Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

09.11.2015р. позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. В позовній заяві [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини: [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини усіх видів доходів (заробітку), але не менше 30% прожитого мінімуму для дитини відповідного віку. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що сторони перебували в не зареєстрованому шлюбі від якого мають дитину [PERSON]. Сімейно шлюбні відносини між сторонами припинено остаточно, з червня 2015 року однією сім'єю вони не проживають, спільного господарства не ведуть. З часу окремого проживання, відповідач вихованням і утриманням малолітнього сина належним чином не займається, матеріальної допомоги на утримання в добровільному порядку не надає, однак має таку можливість, оскільки інвалідом він не являється, інших дітей у нього на утриманні немає. Чи займається підприємницькою діяльністю, чи офіційно працює позивачу не відомо оскільки вони взагалі не спілкуються. В свою чергу позивач на даний час ніде не працює, перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, до досягнення нею трирічного віку, власного господарства не утримує, земельного паю не має, тому потребує матеріальної допомоги на дитину з боку відповідача, який є батьком дитини. У зв'язку з скрутним матеріальним становищем позивач змушена звернутися до суду з даним позовом, оскільки дитині постійно необхідна матеріальна підтримка. 24.11.2015р. позивач в судове засідання не з'явилася. Надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи (а. с. 16). [PERSON] в судове засідання не з'явився. Будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не надав суду заяв про розгляд справи за його відсутності, не повідомив про причини неявки (а. с. 15). У відповідності до положень частини 2 статті 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно з'ясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлено. Відповідач є батьком дитини, що підтверджується записом в свідоцтві про народження серії [NUMBER] видане Відділом ДРАЦС реєстраційної служби Васильківського РУЮ у Київській області (а. с. 5). Дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її повному утриманні (а. с. 6). Згідно з довідки управління соціального захисту населення Васильківської РДА Київської області від 28.08.2015р. № 526 встановлено, що позивач отримує щомісячно допомогу при народженні дитини з 04.11.2013р. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Такий принцип рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини ґрунтується на нормах Конституції України, які проголошують, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах (ст. 21), громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (ст. 24). Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов'язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Отже, обов'язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Таким чином, виходячи з аналізу перелічених норм закону, враховуючи обставини та матеріали справи, суд приходить до висновку, що не зважаючи на те, що шлюб між сторонами не зареєстрований, в наявний час вони проживають окремо один від одного, відповідач, проживаючи окремо, будучи батьком дитини, зобов'язаний утримувати свого малолітнього сина, який проживає з матір'ю. Суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів, які відповідач повинен виплачувати на користь позивача на утримання дитини до її повноліття. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України суд, при визначенні розміру аліментів враховує мінімальний розмір аліментів на одну дитину не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З огляду на викладене, на стан здоров'я і матеріальне становище дитини, стан здоров'я і матеріальне становище платника аліментів, приймаючи до уваги обов'язок батька утримувати свою дитину, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача та стягнення аліментів на користь [PERSON] у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходів відповідача - щомісячно, але не менше 30 % встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає необхідним покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору. Позивач звільнена від сплати судового збору, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», а тому з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 487,20 грн.. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved