Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

09 вересня 2016 року Публічне акціонерне товариство [PERSON] банк «ПриватБанк» (далі по тексту - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що відповідно до укладеного 24 липня 2013 року договору № б/н відповідач отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В порушення умов кредитного договору відповідач свої зобовязання не виконує, внаслідок чого станом на 30 червня 2016 року виникла заборгованість у сумі 11575,51 грн., яка складається з: 240,25 грн. - заборгованість за кредитом; 7207,85 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3100,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи: 500,00 грн. штраф (фіксована частина) та 527,41 грн. - штраф (процентна складова). Заочним рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 13 грудня 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 24 липня 2013 року відмовлено. Не погодившись з вказаним рішенням суду ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило його скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідача. Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, а обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Ухвалюючи заочне рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні належні докази щодо суми заборгованості за кредитним договором. Але погодитися з таким висновком суду першої інстанції неможна. Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 24 липня 2013 року між та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір б/н за умовами якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до пункту 1.1.7.12 Умов і правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Як вбачається із розрахунку, наданих позивачем до суду апеляційної інстанції, в період з 24 липня 2013 року по 19 серпня 2013 року відповідач користувався банківською карткою, що свідчить про укладення кредитного договору. Даних про те, що відповідач відмовився від укладення договору та отримання кредитної картки, матеріали справи не містять. Матеріали справи свідчать, що укладаючи кредитний договір, сторони погодили строк дії платіжної картки та кінцевий термін повернення кредиту, що відповідає строку дії картки. Відповідно до вимог статей 1049,\~1050,\~1054 ЦК України\~за кредитним договором банк (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно частини 1 статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом відповідно до вимог частини 1 статті 611, частини 1 статті 612 ЦК України. Матеріалами справи підтверджено, що в межах строку дії картки [PERSON] користувався кредитними коштами, вносив платежі, крім того, останній платіж відповідачем внесений 19 серпня 2013 року. ПАТ КБ «ПриватБанк» надано до суду виписки руху грошових коштів по рахунку [PERSON], інформацію про його картку, де вбачається, що після внесення [PERSON] на депозит 300 грн., ним 15 та 19 серпня 2013 року знімалися грошові кошти у розмірі 150 грн. та 100 грн. відповідно, після чого поповнення рахунку не надходило. Розрахунок заборгованості за кредитним договором від 24 липня 2013 року свідчить про те, що сума боргу [PERSON] станом на 30 червня 2016 року становить 11575,51 грн., з яких: 240,25 грн. - заборгованість за кредитом; 7207,85 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3100,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 527,41 грн. - штраф (процентна складова). Апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15. Враховуючи вищевикладене та те, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності і їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором протирічить положенням, закріпленим у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, то вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з [PERSON], штрафу, а саме: 500,00 грн. - штраф(фіксована частина) та 527,41 грн. - штраф (процентна складова), що зазначені у розрахунку як складові заборгованості, не ґрунтуються на законі, а тому не підлягають задоволенню. Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга\~статті 551 ЦК України). Крім того, частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини 4 статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Установивши, що розмір неустойки 3100 грн. значно більший від розміру боргового зобовязання 240,25 грн., колегія суддів вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин норму частини 3 статті 551 ЦК України, та зменшити розмір пені до 240,00 грн. Таким чином, з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню: 240,25 грн. - заборгованість за кредитом; 7207,85 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 240,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а всього 7688,10 грн. За наслідками розгляду апеляційної скарги, апеляційний суд відповідно до положень пункту 2 частини 1 статті 307 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення по суті позовних вимог про їх часткове задоволення з підстав, передбачених пунктами 1, 4 статті 309 ЦПК України. Відповідно до статті 88 ЦПК України апеляційний суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Outcome: partial