Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-06 00:00:00

09.09.2019 в суд подано зазначений позов з таким обґрунтуванням вимог. Відповідач [PERSON] відповідно до укладеного договору без номера від 20.06.2008 отримав у позивача кредит у розмірі 2800 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 відсотків річних за користування кредитом і станом на 30.06.2019 допустив заборгованість, що складається: 1987,81 грн - кредитна заборгованість; 19775,07 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 700 грн - заборгованість за пенею та комісією і 1123,14 грн - штрафи. Позивач подав заяву про розгляд справи в спрощеному провадженні. В справу подано такі процесуальні заяви, клопотання і винесено по ним такі процесуальні рішення. Згідно з ухвалою судді від 18.09.2019 прийнято позовну заяву, та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження. Згідно ухвали судді від 15.10.2019 задоволено клопотання представника відповідача - адвоката Рішко С.І. про розгляд справи за правилами позовного загального провадження та призначено підготовчий судовий розгляд у судовому засіданні від 14.11.2019. Також цією ухвалою задоволено клопотання сторони відповідача про витребування у позивача оригінали доказів по справі. Згідно ухвали суду від 14.11.2019 відхилено клопотання та доводи представника відповідача про недопущення в судове засідання представника позивача за довіреністю - юрисконсульта банку Максименко В.М. і цю особу визнано належним представником сторони позивача у справі. В справі також визнано належними представниками позивача за довіренністю інших представників, які брали участь у розгляді справи (Гаренко Н . В . , Чепіга Д.О. ). Згідно з ухвалою суду від 04.12.2019 і постановою Закарпатського апеляційного суду від 29.01.2020 певні дії представника відповідача на підготовчому судовому розгляді визнані зловживанням процесуальними правами. Натомість накладений штраф на представника відповідача скасовано. Згідно з ухвалою суду від 23.01.2020 заявлений відповідачем [PERSON] відвід судді Кривка В.П. визнано необґрунтованим і зупинено провадження в справі до остаточного вирішення питання відводу іншим суддею. Згідно з ухвалою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області Цімбота В.І. від 30.01.2020 цю заяву про відвід судді Кривка В.П. залишено без задоволення. Згідно з ухвалою судді Кривка В.П. від 31.01.2020 відновлено провадження в справі. Згідно з ухвалою суду від 29.04.2020 закрито підготовче провадження в справі і призначено справу до розгляду по суті на 07.05.2020. Стислий виклад позицій сторін. Позивач вважає, що між сторонами мали місце укладення кредитного договору в письмовій формі на основі Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, Тарифів, що зафіксовано в цих документах, а також в заяві позичальника (відповідача), що стверджено: його особистою заявою-анкетою від 20.06.2008 з викладенням ним персональних даних та інформації і підписами про ознайомлення, особистим заповненням цього документу позичальником, одержанням Пам`ятки клієнта, одержанням банківської картки «Універсальна» з визначенням кредитного ліміту, одержанням кредитних коштів відповідачем за цією карткою та проведення ним розрахунків, зняття кредитних коштів їх поверненням на кредитний рахунок (сплатою частково) протягом дії договору та строку дії кожної платіжної картки з відповідним терміном дії, які надано відповідачу Банком за кредитним рахунком. Наявність договірних зобов`язань також підтверджується позивачем письмовим розрахунком руху коштів по кредитному рахунку. Позивач також вважає, що розрахунок кредитного боргу є правильним, у тому числі й щодо нарахування неустойки. Зміна розміру відсоткової ставки передбачена кредитним договором, про що було відомо відповідачу, який тривалий час використовував кредитну платіжну картку (картки) і мав можливість одержувати інформацію про стан карткового кредитного рахунку. Позивач вважає, що загальний трьохрічний строк позовної давності, передбачений статтею 257 ЦК України, для подання позову до суду ним не пропущено, бо зобов`язання виконується за договором щомісячними черговими платежами. Натомість строк дії останньої платіжної картки, одержаної відповідачем закінчується останнім днем 10.2021. Відповідач позов заперечує повністю такими доводами. Позивач подав докази до суду з порушенням встановленого порядку, а тому їх прийняття слід відхилити. Позивач надав споживчий кредит відповідача без узгодження кредитного ліміту, базової процентної ставки в належній письмовій формі: Банківські Умови, Правила, Тарифи і Пам`ятку відповідач не підписував, тому договір приєднання вважається неукладеним; строк дії картки, виданої позивачем відповідачу сплив 30.09.2009; між сторонами в подальшому виникли зобов`язання позики з боргом станом на 22.01.2010 в сумі 161 грн.15 коп., однак за цими вимогами закінчився строк позовної давності, про що відповідач в особі уповноваженого представника подав заяву про застосування строку позовної давності за позовними вимогами з остаточною позицією відмовити в задоволенні позову. Судом установлено такі обставини. 20.06.2008 [PERSON] отримав в банку кредит у розмірі 2800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банком за цим кредитним договором відкрито кредитний рахунок [NUMBER] для виконання зобов`язань сторін, видано кредитну платіжну картку № [NUMBER] . В подальшому банк видав відповідачу для обслуговування кредитного рахунку ще чотири платіжні банківські картки (номер останньої [NUMBER] з терміном дії до 10.2021). Станом на 30.06.2019 внаслідок порушення виконання зобов`язань за цим кредитним договором у відповідача [PERSON] є заборгованість, яка складається з наступного: 1987, 81 грн - заборгованість за кредитом; 19775, 07 - заборгованість по процентам за користування кредитом. Встановлені обставини підтверджуються Анкетою-заявою позичальника [PERSON] № MKXRRX03930007 від 20.06.2008, довідками про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», про стандартні умови кредитування Приватбанку та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту, які підписані особисто позичальником, довідкою про кількість платіжних карток, виданих позичальнику для обслуговування кредиту, а також змістом Умов та Правил, Тарифів банку. Оцінивши встановлені обставини, подані в справу докази, доводи представників сторін, суд дійшов такого висновку. Для ухвалення рішення судом застосовуються такі норми матеріального права. Згідно з статтею 634 ч.2 ЦК України договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Відповідно до положень статті 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику на умовах і в розмірі, встановлених договором , а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно з статтями 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. За статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Стаття 525 ЦК України передбачає недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання, а ч.2 ст. 615 цього ж Кодексу - одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтями 1054 і ч.2 статті 1050 ЦК України передбачено, що наслідком порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини позики (кредиту), тобто в разі прострочення, позикодавець (кредитор) має право вимагати повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, які належить сплачувати відповідно до положень статті 1048 ЦК України. З обставин справи видно, що між сторонами мають місце зобов`язання, які виникли від надання (одержання) споживчого грошового кредиту з видачею та обслуговуванням через банківську платіжну картку. Із змісту письмового розрахунку руху коштів заборгованості за цими договірними зобов`язаннями, довідок банку видно, що відповідач, починаючи з дати укладення договору і одержання платіжної картки одержував в кредит кошти в користування під визначений кредитний ліміт та 36 % річних (в подальшому відсоткова ставка змінювалась відповідно до 30% , 34,8% , 43,2 %). Протягом періоду з 20.06.2008 - 30.06.2019 відповідач одержував кошти за кредитним лімітом і сплачував заборгованість періодично з пропуском щомісячних платежів погашення заборгованості, в тому числі на значні періоди обов`язкових платежів і востаннє здійснив платіж на погашення заборгованості за кредитним договором 17 грудня 2018 у сумі 1110 грн (відомості за останньою колонкою розрахунку «сума погашення за наданим кредитом» письмового розрахунку, наданого позивачем). Отже, відповідач неналежно виконав свої зобов`язання і допустив кредитну заборгованість на вище встановлену суму за видами платежів а тому має нести відповідальність за неналежне виконання своїх зобов`язань. Суд відхиляє доводи сторони відповідача на основі таких обґрунтувань і мотивів. Відповідач особисто підписав вищезазначені документи, що свідчать про укладення ним кредитного договору. Із змісту цих документів видно, що відповідач був належно поінформований про зміст договору та його умови, а саме про розмір кредиту, відсоткову ставку та про її зміну за рішенням кредитора, про порядок розрахунків із використанням платіжної банківської картки, встановлення банком ліміту кредитних коштів. Це також підтверджується поведінкою відповідача під час дії кредитного договору (частковим виконанням своїх зобов`язань). Зокрема, відповідач одержував платіжні картки для цілей обслуговування кредиту неодноразово в зазначений вище період, за цими банківськими картками сплачував та одержував кошти кожного року. Ці обставини підтверджені письмовим розрахунком позивача, довідками про обслуговування кредитного рахунку через платіжні банківські картки з визначенням номерів карток дати їх відкриття і терміну дії кожної картки і не спростовані стороною відповідача жодним доказом. З огляду на це суд вважає надуманими покликання відповідача, що строк кредитного договору минув у вересні 2009 році і що на цей період позика відповідача є боргом в сумі 161 грн. Не заслуговують на увагу і твердження відповідача про те, що він не був ознайомлений з Умовами, Правилами, Тарифами банку. Адже в заяві-анкеті позичальника і довідках, що стверджують укладення договору є особисті підписи відповідача про те, що він ознайомлений із Умовами надання споживчого кредиту, Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які надані йому у письмовому вигляді. Суд відхиляє твердження представника позивача, що ці докази надані позивачем з порушенням процедури, передбаченої ЦПК України, бо оригінали цих документів надані позивачем суду за клопотанням про їх витребування, заявленого стороною відповідача, на підставі ухвали суду про це та на стадії підготовчого судового розгляду, який проведений судом з ініціативи сторони відповідача. Суд вважає, що в такому випадку не має порушення процедури подання доказів у справу. З обставин справи також видно, що відповідач звертався до Банку для одержання споживчого кредиту з метою придбання побутового товару-холодильника та надавав банку рахунок постачальника товару з відповідними реквізитами про вартість та банківські рахунки. Відповідачем цей доказ не спростовано. Зміна кредитного ліміту, процентної ставки з ініціативи Банку передбачені Умовами та Правилами, з якими ознайомлений відповідач. Отже, до цих обставин та позицій сторін суд застосовує правові позиції Верховного Суду у справах № 356/1635/16-ц - постанова від 10.04.2019, № 428/2873/17 - постанова від 28.03.2019, № 755/2720/16-ц від 06.02.2018, № 666/388/16-ц від 17.04.2019. Суд відхиляє доводи відповідача щодо закінчення строку давності за кредитними зобов`язаннями з огляду на таке. Загальний строк позовної давності та його перебіг встановлений законом (статті 256, 257, 261 ЦК України), а саме: три роки і один рік про стягнення неустойки (штрафу, пені), який починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Суд вважає, що цей строк не минув, бо строк дії останньої платіжної картки, яка надана відповідачу і ним використовувалась для обслуговування кредиту за кредитним рахунком закінчується тільки 10.2021. Натомість останній черговий платіж на погашення заборгованості за кредитними зобов`язаннями здійснений відповідачем 17.12.2018. Суд вважає, що доводи сторони відповідача щодо неправомірного застосування до відповідача неустойки у виді заборгованості за пенею та комісією, а також штраф 500 грн (фіксована величина та 1123, 14 грн процентна складова) слід узяти до уваги з огляду на таке. Ні в позовній заяві, ні у відповіді на позов, ні в поясненнях-запереченнях щодо позиції відповідача, - позивач не надав обґрунтування застосування цієї відповідальності, а саме розрахунків нарахування. Таке ж не вбачається із письмового розрахунку позивача, доданого до позовної заяви. Отже, покликання сторони позивача на застосування судом пункту 8.6 Умов і Правил є недоведеним належно і відхиляється судом на підставі положень статей 77, ч.1 81 ЦПК України. З огляду на викладене, суд дійшов переконання, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме в межах стягнення з відповідача на користь позивача кредитної заборгованості в розмірі: 1987,81 грн - кредитна заборгованість, 19775,07 - заборгованість по процентам за користування кредитом, всього 21762 грн, 88 коп. Судові витрати у виді судового збору, які сплачені позивачем за подання позовної заяви в сумі 1921 грн , слід покласти на відповідача із стягненням у користь позивача на підставі положень статті 133, 141 ЦПК України , з урахуванням мінімальної ставки, яка передбачена законом «Про судовий збір» за позовні вимоги юридичної особи, виходячи з виду позовних майнових вимог та ціни цього позову, що задоволена судом.

Outcome: partial