Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

07.11.2017 року [PERSON] звернувся до Ширяївського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики від 02.10.2017 року у розмірі 75060 долларів США та 41300 гривень. Позивач у позовній заяві зазначав, що 02.10.2017 року між ним та відповідачем було укладено договір позики. При цьому, позивач передав відповідачу 67000 долларів США та 35000 гривень. Передача грошових коштів було підтверджено розпискою. Сума у позові зазначена з урахуванням несплачених відповідачем процентів за користування наданими грошовими коштами. Судом в судовому засіданні за участі позивача та відповідача було з`ясовано наступне. В судовому засіданні позивач зазначав, що у серпні 2011 року [PERSON] позичив в нього 22000 долларів США та 130000 гривень на загальну суму 38250 долларів США про що була складена розписка. Відповідач підтвердив вказаний факт та зазначав, що дійсно позичив в [PERSON] зазначені грошові кошти та отримав їх. Позивач зазначав, що протягом 2013-2018 років отримав від відповідача грошові кошти у сумі 50819 долларів США та 264000 гривень. Відповідач зазначав, що повернув позивачу грошові кошти за договором позики яку він отримав у 2011 рік у більшій сумі та вважав свої зобов`язанні перед [PERSON] виконаними. Позивач з цим не погодився та вказував, що [PERSON] не сплатив всіх належних йому процентів за користування позикою та тому отримав від нього розписку від 02.10.2017 року на суму 67000 доларів США та 35000 гривень. Судом було засновано, що грошові кошти в сумі 67000 доларів США та 35000 гривень відповідач за розпискою від 02.10.2017 року не отримував про що вказував сам позивач. При цьому, позивач вважає 67000 доларів США та 35000 гривень сумою процентів за користування позикою яку відповідач отримав у 2011 році. Будь-яких розписок про укладення договору позику у серпні 2011 року позивачем не надано. Позивач та відповідач не можуть підтвердити будь-якими документами факт розрахунків між собою за договором позики з 2011 року. Статтею 1047 ч. 2 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позивачем була надана розписка від 02.10.2017 року на підтвердження укладення договору позики. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом було з`ясовано, що за розпискою договором позики від 02.10.2017 року грошові кошти Маймескулу В. [PERSON] не передавались, а позивач вважає цю суму процентами за користування позикою яку відповідач отримував у серпні 2011 року. Тобто, 02.10.2017 року договір позики між [PERSON] та [PERSON] не укладався. Зважаючи, що 02.10.2017 року договір позики між [PERSON] та [PERSON] не укладався, вимога позивача про стягнення коштів саме за розпискою від 02.10.2017 року не підлягає задоволенню, тому у задоволенні позову з підстав зазначених у позовній заяві слід відмовити. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed