Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

09.04.2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з зазначеною позовною заявою до відповідача [PERSON], в якій посилаючись на те, що 01.12.1999 року вона придбала у відповідача [PERSON] зазначений житловий будинок на підставі договору купівлі-продажу № 756, посвідченого Вознесенською універсальною товарно-сировинною біржею, однак у 2014 році при вирішенні питання щодо продажу цього будинку їй було роз'яснено нотаріусом про недійсність укладеного нею договору купівлі-продажу на біржі, оскільки така угода нотаріально не посвідчена, при цьому відповідач, як продавець належного йому будинку, на протязі тривалого часу, після її неодноразових звернень до нього, ухилявся з різних причин, посвідчити нотаріально раніше укладену між ними на біржі угоду купівлі-продажу, тому просила визнати угоду, за якою продано їй вищевказаний будинок, дійсною. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, надала суду заяву про можливість розгляду справи без її участі, заявлені позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON], в судове засідання на виклик суду не з'явився, та не повідомив суд про причини своєї неявки. Про дату, час та місце розгляду судової справи повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ч. 1ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд приходить такого висновку. Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна за № 756 від 01.12.1999 року, зареєстрованого Вознесенською універсальною товарно-сировинною біржею (м. Вознесенськ, Миколаївська область) в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 756 від 01 грудня 1999 року, [PERSON] як власник житлового будинку, житловою площею 28,6 кв.м., з туалетом цегляним Е, огорожею 3, 4, 5, спорудами № 1, що розташований по [ADDRESS], продав покупцю [PERSON] належний йому будинок і сторони підписали зазначений договір. В силу ст.227 ЦК України в редакції Закону 1963 року (діяла на момент укладення сторонами договору від 15.02.2001 року) договір купівлі-продажу будинку (квартири) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Відповідно до вимог ч.2 ст.47 ЦК України в редакції Закону 1963 року якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Договір купівлі-продажу будинку за № 756 від 01.12.1999 року, про визнання якого дійсним заявлено позивачкою [PERSON], не був нотаріально посвідчений, але відповідно до чинного законодавства на момент укладення угоди він підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню. Про те, що вказаний договір належить нотаріально оформити, як видно з доводів позивачки, їй стало відомо лише у 2014 році від нотаріуса, коли мала наміри продати куплений у відповідача будинок, але останній ухиляється від нотаріального оформлення угоди. Укладений між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] договір купівлі-продажу нерухомого майна не містить в собі протизаконних умов. В угоді зазначено предмет продажу, його характеристика, порядок передачі предмета продажу у власність покупця, визначена ціна продажу. Сторонами за договором було досягнуто згоди з істотних умов угоди, яка повністю була виконана, як покупцем (сплатила продавцеві обумовлену між ними суму грошових коштів, вселилася в будинок і користувалася ним з грудня 1999 року до теперішнього часу), так і продавцем (отримав обумовлену суму грошових коштів, звільнив житловий будинок та передав його покупцю у власність). Позивач [PERSON] на виконання п. 9 біржової угоди, 01 грудня 1999 року зареєструвала своє право власності в Новобузькій філії Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації за р./№ 4218, що підтверджується відповідним реєстраційним посвідченням. Судом встановлено, що будь-які перешкоди для нотаріального посвідчення договору на час його укладення були відсутні, однак договір не був посвідчений нотаріально в зв'язку із неправильним тлумаченням на той час ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», згідно якого угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, що не виключало дотримання при його укладенні вимог ст. 227 ЦК УРСР 1963р. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року, який діє з 01 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно ст. 16 ЦК України 2003р. кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Такий спосіб захисту цивільних прав був передбачений і ст. 6 ЦК УРСР 1963р. Надані позивачкою в обгрунтування заявлених вимог документи, свідчать про те, що відповідач, який уклав з покупцем [PERSON] договір купівлі-продажу 01.12.1999 року, ухиляється від нотаріального оформлення цього договору, що є підставою згідно до вимог ч.2 ст.47 ЦК України, в редакції Закону 1963 року для визнання такої угоди дійсною. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним та визнання права власності на житловий будинок підлягають задоволенню. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Так, позивачем у своєму позові заявлено вимогу як немайнового характеру (визнання дійсним договору купівлі-продажу), так і вимогу майнового характеру (визнання права власності на житловий будинок). Позивачем сплачено судовий збір лише за майнову вимогу. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені останнім та документально підтверджені витрати на оплату судового збору у розмірі 487,20 грн. В той же час судовий збір у розмірі 243,60 грн. за пред'явлення позовних вимог немайнового характеру (про визнання договору дійсним), які заявлені позивачем, однак останнім не оплачені, суд, враховуючи, що такі вимоги підлягають задоволенню приймає рішення про стягнення судового збору у вказаному розмірі з відповідача на користь держави.

Outcome: approved