Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

07 травня 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтовування позову вказала, що квартира [ADDRESS] належить їй на праві приватної власності на договору купівлі-продажу квартири від 09.05.2002, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О. У вищевказаній квартирі зареєстровані вона та її син [PERSON] з 06.04.2010 року. Відповідач з травня 2015 року не проживає в спірній квартирі. Всі комунальні послуги позивач сплачує та несе додаткові витрати на оплату комунальних послуг, тому вимушена звернутися з даним позовом до суду. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 травня 2019 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав викладених у позові, просила позов задовольнити та не заперечувала проти ухвалення у справі заочного рішення. В подальшому надала суду заяву в якій просила розглянути справу у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, заяв про відкладення розгляд справи суду не надав. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надав клопотання про розгляд справи у його відсутність, проти позову не має будь-яких заперечень. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що вона мешкає за адресою [ADDRESS] , відповідача та позивача знає. Відповідач з 2015 року у квартирі [NUMBER] не проживає, речей у квартирі не має. Взагалі відповідача не бачила з 2015 року. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що позивача та відповідача у справі знає. З позивачем перебуває у дружніх відносинах, відповідача не бачила приблизно 5 років. Відповідач н допомагає позивачу матеріально, де він мешкає їй не відомо. Статтями 43, 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до вимог статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, з урахуванням згоди позивача на заочний розгляд справи, суд розглядає справу в порядку статті 280 ЦПК України за наявними в ній доказами (заочний розгляд). Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29.05.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О., зареєстрованого у реєстрі за №4794 та зареєстрованого у КП «Криворізьке БТІ» у реєстровій книзі 32П за реєстровим №194. (а.с.5). Як вбачається з довідки Криворізької об`єднаної міської довідково-інформаційної служби №1 від 06.05.2019 у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Відсутність відповідача у спірному житлі підтверджується актом, наявним в матеріалах справи, складеним сусідами позивача та затвердженим директором ТОВ «УЮТ-2011» 06.05.2019, згідно якому відповідач [PERSON] з квітня 2015 року не проживає у квартирі [ADDRESS] (а.с.8). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Ч. 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, враховуючи факт належності спірної квартири позивачеві на праві особистої приватної власності, не проживання відповідача більше одного року у житловому приміщенні, який є підтвердженим, суд приходить до висновку, що є підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування цим житлом, та право позивача, в силу ст. 150 ЖК України, як порушене, підлягає захисту в судовому порядку, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. На підставі ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір в сумі 768,40 грн. підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved