Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

08 червня 2015 року [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позову зазначив, що 02 вересня 2013 року він позичив [PERSON] гроші у розмірі 800000 грн. без сплати відсотків за користування ними, зі строком повернення до 30 квітня 2015 року. Після підписання розписки він виконав свої зобовязання, про що свідчить оригінал розписки. До теперішнього часу відповідач не повернув кошти та заявив, що не буде їх повертати, бо у нього скрутне матеріальне становище. На підставі чого просить суд стягнути з відповідача суму боргу за договором позики від 02 вересня 2013 року у розмірі 800000 грн. 27 липня 2015 року позивач подав до суду уточнену позовну заяву, в якій просив на підставі ст. 625 ЦК України стягнути з відповідача 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання, в сумі 5654,79 грн., а також інфляційне збільшення боргу в сумі 20870,40 грн., а всього 826525,19 гривень. Позивач в судове засідання не зявився, про явку в судове засідання повідомлений належним чином, надав суду заяву, у якій просив розглядати справу в його відсутність, позов підтримав у повному обсязі. Відповідач та його представник в судове засідання не зявились, про явку в судове засідання повідомлені належним чином, представник відповідача надав суду заяву, у якій позов визнав в повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності. Згідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, заявлені вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до письмової розписки, 02 вересня 2013 року [PERSON] узяв в борг у [PERSON] грошові кошти у розмірі 800000 грн. на строк до 30 квітня 2015 року. Кошти надаються і повертаються без оплати будь-яких процентів за користування ними (а.с. 4). Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем надано розрахунок, згідно з яким кількість днів прострочення складає 86 днів, з урахуванням встановленого законом розміру 3% річних, загальна сума процентів становить 5654,79 грн. Крім того, з урахуванням кількості днів прострочення та сукупного індексу інфляції 1.026, інфляційне збільшення боргу становить 20870,40 грн. Відповідачем не надано заперечень та доказів щодо спростування розрахунку, наданого позивачем, тому у суду відсутні підстави не приймати до уваги наданий розрахунок. Відповідачем також не надано доказів щодо виконання ним зобовязань за договором позики, отже, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, а сума, що належить до стягнення на користь позивача, становить 800000 грн. (сума основного боргу) + 5654,79 грн. (сума процентів) + 20870,40 грн. (інфляційне збільшення суми боргу) = 826525,19 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.ст. 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України України,

Outcome: approved