Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-21 00:00:00

09.08.2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду через свого представника [PERSON] з позовом до відповідача Новобузької міської ради Миколаївської області, згідно з яким просив припинити право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1 га для обслуговування житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] та визнати за ним право власності на цю земельну ділянку. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що він придбав у громадянина [PERSON] згідно договору купівлі-продажу, укладеного між ними 30.07.2010 року, житловий будинок [ADDRESS] . Однак, будучи власником вказаного будинку, він не має можливості надалі відчужити його, оскільки земельна ділянка, на якій розташований зазначений будинок, перебуває у власності іншої особи, - [PERSON] , який помер [INFO] , а тому посилаючись на приписи ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України, просив припинити право власності [PERSON] на цю земельну ділянку і визнати таке право за собою. 14.08.2019 року провадження по даній справі було відкрито та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 22.08.2019 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог [PERSON] до Новобузької міської ради про припинення права власності на земельну ділянку попереднього власника та скасування реєстрації Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, у зв`язку з відмовою представника позивача [PERSON] від цієї частини позову. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, заявлену вимогу, що залишилась в частині визнання за [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку, підтримав і просив її задовольнити. Відповідач Новобузька міська рада Миколаївської області явку свого представника в судове засідання не забезпечила, проте направила до суду письмову заяву про можливість розгляду справи без участі представника міської ради, заперечень проти позову позивача не має. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] , що посвідчений приватним нотаріусом Новобузького районного нотаріального округу Савченко А.В. 30.07.2010 року за р./№ 1197, зареєстрованого в Новобузькій філії БТІ 30.07.2010 року за р./№ 21378381, позивач [PERSON] являється власником житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 12-13). Однак, предметом вказаного договору слугував лише будинок, питання про передачу (продаж) у власність земельної ділянки, на якій розташований цей будинок (для обслуговування житлового будинку) при укладанні цього договору не вирішувалося. Вищезазначене домоволодіння розташоване на земельній ділянці, площею 0,1 га, яка приватизована попереднім її власником [PERSON] , та значиться за ним відповідно до державного акту на право власності на землю за № 23, виданого 11.02.1993 року Новобузькою міською радою Миколаївської області на підставі рішення виконкому цієї ради від 02.02.1993 року за № 38 (а.с.18-19). Згідно ч. 1\~ст.\~120\~ЗК України\~у разі\~набуття права\~власності на\~жилий будинок,\~будівлю або\~споруду,\~що перебувають\~у власності,\~користуванні іншої\~особи,\~припиняється право власності,\~право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідні приписи містяться також і у ч. 1 ст. 377 ЦК України. З моменту передачі земельної ділянки у власність [PERSON] і до цього часу цільове призначення земельної ділянки не змінилося. [INFO] [PERSON] помер. З огляду на викладене, у зв`язку з придбанням позивачем [PERSON] житлового будинку, до позивача разом з правом власності на житловий будинок перейшло і право власності на земельну ділянку для його обслуговування, що автоматично припинило право власності [PERSON] як на житловий будинок, так і на земельну ділянку. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, дослідженні при судовому розгляді справи обставини, свідчать про наявність підстав для задоволення позовної вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності на земельну ділянку, площею 0,1 га, для обслуговування житлового будинку, розташованої по [ADDRESS] . Вимоги щодо стягнення з відповідача судових витрат понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи, останній не заявляв, тому суд відносить ці витрати на його рахунок. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved