Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

09.07.2020 позивач [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом, зазначивши відповідачем державу Україна в особі прокуратури України та Державної казначейської служби України, в якому просив: визнати обшук у квартирі [ADDRESS] , проведений прокурором прокуратури Закарпатської області, незаконним; стягнути на його користь шкоду у сумі 375250 грн. В обґрунтування заявленого позивач посилається на те, що 12.09.2018 слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду постановлено ухвалу за результатами розгляду клопотання прокурора відділу прокуратури Закарпатської обласної прокуратури про надання дозволу на проведення обшуку в квартирі [ADDRESS] , якою задоволено означене клопотання прокурора. Цього ж дня прокурором був проведений обшук квартири, в ході якого вилучено грошові кошти, медичні засоби тощо. За твердженням позивача вищевказана ухвала слідчого судді постановлена з грубим порушенням Закону, а клопотання прокурора не відповідала вимогам КПК. Окрім цього позивач вказує, що під час проведення обшуку він надав прокурору документи на підтвердження здійснення його сином [PERSON] законної діяльності зі збуту товарів медичного призначення у м. Ужгороді, а відтак необхідності у проведенні обшуку не було. Крім того позивач зауважує, що вилучені гроші належали йому, а медичні товари ТОВ «Екомед». [PERSON] стверджує, що подав заяву до прокуратури про вчинення злочину прокурором та оперативними працівниками, які проводили обшук, на що він отримав відповідь про відсутність порушення його прав під час проведення цієї слідчої дії. У цьому [PERSON] також вбачає порушення його прав, оскільки працівник органу прокуратури повинен був внести відомості до ЄРДР за його заявою в порядку ст. 214 КПК України, чого не зробив, що ним було оскаржено до прокурора області. За переконанням позивача вищеописаним, а саме незаконними діями органів прокуратури, досудового розслідування і суду, йому було заподіяно моральну шкоду, оскільки була принижена його честь, гідність, ділова репутація, авторитет, як правоохоронця, правозахисника, громадського активіста та журналіста. 29.09.2020 та 19.02.2021 представником Закарпатської обласної прокуратури подано відзив за підписом керівника вказаної прокуратури Казака Д., в якому останній зазначив, що оцінка законності проведеного обушку повинна бути надана в порядку кримінального судочинства. Також у відзиві зазначено, що позивач не надав достатніх та допустимих доказів на заподіяння йому працівниками прокуратури Закарпатської області моральної шкоди. 04.02.2021 [PERSON] надав суду відповідь на відзив. 15.07.2021 представником Державної казначейської служби України подано відзив, в якому останній просить відмовити в задоволенні позову, так як громадянин має право на відшкодування шкоди за рахунок держави, виникає лише у випадку встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду факт незаконного проведення обшуку, що в даному випадку місця не мало. Вказує на відсутність обґрунтування моральної шкоди. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представники відповідачів просили відмовити в задоволенні позову. Суд, ознайомившись з позовною заявою, відзивами та відповіддю на відзив, заслухавши позицію сторін, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступного висновку. За ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.09.2018 було задоволено клопотання прокурора відділу прокуратури Закарпатської області Бітляна І.С. про надання дозволу на проведення обшуку в житловому будинку, який розташований за адресою [ADDRESS] , за місцем фактичного проживання [PERSON] . Постановлено дозволити проведення обшуку в означеному житловому будинку з метою виявлення та вилучення речей і документів: грошових коштів, отриманих як неправомірна вигода, чорнових записів про злочинну діяльність, оригіналів документів, які виготовляються у процесі злочинної діяльності та інших документів по закупівлі та встановленню стентів громадянам, що мають значення для кримінального провадження відповідно до ст. 98 КПК України та можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні. Означена ухвала постановлена в межах кримінального провадження №42018070000000241, внесеного до ЄРДР 28.06.2018 за заявою громадянина [PERSON] про вимагання у нього неправомірної вигоди службовою особою, до чого був залучений [PERSON] . Протоколом обшуку від 12.09.2018, що такий був проведений прокурором відділу прокуратури Закарпатської обласної прокуратури Кавкою Ю.І. на підставі вищевказаної ухвали слідчого судді за участі [PERSON] в ході якого було виявлено та вилучено грошові кошти, медичні засоби, документація тощо. За ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від вересня 2018 року було відмовлено у задоволенні клопотання прокурора ідолу прокуратури Закарпатської області Кавки Ю.І. про накладення арешту на майно тимчасове вилучене в [PERSON] під час обшуку за адресою [ADDRESS] за відповідним переліком. [PERSON] надав суду копія заяв та звернень до керівництва Закарпатської обласної прокуратури, Ужгородської місцевої прокуратури та ГУНП в Закарпатській області, в яких серед іншого інформував про незаконність кримінального провадження, а також проведеного обшуку в межах такого. Так, листом прокуратури Закарпатської області від 11.06.2019 інформовано [PERSON] про те, що обшук був проведений на підставі ухвали слідчого судді, копія протоколу була вручена [PERSON] . Заявника інформовано про можливість оскарження вказаної відповіді. З листа ГУНП в Закарпатській області від 07.05.2020 інформовано [PERSON] про те, що за слідчим було прийнято рішення про закриття кримінального провадження №42018070000000241 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення Окрім цього 20.05.2019 [PERSON] звертався до прокурора Закарпатської області Гаврилка В.О. із заявою про притягнення [PERSON] , за заявою якого було відкрито кримінальне провадження, до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 383 КК України за завідомо неправдиве повідомлення правоохоронним органам про вчинення тяжкого злочину. 24.05.2019 прокурором відділу прокуратури Закарпатської області Кавкою Ю. розглянуто означену заяву [PERSON] та не встановлено підстав для внесення відомостей до ЄРДР. Вказану відповідь [PERSON] оскаржив до прокурора Закарпатської області Гаврилка В.О., шляхом подання скарги на бездіяльність прокурора Кавки Ю. від 31.05.2019, оскільки таким не внесено відомості в порядку ст. 214 КПК України по його заяві. [PERSON] додав до позовної заяви ряд документів на підтвердження своєї кваліфікація як юриста, займаних ним посад в минулому та наразі, нагороджень грамотами та відзнаками. Також [PERSON] на підтвердження правомірності здійснюваної [PERSON] діяльності зі збуту товарів медичного призначення в м. Ужгороді надав наказ ТОВ «Екомед» про призначення останнього на посаді, посадову інструкцію фахівця зі збуту та договір про надання послуг, укладений 17.05.2019 між ТОВ «Іридіум» та [PERSON] . З газетних вирізок друкованих та інтернет-видань Закарпатської області вбачається, що ЗМІ розповсюджено інформацію про проведення працівниками УЗЕ в Закарпатській області під процесуальним керівництвом прокуратури операції в ході якої правоохоронці встановили про отримання неправомірної вигоди лікарем та кардіодиспансеру та юристом-посередником [PERSON] за встановлення кардіологічного стенту, а також опубліковано фото проведених слідчих (розшукових) дій. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що від інших осіб чув, що обшук проведений у [PERSON] є незаконним. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з частиною першою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. У частині першій статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За частиною першою статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17. В розглядуваному випадку [PERSON] вказує, що моральна шкода була заподіяна йому внаслідок незаконних дій органів прокуратури, досудового розслідування і суду, а саме вказує, що у результаті незаконно проведеного обшуку у квартирі йому заподіяно важких наслідків, зокрема [PERSON] зазначає, що ним отримано моральні і душевні страждання у зв`язку з порушенням права власності, а також проведення означеної слідчої дії в присутності його дружини та дітей протягом шести годин. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі». Наявність такого елементу складу деліктного правопорушення, як невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта є обов`язковим, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди, як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (статті 11 ЦК України). Зі змісту розглядуваного позову вбачається, що [PERSON] просить визнати обшук у квартирі [ADDRESS] , проведений прокурором в рамках кримінального провадження №42018070000000241, незаконним. Однак в межах даної справи суд позбавлений можливості здійснювати оцінку законності проведеної в рамках\~кримінального провадження слідчої дії. Так,\~у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 зроблено правовий висновок, за яким визначено наступне. Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України (частина перша статті 1 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України)). Кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (пункт 10 частини першої статті 3 КПК України). Згідно з частиною першою статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування у кримінальних провадженнях визначає глава 26 КПК України. Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого та прокурора, що можуть бути оскаржені слідчому судді на етапі досудового провадження, визначений у частині першій статті 303 КПК України. Скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314 - 316 цього Кодексу (частина друга статті 303 КПК України). Вимоги про визнання незаконними дій органів досудового розслідування у кримінальних провадженнях має вирішуватися за правилами КПК України. Окрім цього\~суд зауважує,\~що відповідно\~до частини\~другої статті\~1176\~ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Так, пунктом першим частини першої статті 1 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» регламентовано, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, серед іншого, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку. Разом з тим пунктом 1-1 частини другої статті 2 вказаного Закону визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку. В розглядуваному випадку матеріали справи не містять доказів (прим. відповідного процесуального рішення), яким було б встановлено незаконність проведеного\~прокурором в\~ході кримінального\~провадження №42018070000000241\~обшуку у квартирі [ADDRESS] . З огляду на вищевказане, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог, зокрема в частині відшкодування моральної шкоди, так як позивач не довів наявність такого елементу складу деліктного правопорушення як незаконність проведеного прокурором обшуку, невідповідність якого вимогам закону, було б встановлено в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду. Крім того позивачем не обґрунтований розмір заподіяної шкоди та не надано на підтвердження її заподіяння ніяких доказів. У частині\~третій статті\~12,\~частинах першій,\~п`ятій,\~шостій статті\~81\~ЦПК України\~визначено,\~що кожна\~сторона повинна\~довести ті\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи.\~Доказування не\~може ґрунтуватися\~на припущеннях. Відсутність вказаного елементу має своїм наслідком відсутність деліктного правопорушення, як такого. При цьому\~суд зауважує,\~що ухвала\~слідчого судді\~Ужгородського міськрайонного\~суду,\~якою відмовлено\~в накладенні\~арешту на\~тимчасово вилучене\~під час\~обшуку у\~квартирі [ADDRESS] майно, не встановлює незаконність вказаної слідчої дії чи протиправність прокурора при проведенні такої, а лише визначає, що прокурором не доведено значення вилученого як речових доказів для кримінального провадження. Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2021 року у справі № 227/3052/19 зроблено висновок, що: «суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності. Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. При цьому не будь-яке рішення слідчого судді свідчить про протиправність дій державних органів, а мають значення конкретні обставини, встановлені таким рішенням». Щодо інших доводів суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За вищевикладених обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання обшуку незаконним та відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed