Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

08 лютого 2016 року [PERSON] звернулася до Слов'янського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON], про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що 12 жовтня 2013 року вони зареєстрували шлюб у Московському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №1005. Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та знаходиться на повному її утриманні. Позивач зазначила, що спільне життя з [PERSON] не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дитини. [PERSON] постійно пред'являє їй необґрунтовані претензії, що робить спільне життя нестерпним, постійно ганьбить, ображає її та принижує її честь та гідність. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім'ю, [PERSON] постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стає їх дитина, що тяжким чином впливає на її психічний стан та кожен раз спричиняє їй та дитині душевні страждання. Чоловік не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у неї та в сім'ї, не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Також однією з головних причин розірвання їхнього шлюбу є те, що під час спільного проживання [PERSON] зловживав спиртними напоями і учиняв сварки у присутності дитини, внаслідок чого їх подальше сімейне життя і збереження шлюбу стало суперечити її інтересам та інтересам їхньої доньки. Від постійних суперечок і скандалів погіршилося її самопочуття, вона перебуває в стані постійного стресу, порушився сон та працездатність. При цьому відповідач не бере матеріальної участі в житті сім'ї, не бажає влаштуватися на роботу і весь тягар забезпечення доньки лежить на її плечах. Шлюбні відносини між ними припинилися з серпня 2015 року, спільне господарство не ведеться, спору про спільне майно немає, по домовленості між ними донька залишається проживати з нею. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин, [PERSON] матеріально їй та їхній дитині взагалі не допомагає, участі у її вихованні не приймає, внаслідок чого вона не має можливості сама утримувати їх малолітню дочку. В зв'язку з тим, що з серпня 2015 року вони не підтримують жодних відносин, вона не володіє відомостями щодо його працевлаштування, проте іншої родини та інших осіб на утриманні він не має. Посилаючись на наведені обставини, просила суд розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 12 жовтня 2013 року у Московському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №1005 та стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки, [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі 2000,00 (дві тисячі) грн. щомісячно, з моменту звернення до суду, до досягнення [PERSON] повноліття. Також просила стягнути з [PERSON] державне мито, яке підлягає стягненню при реєстрації розірвання шлюбу в органах реєстрації актів цивільного стану, та стягнути на її користь судові витрати. В судове засідання позивач [PERSON], будучи належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи, не з'явилася. Суду надано письмову заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, позов задовольнити, не заперечувала проти винесення заочного рішення (а.с. 20). Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, шляхом судових повісток (а.с.19, 28, 30), в судове засідання не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив. Відповідно до положень ст.ст.169, 224 ЦПК України, та враховуючи згоду позивача, суд вважає можливим відповідно до правил частини 1 статті 224 ЦПК України розглядати справу за відсутності відповідача у порядку заочного провадження на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом. Суд, дослідивши матеріали справи, у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Як було встановлено в судовому засіданні, 12 жовтня 2013 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Московському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис №1005, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно до положень ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою ст. 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] припинили шлюбні відносини, не проживають спільно однією сім'єю з серпня 2015 року та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснило дій щодо збереження родинних стосунків. Сторони не мають наміру зберегти свій шлюб. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку є недоцільним. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку вимог ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання позивача продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] та [PERSON], збереження їх сім'ї є неможливим та суперечить їх інтересам, тому позов в частині пред'явлення вимог про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що сторони мають неповнолітню дитину - доньку, [PERSON], [INFO]. Батьком у свідоцтві про народження зазначений - [PERSON] (а.с.12). Відповідно до довідки виконкому Маяківської сільської ради Слов'янського району №22 від 18 січня 2016 року, разом з [PERSON], за зареєстрована за адресою - [ADDRESS], зареєстрована та проживає донька - [PERSON], яка знаходиться на її повному утриманні (а.с.13). Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплено в ч. 2 ст. 51 Конституції України і ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й(або) у твердій грошовій сумі (ст. 181 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як встановлено в судовому засіданні, відомості щодо працевлаштованості [PERSON] відсутні, відповідач не використав свою можливість з'явитися до суду та не надав жодних пояснень та доказів в обґрунтування своєї позиції, тому суд вважає за можливе призначити до стягнення аліменти в твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів в твердій грошовій сумі суд також приймає до уваги, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» встановлено прожитковий мінімум для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, а саме для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2016 року - 1455 гривень, з 1 травня - 1531 гривня, з 1 грудня - 1637 гривень. Держава Україна проголошуючи такий принцип сімейного права, як державна охорона кожної дитини, яка позбавлена належного батьківського піклування, реалізує його в одному із положень даної статті 184 СК України. Зокрема ч. 3 встановлює, що якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі є співмірним з прожитковим мінімумом, визначеним для дитини до 18 років, а з часом підлягає індексації відповідно до закону. Крім того, згідно ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України. Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обов'язку утримання неповнолітньої дитини судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу утримання дитини не досягнуто. Відповідно до положень ч.1 ст. 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дітей за один місяць, згідно вимогам ст. 367 ЦПК України підлягає негайному виконанню. Позовна вимога [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] державного мита, яке підлягає стягненню при реєстрації розірвання шлюбу в органах реєстрації актів цивільного стану, не підлягає задоволенню. Так, відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Будь-які інші витрати розподілу в судовому порядку не підлягають. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви до суду у сумі 551, 21 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача доход держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, так, судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. підлягає стягненню з відповідача в доход держави. Згідно викладеного,

Outcome: approved