Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

07.10.2015 року в суд поступила позовна заява [PERSON], який просить стягнути з відповідача [PERSON] акціонерної страхової компанії «Оранта» в його користь суму заборгованості по страховому відшкодуванню з урахуванням офіційних індексів інфляції у розмірі 6\~094, 32 грн., три проценти річні з простроченої суми у розмірі 122, 58 грн., пеню у сумі 1828, 73 грн. та моральну шкоду у сумі 12\~000, 00 грн., а всього 20\~045, 63 грн., з тих підстав, що відповідач не виплачує йому страхове відшкодування вартості ремонтних робіт автомобіля марки БМВ 320 Д який зазнав ушкоджень внаслідок ДПТ. В обґрунтування позовних вимог покликається також на те, що 12.12.2013 року з ним сталась дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу - автомобіля ВАЗ 21053, державний номер А [NUMBER] під керуванням [PERSON] обовязкова цивільна відповідальність якого була застрахована за договором обовязкового страхування цивільно-правовової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 19.04.2013 року, № АС 2450419 у страховій компанії відповідача - національній страховій компанії «Оранта». Доказом вини [PERSON] є матеріали адміністративної справи про порушення правил дорожнього руху, та рішення суду за результатами розгляду адміністративної справи від 17.01.2014 року, що набрало законної сили. Внаслідок ДТП його автомобіль зазнав ушкоджень, про що відповідач склав страховий акт № ОЦВ-13-16444/1 НАСК «Оранта». Він подав усі необхідні документи відповідачеві для виплати вартості ремонтних робіт у розмірі 3120, 97 грн., та додаткових витрат на проведення експертизи у сумі 910, 00 грн., а всього 4030, 97 грн. Усі необхідні документи повязані з виплатами були подані ним своєчасно в одному екземплярі, та знаходяться у матеріалах страхової справи у відповідача. Починаючи з лютого 2014 року йому спочатку в телефонному режимі обіцяли про виплату страхового відшкодування найближчим часом, а в подальшому письмово зокрема неодноразовими листами, однак страхове відшкодування відповідачем так і не повернуто в звязку з чим він змушений захищати своє право у суді. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та пояснив, що його автомобіль, власником якого він являється зазнав технічних ушкоджень внаслідок ДТП, яке мало місце 12.12.2013 року, винуватцем якого був [PERSON] та на ремонт якого він витратив кошти в сумі 3120, 97 грн., а також додаткові витрати в сумі 910 грн., однак відповідач страхова компанія «Оранта» йому так і не відшкодувала шкоду. Просив позов задоволити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала та пояснила, що у позовній заяві невірно вказаний власник транспортного засобу, оскільки відповідно до техпаспорту власником автомобіля БМВ 320 Д являється [PERSON], а не позивач по справі [PERSON] Також вказала, що довіреність на розпорядження автомобіля на [PERSON] була видана 20.03.2014 року, вже після ДТП, яке мало місце 12.12.2013 року, а тому позивач не має жодного відношення до страхової виплати. Оскільки власником транспорного засобу є [PERSON] то виплати здійснилися йому у розмірі 4030, 97 грн. Крім того, наданий висновок експертно автотоварознавчого дослідження № 12/14 від 17.02.2014 року не відповідає вимогам Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом МЮУ, Фонду держмайна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092. За таких обставин просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Поясненнями сторін, дослідженими по справі доказами доведено, що позовні вимоги до задоволення не підлягають. Судом встановлено, що наявними в матеріалах справи копією картки обліку ДТП від 12.12.2013 року а.с. 7 та Постановою Стрийського міськрайонного суду від 17.01.2014 року а.с. 13 підтверджується те, що 12.12.2013 року [PERSON] третя особа по справі, перебуваючи у стані алкогольного спяніння, керуючи автомобілем «ВАЗ 21053», реєстраційний номер А [NUMBER] скоїв порушення вимог п. 2.9 «а», 2.3 «б», 2.10, 10.9\~ПДР\~України, внаслідок чого трапилась ДТП під час якої було ушкоджено автомобіль «ВМВ», реєстраційний номер [NUMBER], яким керував позивач [PERSON], та який належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, що підтверджено його копією. а.с.12. Копією довіреності на розпорядження автомобілем доведено, що довіреність посвідчена 20.03.2014 року. А.с. 66. Тобто після спливу 3-х місяців після ДТП. Копіями листів національної акціонерної страхової компанії «Оранта» від 12.08.2014 року № 09-02-09/15213; від 08.10.2014 року № 09-0-09/18902; від 29.10.2014 року № 09-02-09/23792 від 18.12.2014 року доведено, що [PERSON] неодноразово повідомлявся про те, що йому найближчим часом буде здійсненя виплата страхового відшкодування в розмірі 4\~030, 97 грн. а.с. 18-21. Відповідно до ст.625 ч.2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У разі несплати страховиком страхувальником або іншій особі страхової виплати страховик зобовязаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом, що передбачено ст. 992 ЦК України. В договорі страхування полісі ОСЦПВВНТЗ № АС/2450419 та ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції на момент виникнення правовідносин, інших стягнень, таких як інфляційні та 3% річних за невиконання чи несвоєчасне виконання умов договору не передбачено. Копією страхового акту № ОВЦ -13-16444/1 від 08.10.2014 року доведено, що страхове відшкодування в сумі 4\~030, 97 грн. було відшкодовано [PERSON] а.с. 71 У відповідності до ст. 36.5 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції на момент виникненя правовідносин) за кожень день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки [PERSON] банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Частиною 2 ст. 258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність в один рік до вимог, у тому числі, про стягнення неустойки (штрафу, пені). Зважаючи на те, що пройшло вже більше ніж рік стосовно заявлення вимог щодо стягнення пені необхідно застосувати строки позовної давності. Позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду та покликається на ст. 23 ЦК України, як на підставу власних позовних вимог в якій зазначено, що моральна шкода полягає: - у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; - у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; - у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; - у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Суд приймає до уваги розяснення Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 4 та п. 5 його Постанови від 31.03.1995р. № 4, а саме про те, що в своєму позові про стягнення моральної шкоди позивач має зазначати в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. З огляду на вищезазначене один лише факт порушення майнових прав позивача та пошкодження його майна не є безумовною підставою для прийняття судом рішення про стягнення з відповідача відшкодування моральної шкоди в заявленому позивачами розмірі. Зважаючи на те, що позивач в своєму позові обмежився лише твердженням про завдання йому моральної шкоди та в порушення вимог\~ст. 60 ЦПК України\~не надав суду належних та допустимих доказів цим обставинам, не обґрунтував розрахунку заявленої до стягнення суми відшкодування, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача заявленої суми відшкодування моральної шкоди. Отже, встановлено, що за участю позивача по справі трапилась дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 12.12.2013 року, однак на неодноразові звернення [PERSON] до страхової компанії щодо відшкодування йому заборгованості по страховому відшкодуванню йому неодноразово повідомлялося про те, що виплата здійсниться найближчим часом, хоча такої не було проведено, однак 29.09.2014 року страхове відшкодування було відшкодовано власнику автомобіля [PERSON] Враховуючи те, що факт порушення майнових прав позивача не знайшов своє підтвердження під час судового розгляду справи, оскільки на час ДТП, яка мала місце 12.12.2013 року позивач [PERSON] не мав повноважень на розпорядження автомобілем, власником якого являється [PERSON] та якому виплачено страхове відшкодування в розмірі 4\~030, 97 грн., а тому заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Outcome: approved