Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

09 червня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області, в якому просить постановити рішення, яким: - припинити стягнення аліментів на утримання дружини [PERSON]; - визнати виконавчий лист №2-1744 від 12.10.2000 року таким, що не підлягає виконанню; - повернути сплачені ним аліменти на користь дружини [PERSON], а саме з 25.11.2014 року до дня постановлення рішення суду у сумі 28 800 грн. В обгрунтування своїх вимог зазначав про те, що на підставі виконавчого листа №2-1744, який виданий Шевченківським районним судом м. Львова, з нього на користь відповідача [PERSON] стягують аліменти на утримання колишньої дружини. Станом на день видачі виконавчого листа дочка відповідача [PERSON] досягла повноліття, а отже [PERSON] перестала потребувати його допомоги. Також останні чотири роки він неспроможний надавати матеріальну допомогу, оскільки в нього важка онкологічна патологія, тому він вирішив звернутися із позовом в суд. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали повністю, дали пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Відповідач [PERSON] та представник Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області в судове засідання не зявилися, хоч про час та місце розгляду справи повідомлялися в установленому порядку. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи у їх відсутності, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], представника позивача [PERSON], зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ст.75 Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно з ч.2 ст. 76 Сімейного кодексу України після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 77 Сімейного кодексу України за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 1989 року по 2000 рік. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 29 вересня 2000 року вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку, але не менше 1\\2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісячно, до зміни матеріального становища сторін. 12 жовтня 2000 року Шевченківським районним судом видано виконавчий лист №2-1744 та 20 жовтня 2000 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Залізничного районного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Судом встановлено, що на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29.09.2000 року позивачем [PERSON] сплачувались аліменти. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] проживає із донькою [PERSON], яка має четверо малолітніх дітей та право на пільги, передбачені законодавством для багатодітних сімей, що підтверджується копією посвідчення №027674. Із пояснень позивача в судовому засіданні вбачається, що в нього важка онкологічна патологія, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, яка видана Комунальною 3-ю міською поліклінікою м. Львова. Пунктом 2 частини 3 статті 82 Сімейного кодексу України передбачено, що право одного з подружжя на аліменти, які були присуджені за рішенням суду, може бути припинене за рішенням суду, якщо буде встановлено, що платник аліментів неспроможний надавати матеріальну допомогу. Із виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарної) хворої № 07192/16, що видана Комунальним закладом «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» вбачається, що у [PERSON] параноїдна шизофренія, вона визнана інвалідом І «Б» групи. З огляду на викладене, враховуючи те, що у позивача [PERSON] Б,І. тяжке онкологічне захворювання та він знаходиться на диспансерному обліку в лікаря - онколога, суд приходить до висновку, що позов в частині припинення стягнення аліментів на дружину [PERSON] підлягає до задоволення. Позовна вимога про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню до задоволення не підлягає, виходячи з наступного. Право особи на судовий захист передбачено ст.16 Цивільного кодексу України, частиною 2 цієї ж норми визначені способи захисту порушеного, невизнаного чи оспорюваного права особи. Вказаний перелік способів є не вичерпним, однак, інший спосіб, що може бути застосований, має бути встановлений договором або законом (ч.3 ст.16 Цивільного кодексу України). Проте, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права у вигляді визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню не передбачений ні ст.16 Цивільного кодексу України, ні іншими нормами законодавства. Питання про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню розглядається в порядку вирішення питань повязаних із виконанням рішень (в порядку ст.369 ЦПК України), а не шляхом предявлення позову. Зважаючи на принцип дизпозитивності судочинства, визначений ст.11 ЦПК України, відповідно до якого спосіб захисту порушеного права обирає позивач, заявляючи вимоги, а також на те, що право позивача захищене шляхом задоволення вимог про припинення стягнення аліментів, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову в цій частині вимог слід відмовити. Частиною 2 статті 82 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо після припинення права на утримання виконання рішення суду про стягнення аліментів буде продовжуватися, всі суми, одержані як аліменти, вважаються такими, що одержані без достатньої правової підстави, і підлягають поверненню у повному обсязі, але не більш як за три роки. Враховуючи, вищенаведені норми закону, суд приходить до висновку про відсутність підстав для повернення позивачу суми аліментів, яку він сплатив на користь [PERSON]

Outcome: partial