Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

09 лютого 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось в суд із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позивач посилається на те, що [PERSON] шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку» надав згоду на укладення кредитного договору № б/н від 02.04.2013 року, на підставі якого отримав кредитні кошти в сумі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. При цьому, позивач зазначає, що встановлення і зміни кредитного ліміту відбувалась згідно п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 вищевказаного кредитного договору, що передбачають згоду боржника на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту і його зміну за рішенням та ініціативою банку. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за кредитним договором № б/н від 02.04.2013 року виконав в повному обсязі, так як наддав відповідачу кредит у встановленому договором розмірі. Оскільки [PERSON] неналежно виконував умов кредитного договору у нього виникла перед банком заборгованість в сумі 12174,43 грн., що включає: заборгованість за кредитом - 1407,95 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом - 1020,84 грн., заборгованість за пенею - 8689,71 грн., заборгованість по штрафам - 500 грн. (фіксована частина) і 555,93 грн. (процентна складова). Таким чином, позивач просить суд стягнути із відповідача на його користь ПАТ КБ «Приватбанк» вищевказану заборгованість по кредитному договору № б/н від 02.04.2013 року та судові витрати у розмірі 1762 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, однак 09.02.2018 року подав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його присутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с. 30). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, про що свідчить довідка про причини повернення поштової кореспонденції (а.с. 43-44) та скрін-шот із сайту Новодністровського міського суду Чернівецької області, де розміщено оголошення про виклик відповідача [PERSON] За таких обставин суд відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснити заочний розгляд справи та, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, між сторонами було укладено кредитний договір № б/н від 02.04.2013 року шляхом підписання [PERSON] анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку», внаслідок чого відповідач був ознайомлений і погодився із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку». Відповідно до умов кредитного договору ПАТ КБ «Приватбанк» надав [PERSON] кредит в розмірі 2000 грн. шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі щомісячною сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних з поверненням у строк, що відповідає строку дії кредитної платіжної картки, які в подальшому неодноразово змінювались та складали станом на 29.05.2015 року 43,20 %, що підтверджується наданими позивачем розрахунками заборгованості за договором № б/н від 02.04.2013 року (а.с. 4-5). Відповідно до п. 1.1.1.60 «Умов та правил надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, мінімальний обов'язковий платіж - це розмір боргових зобов'язань держателя, які щомісячно підлягають сплаті держателем протягом строку дії картки. Даний платіж розраховується як сума овердрафта та суми щомісячного платежу, який складається з нарахованих до сплати відсотків та частини заборгованості по кредиту. В залежності від виду платіжної картки, розмір та порядок розрахунків щомісячного платежу вказаний у заяві та в пам'ятці клієнта/довідці про умови кредитування, виражений у відсотковому співвідношенні до здійснених операцій з використанням платіжних карток. Згідно п. 2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 «Умов та правил надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, позичальник зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його користування, по перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. У разі невиконання зобов'язань за договором, позичальник зобов'язаний за вимогою банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (в тому числі простроченого кредиту та овердрафта), сплаті винагороди банку. За змістом п. 1.1.7.3 «Умов та правил надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, картрахунки відкриті на невизначений строк за виключенням настання умови, викладеної у п.п. 1.1.7.6, 1.1.7.7 цих Умов. За правилами п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 «Умов та правил надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, а також надає право банку у будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання цього кредитного договору являється прямою і безумовною згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту встановленого банком. Відповідно до положень п. 2.1.1.5.7 «Умов та правил надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, власник картрахунку зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту. Пункт 1.1.1.63 «Умов та правил надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року визначає, що овердрафт - це короткостроковий кредит, який надається банком клієнту у разі перевищення суми операцій по платіжній картці над сумою залишку коштів на його рахунку у розмірі ліміту кредитування. Використання клієнтом коштів понад залишку по рахунку або встановленого банком ліміту овердрафту є несанкціонованим овердрафтом. Частинами 1 та 2 ст. 1054 ЦК України закріплено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Судом встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за кредитним договором № б/н від 02.04.2013 року виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. За правилами ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Положення ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачають, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частина 1 ст. 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 526 ЦК України закріплено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаївділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідач починаючи із 21 січня 2018 року не виконував свої зобов'язання за кредитним договором № б/н від 02.04.2013 року належним чином, внаслідок чого у нього виникла заборгованість по тілу кредиту у розмірі 1407,95 грн. та заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 1020,84 грн. Пунктом 2.1.1.12.10 «Умов та правил надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року визначено, що банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання боржником або його довіреною особою своїх боргових та інших обов'язків за цим договором. Відповідно до положень п. 1.1.7.11 «Умов та правил надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, договір діє на протязі 12-ти місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна з сторін не проінформує другу сторону про припинення дії даного договору, він автоматично лонгується на такий же строк. Пунктом 1.1.7.43 «Умов та правил надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року передбачено, що дія договору припиняється в момент закриття останнього рахунку/депозиту клієнта, відкритого в рамках договору або підпадаючого під дію договору, а також при закінченні використання послуг банку, передбачених договором. За наявної у клієнта в момент закриття останнього рахунку клієнта непогашеної заборгованості перед банком по договору, в тому числі заборгованості по овердрафу, а також заборгованості по сплаті комісії перед банком, дія договору закінчується після повного погашення заборгованості. Як вбачається із ч. 1 ст. 625, ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. З'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши досліджені письмові докази, суд дійшов висновку, що позивач ПАТ КБ «Приватбанк», як кредитодавець, що виконав повністю свої зобов'язання за кредитним договором, має право вимагати від відповідача [PERSON], як позичальника, що прострочив виконання зобов'язань, повернення суми заборгованості за кредитним договором № б/н від 02.04.2013 року, а тому позовні вимоги в цій частині слід задовольнити. Однак щодо заявленої вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення із [PERSON] 8689,71 грн. пені та 1055,93 грн. штрафу, то варто зазначити, що за правилами п. 2.1.1.12.6, 2.1.1.12.6.1 «Умов та правил надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, за користування кредитом і овердрафтом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому тарифами банку, з розрахунку 360 (триста шістдесят) календарних днів в році, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.6. У разі виникнення прострочених зобов'язань за борговими зобовязаннями на суму від 100 грн., згідно п. 2.1.1.12.6.1 Умов і правил клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів, яка нараховується в день нарахування процентів по кредиту. Натомість, згідно п. 2.1.1.12.7.4 «Умов та правил надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником зобов'язання по сплаті відсотків за користування кредитом, у розмірі, зазначеному у пам'ятці клієнта/довідці про умови кредитування та тарифах, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 100 % від розміру неналежно сплачених відсотків, встановлених у пам'ятці клієнта/довідці про умови кредитування та тарифах. Сплата штрафу здійснюється позичальником за кожний місяць такого порушення, починаючи з останнього місяця належного виконання позичальником зобов'язання по сплаті відсотків за користування кредитом. Проте суд звертає увагу, що цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафів у розмірі 500 грн. (фіксована частина) і у розмірі 555,93 грн. (процентна складова) є безпідставними з огляду на заявлені позовні вимоги про стягнення за прострочення виконання зобовязання пені. Дані висновки суду узгоджуються із правовою позицією ВСУ у справі № 6-2003цс15, викладеними в постанові від 21.10.2015 року. Відтак із відповідача підлягає стягненню лише пеня за прострочення виконання зобовязання в сумі 8689,71 грн., натомість позов в частині стягнення із [PERSON] 1055,93 грн. штрафів задоволенню не підлягає. Згідно із 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі (11118,5 / 12174,43) *1762 = 1609,18 грн. На підставі вищенаведеного та

Outcome: partial