Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

09.04.2021 року Моторно (транспортне) страхове бюро України (надалі - МТСБУ) звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] (надалі -відповідач) про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, посилаючись на те, що 19.05.2017 року, на автодорозі «Львів-Ужгород», між селами Ваньовичі та Стрілковичі Самбірсього району Львівської області, з вини відповідача, який керував автомобілем марки «Фольксваген», номерний знак [NUMBER] , було скоєно наїзд на велосипедиста [PERSON] , який від отриманих травм помер на місці пригоди. Вина відповідача у скоєнні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди підтверджується вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 28.11.2017 року. Згідно з наданими родиною померлого документами, витрати на поховання склали 9010,00 гривень, на виготовлення надгробного пам`ятника витрати склали 30000,00 гривень. Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілим особам. На дату скоєння цієї пригоди відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Потерпілий, з метою отримання відшкодування, звернувся до МТСБУ з відповідною заявою. МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілій особі в розмірі 38400,00 гривень. 14.05.2018 року МТСБУ звернулося до відповідача з листом про компенсацію в добровільному порядку витрат, понесених у зв`язку з проведенням регламентної виплати потерпілому. На даний час в добровільному порядку відповідачем не компенсовано витрат МТСБУ. Просить прийняти рішення, яким стягнути з відповідача на користь МТСБУ кошти в розмірі понесених витрат 38400,00 гривень основного боргу та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 гривні. Ухвалою судді від 29.04.2021 року позовну заяву залишено без руху. 19.05.2021 року недоліки позову усунуто. Ухвалою судді від 24.05.2021 року дану позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Також даною ухвалою було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення, клопотання. Моторно (транспортне)\~страхове бюро\~України копію\~ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі без повідомлення сторін отримали. Відповідачу ухвалу про прийняття до розгляду, відкриття провадження та призначення спрощеного позовного провадження у справі без повідомлення сторін надіслано 28.05.2021 року. В матеріалах справи знаходяться\~\~докази того, що відповідач копію ухвали отримав (а.с.33). Відповідач, у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надав. У відповідності до положень ч.5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки сторонами не направлено на адресу суду клопотань про інше. Суд, відповідно до ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~у зв`язку з розглядом справи в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснює. Дослідивши письмові докази надані позивачем, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 19.05.2017 року, на автодорозі «Львів-Ужгород», між селами Ваньовичі та Стрілковичі Самбірсього району Львівської області, відповідач, який керував автомобілем марки «Фольксваген», номерний знак [NUMBER] , скоїв наїзд на велосипедиста [PERSON] , який від отриманих травм помер на місці пригоди. Вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 28.11.2017 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.\~286, ч. 1 ст.\~135 КК України\~і призначено йому покарання: за ч. 2\~ст. 286 КК України\~- у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3 (трьох) років; за ч. 1\~ст. 135 КК України\~у виді 2 (двох) років позбавленні волі, на підставі ч. 1\~ст. 70 КК України\~шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначено [PERSON] остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3 (трьох) років. Відповідно до\~ст. 75 КК України, звільнено [PERSON] від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Встановлено [PERSON] іспитовий строк тривалістю\~3 (три) роки. Згідно п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 2\~ст. 76 КК України, покладено на [PERSON] такі обовязки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації (а.с.4-6). Згідно ч. 6\~ст. 82 ЦПК України\~вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. За загальними правилами, зазначеними вище, тягар цивільної відповідальності у таких випадках має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП. Положення ч. 6\~ст. 82 ЦПК України\~фактично позбавляють особу, вину якої встановлено вироком у кримінальному провадженні або постановою у справі про адміністративне правопорушення, можливості спростувати наявність такої вини. На дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, потерпілий, з метою отримання відшкодування звернувся з відповідною заявою до МТСБУ(а.с.7). Відповідно до платіжного доручення №904825 від 15.05.2018 року МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілому [PERSON] у сумі 38400,00 гривень (а.с. 12). Частиною 1\~ст. 1166 ЦК України\~передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2\~ст. 1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 4\~постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року\~джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і ін.). Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом, що передбачено ч. 1\~ст. 1191 ЦК України. Відповідно до п.п. 38.2.1. п. 38.2.\~ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1\~статті 13 цього Закону. Згідно до п.п. «а» п. 41.1.\~ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 6\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 14.05.2018 року МТСБУ звернулося до відповідача [PERSON] з листом про компенсацію в добровільному порядку витрат, понесених у зв`язку з проведенням регламентної виплати потерпілому (а.с.13). На даний час в добровільному порядку відповідачем не компенсовано витрат МТСБУ. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір за подачу позову майнового характеру у розмірі 2270,00 гривень. Відповідно до ст.ст.\~133,\~141 ЦПК України\~з відповідача на еористь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2270,00 гривень. Зважаючи на викладене,

Outcome: approved