Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

09.02.2016 року ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО [PERSON] «УКРГАЗБАНК» (далі ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» або [PERSON]) звернулося до суду з позовом до [PERSON], в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 324/А від 16.01.2007 року на загальну суму 59\~780, 56 грн., з них: 23\~138,27 грн. прострочена заборгованість по процентам; 12\~900, 18 грн. пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 23\~742, 11 грн. пеня за несвоєчасну сплату процентів, а також судові витрати у розмірі 1378 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 16 січня 2007 року між ВАТ АБ «УКРГАЗБАНК» правонаступником якого є ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 324/А. Відповідно до умов п. 1.1 кредитного договору Банком надано позичальнику кредит у сумі 64500 грн. на строк з 16 січня 2007 року по 16 січня 2013 зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 16,5 % річних. Згідно з умовами п.3.3.1 кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення суми кредиту щомісячно до 16-го числа кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту, у розмірі не менше 895 грн., а останній платіж 955 грн. Відповідно до п. 3.3.2 зазначеного договору проценти за користування кредитом відповідач повинен сплачувати щомісячно не пізніше останнього банківського дня місяця. У зв'язку з невиконанням умов кредитного договору рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 24.02.2011 року стягнуто на користь АБ «УКРГАЗБАНК» заборгованість станом на 28 січня 2010 року у розмірі 65\~572, 10 грн. Позивач вважав, що у звязку з несвоєчасним виконанням [PERSON] рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 24.02.2011 року, позичальник користувався кредитними коштами, а саме тілом кредиту на протязі тривалого часу, а тому позивач має право на отримання нарахованих процентів за період фактичного користування кредитом, тобто з 29.01.2010 року по 09.09.2015 року (включно). Крім того, позивач вважав, що з відповідача також підлягає стягненню пеня за несвоєчасне повернення кредиту та за несвоєчасну сплату процентів відповідно до п.5.3 кредитного договору. Представник позивача, повідомлений належним чином, до суду не зявився, надав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав та просив розглядати справу у його відсутність. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали, вважаючи його необґрунтованим, зазначивши, що за рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 24.02.2011 року дійсно було стягнуто з [PERSON] заборгованість за вищевказаним кредитним договором. Дане рішення відповідач виконав у повному обсязі у 2014 році, а тому вважає, що більше ніяких коштів банку не винен. Крім того, представник відповідача наполягала на застосуванні строку позовної давності згідно ст. 261 ЦК України, додатково надавши заперечення. Судом встановлені наступні обставини. 16 січня 2007 року між ВАТ АБ «УКРГАЗБАНК» правонаступником якого є ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 324/А. Відповідно до умов п. 1.1 кредитного договору Банком надано позичальнику кредит у сумі 64500 грн. на строк з 16 січня 2007 року по 16 січня 2013 зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 16,5 % річних. Згідно з умовами п.3.3.1 кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення суми кредиту щомісячно до 16-го числа кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту, у розмірі не менше 895 грн., а останній платіж 955 грн. Відповідно до п. 3.3.2 зазначеного договору проценти за користування кредитом відповідач повинен сплачувати щомісячно не пізніше останнього банківського дня місяця. Пунктом 3.1.8 кредитного договору передбачено, що на залишок простроченої заборгованості за простроченим кредитом проценти нараховуються, виходячи із процентної ставки 17,5 % річних, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості. Таким чином, повернення кредиту відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами. У зв'язку з невиконанням умов кредитного договору рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 24.02.2011 року з [PERSON] стягнуто на користь АБ «УКРГАЗБАНК» заборгованість за кредитним договором станом на 28 січня 2010 року на загальну суму 65\~572, 10 грн., у тому числі залишок по наданому кредиту - 32280,00 грн., прострочена заборгованість по кредиту - 15215,00 грн., прострочена заборгованість по процентам - 11214,25 грн., пеня простроченої заборгованості за кредитом - 4112,53 грн., пеня прострочених відсотків - 2750,32 грн. Дане рішення набрало законної сили 09.03.2011 року. Як вбачається з матеріалів цивільної справи № 2/1517/55/2011 за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА [PERSON] «УКРГАЗБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості, оглянутої судом у ході судового розгляду, 06.06.2014 року відділом ДВС Котовського міжрайонного управління юстиції Одеської області було прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження у звязку зі стягнення боргу та перерахуванням на користь стягувача у повному обсязі. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Так, відповідно до умов п. 5.1. вказаного договору позичальник зобов'язаний відшкодувати банку збитки в розмірі неповернутої суми кредиту, процентів за користування кредитом та витрат, понесених банком за цим договором, а також повернути банку заборгованість по кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, неустойку та інші видатки понесені банком, за цим договором. В п. 5.3 договору передбачено, що за порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом позичальник зобовязаний сплатити банку пеню у розмірі 0,1% від суми невиконаного зобов'язання за кожен день прострочення платежу від дня виникнення такої прострочки до повного погашення заборгованості, але в межах позовної давності. Сплата неустойки (штрафа, пені) за цим договором не звільняє позичальника від відшкодування збитків, завданих банку в повному обсязі. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Отже, з позичальника на користь банку підлягають стягненню кошти, передбачені договором за неналежне виконання його умов, зокрема: прострочена заборгованість за процентами, пеня за несвоєчасне погашення кредиту, пеня за несвоєчасну сплату процентів. Вказана правова позиції викладена у Постанові Верховного суду України від 23 вересня 2015 року справа №6-1206цс1, а також від 25.05.2016 року у справі № 6-157цс16. Разом з тим, суд не погоджується з періодом нарахування заборгованості по процентам, зазначеним позивачем, а саме з 29.01.2010 року по 09.09.2015 року, оскільки як було встановлено, відповідач виконав рішення суду від 24.02.2011 року, сплативши заборгованість по наданому кредиту у повному обсязі у 2014 року, а тому підлягає стягненню прострочена заборгованість по процентам, за період з 29.01.2010 року по день фактичного погашення наданого кредиту. Під час судового розгляду відповідач та його представник погодилася вважати датою фактичного розрахунку з позивачем 06.06.2014 року (дата прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження). Таким чином, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за процентами за період фактичного користування кредитом тобто з 29.01.2010 року по 06.06.2014 року у розмірі 22\~430, 41 грн. (23138,27 грн. (заборгованість за процентами, яка заявлена позивачем) 707,86 грн. (заборгованість за процентами за період з червня 2014 року по вересень 2015 року, згідно розрахунку позивача (а.с.11). При цьому також необхідно зазначити, що відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. За положеннями ст. ст. 257, 261, 264 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, при цьому сторонами в п. 5.4 договору трирічний строк позовної давності визначений щодо всіх вимог банку в тому числі штрафів та пені. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідач відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України до ухвалення рішення відповідач звернувся до суду з письмовою заявою про застосування позовної давності. Останній платіж на погашення боргу за вказаним договором відповідно до наданої відповідачем квитанції (а.с. 84) здійснено у зв'язку з виконанням попереднього рішення - 27.05.2014 року. Таким чином, перебіг строку позовної давності почався з моменту настання строку погашення чергового платежу за договором тобто з червня 2014 року. ПАТ АБ «Укргазбанк»\~\~звернулось до суду з позовом про захист свого порушеного права 09.02.2016 року (а.с. 3), тобто у межах установленого статтею 257 ЦК України та сторонами в п. 5.4 договору трирічного строку позовної давності. Аналогічна правова позиція викладена в Постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року (справа №6-20цс14). Таким чином, відсутні підстави для застосування наслідків спливу позовної давності. Крім того, розглядаючи вимоги позивача щодо стягнення пені за несвоєчасне погашення кредиту та пені за несвоєчасну сплату процентів за період з 29.01.2010 року по 09.09.2015 року щодо визначення їх розміру суд прийшов до наступних висновків. Згідно до положень ч.3 ст.551 ЦК України, - розмір неустойки (пеня, штраф) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ За змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України суд має право у випадку виникнення спору з приводу розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір у тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через її неспівмірність із розміром основного зобов'язання. Розмір заборгованості та штрафних санкцій (розмір неустойки), їх співмірність, обставини, які дають суду право застосувати або не застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України, є фактичними обставинами справи, встановлення яких судом, відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 214 ЦПК України, є обов'язковою умовою при розгляді справи та ухваленні судового рішення у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором. Згідно із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним в постанові від 03 вересня 2014р. (справа № 6-100цс14), ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Таким чином, суд може з власної ініціативи застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України до вимог про стягнення пені, за умови, що розмір нарахованої пені значно перевищує розмір збитків. У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 ст.3, ч.3 ст.509 та ч.ч.1-2 ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Цей висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН „Керівні принципи для захисту інтересів споживачів від 9 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551 Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання). Як вбачається з матеріалів справи відповідач отримав кредит у розмірі 64500 грн. на підставі кредитного договору від 16.01.2007 року. Рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 24.02.2011 року з [PERSON] стягнуто на користь АБ «УКРГАЗБАНК» заборгованість за кредитним договором станом на 28 січня 2010 року на загальну суму 65\~572, 10 грн. Дане рішення суду виконано відповідачем у повному обсязі, що підтверджується постановою від 06.06.2014 року про закінчення виконавчого провадження у звязку зі стягнення боргу та перерахуванням на користь стягувача у повному обсязі. Крім того, як зазначено у даному рішенні відповідач припинив погашати кредит у вересні 2007 року, тобто у період з лютого 2007 року по серпень 2007 року виконував зобовязання за договором, сплачуючи кредитні кошти (відповідно до п. 3.3.1 кредитного договору у розмірі не менше 895 грн. щомісячно). Суд також бере до уваги, що на сьогоднішній день відповідач перебуває у скрутному матеріальному стані, оскільки має неповнолітню дитину, на його утриманні також перебуває дружина, яка не працює, він змушений також орендувати житло у м. Одесі, оскільки працевлаштуватися за місцем реєстрації йому не вдалося. Суд також враховує, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували наявність у позивача збитків у зв'язку з порушенням саме відповідачем грошового зобов'язання. Таким чином, з урахуванням зазначених вище обставин, суд вважає, що розмірі пені за несвоєчасне погашення кредиту підлягає зменшенню до 6\~300, 09 грн., а за несвоєчасну сплату процентів - до 11\~871, 05 грн. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню заборгованість станом на 09.09.2015 року на загальну суму 40601, 55 грн., а саме: прострочена заборгованість по процентам - 22\~430,41 грн.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту 6300, 09 грн.; пеня за несвоєчасну сплату процентів 11\~871,05 грн. Задовольняючи позовні вимоги позивача, відповідно до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідачів на користь позивача судові витрати. Згідно п.39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах судову» у разі якщо суд на підставі частини третьої статті 551 ЦК зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено. На підставі викладеного,

Outcome: partial