Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-06 00:00:00

08 листопада 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову посилається на те, що є власником житлового будинку [ADDRESS] згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03 жовтня 2014 року. У вказаному будинку, крім неї, зареєстровані: син [PERSON] , невістка [PERSON] та внуки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Починаючи з червня 2018 року і по даний час відповідач за місцем реєстрації не проживає, жодного разу житлом не цікавилась, наміру проживати в будинку не виявляла. Через реєстрацію і не проживання відповідача у вказаному будинку, вона несе додаткові витрати на утримання житла. З метою усунення перешкод у здійсненні права власності, просить суд визнати [PERSON] такою, що втратла право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 листопада 2019 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до розгляду на 09 год. 00 хв. 20 грудня 2019 року, яке у зв`язку з неявкою відповідача відкладено на 14 год. 00 хв. 17 січня 2020 року. 08 січня 2020 року судом отримано відзив на позов відповідача [PERSON] з долученими письмовими доказами, з якого слідує, що проти позову остання заперечує, вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами відсутність її понад встановлені ст. 405 ЦК України строки у житловому приміщенні та без поважних причин. А тому, у його задоволенні просила відмовити. 13 січня 2020 року судом отримано письмове клопотання відповідача [PERSON] про виклик свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 січня 2020 року задоволено клопотання відповідача [PERSON] та її представника [PERSON] про оголошення перерви у зв`язку з неявкою свідків та проведення наступного судового засідання у режимі відеоконференції, розгляд справи призначено на 11 год. 30 хв. 07 лютого 2020 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала з підстав, викладених у ньому, та суду пояснила, що [PERSON] є її невісткою, перебуває в зареєстрованому шлюбі з її сином [PERSON] , від якого мають двоє малолітніх дітей. Відповідач була зареєстрована у належному їй на праві власності будинку з її дозволу як член сім`ї. Проживала із її сином у виділеній їм кімнаті. В червні 2018 року [PERSON] переїхала проживати у м. Нетішин до своїх батьків, оскільки між ними виник конфлікт. З того часу до серпня 2019 року відповідач приїздила до її будинку всього лише декілька разів та на декілька днів. Коли син перебував на заробітках, невістка проживала у своїх батьків в м. Нетішин. Проте, у її будинку і досі зберігаються особисті речі відповідача, морозильна камера, проти яких немає заперечень, щоб [PERSON] приїхала їх забрати. Разом з тим, в даний час Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області слухається справа про розірвання шлюбу між нею та її сином [PERSON] . Вважає, що реєстрація відповідача перешкоджає їй повноцінно користуватися своїм майном, а тому просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала та суду пояснила, що з 08.06.2014 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] - сином позивача, від якого мають двох синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] З дозволу [PERSON] стала проживати в спірному будинку по [ADDRESS] , а з 12.04.2016 року була зареєстрована за вказаною адресою. З червня 2018 року з чоловіком стали тимчасово проживати в гуртожитку в м. Нетішин за місцем проживання її батьків через сварку та бійку із свекрухою. Чоловік став виїжджати на роботу за кордон на строк 45 діб. В цей час проживала в м. Нетішин, а коли чоловік повертався з-за кордону, разом поверталися у будинок його матері, де проживали до його від`їзду. Коли чоловік виїжджав на роботу, вона поверталась до м. Нетішин. Так тривало до серпня 2019 року. В липні 2019 року, коли чоловік в черговий раз повернувся додому, їздили на відпочинок до моря. 31.07.2019 року повернувшись з відпочинку, відразу поїхали до будинку матері. 03.08.2019 року повернулись до м. Нетішин. 10.08.2019 року відповідно до ухвали слідчого судді Нетішинського міського суду зобов`язана була знаходитись за місцем проживання в м. Нетішин через застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, який продовжувався до 05.02.2020 року. У зв`язку із цим не могла фізично проживати в будинку позивача. А тому, вважає причини своєї відсутності за місцем реєстрації поважними. Крім того, всі їх з чоловіком особисті речі, меблева стінка, дитячі ліжка, матраци, морозильна камера, посуд, одяг, взуття та інше майно знаходяться в будинку позивача. За таких обставин, просила у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав з підстав, викладених у відзиві, просив у його задоволенні відмовити. Вислухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку в позові відмовити з наступних підстав. Як встановлено в суді та вбачається з свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03 жовтня 2014 року, виданого державним нотаріусом Шепетівської районної державної нотаріальної контори Хмельницької області Огородник Л.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за №1690, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 27638151 від 03 жовтня 2014 року, позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] . З довідки виконавчого комітету Судилківської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області №3253 від 07 листопада 2019 року слідує, що рішенням Судилківської сільської ради №3 від 19 січня 2016 року [ADDRESS] . Сторонами в судовому засіданні визнано, а тому в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню, що відповідач [PERSON] на час розгляду справи є невісткою позивача [PERSON] , перебуває у зареєстрованому шлюбі із сином позивача [PERSON] . Згідно із відомостями книги погосподарського обліку у будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (власник будинку), її син [PERSON] , [INFO] , невістка [PERSON] , [INFO] , внук [PERSON] , [INFO] , внук [PERSON] , [INFO] , що підтверджуються даними довідки виконавчого комітету Судилківської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області №3221 від 04 листопада 2019 року. Згідно акту встановлення факту не проживання від 16.10.2019 року, затвердженого Судилківським сільським головою Котик Т.М., зі слів громадян [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , яка зареєстрована по [ADDRESS] , в будинку який належить [PERSON] , не проживає більше року, а саме з червня 2018 року по даний час. Аналогічні показання надали і в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , ствердивши, що є сусідами позивача, а тому знають, що [PERSON] з червня 2018 року по [ADDRESS] не проживає. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, член сім`ї власника житла визнається таким, що втратив право на користування цим житлом за ч. 2 ст. 405 ЦК України, лише з підстав і в порядку, передбаченим законом за рішенням суду про визнання його таким, що втратив право на користування житлом. При визнанні особи такою, що втратила право користування житлом суду необхідно встановити, а позивачу необхідно довести належними і допустимими доказами, що член його сім`ї був відсутній понад один рік і така відсутність обумовлена неповажними причинами. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. Як вбачається із позовної заяви, [PERSON] , звертаючись до суду із вимогою про визнання невістки [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зазначила, що починаючи з червня 2018 року і по даний час відповідач за місцем реєстрації не проживає, жодного разу житлом не цікавилась, наміру проживати в будинку не виявляла. Через реєстрацію і не проживання відповідача у вказаному будинку, вона несе додаткові витрати на утримання житла. Проте, такі посилання позивача були спростовані нею ж у наданих суду поясненнях про проживання відповідача по декілька днів на протязі періоду з червня 2018 року по серпень 2019 року у її будинку. Посилання про додаткові витрати на утримання житла також не підтверджені жодними доказами та спростовані самим позивачем у своїх поясненнях, яка вказала, що несе витрати за фактично наданні послуги: по вивозу сміття, електропостачанню, газо та водопостачанню. Не заперечувала позивач і про наявність речей відповідача у її будинку. Крім того, такі посилання позивача спростовуються показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] . Як ствердили у судовому засіданні свідки, відповідач [PERSON] з червня 2018 року стала тимчасово проживати у м. Нетішин через конфлікт із свекрухою, періодично поверталась до місця реєстрації в с. Судилків, деякий час (від декількох днів до тижнів) у будинку позивача проживала із чоловіком та дітьми. Під час його виїзду на роботу за кордон поверталась до місця тимчасового проживання у м. Нетішин. У спірному будинку наявні її речі, як то: одяг, меблі, побутова техніка. Перестала постійно проживати у будинку позивача лише після обрання їй запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту в м. Нетішин з серпня 2019 року. Суд не приймає до уваги і долучений до позовної заяви акт встановлення факту не проживання від 16.10.2019 року, оскільки такий містить суперечливі дані. Зі змісту акту слідує, що проведено обстеження домоволодіння [ADDRESS] , в результаті якого виявлено зі слів громадян [PERSON] та [PERSON] , що [PERSON] за вказаною адресою не проживає більше року, а саме з червня 2018 року по даний час. Даний акт не містить жодних відомостей щодо обставин виявлених в ході проведеного обстеження, в тому числі щодо наявності у будинку речей відповідача, а тому викликає сумніви у проведенні такого обстеження взагалі. З даних ухвал слідчих суддів Нетішинського міського суду Хмельницької області від 10 серпня 2019 року та від 06 грудня 2019 року вбачається, що відносно підозрюваної [PERSON] у кримінальному провадженні №12019240080000219 від 07.08.2019 року застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання по [ADDRESS] , який продовжувався до 05 лютого 2020 року включно. Отже, судом достовірно встановлено, що відповідач на час розгляду справи є членом сім`ї позивача, тимчасово змінила місце проживання через виниклий конфлікт із позивачем, який переріс у бійку, за місцем реєстрації перестала постійно проживати з поважних причин у зв`язку із застосуванням відносно неї запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем тимчасового проживання в [ADDRESS] , який продовжувався до 05.02.2020 року включно, інтересу до житла не втратила, періодично до нього поверталась, має у спірному будинку особисті речі, меблі, побутову техніку. Суд, також зважає на те, що іншого житла у відповідача [PERSON] немає. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені ст. 405 ЦК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Однак, доказів того, що відповідач відсутня понад один рік, добровільно, без поважних причин вибула на інше постійне місце проживання матеріали справи не містять і позивачем суду не надані. Вирішуючи спір на підставі доказів поданих учасниками справи, з урахуванням встановлених обставин і вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу. На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. З акту від 07.02.2020 року прийомки виконаних робіт (надання професійної правничої допомоги) вбачається, що адвокатом Бойко В.Ф. були надані наступні послуги: ознайомлено з позовною заявою і долученими доказами, ознайомлено із законодавчою базою і судовою практикою, підготовлено відзив та клопотання про виклик свідків, надано правову допомогу під час розгляду справи у суді на загальну суму 6500 грн., тобто даний акт містить детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. Договором про надання правової допомоги від 04.01.2020 року та додатковою угодою про оплату послуг, визначено розмір та порядок здійснення розрахунків, в тому числі, що отримання винагороди адвокатом за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару, передбачені конкретні суми за надані послуги. На виконання договору про надання правової допомоги від 04.01.2020 року та додаткової угоди про оплату послуг [PERSON] сплачено 6500 грн., що підтверджується прибутковими касовими ордерами №2/20 від 04.01.20202 року та №4/20 від 07.02.2020 року. Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, відповідачем понесено витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката на суму 6500 грн., які підтверджені належними та допустимими доказами, суд вважає за необхідне стягнути їх з позивача на користь відповідача. На підставі ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved