Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

08 лютого 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 22 175.83 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 08 травня 2012 року між банківською установою та [PERSON] був укладений кредитний договір на суму 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20.40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач належним чином зобов»язань за кредитним договором не виконує, внаслідок чого станом на 31 грудня 2016 року виникла заборгованість в сумі 22175.83 грн. Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 21 березня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить оскаржуване рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду є незаконним. Особа, яка подала апеляційну скаргу, посилається на те, що позичальник отримав картку зі строком дії до квітня 2015 року, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 08 травня 2012 року між банківською установою та [PERSON] був укладений кредитний договір на суму 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20.40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно з п. п. 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2. Умов та правил надання банківських послуг , які є складовою кредитного договору, укладеного між сторонами, позичальник надав згоду банківській установі на збільшення кредитного ліміту. Кредитний ліміт за вищевказаним кредитним договором був збільшений банківською установою до 700 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем. Відповідно до п. п. 1.1.2.3, 1.1.3.2.3 та 1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, які є складовою частиною кредитного договору, укладеного між сторонами, банк має право змінювати Тарифи, в тому числі і процентну ставку, про що інформує позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку; позичальник зобов»язаний отримувати виписки про стан карткового рахунку; ; позичальник у разі незгоди зі зміненими Тарифами зобов»язаний звернутися до банківської установи з заявою про розірвання договору та погасити заборгованість. Як вбачається з матеріалів справи, наказами ПАТ КБ «ПриватБанк» № СП-2014-6915682 від 18 серпня 2014 та № СП- 2015-6552838 від 18 лютого 2015 року була збільшена процентна ставка до 34.8%та до 43.2 % відповідно. Відповідач до банківської установи з заявами про розірвання кредитного договору не звертався. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, які є складовою частиною кредитного договору, укладеного між сторонами, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов»язань, передбачених договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов»язаний сплатити банку штраф в сумі 500 грн. + 5% від суми боргу. Відповідач належним чином своїх зобов»язань за кредитним договором не виконував. В ході розгляду справи судом першої інстанції відповідач заявив про застосування наслідків спливу строку позовної давності. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що кредитний договір був оформлений у 2012 році, відсутні докази, що б підтверджували дії відповідача з приводу користування вказаною в позовній заяві кредитною картою протягом всього періоду часу, а також відсутність будь яких дій з боку позивача щодо повідомлення відповідача про наявність у нього кредитної заборгованості, відповідачем заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності. Проте, з таким висновком суду не погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного. В ході апеляційного розгляду справи відповідач пояснив, що втратив кредитну картку через тиждень після отримання, грошові кошти з картки отримував; банківську установу про втрату картки не повідомляв; будь-яких платежів на погашення заборгованості взагалі не проводив. Такі твердження відповідача будь-яким доказами по справі не спростовані. Як вбачається з матеріалів справи, позичальник отримав кредитну картку зі строком дії до квітня 2015 року ( а.с. 59). За договором , що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежі, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього місяця строку дії картки. Згідно з розрахунком , наданим ПАТ КБ «ПриватБанк» в ході апеляційного розгляду справи, заборгованість за кредитним договором станом на 31 грудня 2016 року становить 18 062.97 грн. , в тому числі заборгованість за тілом кредиту 700 грн., заборгованість за процентами в межах трирічного строку позовної давності 16026.64 грн., штраф 500 грн. ( фіксована складова), штраф 836.33 грн. ( процентна складова). Вказаний розрахунок будь-якими доказами по справі не спростований, а тому апеляційний суд погоджується з даним розрахунком. За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором у сумі 18 062 грн. 97 коп.; у задоволенні позовних вимог про стягнення пені слід відмовити, оскільки за порушення строків оплати за кредитним договором нараховані як пеня, так і штраф , а стягнення з позичальника і штрафу, і пені є притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне є те саме порушення. З відповідача на користь банківської установи слід стягнути у відшкодування судових витрат 2 736.84 грн. ( 22 175.83 грн./1600 грн. = 18062.97 грн./Х.Х = 1303.26 грн. за І інст. 22175.83 грн./1760 грн. = 18062.97 грн./Х.Х = 1433.58 грн. за апел. інст. 1303.26 грн. + 1433.58 грн. = 2 736.84 грн.)

Outcome: partial