Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

08 травня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON]М.М. про надання дозволу на виїзд за кордон малолітній дитини без згоди та супроводу батька до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на такі обставини. Позивачка є матір'ю малолітньої дитини [PERSON] [PERSON], [INFO], а відповідач - батьком дитини. Шлюб з відповідачем був розірваний 22 жовтня 2012 року, дитина на теперішній час мешкає разом із позивачкою. Відповідач ухиляється від виконання своїх обовязків по вихованню доньки, матеріально не допомагає, аліментів на дитину не сплачує, не спілкується з дитиною. Донька відвідувала дошкільний навчальний заклад «Сонечко» та музичну школу в місті Очакові Миколаївської області. На даний час у позивачки є можливість виїхати за кордон на тимчасове, періодичне навчання доньки. Позивачка планує, що її донька буде навчатися в Німеччині до настання повноліття. Однак, батько добровільно не дає згоду на виїзд дитини, на неодноразові телефонні дзвінки та на особисті звернення до нього позивачки не відповідає, а тому [PERSON] змушена звернутися з позовом до суду. В судовому засіданні представник [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Також, дав пояснення, що відповідач не позбавлений батьківських прав, проте його місцезнаходження довірительці невідоме. Оскільки позивачка хоче надати дитині належну освіту за кордоном, а отримати дозвіл на виїзд від відповідача є неможливим, право позивачки підлягає судовому захисту. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином через оголошення у пресі (а.с. 26). Розглянувши позовну заяву, вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши докази, що є у справі, та ті, що надані в судовому засіданні, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 15 серпня 2007 року [PERSON] [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Очаківського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, копію якого долучено до матеріалів справи (а.с. 16). Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON] [PERSON], [INFO] (а.с. 17). В підтвердження до матеріалів справи долучено копію паспорта відповідача (а.с. 15). Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 жовтня 2012 року шлюб між сторонами розірваний (а.с. 18). Вирішуючи справу, суд виходить з такого. Зі змісту позовних вимог вбачається, що предметом спору є ненадання батьком дитини дозволу на виїзд дитини за кордон. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21.01.1994 року №3857-ХІІ, Постановою КМУ від 27.01.1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими Постановою КМУ від 31.03.1995 року №231 (дію відновлено). Відповідно до п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків або в супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків здійснюється, зокрема, без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини, і він відсутній у пункті пропуску. З урахуванням викладеного, а також того факту, що батьком дитини, відповідно до свідоцтва про народження, є громадянин [PERSON] [PERSON] [PERSON], згода останнього на виїзд малолітньої дитини з матірю до Німеччини не потрібна. Згідно з п. 1 ч 1 ст. 15 ЦПК України, у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних та сімейних правовідносин. Вирішуючи справу, суд дійшов висновку, що права позивачки щодо виїзду за кордон з дитиною без згоди батька не порушені, а відтак і не потребують судового захисту. Крім того, звертаючись із позовом про надання дозволу на виїзд дитини за кордон, позивачка, в порушення ст. 60 ЦПК, свого процесуального обовязку доказування не виконала. Так, суду не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували відмову відповідачем надати згоду у встановленому законом порядку на виїзд дитини [PERSON] [PERSON], за кордон, як і не наведено обставин, які б унеможливлювали оформити виїзд дитини за кордон через встановлену законом процедуру, що свідчить про відсутність підстав для надання судом дозволу на виїзд дитини за кордон. Як було встановлено в судовому засіданні, позивачка не знає, де перебуває відповідач, та зазначила в позовній заяві останнє відоме місце його проживання адресу, за якою мешкає сама. Суд також звертає увагу, що Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (далі - Закон) не передбачено неодноразове вивезення за кордон дитини. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька до досягнення дитиною повноліття необхідно відмовити.

Outcome: dismissed