Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

09 лютого 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», за яким просила визнати вимогу Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» за №22-2/869772 від 30.03.2015 року про повне дострокове повернення заборгованості за кредитним договором №ML-501/018/2007 від 19.02.2007 року такою, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог відзначила, що 19.02.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» (в подальшому назву було змінено на ПАТ «ОТП Банк») та ним був укладений кредитний договір № ML-501/018/2007, відповідно до умов якого банк надав їй кредит в розмірі 64000 дол. США, строком користування до 19.02.2027 року. Також, 19.02.2007 року між банком та [PERSON] був укладений договір поруки, згідно умов якого останній зобов'язався солідарно та з повному обсязі відповідати за належне виконання умов вказаного вище кредитного договору. У забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 19.02.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та позивачем був укладений договір іпотеки № PML-501/018/2007, згідно умов якого позивач передала в іпотеку квартиру, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. М. Жукова, буд 31. Посилається, що ч.2\~ст 1050 ЦК України\~та умовами кредитного договору передбачено право кредитора вимагати дострокового повернення кредиту. На підставі п.1.9.1 Кредитного договору, положень ч.2\~ст. 1050 ЦК України ПАТ «ОТП Банк» реалізував своє право дострокового повернення кредиту шляхом предявлення відповідної вимоги позичальнику. Відповідно до вимоги банку №22-2/869772 від 30.03.2015 року, банк вимагав повного дострокового повернення кредиту. Разом з тим, згідно п.10\~ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», кредитодавець може використати право вимагати дострокового повернення кредиту лише у разі: 1. затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або 2. перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або; 3. несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує пять відсотків суми кредиту; або; 4. іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Позивач зазначає, що вказана вимога не відповідає п. 10 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» фактично порушує його права, як споживача такою, що не підлягає виконанню. Представник позивача\~ до судового засідання не зявився, надав суду заяву, відповідно якої просив розглядати справу за його відсутності. Представник відповідача п росив відмовити у задоволенні позовних вимог. Третя особа до судового засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, приходить до наступних висновків. Матеріалами справи встановлено,\~сторонами не спростовується, що відповідно до кредитного договору № ML-501/018/2007 від 19.02.2007 року ЗАТ «ОТП Банк» ( правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк»), надало [PERSON] кредит в розмірі 64\~000 доларів США на строк до 19.02.2027 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, між позивачем та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений договір іпотеки, згідно умов якого він передала в іпотеку банку квартиру, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. М. Жукова, буд 31. Отримавши кредит [PERSON] прийняла на себе зобовязання повернути кредит, сплатити проценти за його користування в розмірі 15 % річних. Відповідно до умов кредитного договору, у випадку порушення позичальником своїх зобовязань за кредитним договором, кредитор має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані проценти та неустойку. Право кредитора щодо дострокового стягнення заборгованості за кредитом, нарахованих відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій та витрат, у випадку не виконання позичальником умов цього Договору та/або договорів застави, інших договорів, які забезпечують погашення кредиту було передбачено також п.1.9 Кредитного договору. У звязку з неналежним виконанням позивачем кредитних зобовязань, у нього виникла заборгованість, про дострокове стягнення якої банк заявив, предявивши позивачу вимогу № 22-2/869772 від 30.03.2015 року. Відповідно до вимоги банку за № 22-2/869772 від 30.03.2015 року, ПАТ «ОТП Банк» вимагає повного дострокового повернення кредиту в сумі 56022, 03 дол. США\~несплачена заборгованість по сумі кредиту; 1976, 55 дол. США\~несплачені відсотки; 59.15 гривень нарахована пеня впродовж 30 (тридцяти) календарних днів з дати цієї вимоги та зазначає, що у разі невиконання приведених вимог, банк звернеться до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитом та звернення стягнення на предмет іпотеки. Судом встановлено, що вимога Банку була направлена відповідно до умов п.1.9.1 кредитного договору, яким передбачено у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором кредитор має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у визначеній Банком частині у випадку невиконання Позичальником та/або Поручителем, та/або Майновим поручителем своїх Боргових та інших зобовязань за цим договором (в тому числі, але не виключно, встановлених п. 3.3.7. та ст. 3 цього Договору) та/або умов Договору іпотеки, та/або умов Договору іпотеки (майнової поруки), та/чи Договору поруки ( надалі «Вимога»). При цьому, виконання Боргових зобовязань повинно бути проведено позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання Позичальником відповідної вимоги. . На підставі вказаних пунктів кредитного договору та положень ч.2\~ст.1050 ЦК України. ПАТ «ОТП Банк» реалізував своє право вимоги дострокового повернення кредиту шляхом направлення відповідної вимоги позичальнику. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Статтею 610 ЦК України передбачене, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/. Крім того, відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Всі умови договору з моменту його укладення стають однаково обов'язковими для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до\~ст. 55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями\~ст. 124 Конституції України\~юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Ст.16 ЦК України визначено, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно до розяснень, наданих ВСУ у своєму аналізі практики застосування судами\~ст. 16 Цивільного кодексу України, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен зясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. За ст. 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13\~на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право предявити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Ст.16 ЦК України також допускає можливість встановлення способу захисту не лише судом, але й сторонами в договорі. Однак позивачем не доведено, та матеріалами справи не підтверджено, що норми цивільного законодавства, а також умови укладеного сторонами кредитного договору № ML-501/018/2007 від 19.02.2007 передбачають такий спосіб захисту прав та інтересів, як визнання письмової вимоги щодо позасудового врегулювання спору такою, що не підлягає застосуванню. Посилання представника позивача на той факт, що вимога не відповідає п. 10 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», що порушує його права є необґрунтованою, оскільки вказане не порушило прав позивача, як користувача кредитними коштами і не позбавило його обовязку виконання умов кредитного договору. З урахуванням вищевикладеного суд не вбачає дійсних порушень прав позивача з боку банку, при цьому як встановлено судом, обраний у даному випадку позивачем спосіб захисту прав та законних інтересів не призводить до поновлення порушеного права та реального захисту його прав у випадку їх задоволення, а тому не може розглядатися як спосіб захисту цивільного права з огляду на норми ст. 16 ЦК України. Відповідно до\~ст.1 Цивільного процесуального кодексу України\~завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. За нормою\~статті 4 Цивільного процесуального кодексу України\~визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до частини третьої\~ст.212 Цивільного процесуального кодексу України\~суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON]. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed