Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

07 лютого 2017 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до обслуговуючого кооперативу «Агроторговий дім Універсальний». Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що з 01 червня 2016 року по 31 серпня 2016 року вона працювала на посаді покоївки у відповідача. При звільненні відповідач не провів з нею розрахунок за вказаний період. Посилаючись на викладені обставини, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за період червень - серпень 2016 року у розмірі 4800 грн. 00 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 31 серпня 2016 року по 04 травня 2017 року у розмірі 14587 грн. 64 коп., а всього 19387 грн. 64 коп. Крім того, через невиплату заробітної плати їй завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях та порушенні нормальних життєвих умов, яку вона оцінює у 5000 грн. та просить стягнути з відповідача вказану суму. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, зазначивши, що заробітна плата відповідачем за період червень-серпень 2016 року взагалі не виплачувалась. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України, до суду не з'явився, про причини своєї неявки не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не подавав. Суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши долучені до матеріалів справи докази, суд дійшов наступного. З 01 червня 2016 року по 31 серпня 2016 року [PERSON]. працювала на посаді покоївки в обслуговуючому кооперативі «Агроторговий дім Універсальний». З 04 листопада 2016 року по теперішній час позивачка перебуває на обліку в Очаківському міськрайонному центрі зайнятості та отримує допомогу по безробіттю. Викладені обставини підтверджуються копією трудової книжки серії БТ-1 № 2665660. Згідно з п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29 липня 1993 року (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Також в судовому засіданні було встановлено, що позивачці за період з 01 червня 2016 року по 31 серпня 2016 року було нараховано заробітну плату по 1600 грн. щомісячно, а всього в розмірі 4800грн. 00 коп., що підтверджується довідкою Очаківського обєднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області № 1538/07-2 від 10 березня 2017 року, виданою по страхувальнику - обслуговуючому кооперативу «Агроторговий дім Універсальний» на підставі відомостей з системи персоніфікованого обліку у системі загальнообовязкового державного пенсійного страхування. Відповідно до ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 116 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, а при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно з положеннями ст. 117 КЗпП України, та з врахуванням розяснень, викладених в ч. 1 п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, підприємство, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи ту обставину, що відповідач свого процесуального обовязку доказування не виконав, не довів суду того факту, що нараховану заробітну плату [PERSON] виплачено, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення на користь позивачки нарахованої та не виплаченої заробітної плати за червень-серпень 2016 року у розмірі 4800 грн. З розрахунку, наданого представником позивачки, вбачається, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 14587 грн. 64 коп. визначений з врахуванням 246 календарних днів за період з 31 серпня 2016 року по 04 травня 2016 року, що не відповідає Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок). Так, відповідно до п. 2 Порядку, у випадку розрахунку середньомісячної заробітної плати, остання обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню. Згідно п.п. 5 та 8 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. При цьому нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З довідки Очаківського обєднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області № 1538/07-2 від 10 березня 2017 року слідує, що заробітна плата позивачки за два місяці перед звільненням липень та серпень 2016 року, складала 3200 грн. В ці місяці передбачалося по 22 робочих дні. Таким чином, згідно з Порядком, середньоденна заробітна плата позивачки складає 72 грн. 73 коп. (3200 : 44). З моменту звільнення позивачки по 04 травня 2017 року минуло 169 робочих днів. Відповідно, середній заробіток позивачки за час затримки розрахунку при звільненні складає 12291 грн. 37 коп. (72,73 х 169). У період з 11 жовтня 2016 року квітень 2017 року включно, перебуваючи на обліку в Очаківському міськрайонному центрі зайнятості, позивачка отримала допомогу по безробіттю на загальну суму 3209 грн. 60 коп., що підтверджується довідками від 06 квітня 2017 року № 145417356 та від 14 квітня 2017 року № 145417497, а тому визначений розмір середнього заробітку слід зменшити на суму отриманої допомоги. З врахуванням викладеного, суд вважає, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку, який слід стягнути на користь позивачки, складає 9081 грн. 77 коп. (12291,37 - 3209,60). Вирішуючи спір в частині вимог щодо відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За змістом ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, що існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у звязку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст. ст. 3, 4, 11, 31 ЦПК України). Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, а має самостійне юридичне значення. Зазначений правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду Україні від 25 квітня 2012 року у справі №6-23цс12 та, відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, є обовязковим для всіх судів України. Таким чином, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. Суд враховує, що оскільки позивачці не було сплачено нараховану заробітну плату, їй довелося докладати додаткових зусиль для організації свого життя, що призвело до моральних страждань. В звязку з невчасним розрахунком вона була позбавлена можливості належним чином утримувати свою сімю, що не могло не позначитися на її психологічному стані. Вирішуючи питання про розмір завданої позивачці моральної шкоди, з врахуванням вищевикладених обставин, виходячи з принципів розумності та справедливості, належна до компенсації моральна шкода судом оцінюється в 1000 грн. З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. За приписом ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial