Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

09.09.2020 до Бориспільського міськрайонного суду Київської області поштою надійшла вищезазначена позовна заява датована 03.09.2020, в якій [PERSON] просить : стягнути з [PERSON] - 38551 гривню 54 копійки. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 06.08.2019 між ним та [PERSON] було укладено договір позики, за яким він надав відповідачу у позику кошти в розмірі 36400 гривень, а відповідач зобов`язався повернути грошові кошти позивачу до 10.08.2019. У зв`язку з порушенням відповідачем грошового зобов`язання з повернення позики відповідно до вимог ст.625 ЦК України позивач має право вимагати, а відповідач зобов`язаний сплатити суму боргу та з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3%, що станом на 03.09.2020 складає 38551 гривня 54 копійки, в тому числі: 36400 гривень основного боргу, 1160 гривень 81 копійка - 3% річних за період з 11.08.2019 по 03.09.2020 включно (388 днів) та 990 гривень 73 копійки інфляційних втрат за період вересень 2019- липень 2020 року. Крім того на виконання вимог ст. 175 ЦПК України, позивачем зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, що становить : 840,80 - судовий збір, 10 000-15000 орієнтовні витрати на правничу допомогу адвоката. Ухвалою від 19.10.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (а. с. 14-15). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовну заяву та просив задовольнити, а також просив врахувати у складі судових витрат на правничу допомогу у розмірі 15000 гривень. Відповідач у призначені судові засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся за останнім відомим місцем проживання, яке зазначене в тому числі у розписці, а саме : [ADDRESS] , а також за адресою фактичного місця проживання : [ADDRESS] ( а.с. 22), за якою ним отримано судове повідомлення 11.12.2020, що підтверджується рекомендованим поштовим відправленням (а.с. 26). Крім того, було здійснено повідомлення шляхом розміщення оголошення на веб-сайті судової влади України. Про причину неявки відповідач суд не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі та відзиву до суду не надійшло. Відповідно до вимог ст. ст. 223, 280, 281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи позивач не заперечував. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено, що 06.08.2019 між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, на підтвердження якого складено розписку, за змістом якої [PERSON] , проживаючий в [ADDRESS] отримав 06.08.2019 у [PERSON] в борг суму 36400 гривень та зобов`язувався повернути борг до 10.08.2019 (а. с. 3). Оригінал розписки був наданий для огляду в судовому засіданні позивачем, приєднана до матеріалів справи копія відповідає оригіналу (а. с. 3). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частин першої та другої ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Таким чином, розписка відповідача про отримання в борг грошових коштів від позивача є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно дост.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За змістом ч.1 ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ч.1, 2 ст.545 Цивільного кодексу України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Крім того, за змістом ч.3, 4 цієї статті наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Згідно з твердженнями позивача відповідач не виконав зобов`язання щодо повернення позики до 10 серпня 2019 року. Про це свідчить також та обставина, що оригінал розписки знаходиться у кредитора. Будь-яких доказів, які б підтверджували факт погашення боргу перед позивачем, відповідачем не надано та не зазначено джерел їх здобуття. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Правильність розрахунку трьох процентів річних та інфляційних втрат викладених у позовній заяві (а.с. 1а -2), судом перевірена. Так, згідно розрахунку, інфляційні втрати за період з 11.08.2019 по 03.09.2020 включно, складають - 990,73 гривень (36400грн. х 1,007 х 1,007 х 1,001 х 0,998 х 1,002 х 0,997 х 1,008 х 1,008 х 1,003 х 1,002 х 0,994 -36400грн.) та 3 % річних - 1160,81 гривень (36400грн.х0,03/365дн.х388дн.) При цьому, суд також враховує, що будь-яких заперечень щодо нарахованої позивачем суми інфляційних втрат та суми трьох процентів річних, відповідачем надано не було. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, а саме відповідач має сплатити позивачу суму боргу за договором позики - 36400 гривень, інфляційні витрати у розмірі - 990,73 гривень, 3 % річних від простроченої суми у розмірі - 1160,81 гривень, всього на загальну суму - 38551,54 гривень. Крім того згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, с удовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Позивачем фактично понесені наступні витрати : сплата судового збору при подачі позовної заяви в розмірі 840,80 гривень, що підтверджується квитанцією №0.0.1823137969.1 від 03.09.2020 (а.с. 1) та витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 гривень, що підтверджується договором про надання правової допомоги № 11/8 від 11.08.2020, додатком № 1 до договору, рахунками від 11.08.2020, платіжними дорученнями № ПН 33320583 від 18.08.2020 та № @2PL241380 від 02.12.2020 на загальну суму 10000 гривень ( а.с. 29-36). Таким чином відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору в сумі 840,80 гривень (а. с. 1) та на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 гривень, підлягають стягненню на його користь з відповідача. Суд звертає увагу, що зазначені представником позивача витрати в розмірі 5000 гривень, що мають бути сплачені адвокату та складаються з поїздок до суду для участі у судовому засіданні та які позивач має понести у майбутньому, отже підстави їх відшкодування на даний час відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: approved