Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

09 листопада 2020 року [PERSON] звернулась до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] , третя особа, служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову вказує, що 24 квітня 2019 року рішенням Рівненського міського суду Рівненської області у справі №569/13445/18 між нею та [PERSON] було розірвано шлюб. Вказує, що від шлюбу вони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , яка постійно проживає разом з нею в італійській комуні [PERSON] . Зазначає, що [PERSON] більше року часу абсолютно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо утримання та виховання дочки [PERSON] . Зокрема, Відповідач не забезпечує основні потреби дочки ні побутові, ні додаткові; не проводить з нею спільний час відпочинку; не бере участі у її оздоровленні та лікуванні; зловживає своїми правами і не надає дозволи на виїзд дитини за кордон. Вказує, що після усних повідомлень, нею у письмовому вигляді направлялися листи-повідомлення до Відповідача про необхідність надання дитині дозволів на виїзд за кордон та для оформлення всіх необхідних документів дочки. Проте, у зв`язку з постійними неявками Відповідача до нотаріуса, вона отримала відмову від вчинення нотаріальних дії. Зазначає, що відповідач не має бажання займатися вихованням та утриманням дитини. У зв`язку з бездіяльністю, а саме не бажанням батька брати участь у вихованні та забезпеченні матеріального благополуччя дочки, створились умови, які шкодять інтересам дитини. Являючись так званим батьком, [PERSON] ніяким чином не покращує життя дочки, а тільки обтяжує його. Відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. [PERSON] не чекає повернення батька в сім`ю і не бажає проживати разом з ним. Крім того, заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25.09.2020 р. у справі №569/6076/20 було визначено місце проживання доньки [PERSON] разом з нею. Позаяк, Відповідач добровільно не надавав належної матеріальної допомоги на утримання дочки - рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16.10.2020 р. у справі №569/2859/20, в свою чергу, було стягнуто з Відповідача аліменти на утримання доньки у розмірі по 1000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з подальшою індексацією відповідно до закону. Вказує, що поведінка батька не відповідає вимогам сімейного законодавства та суперечить інтересам дитини, саме тому необхідністю є позбавлення Відповідача батьківських прав. У зв`язку з цим звертається до суду з даним позовом. Позивача в судове засідання не з`явилась. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у відсутність позивача та її представника, в якому вказала, що позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовільнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, просила суд відмовити в задоволенні позову. Третя особа в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву. в якій просить суд проводити розгляд справи у їхню відсутність. Суд заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 24 квітня 2019 року рішенням Рівненського міського суду Рівненської області у справі №569/13445/18 шлюб між сторонами було розірвання. Від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25.09.2020 р. у справі №569/6076/20 було визначено місце проживання доньки [PERSON] разом зі мною як матір`ю. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16.10.2020 р. у справі №569/2859/20 стягнуто з Відповідача аліменти на утримання доньки у розмірі по 1000 грн., щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з подальшою індексацією відповідно до закону. Відповідно до частини третьої\~статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно частини 8\~статті 7 СК України\~регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Частиною четвертою\~статті 19 СК України\~визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до частини п`ятої\~статті 19 СК України\~орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку органу опіки та піклування не доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно [PERSON] , [INFO] . Статтею 164 СК України\~передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто перелік підстав батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини 1\~статті 164 СК України\~дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої\~постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ\~передбачено, що держави учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини першої\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. У своїй практиці, зокрема у справі «М.С. проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Тобто, позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. \~За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також враховуючи те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, суд дійшов висновку про недоцільність позбавлення його батьківських прав. У справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Відповідно до положень ч.1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Як визначено в\~статті 89 Цивільного процесуального кодексу України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Дослідивши докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, суд дійшов висновку, що прагнення відповідача налагодити з дитиною відносини, відсутність доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків щодо доньки є підставами для відмови у задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed