Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

07.12.2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Києво-Святошинський районний відділ Державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання батьківства де просив: визнати [PERSON] , [INFO] , картка платника податків [NUMBER] , громадянина України, уродженця села Слобідка Іллінецького району Вінницької області батьком дитини - [PERSON] , [INFO] ; виключити відомості з актового запису про народження дитини [PERSON] , [INFO] , місце державної реєстрації Києво-Святошинський районний відділ Державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про [PERSON] , як батька дитини; внести відомості до актового запису про народження дитини [PERSON] , [INFO] , зазначивши батьком дитини - [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] [INFO] , громадянина України. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з січня по червень 2016 року проживав однією сім`єю з відповідачкою [PERSON] . Від цих стосунків народилась дочка [PERSON] , [INFO] . На момент народження дитини проживали окремо і дитина була зареєстрована в органах РАЦСу на підставі ч.1 ст.135 СК України, як « [PERSON] ». В той час з відповідачкою були конфліктні відносини, так як позивачу відомо, що коли вони проживали разом, відповідачка зустрічалась з іншим чоловіком. Але відповідачка записала дитину по батькові « [PERSON] », що свідчить про те, що відповідачка теж вважала, що він являється її батьком. Позивач зазначає, що після народження дитини він постійно спілкувався з нею та проводив час, цікавився її життям, надавав відповідачці на утриманні дитини матеріальну допомогу, купляв дитині одежу, продукти харчування та ласощі. На підтвердження свого батьківства відносно дитини [PERSON] , [INFO] , звернувся до лабораторії «MEDICAL GENOMICS» для проведення тесту на ДНК. Дослідження показало, що батьківство підтверджується на [NUMBER] %. Ухвалою судді від 10.12.2021 у вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 16.03.2021 у справі закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання 05.05.2021 позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та позов просив задовольнити. Відповідач у судове засідання 05.05.2021 не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала, зазначила, що позивач [PERSON] являється біологічним батьком її доньки [PERSON] . Третя особа Києво-Святошинський районний відділ Державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання свого представника не направила, в матеріалах справи наявна заява в.о. начальника відділу, в якому останній просить проводити розгляд справи без представника відділу, не заперечує проти вирішення питання на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Так, за приписами ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Встановлено, що з січня 2016 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] проживали однією сім`єю. [INFO] народилась [PERSON] , що підтверджується копією актового запису про народження № 22, складеного 04.11.2016 року виконавчим комітетом Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Так, матір`ю зазначено - [PERSON] , [INFO] , а батьком - [PERSON] , [INFO] . Позивач, звертаючись до суду із вказаним позовом, посилається на те, що на момент народження дитини з відповідачем проживали окремо і дитина була зареєстрована в органах РАЦСу на підставі ч.1 ст.135 СК України, як « [PERSON] ». В той час з відповідачкою були конфліктні відносини, так як позивачу відомо, що коли вони проживали разом, відповідачка зустрічалась з іншим чоловіком. Але відповідачка записала дитину по батькові « [PERSON] ». Позивач в обґрунтування заявлених вимог стверджував, що після народження дитини він постійно спілкувався з нею та проводив час, цікавився її життям, надавав відповідачці на утриманні дитини матеріальну допомогу, купляв дитині одежу, продукти харчування та ласощі. На підтвердження свого батьківства відносно дитини [PERSON] , [INFO] , звернувся до лабораторії «MEDICAL GENOMICS» для проведення тесту на ДНК. Дослідження показало, що батьківство підтверджується на 99,9999936671607%. Відповідач [PERSON] у свою чергу, позовні вимоги визнала, на що суд зазначає наступне. Відповідно до п. 3 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Згідно ч. 1 ст. 129 СК України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. При цьому, згідно ч. 2 цієї ж статті, до вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. У пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. Згідно зі ст. 129 СК України зазначена особа може звернутися з такими вимогами у межах строку позовної давності (один рік), перебіг якого починається з дня, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. За положеннями ст. 134 СК України, на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду, орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до ст.ст. 145 та 147 СК України, прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. По батькові дитини визначається за іменем батька. У відповідності до положень ст.ст. 1, 3, 15 ЦПК України завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають, зокрема, з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.11 своєї постанови «Про судове рішення у цивільних справах», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч.ч.1, 2 ст. 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом враховано, що відповідачем визнано позов, а відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи визнання відповідачем позову, приходить до висновку, що позов [PERSON] є обгрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved