Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

09 вересня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просила тлумачити заповіт померлого [INFO] року [PERSON], який був посвідчений 05.12.2006 року секретарем виконавчого комітету Таборівської сільської ради. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що [INFO] року помер [PERSON], який за життя склав заповіт, посвідчений 05.12.2006 року секретарем Таборівської сіслької ради Вознесенського району Миколаївської області, зареєстрований в реєстрі за № 178. Згідно даного заповіту він заповідав позивачу право на земельну частку (пай), що належала йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку. Позивач звернулася до нотаріуса з приводу оформлення своїх спадкових прав, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виходячи з неможливості встановити склад спадкового майна за заповітом. Посилаючись на наведені обставини, позивач просила розтлумачити заповіт [PERSON], визначивши, що спадкодавець заповідав [PERSON] 1/2 частку земельної ділянки, а іншу 1/2 частку - [PERSON], право власності на яку підтверджується державним актом серії МК № 093407, виданим 19 липня 2004 року, загальною площею 6,30 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в межах території Таборівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні не заперечували проти задоволення позовних вимог. Представник відповідача - Таборівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, в судове засідання не з'явився. Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч.2 ст. 1256 ЦК України, у разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом з дотриманням правил тлумачення правочинів, передбачених ст. 213 ЦК України . Отже, виходячи з аналізу положень ст.ст.213, 1256 ЦК, тлумачення заповіту здійснюється з метою встановлення точної волі заповідача і може мати місце, якщо заповіт викликає питання в спадкоємців, має суперечливий характер, у зв'язку з чим необхідно уточнити його зміст. При цьому ч.2 ст.213 ЦК не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення в тексті самого правочину. Таким чином, при тлумаченні заповіту не допускається внесення змін у сам зміст заповіту, враховуючи також, що заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, майнових прав і обов'язків на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України). Так, судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], який за життя склав заповіт, посвідчений 05.12.2006 року секретарем Таборівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, зареєстрований в реєстрі за № 178. Як вбачається зі змісту даного заповіту, [PERSON] заповідав позивачу [PERSON] та [PERSON] в рівних долях земельну частку (пай), що належала померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку. Згідно довідки нотаріуса (а.с.8) позивачу було рекомендовано звернутися до суду з приводу вирішення питання спадкування земельної ділянки, оскільки зі змісту заповіту не зрозуміло, яку саме земельну ділянку мав на увазі заповідач, що унеможливлювало встановити склад спадкового майна за заповітом. За такого, вимоги позивача фактично зводяться до внесення відповідних змін до заповіту, а не до його тлумачення, оскльки позивач просить встановити об'єкт спадкування та його місце знаходження, що не може бути в даному випадку предметом судового розгляду. Таким чином, враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про тлумачення заповіту суд не вбачає.

Outcome: dismissed