Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

08.11.2019 [PERSON] звернувся до суду з позовом, до [PERSON] , про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Свої вимоги мотивує тим, що він є власником земельної ділянки по [ADDRESS] , у 2017 році відповідачка почала споруджувати на межі їхніх ділянок паркан, який значно заходить на земельну ділянку позивача. [PERSON] уклав договір з для проведення топографо-геодезичної зйомки власної ділянки з інженером-геодезистом [PERSON] , згідно з технічним звітом якого, паркан відповідачки розміщений на земельній ділянці позивача на 264 см. Вказує, що чужий паркан заважає володіти і користуватися земельною ділянкою в повному обсязі. На усні вимоги виправити вказані порушення відповідач не реагує. Просить суд зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованого паркану, стягнути на його користь витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн, та судовий збір у розмірі 768,40 грн. 11.03.2019 відповідач [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку. Зустрічні позовні вимоги обґрунтовує тим, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №484484 від 20.05.2006, виданий позивачу за зустрічним позовом [PERSON] з порушенням її права власності на земельну ділянку. Зазначає, що земельна ділянка в с. Жидичин, Ківерцівського району, Волинської області, площею 0,20 га належить їй на праві власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-ВЛ №030304 від 07.12.2001, для видачі якого було складено відповідну технічну документацію, в ході підготовки якої було погоджено межі земельної ділянки із сусідніми землекористувачами та землевласниками, зокрема погодив ці межі як позивач так і попередній власник сусідньої земельної ділянки [PERSON] . З 2001 року встановлені межі її земельної ділянки в тому числі і межа із земельною ділянкою позивача не змінювалися. Вказує, що паркан почала встановлювати ще у 2009 році, а у 2018 році продовжила його встановлювати без порушення меж земельної ділянки позивача. Вказує, що при складенні позивачем технічної документації для оформлення права власності на спірну земельну ділянку, не погоджувала її меж. [PERSON] просить суд визнати не дійсним даний державний акт, яким посвідчено право [PERSON] на земельну ділянку площею 0.24 га, с. Жидичин, Ківерцівського району, Волинської області, кадастровий номер 0721882701:01:001:0235, та стягнути з позивача на її користь судові витрати по справі та витрати на правову допомогу. 28.03.2019 [PERSON] подав до суду відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON] в якому не визнає зустрічний позов відповідачки. Вказує, що позивачка не зазначила в чому полягають порушення її права власності на земельну ділянку, не підтвердила це належними і допустимими доказами координати поворотних точок меж її земельної ділянки та незмінність меж сусідніх земельних ділянок у період 2006-2019 років. Натомість, право власності на належну йому земельну ділянку - кадастровий номер 0721882701:01:001:0235 є достовірними та офіційними, підтвердженими даними Державного земельного кадастру, технічною документацією із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку та технічним звітом по топографо-геодезичними роботами. Просить суд відмовити у задоволенні зустрічного позову повністю. [PERSON] 08.04.2019 у відзиві на первісний позов зазначає, що земельна ділянка площею 0,20 га належить їй на праві власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-ВЛ №030304 від 07.12.2001. Вказує, що при складанні технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку [PERSON] , допущена помилка при визначенні координат розташування межових знаків. Просить в позові позивача відмовити. 16.04.2019 відповідач за первісним позовом [PERSON] у відповіді на відзив, вказала, що хоча в акті від 04.05.2006 погодження меж з суміжними землекористувачами позивача і є її підпис однак вчинений він не нею, при складенні позивачем технічної документації для оформлення права власності на спірну земельну ділянку, не погоджувала її меж. 18.04.2019 відповідач за первісним позовом [PERSON] у заяві про доповнення підстав зустрічного позову вказала, що при виготовленні технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності [PERSON] було допущено невірне визначення координат земельної ділянки, і як результат сталося накладення земельної ділянки [PERSON] на земельну ділянку [PERSON] , саме при виготовленні технічної документації [PERSON] порушено вимоги закону. Окрім того, рішенням державного кадастрового реєстратора від 29.03.2019 відповідачу за первісним позовом [PERSON] відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру з підстав невідповідності електронного документу установленим вимогам, зокрема встановлено перетин земельних ділянок з ділянкою 0721882701:01:001:0235, площа співпадає на 15,073%. Знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати іншої земельної ділянки. Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 08.02.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 28.05.2019 провадження у справі зупинено у зв`язку з призначенням почеркознавчої експертизи. Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 01.07.2019 провадження у справі поновлено та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 21.08.2019 провадження у справі зупинено у зв`язку з призначенням судової експертизи з питань землеустрою. Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 03.02.2020 провадження у справі поновлено та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 06.04.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали з викладених у позовній заяві та відзиві на зустрічний позов підстав та просили його задовольнити, зустрічний позов заперечили. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні первісні позовні вимоги заперечили з підстав наведених у зустрічному позові, у відзиві на первісний позов, у відповіді на відзив, у заяві про доповнення до зустрічного позову. Поданий ними зустрічний позов просили задовольнити. Разом з тим в наданих суду поясненнях, [PERSON] визнала, що є часткове перетинання належної їй земельної ділянки на земельну ділянку яка належить позивачу [PERSON] . Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи сторін та їх представників, судом установлено такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,24 га у межах згідно із планом, для будівництва то обслуговування жилого будинку, яка розташована по [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки - 0721882701:01:001:0235, про що свідчить Державний акт на право власності на земельну ділянку ЯБ №484484 виданий на підставі договору дарування №178 від 20.05.2006; Дана обставина також підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-0002658892019, від 30.01.2019. Власником суміжної земельної ділянки площею 0,20 га у межах згідно із планом, для обслуговування житлового будинку, яка розташована в селі Жидичин, Жидичинської сільської ради, про що свідчить Державний акт на право приватної власності на земелю ІІІ - ВЛ №030304, виданий на підставі рішення Жидичинської сільської ради народних депутатів №15/13 від 19.05.2001, є відповідач за первісним позовом [PERSON] . На підтвердження своїх доводів, щодо порушення відповідачем [PERSON] права користування належною йому земельною ділянкою, позивач за первісним позовом [PERSON] надав: технічний звіт по топографо-геодезичних роботах для виготовлення проектної документації, від 2018 року, згідно якого, вбачається, що паркан відповідачки [PERSON] розміщений на належній йому земельній ділянці, кадастровим номером 0721882701:01:001:0235, межові знаки зміщені на 264 см. З технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки, виданої позивачу за первісним позовом [PERSON] у 2006 році вбачається наявність Акту погодження меж з суміжними землекористувачами від 04.05.2006, де вказано, що при погодженні меж землевласника [PERSON] непорозумінь не виникло, акт підписано: представником сільської ради, виконавцем робіт та представниками суміжних землекористувачів, зокрема проставлений і підпис відповідачем [PERSON] (т. 1 а.с.78-83). На підтвердження своїх доводів, щодо наявності підстав для визнання не дійсним державного акту, яким посвідчено право [PERSON] на земельну ділянку, відповідач за первісним позовом [PERSON] надала: Технічну документацію на виготовлення державного акту на право приватної власності на землю від 2001 року, в якій наявний Акт погодження меж з суміжними землекористувачами від 12.07.1001 з якого вбачається погодження меж земельної ділянки із сусідніми землекористувачами, зокрема погодження межі попереднім власником сусідньої земельної ділянки [PERSON] . Також, в технічній документації наявний Акт встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі від 17.04.2009 (на місцевості) з якого вбачається, що при перенесенні в натурі меж земельних ділянок з боку представників виникли заперечення стосовно погодження меж земельної ділянки [PERSON] . З технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) виданої відповідачу за первісним позовом [PERSON] у 2019 році наявний каталог координат кутів зовнішніх меж землекористування, проведено встановлення та закріплення на місцевості меж її земельної ділянки. З рішення №РВ-0700308712019 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 29.03.2019, вбачається, що державним кадастровим реєстратором, [PERSON] відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру з підстав невідповідності електронного документу установленим вимогам, зокрема XSD схема містить зауваження щодо валідності електронного документу, перетин земельних ділянок з ділянкою 0721882701:01:001:0235, площа співпадає на 15,073%. Знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати іншої земельної ділянки або її частини. Висновком експерта №117 від 18.06.2019 року, проведено судову почеркознавчу експертизу, досліджено підпис виконаний від імені [PERSON] в Акті погодження меж з суміжними землекористувачами від 04.05.2006, однак, однозначного висновку, що підпис від імені [PERSON] виконана не нею, а іншою особою, експертом не надано. Висновком експерта за результатами проведення судової експертизи з питань землеустрою №8643 від 24.01.2020 стосовно того, чи відповідає технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку [PERSON] вимогам законодавства з питань землеустрою за умови, що [PERSON] не підписувала Акт погодження меж з суміжними землекористувачами від 04.05.2006. Зроблено висновок, що технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки [PERSON] , загальною площею 0,69 га які розташовані в селі Жидичин, Жидичинської сільської ради, Ківерцівського району, Волинської області, виготовлена досліджувана технічна документація ПП [PERSON] у 2006 році, та її затвердження відповідає вимогам земельного законодавства, яке діяло на час розробки технічної документації. Однак відсутні деякі матеріали, а саме: технічне завдання на складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку; копії заяв фізичних або клопотання юридичних осіб; матеріали польових геодезичних робіт. Показання допитаних у судовому засіданні свідків, щодо обставин, якими позивач за зустрічним позовом [PERSON] обґрунтовує свої вимоги, щодо незмінності меж належної їй земельної ділянки з 2001 року, щодо підписання акту погодження меж з сусідніми землекористувачами від 04.05.2006, суд відхиляє зважаючи на вимоги статі 78 ЦПК України. Адже, обставини незмінності меж земельної ділянки, підписання акту погодження меж з сусідніми землекористувачами не можуть встановлювались із показань свідків, а мають бути підтверджені відповідною землевпорядною документацією. Згідно із частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Щодо доводів відповідача за первісним позовом [PERSON] стосовно того, що при виготовленні технічної документації на земельну ділянку позивач за первісним позовом [PERSON] не погоджував із нею межі земельної ділянки та нею не підписувався акт погодження меж з суміжними землекористувачами від 04.05.2006, тому технічна документація складена з порушенням вимог земельного законодавства, а державний акт є незаконним, підлягають відхиленню судом з огляду на таке. Стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акту, а з мотивів відмови. Підписання акту погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справах № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18) та № 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18). Окрім того, у висновку судової почеркознавчої експертизи №117 від 18.06.2019 року, експертом не надано однозначного висновку, що підпис від імені [PERSON] в акті погодження меж з суміжними землекористувачами від 04.05.2006 виконано не нею, а іншою особою. Оцінюючи доводи відповідача за первісним позовом [PERSON] щодо того, що при виготовленні технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON] було допущено невірне визначення координат земельної ділянки, і як результат сталося накладення земельної ділянки [PERSON] на земельну ділянку [PERSON] , суд зазначає про таке. Для вирішення судом питання щодо визначення наявності накладення земельних ділянок, необхідні наявні у експерта спеціальні знання, докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складені у порядку, визначеному законодавством, відповідно до положень статті 102 ЦПК України. Крім цього на думку суду, існує необхідність в залучені до цивільної справи власника іншої суміжної земельної ділянки з ділянкою [PERSON] . Однак зазначеного клопотання від сторін в ході судового розгляду заявлено не було. Тож, саме по собі рішення №РВ-0700308712019 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 29.03.2019, яким [PERSON] відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру з підстав невідповідності електронного документу установленим вимогам, яке містить дані щодо перетину земельних ділянок, не може бути належним та достатнім доказом тієї обставини, що саме при складанні документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON] було допущено невірне визначення координат земельної ділянки, і як результат сталося накладення земельної ділянки [PERSON] на земельну ділянку [PERSON] . Щодо клопотання, заявленого в судовому засіданні, представником відповідача за первісним позовом [PERSON] стосовно застосування позовної давності до первісних позовних вимог [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, суд зазначає про таке. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно. Вказані приписи про застосування строку позовної давності поширюються, зокрема, на позови про витребування майна з чужого незаконного володіння. Натомість, до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення. Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц. За таких обставин, зважаючи на те, що первісний позов [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою за своєю правовою природою є негаторним позовом, суд відмовляє у задоволенні клопотання [PERSON] про застосування позовної давності. Разом з тим, оцінюючи доводи, позивача за первісним позовом [PERSON] , щодо порушення відповідачем [PERSON] права користування належною йому земельною ділянкою, суд дійшов висновку, про доведення ним указаних в позові обставин. Зокрема, зважаючи на дані, які містяться в технічному звіті по топографо-геодезичних роботах для виготовлення проектної документації від 2018 року, з якого вбачається, розміщення паркану відповідачки [PERSON] на належній йому земельній ділянці, межові знаки зміщені на 264 см. Даних, які містяться у висновку експерта за результатами проведення судової експертизи з питань землеустрою №8643 від 24.01.2020, що технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки [PERSON] відповідає вимогам земельного законодавства, яке діяло на час розробки технічної документації. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч.2 ст. 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Відповідно ч.1 ст.78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Статті 125, 126 ЗК України передбачають, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Частиною 1 ст.107 ЗК України встановлено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. За змістом добросусідства, власники та користувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання відповідно до їх цільового призначення при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчинені дії, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них (ст. 103 ЗК України). Згідно ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі; повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини 1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналогічна норма міститься в Земельному кодексі України, а саме - власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (ст.152 ЗК України). Підставою для подання позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є створення іншою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою цього позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо). Умовами для задоволення про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові має бути визначено дії, які повинен здійснити відповідач для усунення порушень права власника (володільця). Зазначений висновок міститься у постанові Верховного Суду від 12.08.2020 у справі №599/340/16. За змістом статей 12, 81, 77, 78 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в ході судового розгляду знайшов своє підтвердження той факт, що відповідачем за первісним позовом чиняться перешкоди позивачу за первісним позовом в користуванні земельною ділянкою, яка перебуває у його власності тож його позов підлягає до задоволення. У свою чергу матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту порушення меж відповідача за первісним позовом, яка поділяє земельні ділянки сторін у справі, а тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог. Розподіл судових витрат між сторонами суд здійснює, відповідно до вимог ч. 1, п.1, ч.2 ст. 141, ст. 137 ЦПК України. Так, з відповідача на користь позивача, слід стягнути судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн, 40 (сорок) коп. та витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 3000 (три тисячі) грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved