Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

09 жовтня 2013 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська звернулась [PERSON] із позовною заявою до [PERSON], в якій позивач просить суд, з урахуванням уточнень до позовної заяви, стягнути на користь позивача з відповідача в компенсацію спричиненої матеріальної шкоди на ремонт залитої з її вини квартири [ADDRESS] в розмірі 81403,00 гривень; стягнути на користь позивача з відповідача компенсацію витрат на проведення експертної оцінки суми матеріальної шкоди у розмірі 1860,00 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві послалась на те, що вона на підставі договору купівлі-продажу від 13 липня 2005 року є власницею [ADDRESS], яку 29 липня 2013 року було залито з вини відповідача, яка мешкає в [ADDRESS], чим було спричинено позивачу матеріальну шкоду. У добровільному порядку відповідач не бажає відшкодовувати позивачу спричинену шкоду, у зв'язку з чим та з метою захисту своїх порушених прав остання і звернутися до суду з даним позовом. 10 квітня 2014 року представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та обґрунтовуючи їх доказами наявними в матеріалах справи. Крім того представник позивача зазначив, що відповідач [PERSON] повністю визнавала свою провину та бажала відшкодувати збитки самостійно, але в подальшому відмовилася від цього з невідомих причин, у зв'язку з чим позивач і звернулась до суду з даним позовом. 10 квітня 2014 року представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, просив суд в їх задоволенні відмовити з підстав недоведеності та необґрунтованості. Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Cудом встановлено, що з 13 липня 2005 року [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 13 липня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с. 46 - 51). Згідно акту про залиття квартири від 30 липня 2013 року, складеного співробітниками КЖЕП № 10 м. Дніпропетровська, залиття [ADDRESS] відбулося з квартири [ADDRESS], що розташована на 5 поверсі будинку. Залиття відбулося з причин недбалого ставлення мешканців квартири [ADDRESS] до сантехнічних приладів (а.с. 52). Відповідно до висновку експертного будівельно-технічного дослідження, виконаного 02 вересня 2013 року судовим експертом [PERSON], розмір матеріального збитку, спричиненого квартирі [ADDRESS] в результаті залиття складає 81403,00 гривень (а.с. 7 - 45). Згідно довідки, виданої адресно - довідковим підрозділом ГУДМС України у Дніпропетровській області, що наявна в матеріалах справ, [PERSON] з 25 грудня 2012 року зареєстрована у [ADDRESS] (а.с. 56). Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Цивільного кодексу України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року N 76, Правилами користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабміну України від 24 січня 2006 року №45 та іншими нормативно-правовими актами. Згідно ст. 179 Житлового кодексу України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Положення статті 177 Житлового кодексу України та Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабміну України від 24 січня 2006 року №45, зобов'язують власників і наймачів квартир обережно відноситися до санітарно-технічного та іншого обладнання жилих приміщень, додержуватися правил утримання житлового будинку, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень, технічного обладнання, не допускати дій, що викликають псування приміщень, порушують умови проживання громадян. Відповідно до п. 18 вказаних Правил, власники квартир, наймачі та орендарі зобов'язані використовувати приміщення житлових будинків за призначенням, забезпечувати збереження жилих і підсобних приміщень квартир та технічного обладнання будинків, дотримувати правил пожежної безпеки. При появі несправностей у квартирі вживати заходів до їх усунення власними силами або силами підприємств по обслуговуванню житла. За змістом п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій у разі залиття, аварії квартир комісією ЖЕО складається відповідний акт, з яким під розпис ознайомлюються мешканці квартир. В акті, окрім іншого, описуються наслідки залиття, а також чітко зазначаються причини залиття. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. В п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року зазначено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Отже, з огляду на зазначене вище, юридичний склад для відшкодування шкоди становлять такі складові, як вина, протиправність діяння, її розмір та причинно-наслідковий зв'язок, в разі доведення якого позивачу відшкодовуються завдані збитки. Згідно ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової шкоди. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача в компенсацію спричиненої матеріальної шкоди на ремонт залитої квартири в розмірі 81403,00 гривень, суд вважає за можливе задовольнити дані позовні вимоги в повному обсязі. 23 грудня 2013 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська було задоволено клопотання представника відповідача та призначено по справі будівельно-технічну експертизу, на час виконання якої провадження по справі було зупинено. 17 березня 2014 року дана цивільна справа № 201/12276/13-ц була повернута з Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська без виконання, оскільки стороною відповідача не було здійснено оплату проведення такої експертизи. Судом були вжиті заходи щодо з'ясування належності повідомлення відповідача про необхідність сплати останньою вартості проведення судової будівельно - технічної експертизи. У зв'язку з чим експертною установою було надано суду докази належності повідомлення [PERSON] щодо необхідності останньої оплатити проведення експертизи. З огляду на викладене та враховуючи, що судом вживалися вичерпні заходи щодо повного та всебічного розгляду справи, зважаючи на те, що у відповідності до ст. 145 ЦПК України проведення експертизи за даною категорією справ не є обов'язковою умовою, суд вважає за необхідне та можливе розглянути дану справу за наявними в матеріалах доказами. Так, в судовому засіданні було встановлено, що позивачу в наслідок залиття її квартири була спричинена матеріальна шкода, яка відповідно до висновку експертного будівельно-технічного дослідження від 02 вересня 2013 року складає 81403,00 гривень. На виконання вимог п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій співробітниками КЖЕП № 10 м. Дніпропетровська було складено акт про залиття та встановлено вину відповідача у затопленні квартири позивача. Натомість, стороною відповідача в судовому засіданні не було надано суду жодних доказів на спростування обставин викладених в акті про залиття квартири від 30 липня 2013 року, що могло б слугувати підставою для відмови в задоволенні позовних вимог чи Відтак, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що право позивача було порушене і підлягає захисту, заподіяна останній матеріальна шкода підлягає відшкодуванню відповідачем в повному обсязі, оскільки в судовому засіданні було доведено, що дії (бездіяльність) відповідача були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина відповідача, та вважає позовні вимоги про стягнення матеріальних збитків в сумі 81403,00 гривень обґрунтованими і такими, які в цій частині підлягають до задоволення. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача компенсацію витрат на проведення експертної оцінки суми матеріальної шкоди у розмірі 1860,00 гривень, суд вважає за необхідне відмовити в їх задоволенні з огляду на наступне. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Так, суд відмовляє у стягненні з відповідача на користь позивача компенсацію витрат на проведення експертної оцінки суми матеріальної шкоди у розмірі 1860,00 гривень, оскільки такі позовні вимоги суперечать частині 3 статті 79 ЦПК України, якою передбачено вичерпний перелік судових витрат , що підлягають відшкодуванню за рахунок відповідачів. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат та враховуючи результат розгляду справи, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, зважаючи на те, що позивач в силу Закону звільнена від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір, пропорційно задоволеного позову, у сумі 814,03 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial