Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-01 00:00:00

08.10.2018 року [PERSON] звернувся до Краматорського міського суду Донецької області з позовом до Держави Україна в особі Донецької обласної прокуратури (раніше Прокуратура Донецької області) Краматорської окружної прокуратури (раніше Краматорська місцева прокуратура) про визнання протиправною, незаконною, неправомірною бездіяльності Прокуратури Донецької області, яка полягала в невиконанні керівником Краматорської місцевої прокуратури Хорсом К.Б. його службових обов`язків щодо встановлення розумних строків проведення слідчих дій відповідними прокурорами при процесуальному керівництві досудового розслідування в кримінальному провадженні №12014050390002670 від 06.12.2014 року, №42017051390000085 та №42017051390000086 від 23.06.2017 року, №12017050390000199 від 20.01.2017 року, №12017050390000200 від 20.01.2017 року за результатами розгляду скарги [PERSON] від 29.01.2018 року за вхідними номерами №49,50,51,52; про визнання протиправною, незаконною, неправомірною бездіяльності Прокуратури Донецької області, яка полягала в невиконанні керівником Краматорської місцевої прокуратури Хорсом К.Б. ухвали слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області Ткачової С.М. від 07.02.2018 року №1-кс/234/674/18 по справі №234/1456/18, якою зобов`язано розглянути скарги Стулікова А.В. від 29.01.2018 року за вхідними №49,50,51,52 щодо розумних строків проведення досудового розслідування у кримінальних провадженнях в порядку ч.2 ст.308 КПК України, а також стягнути з Держави Україна за рахунок Державного бюджету України шляхом списання грошових коштів з єдиного казначейського рахунку моральну шкоду на користь [PERSON] , спричинену протиправною бездіяльністю при досудовому розслідуванні кримінального провадження №12014050390002670 від 06.12.2014 року в сумі 134028 грн.. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтував тим, що за його заявою від 06.12.2014 року СВ Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №12014050390002670 від 06.12.2014 року за ч.2,4,5 ст.191, ч.4 ст.190, ч.2 ст.205, ч.2 ст.367, ч.2 ст.209 КК України, в рамках якого він має статус потерпілого. 29.01.2018 року позивач, через свого представника - адвоката Стулікова А.В., звернувся до керівника Краматорської місцевої прокуратури, як до прокурора вищого рівня, зі скаргами на підставі ст.308 КПК України, щодо вжиття заходів дотримання розумних строків проведення досудового розслідування №12014050390002670 від 06.12.2014 року, №42017051390000085 та №42017051390000086 від 23.06.2017 року, №12017050390000199 від 20.01.2017 року, №12017050390000200 від 20.01.2017 року, які зареєстровані в журналі особистого прийому громадян Краматорської місцевої прокуратури за номерами 49,50,51 та 52. Однак, в порушення вимог ст.ст.3,8,9,19,40 Конституції України, ст.ст.8,9,28,114,308 КПК України, ст.36 Закону України «Про прокуратуру», керівник Краматорської прокуратури Хорс К.Б. скарги Стулікова А.В. від 29.01.2018 року не розглянув, обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк по суті скарг не надав, права і свободи людини і громадянина [PERSON] не захистив. Ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду Ткачової С.М. від 07.02.2018 року зобов`язано керівника Краматорської місцевої прокуратури Хорса К.Б. розглянути скарги Стулікова А.В. від 29.01.2018 року, але керівник Краматорської місцевої прокуратури Хорс К.Б. ухвалу слідчого судді не виконав, протягом трьох днів скарги не розглянув, рішення по ним не прийняв. Держава Україна за представництвом Прокуратури Донецької області в особі керівника Краматорської місцевої прокуратури Хорса К.Б. своєю протиправною, незаконною бездіяльністю не забезпечила дотримання розумних строків досудового розслідування кримінального провадження №12014050390002670, порушила право позивача на отримання обґрунтованої відповіді на його звернення до державного органу гарантованого ст. 40 Конституції України, порушила право на справедливий судовий розгляд в розумні строки його цивільних прав як власника активів, які можуть виникнути, зокрема на підставі позову про відшкодування шкоди, який виникає з її заподіянням. Бездіяльністю відповідача позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у глибоких душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із протиправною поведінкою щодо нього та у зв`язку із втратою та неможливістю протягом тривалого часу повернути своє майно значної вартості, що викликає у нього сильні негативні почуття, які змінюються одне одним, а саме: обурення, невпевненості в майбутньому, відчаю та гніву. Внаслідок позбавлення позивача значної частки майна, він позбавлений можливості реалізовувати свої інтереси та здібності в пізнавальних подорожах, а вимушений весь час працювати не зважаючи на свій пенсійний вік, від чого постійно відчуває глибоке обурення та невгомонний гнів як негативні наслідки через порушення майнових та немайнових прав. Фактично прокуратура Донецької області зруйнувало життя позивача як вільної людини, спроможного підприємця та представника середнього класу. Ухвалою суду від 12.10.2018 року, яка залишена в силі постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.07.2020 року, прийнято рішення про відкриття провадження у справі тільки в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди, які розглядати в загальному порядку. Ухвалою суду від 13.10.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача Стуліков А.В. позовні вимоги [PERSON] підтримав з підстав зазначених у позовній заяві та просив їх задовольнити. Заступником прокурора Донецької області Коршуном Г. 27.12.2018 року до суду було надано відзив, в якому він просив у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди відмовити, оскільки позивачем не доведено належними доказами факт вчинення протиправних дій відповідачем та заподіяння моральної шкоди. Зазначив, що факт недотримання розумних строків у кримінальному провадженні може бути підтверджено рішенням прокурора вищого рівня про задоволення скарги на недотримання строків досудового розслідування або ухвалою слідчого судді про скасування рішення прокурора вищого рівня та задоволення скарги на недотримання строків досудового розслідування, однак позивачем таких доказів суду не надано, а відтак порушення розумних строків ним не доведено. Наявні ж у кримінальному провадженні ухвали не підтверджують порушення розумних строків досудового розслідування, оскільки ними протиправність рішень, дій або бездіяльності прокурора не визнаються та вони стосуються лише зобов`язання вчинити певні дії. Звертаючись із скаргою в порядку КПК України позивач лише реалізував власні процесуальні права на оскарження як заявник, що не тягне за собою цивільно-правової відповідальності. Скарги, з якими адвокат Стуліков А.В. звертався 29.01.2018 року до керівництва Краматорської прокуратури з приводу недотримання розумних строків досудового розслідування, 01.02.2018 року були спрямовані до Краматорського відділу поліції. Ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду від 07.02.2018 року зобов`язано керівництво Краматорської прокуратури розглянути скарги Стулікова А.В. у порядку ст..308 КПК України, та після роз`яснень даної ухвали слідчим суддею, керівництвом Краматорської місцевої прокуратури 08.05.2018 року винесено 5 постанов про відмову у задоволенні скарг. В подальшому вказані постанови не оскаржувалися, а відтак є правомірними та чинними. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] просила у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити, у зв`язку з їх безпідставністю. Представник Міністерства юстиції України Вірченко Ю.М. в судовому засіданні зазначив, що Міністерство юстиції не є учасником спірних правовідносин та його залучення до участі у справі є безпідставним. Представник Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Нежейко Ю.К. в судовому засіданні просила прийняти рішення на розсуд суду, згідно діючого законодавства. Державна казначейська служба України про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в судове засідання представника не направила, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у їх відсутності суду не надала, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності її представника. Заслухавши учасників розгляду справи, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне. Слідчим відділом Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області за заявою [PERSON] від 06.12.2014 року здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №12014050390002670 від 06.12.2014 року за ч.ч.2,4,5 ст.191, ч.4 ст.190, ч.2 ст.205, ч.2 ст.367, ч.2 ст.209 КК України. 29.01.2018 року адвокат Стуліков А.В., який діє як представник потерпілого [PERSON] , звернувся до керівника Краматорської місцевої прокуратури, як до прокурора вищого рівня, з чотирма скаргами в порядку ст.308 КПК України, про вжиття заходів щодо дотримання розумних строків проведення досудового розслідування кримінальних проваджень №12014050390002670 від 06.12.2014 року (вхідний №52), №42017051390000085 та №42017051390000086 від 23.06.2017 року (вхідний №49), №12017050390000199 від 20.01.2017 року (вхідний №50), №12017050390000200 від 20.01.2017 року (вхідний №51). Заступником керівника Краматорської місцевої прокуратури Мєшковим А. скарги Стулікова А.В. було спрямовано начальнику СВ Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області для їх перевірки. 07.02.2018 року ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду Ткачової С.М. зобов`язано керівника Краматорської місцевої прокуратури розглянути скарги Стулікова А.В. від 29.01.2018 року за вхідними №49,50,51,52 щодо розумних строків проведення досудового слідства у кримінальних провадженнях, в порядку ст. 308 КПК України. 06.03.2018 року прокурор Краматорської місцевої прокуратури Василенко О.В. звернувся до слідчого судді Ткачової С.М. із заявою про роз`яснення ухвали від 07.02.2018 року, яка була задоволена слідчим суддею ухвалою від 16.03.2018 року. Постановами заступника керівника Краматорської місцевої прокуратури Садового М.Є. від 08.05.2018 року відмовлено у задоволенні скарг Стулікова А.В. щодо розумних строків проведення кримінальних проваджень №12014050390002670 від 06.12.2014 року, №42017051390000085 та №42017051390000086 від 23.06.2017 року, №12017050390000199 від 20.01.2017 року та №12017050390000200 від 20.01.2017 року. Вирішуючи по суті вимоги позивача [PERSON] про стягнення з Держави України моральної шкоди у сумі 134028,00 грн., яка полягає у глибоких душевних стражданнях, яких він як фізична особа зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, втратою та неможливістю протягом тривалого часу повернути своє майно значної вартості, що викликає у нього протягом тривалого часу сильні негативні почуття, а саме: обурення, невпевненості в майбутньому, відчаю, гніву, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. У статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Таким чином, враховуючи, що жодної з перелічених незаконних дій щодо [PERSON] вчинено не було, як вбачається з його позовної заяви, стаття 1176 ЦК України не підлягає застосуванню до виниклих спірних правовідносин. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Згідно із пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч.5,6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Оскільки для наявності зобов`язання по відшкодуванню шкоди відповідно до статей 1176, 1167 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов`язком позивача (ст.ст. 12, 81 ЦПК України). Тобто, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. Обставини справи свідчать про те, що подання адвокатом Стуліковим А.В., який є представником позивача [PERSON] 29.01.2018 року чотирьох скарг на підставі ст.308 КПК України щодо дотримання розумних строків досудового розслідування, свідчить про реалізацію потерпілим свого права оскаржити прокурору вищого рівня недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування, і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦПК України. Крім того, сам факт зобов`язання ухвалою слідчого судді керівника Краматорської місцевої прокуратури розглянути скарги Стулікова А.В. від 29.01.2018 року за №49,50,51,52 щодо розумних строків проведення досудового розслідування у кримінальних провадженнях, в порядку частини 2 ст. 308 КПК України, не свідчить про протиправність дій прокуратури та завдання моральної шкоди позивачу. Додатково слід зазначити, що оскільки під час судового розгляду не встановлено як протиправності дій відповідача, так і спричинення позивачу моральної шкоди, наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями заподіювача та шкодою, на яку посилається позивач, виключається. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, судом не встановлено дій з боку держави Україна, які давали б правові підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] про відшкодування йому моральної шкоди на підставі статей 1173, 1174, 1176 ЦК України. Оскільки під час вирішення спору по справі судом не виявлені недоліки в діяльності Донецької обласної прокуратури, то у суду відсутні підстави для постановлення окремої ухвали про виявлені недоліки в її діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом, а у задоволенні його позовних вимог відмовлено у повному обсязі, то судові витрати по сплаті судового збору необхідно віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed