Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

09.01.2020 р. [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Макарівського районного суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Прикарпаття» про розірвання договору про право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцію) та просив суд: - розірвати Договір про право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) від 02.07.2013 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «ПРИКАРПАТТЯ»; - зобов`язати ТОВ «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «ПРИКАРПАТТЯ» повернути земельну ділянку загальною площею 7,6133 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Макарівський район, с.Ясногородка, кадастровий номер 3222789201:01:004:0028; - витрати на сплачений судовий збір у розмірі 1536,80 стягнути з ТОВ «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «ПРИКАРПАТТЯ» (код 36996872) на користь [PERSON] (код [NUMBER] ). В обгрунтування позовних вимог, позивач вказав, що 02.07.2013 р. між ним та відповідачем було укладено Договір про право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) (далі - Договір), який було посвідчено приватним нотаріусом міського нотаріального округу Пелих Ю.В., зареєстрований в реєстрі за номером 1297. Згідно цього Договору Суперфіціар надає, а Супефіціарій приймає в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 7,6133 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Макарівський район, с. Ясногородка, кадастровий номер 3222789201:01:004:0028. Відповідно до п. 1.2 Договору метою надання в користування земельної ділянки є здійснення відповідачем (Суперфіціарієм) будівництва та подальшої експлуатації об`єктів нерухомості, інших господарських споруд, необхідних для їх обслуговування, згідно затвердженого проекту будівництва, з дотриманням цільового призначення наданої в користування земельної ділянки. Цільове призначення земельної ділянки згідно державного акту на право приватної власності на землю - обслуговування нежитлових будівель та споруд. В п. 2.10 Договору зазначено, що об`єкт користування має використовуватися відповідачем (Суперфіціарієм) відповідно до його цільового призначення, тобто для здійснення будівництва. У відповідності до розділу 3 цього Договору, Договір було укладено на 15 років, тобто до 01.07.2028 року з правом його пролонгації. У відповідності до п. 10.3.4 Договору, його дія припиняється у разі невикористання земельної ділянки для забудови протягом трьох років підряд. Згідно із п. 10.4 Договір може бути достроково розірваний: за взаємною згодою сторін; за рішенням суду; у разі виявлення Суперфіціаром у Договорі недоліків земельної ділянки, які істотно перешкоджають Суперфіціарію використовувати земельну ділянку. Враховуючи те, що позивачем станом на день подання до суду даної позовної заяви не було отримано від відповідача жодної відповіді на листи від 14.03.2018 року та 10.07.2019 року щодо можливого розірвання даного Договору в двосторонньому порядку, а також, беручи до уваги зміст п. 10.5 Договору, яким передбачена заборона розірвання Договору в односторонньому порядку, позивач вимушений був звернутися до суду з цією позовною заявою про розірвання Договору про право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), укладеного між сторонами 02.07.2013 року. Позивач, як сторона договору передбачала та бажала настання юридичних наслідків при укладенні договору про право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіція) від 02.07.2013 року із ТОВ «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «ПРИКАРПАТТЯ». Однак, внаслідок невиконання останнім умов договору, а саме: ТОВ «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «ПРИКАРПАТТЯ», тобто Суперфіціарієм за Договором, не було розпочато жодних будівельних робіт на земельній ділянці, яка знаходиться за адресою: Київська область, Макарівський район, с. Ясногородка, кадастровий номер 3222789201:01:004:0028, що підтверджується Довідкою про відсутність забудов на земельній ділянці від 25.11.2019 року №469, виданою Ясногородською сільською радою. Таким чином, позивач позбавлений можливості досягти мети договору та, у зв`язку із чинністю вказаного договору та неможливістю його розірвати в односторонньому порядку, позбавлений можливості передати земельну ділянку в користування іншим особам, у результаті чого порушуються його інтереси і права як власника земельної ділянки. Ухвалою суду від 09.01.2020 року позов [PERSON] , прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд цивільної справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 20.02.2020 року, встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України. У встановлений судом строк, відповідач подав до суду відзив на позов, яким позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні. У відзиві вказав, що 2 липня 2013 року між позивачем [PERSON] та ТОВ «Будівельна компанія «Прикарпаття», було укладено договір про право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), що був нотаріально посвідчений. Відповідач мав намір здійснити будівництво об`єктів нерухомості на земельній ділянці у селі Ясногородка із кадастровим номером 3222789201:01:004:0028. Із часу укладання договору і до теперішнього часу ТОВ «Будівельна компанія «Прикарпаття» не приступило до забудови зазначеної земельної ділянки із причин, які прямо не залежать від підприємства, а саме скрутне матеріальне становище. Це викликано загальними негативними макроекономічними показниками в державі, через які ТОВ «Будівельна компанія «Прикарпаття» не має змоги залучити інвестора або кредитні кошти. Проте підприємство не полишає надії поліпшити матеріальне становище та виконати умови договору суперфіцію, оскільки він украдений на 15 років. Через те саме скрутне матеріальне становище ТОВ «Будівельна компанія «Прикарпаття» не має змоги сплачувати за користування земельною ділянкою. [PERSON] не пред`являв позову про стягнення заборгованості, тому у випадку пред`явлення такого позову мова може йти лише про несплату за останні 3 роки (в межах строку позовної давності). У випадку поліпшення матеріального становища, підприємство неодмінно сплатить суперфіціару борг за користування земельною ділянкою згідно договору за останні прострочені три роки. Тому відповідач вважає, що позов є передчасним і не підлягає задоволенню, оскільки не забудова земельної ділянки протягом 6,5 років не є підставою для розірвання договору суперфіцію, оскільки він укладений на 15 років і у випадку надходження фінансування відповідач матиме змогу розпочати будівництво. Також несплата за користування земельною діяльною, навіть з 2013 року є підставою для стягнення заборгованості у судовому порядку, проте не є підставою для розірвання договору. Ці обставини відповідач повідомляв [PERSON] на його звернення, в тому числі на його листи, які він направляв 14 березня 2018 року та 10 липня 2019 року. Тому відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволенні його позову. Також просив розглядати справу за відсутності представника відповідача та врахувати даний відзив. Ухвалою суду від 20.02.2020 р. підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті на 02.04.2020 р., яке в подальшому відкладено на 16.06.2020 р. Також вказаною ухвалою від 20.02.2020 р. позивачу встановлено строк для подачі відповіді на відзив - 5 днів з дня його отримання, а відповідачу - строк для подачі заперечень щодо відповіді на відзив - 5 днів з дня її отримання, які станом на 16.06.2020 р. до суду не надходили. На судовий розгляд 16.06.2020 р. позивач не з`явився, від його представника адвоката Толкачова Я.С. надійшла заява про підтримання позовних вимог, та про їх задоволення. Справу просив розглядати без його участі та участі позивача. Відповіді на відзив позивач не подавав. Відповідач про судовий розгляд справи 16.06.2020 р. відповідно до вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, вважається таким, що повідомлений належним чином, у судове засідання свого представника не направив, просив розглядати справу за відсутності представника відповідача. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослі дивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 334755, виданого 04.03.2008 р., [PERSON] є власником земельної ділянки загальною площею 7,6133 га, з цільовим призначенням - обслуговування нежитлових будівель та споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Макарівський район, с. Ясногородка, кадастровий номер 3222789201:01:004:0028 (а.с. 19-20). 02.07.2013 р. між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Прикарпаття» було укладено Договір про право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), який було посвідчено приватним нотаріусом міського нотаріального округу Пелих Ю.В., зареєстрований в реєстрі за номером 1297 (а.с. 10-13). Згідно цього Договору Суперфіціар надає, а Супефіціарій приймає в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 7,6133 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Макарівський район, с. Ясногородка, кадастровий номер 3222789201:01:004:0028. Відповідно до п. 1.2 Договору метою надання в користування земельної ділянки є здійснення відповідачем (Суперфіціарієм) будівництва та подальшої експлуатації об`єктів нерухомості, інших господарських споруд, необхідних для їх обслуговування, згідно затвердженого проекту будівництва, з дотриманням цільового призначення наданої в користування земельної ділянки. Цільове призначення земельної ділянки згідно державного акту на право приватної власності на землю - обслуговування нежитлових будівель та споруд. В п. 2.10 Договору зазначено, що об`єкт користування має використовуватися відповідачем (Суперфіціарієм) відповідно до його цільового призначення, тобто для здійснення будівництва. У відповідності до розділу 3 цього Договору, Договір було укладено на 15 років, тобто до 01.07.2028 року з правом його пролонгації. У відповідності до п. 10.3.4 Договору, його дія припиняється у разі невикористання земельної ділянки для забудови протягом трьох років підряд. Згідно із п. 10.4 Договір може бути достроково розірваний: за взаємною згодою сторін; за рішенням суду; у разі виявлення Суперфіціаром у Договорі недоліків земельної ділянки, які істотно перешкоджають Суперфіціарію використовувати земельну ділянку. 14.03.2018 року та 10.07.2019 року позивач звертався до відповідача із листами щодо розірвання в двосторонньому порядку договору від 02.07.2013 року (а.с. 21-24). Станом на день подання до суду даної позовної заяви позивачем не було отримано від відповідача жодної відповіді на листи від 14.03.2018 року та 10.07.2019 року щодо можливого розірвання даного Договору в двосторонньому порядку, а також, за змістом п. 10.5 Договору, передбачена заборона розірвання Договору в односторонньому порядку. Позивач, як сторона договору передбачала та бажала настання юридичних наслідків при укладенні договору про право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіція) від 02.07.2013 року із ТОВ «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «ПРИКАРПАТТЯ». Однак, внаслідок невиконання останнім умов договору, а саме: ТОВ «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «ПРИКАРПАТТЯ», тобто Суперфіціарієм за Договором, не було розпочато жодних будівельних робіт на земельній ділянці, яка знаходиться за адресою: Київська область, Макарівський район, с. Ясногородка, кадастровий номер 3222789201:01:004:0028, що підтверджується Довідкою про відсутність забудов на земельній ділянці від 25.11.2019 року №469, виданою Ясногородською сільською радою (а.с. 25). Таким чином, позивач позбавлений можливості досягти мети договору та, у зв`язку із чинністю вказаного договору та неможливістю його розірвати в односторонньому порядку, позбавлений можливості передати земельну ділянку в користування іншим особам, у результаті чого порушуються його інтереси і права як власника земельної ділянки. Відповідно до пп. 4 п. 6 ст. 102.1 Земельного кодексу України право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) припиняється у разі невикористання земельної ділянки для забудови в разі користування чужою земельною ділянкою для забудови протягом трьох років. Подібного висновку щодо розірвання договору суперфіцію на підставі невиконання суперфіціарієм своїх договірних обов`язків стосовно здійснення будівельних робіт та систематичного невнесення плати за договором дійшов в своєму рішенні від 26.11.2013 року Господарський суд Житомирської області у справі №906/1424/13. Також, рішенням Господарського суду Полтавської області, винесеним 04.01.2013 року, було розірвано договір суперфіцію внаслідок невикористання суперфіціарієм (відповідачем у справі №18/2347/12) земельної ділянки для забудови протягом трьох років підряд. Крім того, п. 4.6 Договору передбачено, що невнесення відповідачем (Суперфіціарієм) плати за користування земельною ділянкою більш 3 (трьох) місяців підряд є підставою припинення дії цього Договору. Такий підхід до застосування вказаної підстави розірвання договору оренди землі відображений і у судовій практиці. Так, при винесенні ухвали від 27 березня 2013 року у справі №6-47496св12 Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ посилався на правову позицію щодо розірвання договору оренди у разі систематичної несплати орендної плати, що викладена в постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року №6-146цс/12, яка є обов`язковою для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Зокрема, Верховний Суд зробив висновок про можливість розірвання договору оренди землі лише в разі систематичної несплати орендної плати, разове порушення умов договору у цій частині не є підставою для його розірвання. Таким чином, враховуючи той факт, що з моменту укладення договору про право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), тобто з 02.07.2013 року, відповідачем жодного разу не було внесено плату за користування земельною ділянкою, а також той факт, що у відповідності до п. 4.6 Договору, в якому зазначено про те, що невнесення відповідачем (Суперфіціарієм) плати за користування земельною ділянкою більш 3 (трьох) місяців підряд є підставою припинення дії цього Договору, наявна ще одна беззаперечна підстава для розірвання Договору. Враховуючи те, що право користування чужою земельною ділянкою для забудови регулюється нормами глави 16-1 Земельного кодексу України та глави 34 Цивільного кодексу України, то до регулювання відповідних договірних відносин застосовуються вимоги норм земельного та цивільного законодавства України. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У відповідності до ст. 413 ЦК власник земельної ділянки має право надати її в користування іншій особі для будівництва промислових, побутових, соціально-культурних, житлових та інших споруд і будівель (суперфіцій). Таке право виникає на підставі договору або заповіту. Відповідно до пп. 4 п. 1 ст. 416 ЦК право користування земельною ділянкою для забудови припиняється у разі невикористання земельної ділянки для забудови протягом трьох років підряд. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, та приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки позивачем належними, допустимими та достовірними доказами доведено ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а відповідачем їх не спростовано. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати по оплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 1536,80 грн. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved