Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

07 вересня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, заявивши вимогу визнати за нею право власності на житловий будинок по [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами, успадкований за заповітом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року. Необхідність визнання права власності на спадковий будинок через суд викликана неможливістю отримання свідоцтва про право на спадщину, так як спадкодавець за життя не виготовив правовстановлюючих документів на будинок. Позивач подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримання своїх позовних вимог. Відповідачем подано до суду заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за відсутності їх представника. Справа розглянута за відсутністю сторін та без здійснення фіксації судового засідання звукозаписувальним технічним засобом відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд дійшов переконання про наявність підстав для задоволення позову. Позивач прийняла у спадщину за заповітом майно після смерті [PERSON], яка померла [INFO] р. в с. Медисівка Теофіпольського району. Зазначені обставини підтверджуються: - заповітом [PERSON], посвідченим 24 грудня 1997 року секретарем виконкому Гаврилівської сільської Ради за № 27, яким спадкодавець належний їй на праві особистої власності жилий будинок з надвірними будівлями в селі Медисівка, все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON]; - свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим [INFO] р. Гаврилівською сільською радою, відповідно до якого [PERSON] померла [INFO] року в с. Медисівка Теофіпольського району у 79-річному віці; - випискою із погосподарських книг Гаврилівської сільської ради від 05 вересня 2016 р. № 590, згідно якої за період з 1986 року до дня своєї смерті [PERSON] проживала одна [ADDRESS]; - свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим державним нотаріусом Теофіпольської державної нотаріальної контори Вівсянко О.П. 19 листопада 2015 року та зареєстрованим в реєстрі за № 1571 про те, що спадкоємцем земельної ділянки площею 1,88 га після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, на підставі закону являється [PERSON]; - витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за позивачем на вищезазначену земельну ділянку, надану нотаріусом Теофіпольської державної нотаріальної контори 19 листопада 2015 року за індексним номером 47989093. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою. Статтями 1216 та 1268 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а також належність спадщини спадкоємцю з часу відкриття спадщини незалежно від часу її прийняття. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок свої смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ст.ст. 1233, 1235 ЦК України). Відповідно до п. 1 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 р. «Про право громадян на придбання і будівництво індивідуальних житлових будинків», побудовані або придбані громадянами на відведених їм земельних ділянках будинки є їх особистою власністю. Порядок правової реєстрації будинків та господарських будівель і споруд, а також домоволодіння в містах та селищах міського типу був врегульований в Україні Інструкцією про порядок реєстрації будівель в містах, робочих, дачних і курортних селищах України від 23/25 грудня 1947 року, Інструкцією про порядок реєстрації будинків і домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31 січня 1966 року Мінкомгоспом УРСР. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 13 Закону УРСР «Про сільську Раду депутатів трудящих УРСР» від 2 червня 1968 року, зі змінами від 13 грудня 1979 р., кожна сільська рада вела погосподарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської ради, в особовому рахунку вказувались прізвище, ім'я та по батькові глави сім`ї, на ім'я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку. Таким чином, запис в реєстраційній книзі про належність домоволодіння на праві особистої власності певній особі є офіційним доказом права власності даної особи на це домоволодіння. Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок, виготовленого Теофіпольським районним бюро технічної інвентаризації, спірний житловий будинок по [ADDRESS] Як вбачається з вищезазначених погосподарських книг по спірному господарству головою двору була [PERSON] до своєї смерті. Таким чином, покійна [PERSON] була главою сім'ї господарства по [ADDRESS] Згідно довідки Гаврилівської сільської ради від 05 вересня 2016 р. № 604 спірний житловий будинок не є об'єктом комунальної власності територіальної громади сільської ради. Як вбачається з довідки Теофіпольської державної нотаріальної контори від 30 серпня 2016 р. № 985/02-14, єдиною підставою для відмови у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на будинок після смерті [PERSON] є відсутність правовстановлюючого документу на цей будинок. Оцінивши надані докази, суд прийшов до висновку, що спадкодавець за життя набула право власності на спірний житловий будинок відповідно до закону, який діяв на час його набуття, проте не зареєструвала це право відповідно до закону, який почав діяти пізніше, зокрема, на час її смерті. Після смерті спадкодавця позивач, успадкувавши її майно за заповітом, набула у порядку спадкування право власності на будинок, який входить до складу спадщини, а також на господарські будівлі та споруди, як приналежність.

Outcome: approved