Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

10.05.2018 р. АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором. Позивач обґрунтував свої вимоги тим, що згідно з Договором без номеру від 13.05.2008 р., укладеним між [PERSON] і відповідачем, останній отримав кредит у розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного Договору він складається із заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, [PERSON]. Відповідач кредитні зобов'язання не виконує, у зв'язку з чим станом на 31.03.2018 р. утворилася заборгованість в сумі 21126,68 грн. Ухвалою суду від 11.07.2018 р. відкрито спрощене провадження у справі за дійсним позовом з повідомленням сторін. Позивач АТ КБ «Приватбанк» явку представника у судове засідання не забезпечив, надавши суду заяву з посиланням на підтримання позову та відсутність заперечень проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання для розгляду справи по суті у спрощеному провадженні, належним чином у порядку ст.128 ЦПК України, у судове засідання не зявився, причини своєї неявки не повідомив, відзив на позовну заяву суду не надав. Зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дістає таких висновків. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 13.05.2008 р. між АТ КБ «Приватбанк» (з 21.05.2018 р. Публічне акціонерне товариство [PERSON] банк «Приватбанк» (скорочена назва - ПАТ КБ «Приватбанк») змінило назву на Акціонерне товариство [PERSON] банк «Приватбанк» (скорочена назва - АТ КБ «Приватбанк») та [PERSON] був укладений Договір без номеру, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, комісії за обслуговування та пені за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів (а.с.37). Відповідно до умов укладеного договору він складається з «Заяви», якою [PERSON] виявив бажання оформити на своє імя кредитку у Приватбанку, «Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Умов і Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на це підписом у заяві (а.с.37-44). При укладенні Договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п.5.5 «Правил користування платіжною карткою» позивач нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами [PERSON]» з розрахунку 360 календарних днів на рік. Відповідно до п.6.5 Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. Згідно зі ст.ст.526,527,530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Позивач свої зобовязання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором, що стороною відповідача не спростовано. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. В порушення умов Кредитного договору, ст.ст.509,526,1054 ЦК України відповідач кредитні зобов'язання за Договором не виконала, у зв'язку з чим станом на 31.03.2018 р. позивачем нарахована заборгованість в розмірі 21126,68 грн., яка складається з: - 1000,00 грн. заборгованість за кредитом, - 14162,55 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, - 4720,00грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи: - 250,00 грн. фіксована частина, - 994,13 грн. процентна складова. Суд, вирішуючи питання обґрунтованості вимог за наведеним розрахунком (а.с.5-7), виходить з такого. Із розрахунку заборгованості вбачається, що з 01.01.2013 р. по 31.03.2018 р. проценти за користування кредитними коштами нараховувалися позивачем у порядку та у розмірі, що не передбачені умовами кредитного договору. Пунктом 5.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість позивачем змінювати [PERSON], а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому [PERSON] за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту) зобовязаний не менше, ніж за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема у витягу по Картрахунку згідно з п.4.9 цього Договору. Доказів на підтвердження належного інформування позивачем відповідача про зміну базової процентної ставки по кредиту стороною позивача не надано. У зв'язку з тим, що судом встановлена необґрунтованість вказаного розрахунку процентів, суд дійшов до висновку про те, що розмір процентів за користування кредитом має вираховуватися, виходячи з процентної ставки, яка діяла на час укладання договору. Із Заяви від 13.05.2008 р., довідки про умови кредитування, підписаних відповідачем, вбачається, що ним погоджена процентна ставка на місяць (нараховується за залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів на рік) 1,9%. Отже, проценти за користування кредитом за період з 01.01.2013 р. по 31.03.2018 р. включно виходячи з базової процентної ставки 1,9 % на місяць повинні дорівнювати: - з 01.01.2013 р. по 31.03.2018 р. 1000,00 грн. х 0,063% (22,80%/360 днів) х 1915 днів прострочки = 1206,45 грн. До цієї суми слід додати проценти, нараховані позивачем до 01.01.2013 року у розмірі 936,73 грн. Загальний розмір процентів становить: 1206,45 грн. + 936,73 грн. = 2143,18 грн. Суд також вважає неправомірним нарахування позивачем за даним Договором пені та комісії, а також штрафів, виходячи з такого: Позивач ані в позовній заяві, ані в розрахунку заборгованості за Договором не зазначив, яку суму з нарахованої заборгованості за «пенею та комісією» в розмірі 4720,00 грн. складає «пеня», а яку - «комісія», які за своєю правовою природою є різними складовими. Відсутність окремого розрахунку за цими складовими та відсутність розмежування позовних вимог в цій частині позбавляє суд можливості зробити висновок щодо правильності нарахування пені та комісії та наявності підстав для стягнення зазначеної суми з відповідача. Також, 02 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який набув чинності з 15 жовтня 2014 року (далі - Закон № 1669 -УП). Відповідно до ст.2 Закону № 1669-УП на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особа підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція (ч.1). [PERSON] та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції (ч.2). Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669 УП цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. На виконання абзацу 3 п.5 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 р. № 1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. у № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». 02 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України». Пунктом 1 та 3 вказаного Розпорядження, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком та визнано такими, що втратили чинність: розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція»; розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053». Як встановлено судом, останнім відомим місцем проживання [PERSON] за реєстрацією є м. Костянтинівка, Донецької області. Місто Костянтинівка та Костянтинівський район Донецької області відповідно до розпоряджень КМУ від 30.10.2014 р. та від 02.12.2015 р. входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. За наведених підстав суд вважає вимоги стягнення пені та комісії, а також штрафів необґрунтованими. Загальний розмір заборгованості [PERSON] за Кредитним договором станом на 31.03.2018 р. визначений судом в розмірі 3143,18 грн.: - 1000,00 грн. заборгованість за кредитом, -\~2143,18 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом. Тож позов підлягає частковому задоволенню. У звязку із частковим задоволенням позову суд присуджує позивачеві з відповідача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що дорівнює 1762,00 грн.

Outcome: partial