Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

10.07.2017 року позивач звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначено на наступне. 05 квітня 2017 року між позивачем та відповідачем у справі було укладено договір на купівлю металопластикових конструкцій, відповідно до умов якого відповідач зобовязався організувати роботи по виготовленню та наданню у власність ПХВ конструкцій за розцінками виконавця, а замовник зобовязується сплатити та прийняти готові вироби згідно з умовами договору. Окрім, виготовлення метало пластикових конструкцій білого кольору площею 5 кв.м., з наповнювачем 4-1604, профілю ПВХ imper -60, відповідач зобовязався забезпечити установку виготовлених конструкцій та виконати комплекс робіт з облаштування балкону за адресою: [ADDRESS], а саме: розварити «косинку» вперед та вліво; утеплити підлогу OSB площею 3*0,8 кв.м.; встановити білу глянцеву пластикову стелю; оздобити внутрішню відділку 1-ого ґатунку типу сайдінгу кольору жито. Пунктом 3.1. даного договору загальна вартість виробів з урахуванням робіт визначена у сумі 22\~915,00 грн., з яких: 15\~280,00 грн. було сплачено позивачем в рахунок оплати послуг. Позивач зазначає, що незважаючи на те, що ним виконані всі умови договору, а саме: передано аванс, на теперішній час з боку відповідача забезпечено лише підготовчі роботи з облаштування балкону, а саме: зварювальні роботи. Згідно п. 3.2. договору строк виконання становить 60 робочих днів з моменту підписання договору. Тобто кінцевий термін виконання припадає на 04 липня 2017 року. У звязку з вищезазначеним позивач просить суд розірвати договір від 05 квітня 2017 року, укладений між сторонами у справі; стягнути з відповідача суму матеріальних збитків у вигляді сплачених за договором коштів в сумі 15\~280,00 грн. та суму пені станом на 10 липня 2017 року, що підлягає сплаті в якості неустойки за неналежне виконання договору у розмірі 4812,15 грн. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив задовольнити з підстав зазначених у позові. У судові засідання, призначені на 02.10.2017 року, 20.11.2017 року, 23.01.2018 рокувідповідач у справі не зявився, суд вважає відповідача повідомленим належним чином про час та місце судового розгляду, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань до суду не надавав. Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами ст. ст. 128, 131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з'явився у судове засідання без поважних причин. Статтею 210 ЦПК України\~визначено, що суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті. Крім того, однією з основних вимог до поведінки судді, закріплених у\~ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»\~: - при здійсненні правосуддя дотримуватися вимог\~Конституції\~та законів України, забезпечувати повний, всебічний та обєктивний розгляд судових справ з дотриманням установлених законом строків. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух. З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Виходячи з зазначених нормативно-правових актів України, наведених рішень Європейського суду з прав людини, взявши до уваги заяву позивача та з урахуванням того, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з'явився в судове засідання без поважних причин, суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України\~приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача у справі та ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою судді від 13 липня 2017 року було відкрито провадження у справі (а.с. 19). 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п. п. 9 п. 1 Розділу ХIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувався за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяву позивача, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 05 квітня 2017 року між сторонами по справі укладено договір на покупку на купівлю металопластикових конструкцій, відповідно до умов якого відповідач зобовязався організувати роботи по виготовленню та наданню у власність ПХВ конструкцій за розцінками виконавця, а замовник зобовязується сплатити та прийняти готові вироби згідно з умовами договору (п. 1.1. договору). Окрім, виготовлення метало пластикових конструкцій білого кольору площею 5 кв.м., з наповнювачем 4-1604, профілю ПВХ imper -60, відповідач зобовязався забезпечити установку виготовлених конструкцій та виконати комплекс робіт з облаштування балкону за адресою: [ADDRESS], а саме: розварити «косинку» вперед та вліво; утеплити підлогу OSB площею 3*0,8 кв.м.; встановити білу глянцеву пластикову стелю; оздобити внутрішню відділку 1-ого ґатунку типу сайдінгу кольору жито. Пунктом 3.1. даного договору загальна вартість виробів з урахуванням робіт визначена у сумі 22\~915,00 грн.Згідно п. 3.2. договору строк виконання становить 60 робочих днів з моменту підписання договору. Тобто кінцевий термін виконання припадає на 04 липня 2017 року. В установлений договором строк відповідач не виконав умови даного договору та до теперішнього часу робота по виготовленню металопластикових конструкцій не виконана. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Відповідно до ст. 1. ЗУ «Про захист прав споживачів, виконавець - суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги; продукція - будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; робота - діяльність виконавця, результатом якої є виготовлення товару або зміна його властивостей за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Статтею 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 622 ЦК України боржник, який сплатив неустойку і відшкодував збитки, завдані порушенням зобовязання, не звільняється від обовязку виконати зобовязання в натурі, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 5 ст. 10 вищезазначеного Закону передбачено, що у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі 3 % вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобовязання, не звільняє його від виконання зобовязання в натурі. Таким чином судом встановлено, що відповідачем не виконані належним чином взяті на себе вищевказані договірні зобовязання щодо виконання робіт належної якості у встановлені даним договором строки. Суд погоджується з розрахунком пені за неналежне виконання зобовязання, зробленого позивачем та кладе його в основу рішення. Суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, законні, в звязку з чим підлягають задоволенню. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, повязані з розглядом справи покладаються на відповідача, у разі задоволення позову. З урахуванням чого, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмір 640 гривень 00 копійок.

Outcome: approved