Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

08 серпня 2018 року [PERSON] (далі «позивач») звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі «відповідач») про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на наступні обставини. Позивач є власником будинку №108 по вул.Калиновій (колишня вул. Гагаріна) в с.Скребиші Білоцерківського району Київської області, що підтверджується відповідним Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 16.08.2010 року. За цією адресою\~ проживають позивачка, її син [PERSON] та онук [PERSON] Відповідачем по справі є її колишня невістка, яка в будинку лише зареєстрована, але фактично там не проживає з квітня 2017 року. Вона забрала всі свої особисті речі, залишила ключі та виїхала з будинку. Відповідач не проживає в будинку більше року, її речей там немає, витрат по утриманню будинку\~ відповідач не несе. Добровільно знятися з реєстраційного обліку вона не бажає.\~ Такі обставини створюють суттєві перешкоди для здійснення нею її прав як власника будинку, вона не може ані оформити субсидію, ані розпорядитися будинком. Посилаючись на приписи ст.ст.319, 391 ЦК України, ст.150 ЖК України позивач просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинком №180 по вул. Калиновій (колишня вул. Гагаріна) в с.Скребиші Білоцерківського району Київської області. Оскільки дана справа є малозначною, ухвалою суду про відкриття провадження у справі від 10.08.2018 року постановлено провести її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. В судове засідання відповідач не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала у повному обсязі. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, повно, обєктивно та всебічно дослідивши матеріали даної справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. \~\~\~\~\~\~\~\~ Судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. На підставі Свідоцтва про право на спадщину від 16.08.2010 року позивач є власницею житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами під номером 180 по вул. Гагаріна в с.Скребиші Білоцерківського району Київської області (а.с. 6). Вказані обставини підтверджуються й Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 16.08.2010 року, Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 07.09.2010 року (а.с. 7, 8). Відповідно до рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31.07.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 9). Відповідно до довідки №241 від 06.08.2018 року, виданої виконкомом Храпачівської сільської ради Білоцерківського району Київської області [PERSON] дійсно не проживає за адресою: [INFO] (колишня вул. Гагаріна) в с.Скребиші Білоцерківського району Київської області (а.с. 10). Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права. Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. У той же час, у пункті 36 рішення від 09 грудня 2010 року у справі «[PERSON] і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обовязків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду. У свою чергу національне законодавство України встановлює наступне. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно із ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Такими чином, позивачем у справі доведено що відповідач втратила статус члена сім'ї власника, більше року не проживає у спірному будинку, витрат по утриманню будинку не несе. Враховуючи встановлені у справі фактичні обставини та наведені норми матеріального права, а також факт визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved