Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

07 листопада 2013 року до Краматорського міського суду Донецької області звернулася [PERSON] позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів. Свої вимоги позивачка обґрунтувала тим, що 02 вересня 2013 року вона передала відповідачці грошові кошти у сумі 13027 грн. як оплату за тур, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №0304 від 02.09.2013 року, який був виданий відповідачем. У зв'язку з тим, що між позивачем та відповідачем не було укладено у письмовій формі договору про надання туристичних послуг, в якому були б погоджені усі істотні умови, визначені ч.4 ст.20 Закону України «Про туризм», та позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 13027 грн., відповідач зобов'язаний повернути позивачу вказану суму грошових коштів як безпідставно набуте майно. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Статтею 1048 ЦК України встановлено, що якщо розмір процентів не встановлений договором, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. З 13.08.2013 року розмір облікової ставки НБУ становить 6,5% . Таким чином, за період з 03.09.2013 року по 29.10.2013 року ФОП [PERSON] зобов'язана сплатити [PERSON] проценти у розмірі 132,23 грн. (13027 грн. х6,5% /365 857 днів). Відповідач 29.07.2013 року прийняла рішення про припинення підприємницької діяльності. Під час отримання грошових коштів від позивача, відповідач про вказану обставину її не повідомила. Одночасно відповідачем був визначений строк для заявлення кредиторами своїх вимог - до 08.10.2013 року. 13 вересня 2013 року позивач направила на адресу відповідача відповідну кредиторську вимогу про визнання, включення до реєстру вимог кредиторів грошових коштів в сумі 13027 грн. та 25 грн. 32 коп. Вказана вимога кредитора була отримана відповідачем 16.09.213 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Станом на дату направлення позовної заяви до суду позивач так і не отримав рішення відповідача щодо результатів розгляду заявлених кредиторських вимог. У зв'язку з вказаним, позивачка вважає, що їй було відмовлено відповідачем у розгляді та визнанні його вимог. Позивачка просить суд визнати та зобов'язати фізичну особу-підприємця [PERSON] включити до реєстру вимог кредиторів фізичної особи-підприємця [PERSON] наступні вимоги [PERSON] до ФОП [PERSON]: вимогу щодо сплати 13 027 грн., отриманих ФОП [PERSON] без достатньої правової підстави та вимогу щодо сплати процентів у розмірі 25 грн. Стягнути з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] 13 159,23 грн., з яких : 13027 грн., набутих без достатньої правової підстави, 132 грн. 23 коп. - проценти за користування безпідставно одержаними грошовими коштами. У судове засідання позивачка не з'явилася, надіслала суду телеграму, в якій просила розглянути справу у її відсутність. Представник відповідачки за довіреністю [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав заяву, відповідно до якої просив слухати справу у його відсутність, проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що відповідачка грошові кошти від позивачки не отримувала, квитанція про отримання грошових коштів нею не заповнювалась і не підписувалась. У позовній заяві позивачкою не зазначено, за який саме тур позивачка передала грошові кошти. У позовних вимогах просив відмовити. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному , повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вивчив доводи позовної заяви та заперечень, перевірив наявні у справи докази, суд приходить до переконання, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України «Про туризм» за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов'язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов'язується оплатити його. Відповідно до ч.3 ст.20 Закону України «Про туризм» договір на туристичне обслуговування укладається в письмовій чи електронній формі відповідно до закону. Частиною ч.4 ст.20 Закону України «Про туризм» передбачені істотні умови договору на туристичне обслуговування. Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Зобов'язання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов: 1) має місце набуття або збереження майна; 2) вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; 3) має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.2 ст.64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. На підтвердження передачі відповідачці [PERSON] грошових коштів за тур, позивачка надала копію квитанції до прибуткового касового ордеру №0304 від 02.09.2013 року, де зазначено, що від позивачки прийнято 13 027 грн. та підстава - «оплата за тур». У квитанції не зазначено, за який саме тур були сплачені кошти. У позовній заяві позивачка також не зазначає, за який тур вона передала грошові кошти у сумі 13027 грн. Ухвалою суду від 08.01.2014 року судом був витребуваний у позивачки оригінал квитанції до прибуткового касового ордеру №0304 від 02.09.2013 року, однак позивачкою ухвала суду не виконана, оригінал квитанції суду не наданий. За таких обставин, суд не бере до уваги у якості доказу передання грошових коштів надану позивачкою копію квитанції №0304 від 02.09.2013 року. Інших доказів передання позивачкою відповідачці грошових коштів у сумі 13027 грн. суду надано не було. Таким чином, у судовому засіданні позивачкою не доведено, що відповідачка заволоділа грошовими коштами позивачки. За таких обставин, відсутні підстави для стягнення грошових коштів у сумі 13027 грн. та відсотків за користування безпідставно одержаними грошовими коштами у сумі 132,23 грн. Крім того, згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту ст.ст. 11,15 ЦК цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист же цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у ч.2 ст.16 ЦК України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Як правило, власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Таким чином, позовні вимоги щодо визнання та зобов'язання фізичну особу-підприємця [PERSON] включити до реєстру вимог кредиторів фізичної особи-підприємця [PERSON] вимоги щодо сплати 13 027 грн., отриманих ФОП [PERSON] без достатньої правової підстави та вимогу щодо сплати процентів у розмірі 25 грн., не є способами захисту цивільного права. За таких обставин, у задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed