи, належить віднести на її рахунок.

Outcome: dismissed