Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-06 00:00:00

07.11.2018 року [PERSON], [PERSON] звернулися до суду із позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа Універсальна Біржа «Південь», про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна 2/25 частини домоволодіння №88 по вул. 3 Слобідська в м. Миколаєві укладеного 23.11.2001 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] дійсним також просили визнати, що частки [PERSON] та [PERSON] у праві спільної часткової власності на домоволодіння №88 по вул. 3 Слобідська в м. Миколаєві після перерахунку складають по 5/100. Позовні вимоги мотивовані тим, що 23.11.2001 року між позивачами та відповідачем [PERSON] на Універсальній біржі «Південь» було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме 2/25 частини домоволодіння №88 по вул. 3 Слобідська в м. Миколаєві. Даний договір був зареєстрований у Миколаївському МБТІ 28.12.2001 року. Договір був повністю виконаний сторонами, але не був нотаріально посвідчений. З моменту укладання договору позивачі відкрито володіють та користується вказаним нерухомим майном. Крім того, згідно рішення виконкому Миколаївської міської ради від 22.06.2012 року №679, 3/20 частинам домоволодіння, що належало [PERSON] надана нова адреса: вул. 3 Слобідська, 88/1, у звязку з цим необхідно в судовому порядку здійснити перерахунок ідеальних часток співвласників спірного домоволодіння. Зазначені обставини і стали підставою для звернення позивачів до суду із зазначеним позовом. До судового засідання представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] не зявилася, суду надала заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Позивачі, відповідачі та представник третьої особи Універсальної Біржі «Південь» до судового засідання не зявилися, хоча про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили. Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 23.11.2001 року на Універсальній Біржі «Південь» між [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON], [PERSON] (після реєстрації шлюбу [PERSON]) [PERSON] з іншої сторони, був укладений договір № 3266 купівлі-продажу нерухомого майна 2/25 частини домоволодіння по вул. Дзержинського (нова назва 3 Слобідська), 88 в м. Миколаєві, без подальшого нотаріального посвідчення. В подальшому право власності на зазначену квартиру було зареєстровано за [PERSON], [PERSON] у КП «Миколаївське міжміське Бюро технічної інвентаризації» за реєстровим № 2269 від 28.12.2001 року. При укладанні договору купівлі-продажу сторони керувались ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року № 1956-ХІІ, відповідно до якої, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Саме тому вважали, що договір купівлі-продажу квартири укладено згідно вимог чинного на той час законодавства. Проте, у відповідності зі статтею 227 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент виникнення зазначених правовідносин, зазначений вид договору повинен був бути оформлений в нотаріальному порядку. Згідно ст. 47 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. В укладеному договорі купівлі-продажу сторони повністю оговорили усі істотні умови, всі зобовязання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі. Також факт купівлі-продажу нерухомого майна і виконання умов укладеного договору ніким не оспорюється. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони у письмовій формі погодили усі істотні умови договору купівлі-продажу та відбулося його повне або часткове виконання сторонами, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до ч. 3 ст.\~334\~ЦК України право власності на майно по договору, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Факт здійснення сторонами своїх обовязків за договором (виконання договору) підтверджується самою письмовою угодою та відповідною реєстрацією. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»зазначено, що норми ч.2ст.220\~ЦК України не застосовуються до правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації. Наразі правочини, щодо купівлі-продажу нерухомості, підлягають державній реєстрації. Якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. Не зважаючи на це застереження, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки норми про державну реєстрацію правочинів, щодо відчуження нерухомості, введені в дію ЦК України 2003 року. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Крім того, з довідки КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 10.06.2016 року вбачається, що згідно рішення виконкому Миколаївської міської ради від 22.06.2012 року №679, 3/20 частинам домоволодіння, що належало [PERSON], надана адреса вул. 3 Слобідська, 88/1, у звязку з чим потрібен перерахунок ідеальних часток. Відповідно до перерахунку, виконаного КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації», ідеальні частки співвласників складають: [PERSON] 8/100; [PERSON] 9/100; [PERSON] 11/100; [PERSON] 5/100; [PERSON] 5/100; [PERSON] 15/100; [PERSON] 15/100; [PERSON] 11/100; [PERSON] 12/100; [PERSON] 9/100. Вказані обставини встановлені рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 11.11.2016 року. Так, відповідно до положень\~статті 356 ЦК України\~власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до\~ст. 357 ЦК України\~частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Згідно із частинами першою, третьою\~статті 358 ЦК України\~\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Частиною першою\~статті 364 ЦК України\~передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved