Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

07 травня 2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій вказала, що вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 02 липня 2005 року. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. З жовтня 2014 сторони однією сім'єю не мешкають. Між подружжям склалися різні погляди на сімейне життя та виховання дітей, внаслідок чого між ними буди втрачені почуття один до одного. Позивач вважає, що сімейні відносини припинені назавжди, їх поновлення і збереження не можливе. Просить розірвати шлюб з відповідачем, а також примусити відповідача знятися з реєстраційного обліку за квартирі адресою [ADDRESS], у зв'язку з тим, що відповідач більше півроку не мешкає за місцем реєстрації, а ця квартира належить позивачу. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, пояснила, що з відповідачем вони не мешкають разом з жовтня 2014 року, сімейних відносин не підтримують, спільним побутом та веденням господарства не пов'язані. За цей час відповідач не проявив ніякої зацікавленості у поновленні стосунків та збереженні родини, з дітьми він бачиться вкрай рідко, не проявляє інтересу до їх життя, виховання. [PERSON] просить суд розірвати шлюб з відповідачем та зняти його з реєстрації у квартирі [ADDRESS], яка належить їй та її сестрі, оскільки відповідач там не мешкає, не бере участі в утриманні цієї квартири. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином - судовими повістками. Клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі від нього не надійшло. Суд, отримавши згоду позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши докази по справі, встановив наступне. 02 липня 2005 року сторони [PERSON] та [PERSON] у відділі реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції Донецької області зареєстрували шлюб, актовий запис № 158. Сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Сторони припинили спільне проживання з жовтня 2014 року, спільним побутом та господарством не пов'язані. Суд вважає, що шлюб між подружжям [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе. Сторони проживають окремо один від одного і фактично сімейних відносин між ними не має. Поновляти сімейні стосунки вони не бажають. Суд встановив, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 28 квітня 2005 року. У квартирі зареєстровані позивач, відповідач та їх діти. Відповідно до акту обстеження квартири від 02 липня 2015 року відповідач [PERSON] в зазначеній квартирі не проживає з жовтня 2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Таку правову позицію висловив Верховний суд України в ухвалі №6-57цс11 від 16 січня 2012 року. Позивач [PERSON] у своєму позові просить примусити відповідача [PERSON] знятися з реєстраційного обліку у квартирі за адресою [ADDRESS], але не ставить питання про визнання його таким, що втратив право користування зазначеним майном, або будь-яке інше, передбачене законодавством, у зв'язку з чим ця позовна вимога [PERSON] є передчасною та не підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На час розгляду справи у суді та винесення рішення по справі відповідач [PERSON] ще є членом сім'ї [PERSON] - її чоловіком. У акті про обстеження квартири, наданому позивачем, зазначено, що [PERSON] не мешкає у квартирі з жовтня 2014 року, тобто менше ніж один рік. Тому законних підстав для зобов'язання його знятися з реєстраційного обліку у цій квартирі немає, оскільки він не втратив право на користування цим житлом відповідно до статті 405 ЦК України.

Outcome: partial