Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

07 вересня 2017 року до Василівського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] , про встановлення порядку користування магазином, що є спільною частковою власністю, яка уточнена в ході підготовчого судового засідання, у якій позивач просить встановити порядок користування приміщенням магазину [ADDRESS] : виділити в особисте користування відповідачки ј частку - частину приміщення А-1 (приміщення №1) площею 33,15 кв.м.; в особисте користування позивача - частину приміщення А-1 (приміщення №2) площею 9,75 кв.м. та приміщення а-1 (приміщення №3) площею 23,4 кв.м. Убиральню (Є), Огорожу №2,3, та замощення І - залишити в загальному користуванні. Зобов`язати позивача влаштувати перегородку між приміщеннями №1 та №2. Стягнути з відповідачки на користь позивача Ѕ частину понесених витрат в якості орендної плати за земельну ділянку 25 773,95 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем у справі [PERSON] позивач [PERSON] перебував у шлюбі з 04.11.1989 року. В 2010 році шлюб розірваний. Під час шлюбу 30.07.2007 року була придбана Ѕ частка магазину [ADDRESS] теперішній час [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці Василівської міської ради Запорізької області. Договір купівлі-продажу магазину №5 посвідчений приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Харченко Ю.Г. 30 липня 2007 року за р.№1172. Співвласник магазину - [PERSON] . В подальшому рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 01 грудня 2011 року частки магазину між [PERSON] та [PERSON] виділено в окремі одиниці. Згідно технічного паспорту на магазин площа Ѕ частки магазину складає 66,3 кв.м. Згідно договору оренди земельної ділянки, на якій розташований магазин, позивач [PERSON] сплачує орендну плату в повному обсязі. Не зважаючи на те, що згідно рішення Василівського районного суду від 22.03.2016 року за [PERSON] визнано право власності на ј частку магазину [ADDRESS] , відповідачка взагалі відмовляється нести витрати по оплаті Ѕ частки орендних платежів, які [PERSON] змушений сплачувати за земельну ділянку, права користування якою він фактично позбавлений внаслідок неправомірних дій відповідачки. Так, за 2014 рік позивачем сплачено орендну плату за земельну ділянку - 5635,22 грн.; за 2015 рік - 10041,38 грн.; за 2016 рік - 11871,30 грн., за 2017 рік - 12000 грн., за 2018 рік - 12000 грн. Всього - 51547,90 грн. Таким чином, відповідачка повинна відшкодувати позивачу, як співвласниця половину понесених ним зазначених витрат. 12 травня 2017 року з метою мирного врегулювання питання щодо встановлення порядку користування магазином позивачем направлено цінним листом письмову пропозицію звернутися разом з нею до будь-якого нотаріусу Василівського районного нотаріального округу, за вибором відповідачки, для укладення нотаріального посвідченого договору про встановлення порядку користування приміщенням магазину по [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що відповідачка з моменту придбання магазину по теперішній час використовує приміщення магазину для здійснення своєї підприємницької діяльності та позбавляє позивача можливості використовувати свою частку за призначенням, не дає доступу до приміщень для здійснення позивачем торгівельної діяльності, яку позивач також бажає здійснювати, тому він вимушений звернутися до суду. Звернення позивача до поліції з приводу створених відповідачкою перешкод у користуванні магазином не дали позитивних результатів, так як правоохоронні органи вбачають цивільно-правові відносини, які необхідно вирішувати в суді. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.09.2017 року головуючого суддю визначено Степаненко Ю.А. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 11.09.2017 року позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків. Ухвалою від 26.09.2017 року відкрите провадження у даній справі та призначено до судового розгляду. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №2147-VIІІ. Відповідно до п.9 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року №2147-VIІІ, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. З урахуванням вищезазначеного, судовий розгляд вказаної цивільної справи продовжений за правилами, що діють після набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року №2147-VIІІ. Ухвалою від 23.02.2018 року розгляд справи продовжено за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 16.03.2018 року призначено судову будівельно-технічну експертизу, провадження у справі зупинене на час проведення експертизи. 02.04.2018 року від відповідача [PERSON] до суду надійшла апеляційна скарга на ухвалу про призначення судової експертизи. Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 17.05.2018 року апеляційну скаргу [PERSON] залишена без задоволення. Ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 16 березня 2018 року залишено без змін. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2019 року в зв`язку із закінченням терміну повноважень судді Степаненко Ю.А. на підставі розпорядження №21 від 26.02.2019 року визначено головуючим суддею Нікандрову С.О. Ухвалою від 01.03.2019 року цивільна справа прийнята до провадження судді Нікандрової С.О. та вважається зупиненою до усунення обставин, що викликали його зупинення, відповідно до ухвали судді Василівського районного суду Запорізької області Степаненко Ю.А. від 16.03.2018 року. Ухвалою від 10.04.2019 року поновлено провадження у даній справі, та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 23.10.2019 року закрите підготовче провадження у справі, та призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав зазначених в позові, просить їх задовольнити, визначити порядок користування приміщенням магазину за варіантом №1 висновку судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи та стягнути з відповідача половину витрат, які сплачені ним в якості орендної плати за земельну ділянку. Відповідач [PERSON] в судове засідання, призначене на 25 листопада 2019 року не з`явилася, надала заяву про відкладення розгляду цивільної справи у зв`язку з хворобою; на 13 січня 2020 року не з`явилася, причини неявки суду не повідомила; на 17 лютого 2020 року не з`явилася, надала заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку перебуванням у м.Києві, доказів поважності причин неявки в судове засідання не надала. Відзив на позовну заяву відповідач не надала. Згідно ч.4 ст.223 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Третя особа - [PERSON] неодноразово повідомлялася рекомендованими повідомленнями про судові засідання, проте в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивача та проаналізувавши їх в сукупності з письмовими матеріалами справи, суд приходить до наступного. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №457/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів №2,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до положень ст. 358 ЦКУ право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 30.07.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Харченко Ю.Г., зареєстрованого у реєстрі за №1172, Відкрите акціонерне товариство «Василівський хлібокомбінат» в особі в.о.директора виконавчої дирекції Сатановського Є.А. (Продавець) та [PERSON] , [PERSON] ( Покупці ), укладено договір, за яким «Продавець» на підставі рішення спостережної ради б/н від 26 червня 2007 року передає у власність «Покупців», а «Покупці» зобов`язуються прийняти у рівних частках кожен магазин №5, який знаходиться у [ADDRESS] на земельній ділянці, яка відноситься до складу земель комунальної власності Василівської міської ради Запорізької області, та сплатити за нього грошову суму, визначену у п.4 цього договору. За вказаною адресою розташовані: будівля магазину цегляна, загальною площею 134,4 кв.м, позначена у плані літ. «А-1», погріб «Пг», огорода «№1», замощення «І», що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданим РКП «Василівське бюро технічної інвентаризації» Василівської районної ради Запорізької області №15381544 від 26.07.2007 року. Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 01 грудня 2011 року [PERSON] в натурі виділено Ѕ частку магазину №5 , що знаходиться по [ADDRESS] , літ. А-1, а саме: торгівельний зал 3 площею 23,7 кв.м., торгівельний зал 4 площею 43,9 кв.м., всього загальною площею - 67,6 кв.м. Таким чином, згідно технічного паспорту на магазин [ADDRESS] від 27.12.2013 року, у власності [PERSON] залишилася Ѕ частка магазину [ADDRESS] , літ. А-1, а саме: приміщення №1 торговельний зал площею 42,9 кв.м., приміщення №2 торговельний зал площею 23,4 кв.м. (а.с.9-12). Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 22.03.2016 року припинено право власності за [PERSON] на ј частку магазину [ADDRESS] та визнано за [PERSON] право власності вказану на ј частку магазину [ADDRESS] (а.с.14-15). Отже, магазин [ADDRESS] , літ. А-1, а саме: приміщення №1 торговельний зал площею 42,9 кв.м., приміщення №2 торговельний зал площею 23,4 кв.м., належить сторонам на праві спільної часткової власності (ч.1 ст.356 Цивільного кодексу України). Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 17.10.2017 року виданого Василівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, [PERSON] змінила ім`я на « [PERSON] » (а.с.122). За клопотанням сторони позивача у справі проведено судову будівельно-технічну експертизу. З висновку експерта №392-18 за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 18.03.2019 року щодо визначення можливих варіантів порядку користування приміщенням магазину [ADDRESS] відповідно до ідеальних часток кожного зі співвласників (по 1/4 частці кожному) або із незначним відхиленням від ідеальних часток, враховуючи площу, конфігурацію, технічний стан будівлі, експлікацію приміщень, розташування приміщень в будівлі та частки співвласників, експертом на розгляд суду пропонується два варіанти розподілу та два варіанти порядку користування приміщенням магазину [ADDRESS] . З урахуванням того, що між сторонами відсутня добровільна згода у визначенні порядку користування магазином, який є їх спільною частковою власністю, суд вважає можливим встановлення порядку користування спірним магазином за варіантом запропонованим позивачем, враховуючи, що за таким варіантом не порушуються права співвласників у користуванні магазином, крім того, саме при першому варіанті порядку користування магазином розподіл між співвласниками здійснюється без відступу від ідеальних часток співвласників, а в загальному користуванні залишаються лише приміщення убиральні. Оцінюючи надані сторонами по справі докази в їх сукупності, приймаючи до уваги, що відхилення від ідеальних часток сторін у праві спільної часткової власності на приміщення магазину при встановленні такого конкретного порядку користування, про який просить позивач, відсутнє, у зв`язку з чим суд визнає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Таким чином, суд приходить до висновку, що для здійснення належного користування та уникнення суперечностей між співвласниками магазину слід встановити порядок користування приміщенням магазину [ADDRESS] між співвласниками [PERSON] і [PERSON] згідно варіанту №1 висновку судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи №392-18 від 18 березня 2019 року, наступним чином: - виділити в особисте користування [PERSON] ј частку - частину приміщення А-1 (приміщення №1) площею 35,15 кв.м.; - виділити в особисте користування [PERSON] ј частку - частину приміщення А-1 (приміщення №2) площею 9,75 кв.м. та приміщення а-1 (приміщення №3) площею 23,4 кв.м.; - залишити в загальному користуванні - убиральню літ.Є, огорожу №2,3 та замощення І. - зобов`язати [PERSON] влаштувати перегородку між приміщеннями №1 та №2. Відповідно до ч.4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує, а відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Кожен співвласник зобов`язаний брати участь в у витратах щодо управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), незалежно від того, хто із співвласників укладає правочин або здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Виходячи зі змісту цих норм, у разі ухилення співвласника від участі у витратах на утримання спільної власності, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), інші співвласники можуть здійснити їх самостійно й вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутися до суду з позовом про примусове стягнення зі співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна. У свою чергу, такий співвласник може висунути відповідні заперечення, вважаючи здійснені співвласниками витрати надмірними або зайвими. Враховуючи той факт, що відповідачу [PERSON] належить частина приміщення магазину [ADDRESS] , остання повинна брати участь у витратах на утримання спільного майна. З долучених до матеріалів справи квитанцій вбачається, що позивачем [PERSON] проведено оплату орендної плати за земельну ділянку за 2014 рік в сумі 5635,22 грн., за 2015 рік в сумі 10041,38 грн., за 2016 рік в сумі 11871,30 грн., за 2017 рік в сумі 12000 грн., за 2018 рік в сумі 12000 грн., всього - 51 547,90 гривень. Таким чином, приймаючи до уваги, що відповідачу [PERSON] належить частина магазину, остання повинна брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), інший співвласник магазину [PERSON] сплачував за орендну плату за земельну ділянку, а відповідач своїх обов`язків по сплаті обов`язкових платежів не виконувала, суд дійшов висновку, що позивач має право на отримання від іншого співвласника Ѕ частину понесених витрат, пов`язаних зі сплатою орендної плати за земельну ділянку, з розрахунку (51 547,90 х Ѕ) = 25 773 гривні 95 копійок. Відповідно до ст.ст.133, 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню наступні судові витрати: судовий збір в сумі 1280 гривень, витрати на проведення судової експертизи в сумі 5491,20 грн., а всього: 6771 гривна 20 копійок.

Outcome: approved