Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

09 лютого 2021 року до Обухівського районного суду звернулась позивачка [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування заявленого позову зазначила, що 29 вересня 2018 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, про що зроблено актовий запис № 279 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області. Від шлюбу у них народився: син - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалось через протирічливість поглядів на життя та несумісність характерів. Останнім часом вона з відповідачем подружніх стосунків не підтримує, спільного господарства не веде, проживають вони окремо. Шлюб носить формальний характер при його фактичному розпаді. Примирення між ними не можливе. Спору щодо місця проживання дитини та майна між ними не має. Позасудове врегулювання спору не можливе, в зв`язку з вищенаведеним вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. 02.04.2021 року винесено ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження та призначення справи до розгляду за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Після розірвання шлюбу просила залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі, та розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, а тому суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Перевіривши та дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що 29 вересня 2018 року між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб, про що зроблено актовий запис № 279 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, свідоцтво серія [NUMBER] , (а.с. 4). Від шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Із позову, заяв сторін, поданих на адресу суду встановлено, що подальше спільне проживання між ними є неможливим, сторони фактично не проживають разом протягом декількох місяців. Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею п`ятою Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно із частиною першою статті 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Аналіз наведених положень свідчить про те, що як при укладенні шлюбу так і при його розірванні передбачається реалізація волі жінки та чоловіка без будь-якої дискримінації та примушування та/або утримання у шлюбних відносинах. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на зміст наведених норм матеріального права та враховуючи зібрані у справі докази суд приходить до висновку, що відносини, які склалися між подружжям ( [PERSON] та [PERSON] ) вказують на те, що їх подальше спільне проживання є неможливим, а тому надання строку на примирення суд вважає недоцільним. Позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи заяву позивачки, її прізвище слід залишити без змін. Враховуючи відсутність заяв позивачки судові витрати слід залишити за нею.

Outcome: approved