Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

08 серпня 2016 року позивач [PERSON] звернулася із зазначеним позовом до суду, в якому просить позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] відносно доньки [PERSON], [INFO]. Свої вимоги мотивує тим, що 23.08.2008 року сторони зареєстрували шлюб, [INFO] року в шлюбі народилася донька [PERSON]. 07.09.2010 року за рішенням суду шлюб було розірвано та з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини. Однак з квітня 2010 року відповідач проживає окремо, жодного батьківського обов'язку не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні доньки. Аліментів за рішенням суду відповідач не сплачує, заборгованість станом на 31.05.2016 року становить 28982,59 грн., відповідач є злісним неплатником. Дитина знаходиться на повному утриманні матері. У дитини є захворювання, вона потребує щоквартального курсу масажу, лікувальної фізкультури. Додатково донька займається в гуртках, тренувально-оздоровчих секціях. Відповідач ніяким чином не піклується про доньку, не проявляє інтересу в її долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров'я, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, її навчання, не забезпечує дитину, не спілкується з дитиною. Відповідач зловживав спиртними напоями, схильний до агресії, на протязі двох років спільного життя не давав коштів, оскільки грав на гральних автоматах. Він є неплатником кредитних коштів у трьох банках. Відповідач жодного разу не оплачував батьківську плату у дитячому садку, не приходив на збори, не цікавився дитиною, не приводив і не забирав її з садочка. Також він не приймає жодної участі у вихованні, коли дитина почала навчатись у школі. На підставі ст. 164 СК України, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав. В судових засіданнях позивач [PERSON] позов підтримала в повному обсязі, пояснила, що відповідач умисно ухиляється від виконання батьківських обов'язків, і не допомагає дитині матеріально, у нього утворилась значна заборгованість по сплаті аліментів, він не цікавиться дитиною, не спілкується з нею, ніколи не відвідував садочок і школу, де навчається дитина, ніколи не відвідував дитину у лікарні, коли вона хворіла. Відповідач не дарував дитині подарунків, не поздоровляв із святами. Позивач вказує, що вона не створювала і не створює будь-яких перешкод у спілкуванні батька з дочкою, а відповідач сам не бажає спілкуватися з дитиною. Вже під час розгляду справи у суді відповідач приходив до них додому, але впускати його до квартири позивач не бажає, оскільки він може вкрасти речі, а піти погуляти з відповідачем дитина відмовилась, оскільки вона фактично не знає батька і боїться його, він для неї чужа людина. В судових засіданнях 16.11.2016 року та 16.12.2016 року відповідач [PERSON] проти позову заперечував, пояснив, що поки він проживав у м. Суми, він постійно спілкувався з дитиною. Останні три роки він проживає з іншою жінкою в іншому населеному пункті у Краснопільському районі. Останній раз він бачив дитину півтора роки тому, тому що спілкуватися з дитиною йому не дозволяє колишня дружина, вона створює перешкоди. До служби у справах дітей з цього питання він не звертався, оскільки не вважає потрібним для себе ходити по різним установам. Відповідач пояснив, що він приїздив до дитини під час розгляду справи у суді, але дитина налаштована матір'ю проти нього, дитина відмовилась піти з ним погуляти. З приводу заборгованості по аліментам відповідач пояснив, що він сплачував аліменти, коли працював, потім коли стояв на обліку в центрі зайнятості, а потім сплачував по мірі можливості. Він дійсно має заборгованість по аліментам, і він не відмовляється від свого обов'язку утримувати дитину, але на даний час не має коштів. В судовому засіданні 27.12.2016 року представник служби у справах дітей Ярмоленко М.М. надав висновок щодо недоцільності на даний час позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO], діючи виключно в інтересах дитини і приймаючи до уваги, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків. При цьому служба у справах дітей вважає, що характерні риси і емоційність [PERSON] не дозволили знайти спільну мову з матір'ю дитини щодо прийняття його участі у вихованні доньки. Але він любить свою доньку, хоче з нею спілкуватися, брати її до себе. Він і раніше спілкувався з дитиною, але недоброзичливі стосунки з колишньою дружиною і скандали з нею змусили його до того, що він не приїздить до доньки. Служба у справах дітей вважає, що першочерговою причиною в тому, що батько останнім часом не спілкується з дитиною, є особисті неприязні стосунки, що склались між позивачем та відповідачем (а.с. 65-66). Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, заперечення відповідача, думку представника служби у справах дітей, показання свідків, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В даній справі судом встановлені наступні обставини. Встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.11). Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 07.09 2010 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], стягнуто аліменти з [PERSON] на доньку [PERSON] у розмірі ? всіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку (а.с. 12-13). З довідки житлово-обслуговуючої організації ТОВ КК «Коменерго-Суми» від 09.06.2016 року вбачається, що позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом зі своєю матір'ю [PERSON] та донькою [PERSON] (а.с.14). З довідки-розрахунку наданої Ковпаківським ВДВС м. Суми 21.06.2016 року, вбачається, що заборгованість по аліментам у боржника [PERSON] станом на 31.05.2016 року становить 29 982,59 грн. (а.с.15-16). З іншої довідки-розрахунку наданої Ковпаківським ВДВС м. Суми 07.11.2016 року, вбачається, що заборгованість по аліментам у боржника [PERSON] станом на 31.10.2016 року становить 20 632,44 грн. (а.с.51-52). З наданих довідок також вбачаться, що сплата аліментів має епізодичний характер, відповідач то взагалі не сплачує аліменти, то сплачує їх не у повному розмірі, по 300 грн. щомісячно, тоді як державним виконавцем визначено щомісячний розмір аліментів у більшій сумі (а.с.15-16, 51-52). Неможливість своєчасної і в повному обсязі сплати аліментів відповідач пояснює відсутністю постійної роботи. З довідки школи № 15 м. Суми вбачається, що дитина [PERSON] навчається у 1-В класі школи, всі заходи у школі відвідує мати [PERSON] Тато [PERSON] не бере участі у вихованні дитини: не спілкується з учителями, не звертається з проханням дати інформацію про навчання дитини, не цікавиться умовами перебування дитини в школі, станом її здоров'я (а.с.17). З виписки із медичної карти стаціонарного хворого вбачається, що дитина [PERSON] має ряд захворювань, знаходиться під «Д» наглядом у лікарів ортопеда т кардіолога (а.с.31). Допитана в суді свідок [PERSON], яка є хрещеною матір'ю дитини, пояснила, що батька дитини (відповідача) вона не бачила давно, вже роки чотири, він не приходить, не телефонує, не вітає дитину зі святами та днем народження, не цікавиться дитиною. Зі слів куми вона знає, що аліменти батько сплачує в мінімальному розмірі по 300 грн. щомісячно, і то не завжди. Батьки відповідача також не цікавляться онукою. Кума (мати дитини) ніколи не заперечувала, щоб батько спілкувався з дитиною, однак він сам не бажає спілкуватись з донькою. Дитина про батька нічого не питає, нічого не каже, вже не згадує його. І взагалі, [PERSON] розвелась з чоловіком, тому що він виносив з дому гроші, грав на гральних автоматах, не працював, всі роботи бросав, набрав кредитів, зловживав алкоголем. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], рідна сестра позивачки, пояснила, що батько дитини не відвідує дитину, дитина батька забула. Свідок останній раз бачила батька дитини, коли дівчинці було два роки, він останній раз приходив на день народження. Після того він ніколи не бував на днях народження дитини, подарунків не дарував і не приходив взагалі. Зі слів сестри свідок знає, що батько дитини не допомагає. Свідок пояснила, що колись вона бачила відповідача на ринку, він там торгує. Ніхто йому не забороняв спілкуватись з дитиною, він сам не бажає. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], сусідка позивачки, пояснила, що батька дитини вона не бачила вже років п'ять, він за цей час не приходив до дитини. Дівчинка проживає разом з мамою та бабусею, які піклуються про дитину. На вулиці у дворі будинку дитина також гуляє або з мамою, або з бабусею, а батька свідок не бачила. Як вбачається з висновку служби у справах дітей Сумської міської ради, служба у справах дітей вважає недоцільним на даний час позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO], діючи виключно в інтересах дитини і приймаючи до уваги, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків (а.с.65-66). Суд звертає увагу, що вищевказаний висновок служби у справах дітей Сумської міської ради про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав ґрунтується на доводах обох батьків. З пояснень відповідача, наданих ним у суді, вбачається, що після розірвання шлюбу між ним та позивачкою існують неприязні відносини, вони не можуть знайти спільної мови. Протягом останніх трьох років він майже не спілкувався із донькою, в деякій мірі цьому перешкоджала позивачка, але з цього приводу будь-яких доказів відповідач не надав, як і не надав доказів на підтвердження його звернень до органів опіки і піклування, до суду, з приводу усунення перешкод, які йому чиняться. Щодо характеристики відповідача, матеріали справи не містять негативних даних. Відсутні докази на підтвердження вживання відповідачем спиртних напоїв, перебування на обліку у наркодиспансері. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до абз. 3 ч.2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», зокрема передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони: - не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування: - ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; - жорстоко поводяться із дитиною; -є хронічними алкоголіками або наркоманами; - вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; - засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пунктами 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 20, зокрема, роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків і способом захисту прав та інтересів дитини. Тому його застосування має бути результатом переконання суду у тому, що після позбавлення батьківських прав, умови життя дитини будуть змінені на краще і що немає іншого способу захисту прав та інтересів дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. На суспільстві і на органах публічної влади повинен лежати обов'язок здійснювати особливе піклування про дітей, що не мають сім'ї, і про дітей, що не мають достатніх засобів для існування. Бажано, щоб багатодітним сім'ям надавалась державна або інша допомога на утримання дітей. У п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 20 зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, тому суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що на даний час є передчасною вимога позивача про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON], [INFO], а тому позов про позбавлення батьківських прав не підлягає задоволенню. Крім того, суд вважає, що виключно в інтересах дитини необхідно надати можливість батькові та доньці налагодити їх родинні стосунки, попередивши відповідача [PERSON] про неприпустимість ухилення від участі у вихованні і утриманні доньки [PERSON], [INFO], про зміну ставлення до виховання дитини, поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. На підставі ст.ст. 164, 165, 166, 180-182 Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed