Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

08 жовтня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що він є власником вказаного будинку. Разом з ним у його помешканні зареєстровані його племінники, в тому числі, і відповідач. Однак [PERSON] з квітня 2018 року у вказаному будинку не проживає, комунальних послуг не сплачує, в утриманні житла участі не бере, будинком не цікавиться. Разом з цим в будинку відсутні його особисті речі. Наразі, реєстрація відповідача у належному позивачу будинку змушує нести додаткові витрати по сплаті комунальних послух та створює перешкоди в реалізації права власності. 30 жовтня 2020 року ухвалою суду прийнято справу до розгляду та відкрито провадження про розгляд справи в спрощеному позовному провадженні без повідомлення осіб, у якій роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали та направлена відповідачу за місцем його реєстрації. Станом на 18.01.2021 року відзив на позов від відповідача [PERSON] до суду не надійшов. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі, також не надходили. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Дослідивши письмові докази, які є в матеріалах справи, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що позивач є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом та копією витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності./а.с.5,6/ З довідки про склад сім`ї, вбачається, що за адресою [ADDRESS] зареєстровані: власник [PERSON] , племінники: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та син племінниці [PERSON] /а.с.7/ Факт реєстрації [PERSON] в належному позивачу будинку підтверджується також довідкою про реєстрацію місця проживання особи наданої сектором реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб ШМР./а.с.17/ Відповідно до акту складеного 29 вересня 2020 року та посвідченого сусідами позивача: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в будинку [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , з 2018 року і по теперішній час не проживає. (а.с.8) Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. ст. 386, 391 ЦК України власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 406 ЦК України, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. З огляду на вищенаведені норми закону, те, що позивачем доведено, що відповідач не проживає в належному йому будинку понад один рік, не бере участі в утриманні майна, а отже його реєстрація створює перешкоди у реалізації права власності, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved