Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

08.07.2020 позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість у сумі 35278,60 грн., посилаючись на те, що остання з метою отримання банківських послуг звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та підписала Заяву №б/н від 08.08.2008, якою підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до виявленого бажання відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці, у подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 16410,00 грн. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, однак, в зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за вказаним договором станом на 02.04.2020 виникла заборгованість у розмірі 35278,60 грн., яка складається з: 23484,96 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 9825,61 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 50,00 грн. - пеня; штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. - штраф (фіксована складова); 1668,03 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач просить стягнути з відповідача разом із судовими витратами в сумі 2102,00 грн. До позовної заяви позивач додав клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та про розгляд справи за відсутності позивача (а.с.6,8). На запит суду надійшла інформація, що [PERSON] з 24.09.2019 знята з реєстрації по [ADDRESS] та відповідно до поданої заяви вибула в [ADDRESS] (а.с.58), однак, за даною адресою не зареєстрована (а.с.63). Ухвалою від 30.07.2020 відкрито провадження у цій справі та з урахуванням ст. 274,279 ЦПК України ухвалено її розглядати у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін. Надано відповідачу строк для подання відзиву. Копії ухвали направлено сторонам, а відповідачу разом із копією позовної заяви з додатками на 26 арк., яку остання отримала 13.08.2020, що підтверджується роздруківкою із сайту Укрпошти про вручення поштового відправлення (а.с.66,67). Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений строк не надала, клопотань про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін від учасників справи не надходило. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше і, з урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, суд встановив наступне. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що позивач має банківську ліцензію за № 22 на право надання банківських послуг від 05 жовтня 2011 року, визначених частиною третьою статті 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» та інші дозволи НБУ щодо здійснення банківської діяльності та Статут АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.48-51). До кредитного договору банк, в обґрунтування заявлених вимог, надав розрахунки заборгованості (а.с.9-12,13-20,21), заяву [PERSON] (а.с.32), довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] (а.с.30), виписку за договором № б/н станом на 03.04.2020 (а.с.22-29), довідку про видачу [PERSON] кредитних карток (а.с.31), довідку про умови кредитування (а.с.33) та Умови та правила надання банківських послуг (а.с.34-43). Як вбачається з матеріалів справи, 08.08.2008 [PERSON] підписала заяву, в якій зазначено, що клієнт виявляє бажання оформити на своє ім`я кредитну картку «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», сума бажаного кредитного ліміту складає 250,00 грн., базова процентна ставка за кредитом 3% на місяць, та підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складає між сторонами Договір про надання банківських послуг (а.с.32). 08.08.2008 [PERSON] також ознайомилася з умовами кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», про що поставила свій підпис у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій зазначена базова відсоткова ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості виходячи із розрахунку 360 днів у році) - 3,0%. Також зазначено строк внесення щомісячних платежів, що складають 7% від заборгованості, але не менше 50,00 грн. і не більше залишку заборгованості - до 25 числа кожного місяця, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, яка складається із пеня(1) = базова процентна ставка по договору /30 - нараховується за кожен день прострочки; пеня (2) = 1 % від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується один раз в місяць при наявності прострочки по кредиту чи процентах 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму від 50 грн. і більше; штраф при порушенні строків платежів по будь-якому із грошових зобов`язань - 250 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій (а.с.33). Факт підписання [PERSON] вказаних вище заяви та довідки про умови кредитування відповідачем не оспорювався. За нормами ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено договором кредиту і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснив судам, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Судом враховується, що належним чином дослідити поданий стороною доказ (у даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 23484,96 грн. суд вважає безпідставними, оскільки позивач, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, не зазначає в позовній заяві та не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, коли і на підставі чого виникла така заборгованість, так як матеріалами справи підтверджується належними доказами збільшення кредитного ліміту по кредитному договору з [PERSON] в розмірі 13400,00 грн. Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (даліКонвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає (Постанова Верховного суду від 18.09.2019 у справі №595/1849/16ц). Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Приписами статті 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитом, заборгованість за процентами, пенею та заборгованість по судовим штрафам. Посилання позивача на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: http://privatbank.ua/terms/pages/70/. як невід`ємні частини спірного договору, являються безпідставними, так як матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зазначені в цих документах. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15) та узгоджується з правовим висновком Великої Палата Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження №14-131цс19). Однак, враховуючи, що довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду» є частиною кредитного договору, оскільки підписана відповідачем, а фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, суд приходить до висновку, що вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитом є частково обґрунтованими. Так, вирішуючи справу в частині вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за тілом суд зазначає, що згідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 20.02.2008, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - [PERSON] , станом на 02.04.2020 сума заборгованості за кредитом разом складає 35278,60 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту банк зазначає 23484,96 грн., в т.ч. заборгованість за простроченим тілом кредиту - 23484,96 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 9825,61 грн., заборгованість по пені - 50,00 грн., та заборгованість по судовим штрафам - 1918,03 грн. (а.с.21). Проте, у наданій позивачем довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] (зазначена інформація по картковому рахунку [NUMBER] ), показники не співпадають із зазначеними у виписці показниками, а саме відсутня інформація про зменшення кредитного ліміту 03.08.2017 до 12062,77 грн., збільшення кредитного ліміту 14.08.2018 до 14000,00 грн., а інформація від 14.08.2018 про збільшення кредитного ліміту до 16410,00 грн. зазначена по іншій кредитній картці - [NUMBER] . Враховуючи викладене суд приходить до висновку про недоведеність позивачем заявленого розміру заборгованості за тілом кредиту 23484,96 грн., а тому підлягає стягненню сума кредиту в розмірі 13400,00 грн. При цьому суд звертає увагу, що в наданих позивачем розрахунках заборгованості за договором №б/н від 08.08.2008, укладеному між сторонами, в період з 13.08.2008 по 30.09.2019 Банком зазначена заборгованість за нарахованими відсотками в розмірі 1621,55 грн., а за період з 01.10.2019 по 02.04.2020 Банком нарахована заборгованість за простроченими відсотками 9825,61 грн., при цьому нарахований розмір не відповідає зазначеній в Довідці про умови кредитування та Заяві базовій ставці за кредитом. Так, з урахуванням відсоткової ставки, яка погоджена сторонами у Довідці, а саме 3,0% на місяць, що становить 36% на рік, розрахунок процентів за період з 01.10.2019 по 02.04.2020 здійснюється за формулою: 13400,00 грн. (борг за тілом кредиту) х 36% на рік х 165 (кількість днів у періоді) : кількість днів у році (360 днів) = 2211,00 грн., отже, позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом підлягають частковому задоволенню в розмірі 3832,55 грн. (1621,55 грн. нараховані Банком станом на 30.09.2019 + 2211,00 грн. за період з 01.10.2019 по 02.04.2020). Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості по пені та штрафам суд вказує на таке. Так, з довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка прийнята судом до уваги в цій справі як доказ, вбачається, що сторони узгодили: розмір процентів за користування кредитними коштами 3,0% на місяць на залишок заборгованості із розрахунку 360 днів у році (що становить 36% річних); розмір мінімального щомісячного платежу (7% від заборгованості але не менш ніж 50 грн. та не більше ніж залишок заборгованості) та строки внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітнім, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за формулою: пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) - це базова процентна ставка по договору/ 30, яка нараховується за кожний день прострочки по кредиту; пеня (2) - це 1% від заборгованості, але не менше 10 грн. на місяць, яка нараховується 1 раз на місяць, за наявності прострочки по кредиту або відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму від 50 грн. і більше; штрафи за порушення строків платежів за будь-яким грошовим зобов`язанням, передбаченим договором, більше ніж на 120 днів - 250 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків і комісій. Зміст наведених положень в довідці свідчить про те, що вони передбачають за одні і ті ж порушення застосування як пені, так і штрафу. Оскільки відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення суперечить положенням статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Хоча умови даного кредитного договору передбачають застосування штрафних санкцій при порушенні фінансової дисципліни, але позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по судовим штрафам не можуть бути задоволені, оскільки чинним законодавством передбачена заборона подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, про що існує правова позиція ВСУ, висловлена у постанові від 21.10.2015 в справі № 6-2003цс15. Тлумачення статей 3 та 549 ЦК України дозволяє стверджувати, що при виборі того який вид неустойки (штраф чи пеня) повинен стягуватися, слід враховувати справедливість і розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). На підставі викладеного, суд доходить висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача пені є обґрунтованими та не суперечать вимогам розумності та справедливості, тому підлягають задоволенню. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд. Таким чином, суд зазначає про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 13400,00 грн., заборгованість за відсотками в розмірі 3832,55 грн. та заборгованість по пені 50,00 грн., а всього - 17282,55 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1029,74 грн. (17282,55 /35278,60 х 2102,00).

Outcome: partial