Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

08 квітня 2014 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів (а.с.2). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у липні 2011 року позичив [PERSON] грошові кошти в сумі 92 788,00 грн., які останній повинен був повернути зі сплатою відсотків у розмірі, який сторони обумовили між собою. На момент надання грошових коштів у борг, сторони не укладали договору позики, але у зв'язку із тим, що відповідач тривалий не повертає гроші, то 11 жовтня 2013 року відповідач на вимогу позивача власноруч написав розписку про зобов'язання повернути гроші позивачу з відсотками протягом чотирьох місяців після дати написання розписки. Але, відповідач грошові кошти не повертає та уникає будь-яких контактів із позивачем щодо повернення коштів, у зв'язку із чим позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на свою користь грошові кошти в сумі 273 919,00 грн. та судові витрати в сумі 2 739,20 грн. В судове засідання позивач, в особі свого представника за договором адвоката [PERSON], не з'явився. Про час та місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду представником надано письмову заяву, в якій він просить справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Проти заочного розгляду не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час та місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку. Про причини неявки не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи без своєї присутності до суду не надсилав. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного між сторонами зобов'язання за договором позики, на вимогу повернення грошових коштів у зв'язку із порушенням відповідачем умов його виконання. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. За правилом, встановленим ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При цьому, якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до приписів ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає іншій стороні у власність грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму позики. Судом встановлено, що 11 жовтня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] зобов'язався перед [PERSON] повернути грошові кошти у повному обсязі протягом чотирьох місяців від 11.10.2013 року, в сумі 92 788 грн. + % за поточні місяці з 07 місяця 2011 року, загальною сумою 273 919,00 грн. У разі неповернення коштів він переоформлює ділянку в м. Судак на [PERSON](а.с.3). Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ст.. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідно до ст.. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Не зважаючи на покладений на позивача обов'язок доказування обставини, на які він посилається у позові, [PERSON] взагалі не доведено факту надання грошових коштів відповідачу, не визначений який саме розмір відсотків за користування грошовими коштами, строки повернення коштів, що в свою чергу свідчить про те, що сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору. А надана позивачем розписка написана відповідачем, в якій він зобов'язується повернути протягом чотирьох місяців гроші, взагалі не може бути прийнята судом як належний та допустимій доказ. Таким чином, аналізуючи наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, взагалі недоведеними, тому задоволенню не підлягають. Також, вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до ст.. 88 ЦПК України, сплачені [PERSON] судові витрати поверненню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed