Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-18 00:00:00

\~ \~ \~ \~08 квітня 2021 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив розірвати шлюб, зареєстрований між ним та відповідачкою. \~ \~ \~ \~ В обґрунтування позову вказував, що сімейне життя між ними не склалося, одруження виявилось невдалим, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу він вважає неможливим. Вказав, що спору щодо спільного майна не має. В судовому засіданні позивач свій позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні заперечувала проти позову і вважала необхідним надати строк на примирення, хоча й не зазначала для якої мети це потрібно. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 17 серпня 2002 року Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції між сторонами укладено шлюб, про що зроблено актовий запис №339. Від даного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, при цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зазначена норма національного законодавства відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Згідно приписів статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дитини, що мають істотне значення. Позивач наполягав на розірванні шлюбу. Відповідачка, хоча й заперечувала проти позову, але реальних доводів, які могли слугувати підставою для відмови в задоволенні позову не заявила. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин та збереження шлюбу. Так, із пояснень сторін, наданих ними в судовому засіданні вбачається, що з березня 2021 року вони разом не проживають, спільне господарство не ведуть, взаємні шлюбно-сімейні відносини припинені. У кожної сторони причини цьому біли різні: позивач зазначив, що дружина на свій розсуд розпоряджується коштами від оренди землі, а вона що чоловік почав пиячити і спільно зі своєю донькою розтягувати майно, а її виганяти з будинку. В той же час, доказів того, що до неї застосовувалось домашнє насильство суду не представила. З цього також слідує, що сторони, після того як припинили свої сімейні відносини фактично почали ділити на свій розсуд спільне майно. Зважаючи на те, що подружжя вже значний час не мешкає разом та спільних відносин не мають, і за цей час будь-хто з них не вчиняв реальних дій по відновленню сім`ї, і за час судового провадження цього також здійснено не було, а також беручи до уваги, що відповідачка не вказала будь-яких вагомих аргументів, щодо необхідності надання строку на примирення, то суд не вбачає підстав для його надання.

Outcome: approved