Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

07.09.2017 року позивач звернулась до суду з позовом, у якому просила визнати за нею право власності на 94/500 ідеальних часток домоволодіння що знаходиться за адресою: м. Новоград-Волинський, вул. Шевченка, б. 81, за набувальною давністю. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що рішенням народного суду м. Новограда-Волинського Житомирської області від 20.06.1979 року у справі №2-448/1979 визнано за [PERSON] право особистої власності на 53/100 ідеальних часток домоволодіння по вул. Леніна, 141 (після перейменування та зміни нумерації будинків - вул. Шевченка, 81) у місті Новограді-Волинському Житомирської області. 09.07.1995 року [PERSON] померла. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.06.2013 р. за реєстром №719, [PERSON], набула право власності в порядку спадкування за законом на 53/100 ідеальних часток Будинку. Решта 47/100 ідеальних часток будинку увійшли до спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON], померлого 12 червня 1978 року. Також, вищевказаним рішенням народного суду м. Новограда-Волинського Житомирської області у справі № 2-448/1979 встановлено преюдиційні факти, зокрема обставини того, що до кола спадкоємців за законом померлого [PERSON] входили: дружина - [PERSON], [INFO], діти - [PERSON], [INFO], [PERSON] (після одруження - [PERSON]) [PERSON] 17.07.1953 р.н, [PERSON] [INFO], [PERSON] (після одруження - [PERSON]) [PERSON], [INFO] Таким чином, спадкоємцями 47/100 ідеальних часток будинку стали 5 (п'ятеро) спадкоємців в рівних частках, тобто по 47/500 ідеальних часток будинку кожному зі спадкоємців. Своє право на 47/500 ідеальних часток будинку оформили та зареєстрували: [PERSON] (після одруження - [PERSON]) [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] (після одруження - [PERSON]) [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 22.08.1987 р. за реєстром №4497. В подальшому на підставі договору купівлі-продажу від 21.08.2013 р. за реєстром №1185, [PERSON], стала власником 94/500 ідеальних часток вищезазначеного будинку, які придбала одночасно у [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] Отже, на момент звернення з позовом до суду, [PERSON], є власником 406/500 ідеальних часток будинку. [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] своє право на спадщину не оформили та не зареєстрували. Рішенням народного суду м. Новограда-Волинського Житомирської області від 20 червня 1979 року у справі №2-448/1979 встановлено обставини того, що будинок спільно збудовано лише двома особами: [PERSON] та [PERSON], які на момент будівництва та введення в експлуатацію будинку складали одну сім'ю. [PERSON] 20.03.1921р.н. та [PERSON] [INFO] не лише не оформили та не зареєстрували своє право на спадщину, а також ніколи не реєструвались (прописувались) та не проживали в будинку, що крім рішення суду підтверджується довідкою КП «Новоград-Волинського МБТІ» Житомирської обласної ради від 28.01.2015р. №56. Як вбачається з копії паспорту [PERSON], вона зареєстрована (прописана) у будинку з 30.07.1975 р. Позивач посилається на те, що саме вона утримує будинок в належному технічному стані, постійно робить у ньому поточний та капітальний ремонт, веде домашнє господарство, сплачує комунальні платежі. У судове засідання представник позивача\~\~з'явився, просив позов задовольнити. Відповідач участь представника у судовому засіданні не забезпечив, подали заяву, в якій зазначили, що при вирішенні справи покладаються на розсуд суду та просять проводити розгляд справи без участі представника Новоград-Волинської міської ради. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних доказів. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про право власності від 11.04.1969 року власником домоволодіння по вул. Леніна, 141 у місті Новограді- Волинському Житомирської області був [PERSON]. Згідно рішення народного суду м. Новограда-Волинського Житомирської області від 20.06.1979 року у справі №2-448/1979 визнано за [PERSON] право особистої власності на 53/100 ідеальних часток домоволодіння по вул. Леніна, 141 у місті Новограді- Волинському Житомирської області. 09 липня 1995 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть І-ТП № 011967 від 10.07.1995 р. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.06.2013 р. за реєстром №719, [PERSON], набула право власності в порядку спадкування за законом на 53/100 ідеальних часток вищевказаного будинку. Решта 47/100 ідеальних часток будинку увійшли до спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON], який помер 12.06.1978 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть 1-ТП № 343170 від 13.07.1978 р. З рішення народного суду Новограда-Волинського Житомирської області від 20 червня 1979 року у справі № 2-448/1979 також вбачається, що до кола спадкоємців за законом померлого [PERSON] входили його: дружина - [PERSON] 20.03.1921р.н., діти - [PERSON] [INFO], [PERSON] (після одруження - [PERSON]) [PERSON] 17.07.1953р.н, [PERSON] 20.09.1954р.н., [PERSON] (після одруження - [PERSON]) [PERSON] [INFO] Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.08.1987 року позивач успадкувала після смерті [PERSON], який помер 12.06.1978 року, 1/5 частину від 47/100 частин будинку, які належали спадкодавцю. Таким чином, позивач набула право власності на 47/500 частин будинку. Згідно рішення Виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради від 22.08.2001 року №329 адресу будинку №141 по вул Леніна змінено на «вул. Шевченка, будинок №81. На підставі договору купівлі-продажу від 21.08.2013р. за реєстром №1185, [PERSON], стала власником 94/500 ідеальних часток будинку, які придбала одночасно у [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] [PERSON] 20.03.1921р.н. та [PERSON] [INFO] своє право на спадщину не оформили та не зареєстрували. Докази прийняття ними спадщини відсутні. Таким чином, 94/500 частин будинку за адресою: м. Новоград-Волинський, вул. Шевченка, б. 81, після смерті власника [PERSON] не були розподілені між спадкоємцями. Власник цієї частини будинку на теперішній час відсутній. Згідно ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових правна нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи, що ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року (п.1. Прикінцевих та перехідних положень ЦК України) норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1.01.2001 року, а відтак визнання за рішенням суду права власності на нерухоме майно ( ст. 344 ч. 4 України ) може мати місце з 1 січня 2011 року. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Згідно ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Позивач є законним власником 406/500 частин будинку та за відсутності інших співвласників володіє ним повністю. Отже, володіння позивача будинком є добросовісним. Судом установлено, що жодна особа не заявляє вимог щодо вказаного нерухомого майна, отже визнання права власності за позивачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, суд вважає, що наявні підстави для визнання за позивачем права власності на частину житлового будинку за набувальною давністю. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved