Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

10.02.2017 року позивач подала в суд позов, в якому просила розірвати шлюб укладений з відповідачем та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування вимог позивач посилалася на те, що шлюбно-сімейні стосунки з чоловіком припинені з 01.08.2014 року, спільне господарство не ведеться, мешкають вони окремо з того ж часу, збереження шлюбу неможливо. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі у них з відповідачем [INFO] року народилася донька - [PERSON]. Донька мешкає з нею та знаходиться на її утриманні. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, наполягали на розірванні шлюбу та стягненні з відповідача аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що відповідач на їхню думку має матеріальну можливість сплачувати саме такий розмір аліментів. Відповідач про дату розгляду справи був повідомлений належним чином, на виконання судового доручення про вручення документів та вчинення окремих процесуальних дій надані підтвердження про вручення відповідачеві копії позову з доданими до нього документами та протокол судового засідання Шадринського районного суду Курганської області. [PERSON] прохав проводити розгляд справи без його участі, з позовними вимогами погодився частково, не заперечував проти розірвання шлюбу, зазначив на території Російської Федерації він мешкає з 2014 року, з вересня 2015 року є громадянином Російської Федерації, вказав, що шлюбно-сімейні відносини між ним та позивачем припинені приблизно з червня 2014 року, з вимогами про стягнення аліментів погодився частково, посилався, що не має змоги сплачувати аліменти в розмірі 2000 грн. щомісячно, згоден на сплату аліментів в розмірі 600 грн. щомісячно, зауважив, що в добровільному порядку надає кошти на утримання доньки, на даний час офіційно не працює і доходів не має. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 01.08.2009 року, який зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис №922. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. З 2014 року сторони мешкають окремо, спільне господарство з того ж часу не ведуть, шлюбно-сімейні стосунки не підтримують. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя. З огляду на встановлені в судовому засіданні фактичні взаємини подружжя, суд вбачає всі підстави для розірвання шлюбу, оскільки стосунки, які існують між позивачем та відповідачем формальні та виключають можливість збереження шлюбу в його дійсному розумінні та сенсі та суперечать інтересам позивача. Крім того, суд вважає необхідним залишити неповнолітню дитину проживати разом з матір'ю. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини визнані сторонами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Враховуючи добровільне визнання відповідачем позовних вимог в частині розірвання шлюбу, суд приходить до висновку про необхідність їх задоволення. Стосовно вимог, щодо стягнення з відповідачем аліментів на утримання неповнолітньої доньки суд зазначає наступне. В свідоцтві про народження [PERSON], батьком вказаний відповідач. У відповідності до ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 та ч.1 ст.183 Сімейного Кодексу України, кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Як встановлено судом, відповідач надає в добровільному порядку кошти на утримання доньки, але дитина мешкає разом з позивачем, яка в свою чергу несе витрати на її утримання. Зважаючи на те, що [PERSON] не має постійного місця роботи, про що сам зазначив при наданні пояснень, суд, з метою забезпечення інтересів неповнолітньої дитини і унеможливлення штучного заниження фінансової участі батька в утриманні дитини, вважає за доцільне призначити сплату аліментів в твердій грошовій сумі. Відповідно частини 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з розміру прожиткового мінімуму встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», який з 01.01.2017 року для дитини віком від 6 років до 18 років з 01 січня 2017 пo 30 квітня складав 1689 грн., з 01 травня пo 30 листопада - 1777 грн., а з 01 грудня відповідно 1860 грн. Крім того, суд враховує стан здоров'я відповідача, який не є інвалідом, є працездатною особою, не має інших аліментних зобов'язань. Також суд бере до уваги, що дитина проживає разом з позивачем, знаходиться на її повному утриманні, і позивач, крім витрат пов'язаних з розвитком дитини та придбання речей першої необхідності та продуктів харчування, несе витрати по сплаті комунальних послуг за дитину. При цьому суд приймає до уваги, що оскільки обов'язок по утриманню дитини лежить в рівній мірі на обох батьках 1200 гривен аліментних платежів на неповнолітню дитину щомісяця, буде достатнім розміром коштів, який в певній мірі забезпечать необхідні потреби на її утримання. Згідно ст.191 СК України аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при зверненні до суду за вимоги про розірвання шлюбу був сплачений судовий збір в розмірі 640 грн., відповідно квитанції від 09.02.2017 року, який належить стягнути з відповідача на користь позивача. Крім того, відповідно ч.3 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судові витрати з оплати судового збору за заявлені вимоги про стягнення аліментів в розмірі 640 грн., оскільки позивач відповідно ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за заявлені вимоги. На підставі викладеного,

Outcome: partial