Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

08.10.2014р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу ( а.с. № 2-3). Ухвалами суду від 18.11.2014р. та 19.03.2015р. провадження по справі двічі зупинялося у звязку із наданням сторонам тримісячного строку на примирення (а.с. № 28, 41). Ухвалою від 23.06.2015р. провадження по справі було вдруге відновлено (а.с. № 42). Позивачка в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 14.08.2009р. у Жовтневому відділі РАЦС ДМУЮ. Від даного шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], 16.05.2007р.народження. Шлюбні стосунки з відповідачем припинилися у звязку з відсутністю взаєморозуміння з питань ведення господарства, виховання дитини, через що в родині виникали конфлікти, скандали. Така нервова обстановка в родині негативно впливає не тільки на подружнє життя, а і на нервовий стан дитини, яка перебуває на обліку у невропатолога. Сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. Позивачка вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена. В травні 2014р. вона вже зверталася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, проте хоча й районний суд і задовольнив її вимоги, апеляційний суд рішення районного суду скасував та відмовив у задоволені позову. Просила шлюб розірвати, оскільки подальше сімейне життя з відповідачем не можливе. В наданій суду 18.11.2014р. заяві, позивачка посилалася на те, що шлюбні стосунки з відповідачем припинено в листопаді 2014р. Через те, що відповідач зловживає спиртними напоями, застосовує фізичну силу до позивачки, а також лякає їх спільну дитину, вона не бажає з ним проживати разом однією сімєю. До того ж, позивачка бажає зареєструвати шлюб з іншим чоловіком, а тому вважала, що строк на примирення їй з відповідачем не потрібен. Крім того, на думку позивачки, відповідачу вже надавалася можливість примирення, коли Апеляційний суд Дніпропетровської області відмовив у розірванні шлюбу. Просила розглядати справу за її відсутності та без фіксування процесу технічними засобами (а.с. № 17-18). Представник позивачки [PERSON] (діє на підставі довіреності від 28.11.2014р. - а.с. № 35), позовні вимоги визнала в повному обсязі, періодом припинення шлюбних стосунків зазначила серпень 2014р., вважала, що подальше сімейне життя між сторонами є неможливим та суперечить інтересам позивачки. З огляду на те, що її довіреність є чинною та не скасована, вважала, що сторона позивачки належним чином представлена в судовому засіданні. Просила розглядати справу за її відсутності та без фіксування процесу технічними засобами (а.с. № 46-47). Відповідач в судове засідання 18.11.2014р. надав суду заяву, в якій зазначив, що він заперечує проти розірвання шлюбу з тих підстав, що у них в родині виникли виключно тимчасові труднощі у відносинах із позивачкою, через негаразди у спільному бізнесі. В наданій суду 19.03.2015р. заяві відповідач повідомляв про те, що сторони дійшли згоди щодо примирення. Вважав, що родину можливо зберегти, та двічі 18.11.2014р. та 19.03.2015р. просив надати строк на примирення (а.с. № 20, 38). В наданій суду 30.06.2015р. заяві відповідач заперечував проти розірвання шлюбу, оскільки не міг скористатися наданим терміном для примирення, оскільки позивачка виїхала за кордон, просив відмовити в задоволені позову та розглянути справу за правилами ч. 2 ст. 197 ЦПК України (а.с. № 53). Також, 30.06.2015р. відповідач надав суду клопотання про зупинення провадження по справі, оскільки позивачка разом із дитиною виїхала з території України та відповідачу місце її знаходження невідомо. Вважав, що розгляд справи неможливо проводити за відсутності позивачки, а тому наявні підстави для зупинення провадження згідно п. 4, 7 ст. 201 та ст. 202 ЦПК України (а.с. № 48-49). В задоволені даного клопотання відмовлено, про що відображено в журналі судового засідання за 30.06.2015р. (а.с. № 55). За такими обставинами, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами за правилами ст. 169, ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 14.08.2009р. у Жовтневому відділі РАЦС ДМУЮ під актовим записом № 607 (а.с. № 4). У [PERSON] та [PERSON] мається спільна дитина - [PERSON], 16.05.2007р. народження (а.с. № 5). 24.04.2014р. позивачка зверталася із позовною заявою про розірвання шлюбу та рішенням Жовтневого районного суду від 14.05.2014р. шлюб було розірвано (а.с. № 23). Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.07.2014р. рішення районного суду від 14.05.2014р. скасовано та в задоволені позову було відмовлено (а.с № 25-26). Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства, виховання дитини, у звязку з чим виникали конфліктні ситуації та скандали. Факт напружених стосунків в родині підтверджується обставинами, зазначеними у висновку спеціаліста судово-медичного експерта від 03.11.2014р., а саме, те, що позивачка під час огляду повідомила, що відповідач застосовував до неї силу, бив по обличчю, голові, бив в область живота, висмикував волосся (а.с. № 17-18). Крім того, такі напружені стосунки негативно впливають на дитину сторін, малолітню [PERSON], 2007р.народження, яка перебуває на обліку у лікаря, що підтверджується довідкою від 17.11.2014р., виданою лікарем Дніпропетровської клінічної психіатричної лікарні (а.с. № 19). Судом двічі, 18.11.2014р. та 19.03.2015р. сторонам надавався строк на примирення (а.с. № 28, 41), проте примирення між подружжям не відбулося. З 19.02.2015р. позивачка разом із донькою виїхала за межі України, що свідчить про її небажання поновлювати подружні стосунки з відповідачем. Крім того, в наданій суду 18.11.2014р. заяві позивачка зазначала, що вона ненавидить та зневажає відповідача та вже має іншого чоловіка, з яким бажає зареєструвати шлюб. Факт того, що сторони спільно не проживають з лютого 2015р. підтвердив й сам відповідач, зазначивши в своєму клопотанні про зупинення провадження, що відповідачка виїхала у невідомому напрямку та у нього не має відомостей, окрім відомостей наданих Державною прикордонною службою України. Таким чином, з всього вищезазначеного витікає, що подальше спільне життя подружжя не можливе, оскільки суперечить принаймні інтересам одного з подружжя позивачки, оскільки вона та її представник категорично заперечували проти збереження родини, через те, що відповідач застосовував фізичну силу, зловживав алкогольними напоями у звязку з чим, виникали сварки, конфлікти. Напружена ситуація в родині також негативно впливає на дитину подружжя, яка у віці 8 років вже перебуває на обліку у лікаря невропатолога. Судом встановлено, що фактичні взаємини подружжя достатньо напружені, про що свідчить небажання позивачки проживати разом з відповідачем та її виїзд з дитиною за межі України. Судом двічі надавався строк на примирення, який загалом становить 6 місяців, проте примирення не відбулося. Більш того, після скасування Апеляційним судом Дніпропетровської області 02.07.2014р. рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.05.2014р. про розірвання шлюбу та відмову в задоволені позову, примирення між сторонами також не відбулося, хоча й обидві сторони під час розгляду справи зазначали про можливість такого примирення. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі припинені з лютого 2015р. та не відновлювалися, позивачка та її представник від позову не відмовилися, наполягали на розірванні шлюбу, шестимісячний строк для примирення, наданий судом, позитивних результатів не дав, відповідач хоча й проти задоволення позову заперечує, проте визнав, що з лютого 2015р. сторони не проживають разом оскільки позивачка виїхала за межі України з донькою, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, її відновлення бути не може, оскільки це суперечить інтересам одного з подружжя позивачки та інтересам їх малолітньої доньки і шлюб підлягає розірванню. Заперечення відповідача, викладені в заявах від 18.11.2014р. та 19.03.2015р. щодо незгоди з позовом про розірвання шлюбу та надання строку на примирення, судом були прийняті до уваги під час винесення ухвал про надання строку на примирення. Заперечення зазначені в заяві від 30.06.2015р., а саме, що розгляд справи за відсутності позивачки є неможливим, судом також оцінено критично, оскільки інтереси позивачки в судовому засіданні представляє [PERSON], якій надано було 28.11.2014р. нотаріально посвідчену довіреність. Крім того, позивачка в наданій суду 18.11.2014р. заяві просила розглядати справу за її відсутності та наполягала на розірванні шлюбу, а тому визнання явки позивачки обовязковою не є доцільним, оскільки це призведе до затягування розгляду у справі. Що стосується заперечень відповідача стосовно необхідності зупинення провадження по справі на підставі ч. 4, 7 ст. 201 та ст. 202 ЦПК України, то судом 30.06.2015р. ухвалою, винесеною без виходу до нарадчої кімнати, було відмовлено у задоволені даного клопотання (дана ухвала винесена відповідно до ч. 5 ст. 209 ЦПК України (а.с. № 55)), оскільки відсутні підстави для такого зупинення на підставі п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України через відсутність доказів того, що кримінальна справа перебуває на розгляді в суді (п. 33 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12.06.2009р.), а з наданих відповідачем документів, вбачається що Службою Безпеки України лише прийнята заява про вчинення кримінального правопорушення та проводиться досудове розслідування. Підстав для зупинення провадження відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 201 ЦПК України не має, оскільки сторонам надавався максимально визначений ч. 5 ст. 191 ЦПК України строк для примирення. Підстав для зупинення згідно ст. 202 ЦПК України у суду не було. Питання про визначення прізвища позивачки після розірвання шлюбу суд не вирішує, оскільки вона не змінювала свого прізвища при укладенні шлюбу. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України у звязку із задоволенням позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. (а.с. № 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved