Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

08 квітня 2015 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, у якій просить стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], по 1000 грн. щомісячно до досягнення донькою повноліття та стягувати аліменти на її утримання в розмірі 500 грн., щомісячно з дня подачі заяви до суду та до досягнення донькою трьох років. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 20.09.2014 року, у цьому шлюбі у них народилась донька [PERSON], [INFO]. З січня 2015 року вони з відповідачем проживають окремо, донька проживає з нею та перебуває на її утриманні. Вона знаходиться у декретній відпустці та іншого доходу окрім соціальних виплат по догляду за дитиною не має. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання доньки. Він працездатна людина, має нерегулярний мінливий дохід, який дозволяє надавати грошову допомогу на утримання їх доньки та позивачки, до досягнення дитиною трьох років. Відповідач подав заперечення на позовну заяву, які зводяться до того, що він частково визнає позовні вимоги, оскільки заявлений позивачкою розмір аліментів є необґрунтованим та безпідставним. Дитина народилась цілком здоровою, тому не потребує додаткових витрат. Внаслідок розриву сімейних стосунків з вини позивача у нього погіршився стан здоров'я. Починаючи з січня 2015 року та по сьогоднішній день він знаходиться на лікуванні, яке є досить затратним. Крім того, внаслідок хвороби, він втратив джерело доходу - роботу на будівництві в РФ та не може працевлаштуватись, оскільки за станом здоров'я протипоказана важка робота. На даний час він є студентом та здобуває вищу освіту на платній основі, проживає разом зі своїми батьками та знаходиться на їх утриманні. Таким чином, враховуючи його стан здоров'я, через який він не здатний виконувати важку роботу, відсутність доходів, той факт, що він знаходиться на утримання своїх батьків, вважає, що на даний час буде справедливим розмір аліментів на утримання дитини в сумі 400,00 грн. на місяць, а в частині стягнення аліментів на утримання дружини просить відмовити повністю, оскільки він позбавлений можливості надавати таку допомогу. В судовому засіданні позивач та її представник надали суду пояснення, які зводяться до того, що позивачка знаходиться у декретній відпустці та разом з дитиною проживають у її батьків, на утримання яких і знаходяться. Всі витрати пов'язані з забезпеченням дитини позивачка сплачує самостійно. Відповідач з моменту народження дитини матеріально не допомагає, хоча їй відомо, що він неофіційно їздить на заробітки до РФ, де отримує досить великі доходи. Також він є працездатною особою, оскільки у встановленому законом порядку його непрацездатність не встановлена і жодних доказів, які б підтверджували протипокази до певного виду робіт відповідачем не надано. Однак до центру зайнятості з метою пошуку роботи він не звертається. Таким чином, позивач вважає, що відповідач зобов'язаний та спроможний сплачувати аліменти в розмірі, вказаному в позові. Позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, згоден сплачувати аліменти на утриманні дочки в розмірі 400 грн. з підстав зазначених у запереченнях. Представник відповідача в судовому засіданні підтримав подані заперечення. Заслухавши у судовому засіданні пояснення позивачки та її представника, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи та надані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] від 16 січня 2015 року [PERSON] до [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] (а.с.5). Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20.09.2015 року (а.с.6). Малолітня донька [PERSON] знаходиться на утриманні позивача та проживає разом з нею (а.с.7). Позивач отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини в розмірі 860 грн. (а.с.8). Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, відповідач - є працездатною особою молодого віку (непрацездатність у встановленому законом порядку не оформлена), однак має вади здоров'я, що підтверджується відповідними довідками (а.с. 19, 22); постійного офіційного місця роботи не має, однак до кінця 2014 року мав нерегулярний мінливий дохід, який отримував шляхом заробітків на будівництві у РФ; інших дітей, окрім доньки [PERSON], та осіб на утриманні відповідач не має (дані обставини визнані сторонами у судовому засіданні). Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите і в українському законодавстві. Зміст глави 15 Сімейного кодексу України (далі - СК України) вказує на обов'язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обов'язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст. 182 СК України). Згідно з ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. За змістом статей 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. За змістом ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Під час розгляду справи судом встановлено всі обставини, що мають істотне значення, в тому числі: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; відсутність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина та наявність інших обставини, що мають істотне значення у даній справі. Відповідач не довід суду у встановленому законом порядку, що він починаючи з січня 2015 року та по сьогоднішній день знаходиться на лікуванні, та не надав доказів на підтвердження вартості такого лікування; що за станом здоров'я, який погіршився з вини позивачки, йому протипоказана важка робота; що на даний час він є студентом та здобуває вищу освіту на платній основі. Також доказів, що він надає дитині матеріальну допомогу в добровільному порядку - суду останнім не надано. Надані суду квитанції, видані аптечними пунктами (а.с.16), жодним чином не підтверджують видатки позивача на власне лікування. Надані відповідачем копії квитанцій (а.с.21) не можуть бути прийняті судом до розгляду при прийнятті рішення у даній справі, оскільки такий доказ не відповідає вимогам належності та допустимості доказів, встановленим статтями 58, 59 ЦПК України. Вказані платіжні документи свідчать про перерахунок відповідачем та іншою особою певних коштів на користь іншої юридичної особи, але жодним чином не доводять що на даний час відповідач є студентом та здобуває вищу освіту на платній основі. Оскільки вказані обставини не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, вони відкидаються судом при прийнятті рішення у даній справі. Враховуючи вищевикладене, а також обставини, передбачені ст. 182 СК України, суд приходить до висновку, що у зв'язку із об'єктивною потребою неповнолітньої дочки сторін у забезпеченні належного матеріального утримання для дитини відповідного віку та необхідністю позивача у матеріальному утриманні, як матері малолітньої дитини, яка перебуває у декретній відпустці та у зв'язку з цим позбавлена можливості до досягнення дитиною трьох років мати самостійний заробіток, - позивач дійсно потребує матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього дочки та на своє утримання, однак відповідач, враховуючи його стан здоров'я, сімейний стан, матеріальне становище та всі обставини, що мають істотне значення - не спроможний сплачувати аліменти в розмірі 1000,00 грн. та 500,00 грн. на їх утримання, як просила позивач у позовній заяві. За таких обставин, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення і за заявою позивача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі та стягує з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 700 (сімсот) гривень щомісячно, що буде відповідати як інтересам дитини, зокрема, для задоволення її мінімальних життєвих потреб, так і можливостям платника аліментів. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою доньку до досягнення нею повноліття, що разом із присудженим розміром аліментів забезпечить належне утримання дитини. В задоволенні вимог про стягнення з відповідача на користь позивача на її утримання 500 грн. щомісячно, до досягнення донькою трьох років - суд відмовляє, оскільки позивач не довела суду, що останній може надавати таку допомогу. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial