Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

09.12.2015 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» та просить стягнути з нього на свою користь суму компенсації за затримку розрахунку, згідно ст. 117 КЗпП України, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, у розмірі 33623,67 грн. При цьому позивачка посилається на те, що з 1978 р. по 14.01.2013 р. вона працювала у ДСК «Чорноморське морське пароплавство» на різних посадах. 14.01.2013 р. позивачку було звільнено наказом ДСК «Чорноморське морське пароплавство» № 32-л за скороченням штату працівників, однак в порушення ст. 116 КЗпП, відповідач не провів розрахунок з позивачкою. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25.10.2013 р. з відповідача на користь позивачки було стягнуто додаткову вихідну допомогу у розмірі 15059,81 грн., середній заробіток за час затримки заробітної плати, тобто середню заробітну плату за час затримки розрахунку з у розмірі 3597,51 грн., моральну шкоду в розмірі 10000 грн. Оскільки на час розгляду зазначеної справи ДСК «ЧМП» не здійснило повний розрахунок, середній заробіток за затримку виплати заробітної плати був розрахований судом на день ухвалення рішення. Присуджені судом виплати були стягнуті з ДСК «ЧМП» на користь позивача у примусовому порядку державною виконавчою службою 24.09.2015 р. Таким чином, як зазначає позивачка, саме, відповідно до ст. 117 КЗпП за період затримки розрахунку при звільненні ДСК «ЧМП» має нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки по дату фактичного розрахунку, тобто з 28.06.2013 р. по 24.09.2015 року. Крім того, позивачка вважає, що ДСК «ЧМП», у відповідності до ст.ст. 24, 34 ЗУ «Про оплату праці», ст. 625 ЦК України, ст. 233 КЗпП України та п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 р. №159 «Про затвердження положення про порядок компенсації працівникам частини плати у звязку із порушенням термінів її виплати», повинно виплатити їй компенсацію за затримку розрахунку з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Так, відповідно до розрахунків позивачки сума втрат від інфляції за період з 15.01.2013 р. по 24.09.2015 р. складає 14233,42 грн., а сума 3% річних за вказаний період становить 1457,15 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з ДСК «ЧМП» на користь позивачки, згідно її розрахунків, становить 33623,67 грн. Позивачка надала до суду заяву, в якому просила провести засідання без фіксації судового процесу, згідно з ч.2 ст. 197 ЦПК України, підтримала суму вимог, розраховану представником відповідача, зазначену у запереченнях на позов. Представник відповідача надав до суду заяву, в якому просив провести засідання без фіксації судового процесу, згідно з ч.2 ст. 197 ЦПК України та надав заперечення на позов. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] працювала у ДСК «Чорноморське морське пароплавство» на різних посадах з 1978 р., на різних посадах, остання посада документознавець. 14.01.2013 р. позивачку було звільнено наказом ДСК «Чорноморське морське пароплавство» № 32-л за скороченням штату працівників. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25.10.2013 р. по справі №522/5054/13-ц з ДСК «Чорноморське морське пароплавство» було стягнуто на користь [PERSON] додаткову вихідну допомогу у розмірі 15059,81 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 3597,51 грн., моральну шкоду у розмірі 10000. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 22.12.2013 р., вищезазначене рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25.10.2013 р. було частково скасовано ( в частині виплати моральної шкоди). В іншій частині - залишили без змін. 20.02.2014 року виконавчий лист та рішення суду позивачка подала до виконавчої служби Приморського району м. Одеси, потім виконавчий лист передається до примусової виконавчої служби. У травні 2015 року позивачці повернули виконавчий лист, але 15 травня 2015 року вона знову подала виконавчий лист до другого Приморського відділу ДВС Одеського МУЮ. В результаті дій державного виконавця ДСК «ЧМП» були стягнуті кошти на її користь і 24 вересня 2015 року через ПАТ «ПриватБанк» на її картку було перераховано заборгованість в сумі 18657, 32 грн. Однак, згідно виписки, списання коштів з рахунку ДСК «ЧМП» здійснювалось на підставі розпорядження № в/17 4749258 та платіжного доручення № F0908ХSD89 від 08.09.2015 року. Відповідно до Роз`яснення президії Вищого арбітражного суду України від 29.04.1994 № 02-5/293 моментом виконання грошового зобов`язання є дата списання коштів з рахунку платника. Отже, 08.09.2015 є фактичною датою розрахунку з позивачем. Відповідно до ст.117 КЗпП України не передбачено відповідальність у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати після ухвалення рішення суду, яким вже вирішено питання такої відповідальності. Таким чином, мова йде не про відповідальність відповідача за невиконання рішення суду про стягнення присудженого середнього заробітку, а про виконання відповідачем початкового зобовязання щодо виплати середнього заробітку за весь період затримки по день фактичного розрахунку. Днем такого фактичного розрахунку слід вважати день виплати відповідачем присуджених сум, тобто 08.09.2015 р. З огляду на вищезазначене, суд констатується наявність заборгованості відповідача перед позивачем з виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.10.2013 р. до 08.09.2015 р. Такого самого по суті висновку дійшов і суд касаційної інстанції в ухвалах від 16 травня 2012 року (№ 6-47110св11) та від 18 липня 2012 року (№ 6-14417св12). Рішенням Конституційного Суду України №-8-рп/2013 від 15.10.2013 р. у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини другої ст. 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 р. №108/95-ВР зі змінами, Конституційний Суд України зазначив, що у разі порушення роботодавцем КЗпП України, не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про порядок застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р., суд стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Згідно довідки ДСК «ЧМП» №Д-1131 від 21.08.2013 р. середньоденна заробітна плата для нарахування складала 32,41 грн. Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що ДСК «Чорноморське морське пароплавство» повинно сплатити на корить позивачки суму середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 26.10.2013 р. по 08.09.2015р., у розмірі 14876,19 грн. (з розрахунку: 32,41 грн. * 459 робочих дня = 14876,19 грн.) Але, згідно ст.ст. 162, 163, 164 Податкового кодексу України та норм підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України зазначена сума компенсації підлягає оподаткуванню податком з доходів з фізичних осіб та військовим збором. Сума оподаткуванню податком з доходів з фізичних осіб становить 2366,23 грн.,з розрахунку: ((14876,19 грн. 12180 грн.)Х 20% +(12180 грн. Х15%)=539,23+1827, сума військового збору становить 223,14 грн. (з розрахунку 14876,19 грн. х 1,5%). Таким чином, сума компенсації за затримку виплати розрахунку при звільненні з урахуванням податків, яку необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки, становить 12286,82 грн. (з розрахунку: 14876,19 грн. - 2366,23 грн. - 223,14 грн.) Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. В своєму Листі від 01.07.2014 р. про аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві, Верховний Суд України зазначив, що «дія ч. 2 ст. 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у звязку із завданням шкоди. Враховуючи, що передбачена ст. 625 ЦК відповідальність не застосовується до правовiдносин, якi регулюються спецiальним законодавством. Зокрема, дія ст. 625 ЦК не поширюється на трудовi правовiдносини (з приводу заборгованостi iз заробiтної плати, вiдшкодування шкоди працiвниковi внаслiдок трудового калiцтва тощо) та сiмейнi правовiдносини». Таким чином, суд вважає, що вимога позивача про врахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення розрахунку та трьох відсотків річних від прострочення, є безпідставною та такою, що задоволенню не підлягають. У звязку з висновком про часткове задоволення позову, а також звільненням позивача від сплати судового збору під час звернення до суду, постановляючи рішення, суд має стягнути суму судового збору у розмірі 487,20 грн. з відповідача на користь держави за результатами розгляду справи. На підставі викладеного,

Outcome: partial