Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-04 00:00:00

09 листопада 2017 року позивачі звернулися до суду з позовом до Обслуговуючого кооперативу «Будинок 27Д» про визнання рішень частково протиправними, скасування щомісячних внесків. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачі є співвласниками будинку №27Д по пр. Олександра Поля в м. Дніпрі. Будинок перебуває на балансі відповідача, який створений його мешканцями. 16.04.2010 року загальними зборами було затверджено розміри щомісячних внесків на поточні витрати. Відтоді відповідач жодного разу не скликав загальні збори, що потягнуло за собою незатвердження кошторисів, річних звітів, балансу, невстановлення розмірів вступного та членського внесків та паїв, порядку формування фондів, розмірі оплати праці найманих працівників, вирішення питань з обрання членів та голови правління тощо. Всупереч вимогам чинного законодавства усі зазначені питання з перевищенням повноважень вирішувалися правлінням відповідача, яке до того діяло поза межами строку, на якій його було обрано. Так, у період від 16.04.2010 року дотепер відповідачем у порушення встановленої процедури було ухвалено низку рішень: від 25.05.2012 року №18 про затвердження тарифу оплати від 01.06.2012 року (пункт 1), від 24.04.2015 року про погодження переходу на єдині тарифи з обслуговування будинку та опалення, а також збір коштів на закупівлю обладнання (пункти 1, 2, 5), від 22.05.2015 року про затвердження тарифів на обслуговування будинку та опалення (пункти 1, 2). Викладене стало причиною звернення позивачів до суду з позовом (з урахуванням уточнень) про визнання протиправними рішень від 25.05.2012 року №18 у частині пункту 1, від 24.04.2015 року у частині пунктів 1, 2, 5, від 22.05.2015 року у частині пунктів 1, 2, скасування щомісячних внесків на послуги з обслуговування будинку, стягнення компенсації витрат на правничу допомогу (а.с.а.с. 1 13, 120). 05 лютого 2018 року відповідачем подано заяву про застосування до спірних правовідносин (у частині рішення від 25.05.2012 року) позовної давності (а.с.а.с. 121, 122). 21 березня 2018 року позивачами подано клопотання про поновлення строку звернення до суду з позовом про визнання протиправним рішення від 25.05.2012 року №18. Клопотання було обґрунтоване тим, що позивачі дізналися про існування оскаржуваних рішень лише у травні 2016 року у рамках кримінального провадження, у якому слідчим було витребувано такі документи (а.с.а.с. 137, 138). У судовому засіданні позивачі, їхні представники заявлені вимоги підтримали у повному обсязі, пояснивши, що рішення від 25.05.2012 року №18, від 24.04.2015 року, від 22.05.2015 року були ухвалені з перевищенням повноважень, оскільки ці питання за статутом мають вирішуватись не правлінням, а загальними зборами. Крім того, на час ухвалення вказаних рішень члени правління та його голова втратили свої повноваження, оскільки сплив строк, на який їх було обрано. Відповідь на відзив подано 21.03.2018 року (а.с.а.с. 133 136). Представник відповідача у суді заперечував проти задоволення позову, пояснивши, що у частині оскарження рішення від 25.05.2012 року №18 позивачі порушили позовну давність. Що стосується ухвалених рішень по суті, то їх було ухвалено у межах повноважень, а на неодноразові заклики правління зібратися на загальні збори мешканці будинку не реагували. Крім того, позивачі обрали невірний спосіб захисту порушеного права, оскільки такі спори мають вирішуватись відповідними органами державної влади. Відзив на позов подано 05.02.2018 року (а.с.а.с. 123 128). Заслухавши пояснення позивачів, представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом було встановлено, що позивачі є власниками та мешканцями квартир №№61, 89, 100, 109, 215 у будинку №27Д по пр. Олександра Поля в м. Дніпрі, який перебуває на балансі відповідача (а.с.а.с. 14 21, 29). 16 квітня 2010 року відбулися загальні (установчі) збори членів Обслуговуючого кооперативу «Будинок 27Д», за результатами яких було ухвалене протокольне рішення №1. Вказаним протоколом були ухвалені такі рішення (а.с.а.с. 27, 28): -ухвалене рішення про створення кооперативу; -затверджено статут; -обрано правління кооперативу ([PERSON], [PERSON], [PERSON]В.), та його голову [PERSON]; -обрано ревізійну комісію ([PERSON], [PERSON], [PERSON]І.) та її голову [PERSON]; -від квітня 2010 року встановлено щомісячні внески на поточні витрати, а також розмір заробітної плати голови правлінні та бухгалтера. 25 травня 2012 року правлінням відповідача було ухвалене протокольне рішення №18, пунктом 1 якого від 01.06.2012 року було затверджено нові тарифи оплати за обслуговування, газ, електроенергію, ліфт та послуги консьєржа. Протокол був підписаний [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.а.с. 30 32). 01 квітня 2014 року правлінням відповідача було ухвалене протокольне рішення №43/2014, яким [PERSON] було звільнено з посади голови правління за власним бажанням, доручено [PERSON] до моменту обрання загальними зборами членів кооперативу виконувати обовязки голови правління (а.с.а.с. 33, 34). 02 квітня 2014 року правлінням відповідача було ухвалене протокольне рішення №44/2014, яким вирішено протягом місяця скликати загальні збори з метою обрання голови правління (а.с. 35). 24 квітня 2015 року правлінням відповідача було ухвалене протокольне рішення №18, пунктами 1, 2, 5 якого було погодження перехід на єдині тарифи з обслуговування будинку та опалення, а також збір коштів на закупівлю обладнання. Протокол був підписаний [PERSON], [PERSON] (а.с.а.с. 36, 37). 22 травня 2015 року правлінням відповідача було ухвалене протокольне рішення, пунктами 1, 2 якого було затверджено нові тарифи на обслуговування будинку та опалення. Протокол був підписаний [PERSON], [PERSON] (а.с. 38). 06 січня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з аналогічним позовом. 17.03.2017 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська у цивільній справі №203/82/17 було ухвалене рішення про поновлення позивачеві строку звернення до суду з вимогою про визнання протиправним рішення від 25.05.2012 року №18, визнання протиправними рішень від 25.05.2012 року, 22.05.2015 року, відшкодування моральної шкоди в сумі 1\~000,00 грн., а також судових витрат (а.с.а.с. 62 64). \~ \~ \~ \~31 травня 2017 року рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.03.2017 року було скасовано в частині визнання рішень протиправними з відмовою у позові в цій частині. У решті рішення було залишено без змін. Рішення суду апеляційної інстанції, зокрема, було обґрунтоване тим, що визнання протиправними рішень правління кооперативу не входить до компетенції суду відповідно до статті 38 Закону України від 10.07.2003 року №1087-IV «Про кооперацію» (далі [PERSON] №1087-IV). Судом було зазначено, що подібні рішення загальних зборів кооперативу відповідно до статуту мали ухвалюватися з урахуванням висновків ревізійної комісії, яка повинна вимагати позачергових зборів в разі загрози інтересам кооперативу тощо. Отже, оскільки таких висновків матеріали справи не містили, а суд не вправі був робити їх самостійно, підстав для задоволення позову не було. Оскаржувані рішення були ухвалені правлінням, оскільки скликати загальні збори було неможливо через невелику явку членів. Крім того, законом визначено, що контроль над діяльністю кооперативів здійснюють відповідні органи державної влади, отже спір мав вирішуватись в іншому (ніж судовий) порядку (а.с.а.с. 65 67). \~ \~ \~ \~15 вересня 2017 року [PERSON] звернувся до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради зі скаргою на неправомірні дії правлінні кооперативу, у звязку з якою йому було рекомендовано звернутися до суду (а.с. 75). Дотепер відповідачем не організовано загальні збори членів кооперативу, не вжито заходів з обрання голови правлінні, його членів. Розвязуючи спір у межах доводів, викладених у позовній заяві, суд виходить з такого. Відповідно до частини 4 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.03.2017 року, ухвалене у цивільній справі №203/82/17, у частині поновлення [PERSON] строку звернення до суду з позовною вимогою про визнання протиправним рішення від 25.05.2012 року №18 набрало законної сили, отже доводи відповідача, викладені у заяві про застосування позовної давності, є безпідставними. Що стосується аналогічної вимоги решти позивачів, то суд вважає, що ними не було порушено строк звернення до суду з таких підстав. Згідно зі статтями 256, 257, частини 1 статті 260 Цивільного кодексу України (далі ЦК) позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 255 цього Кодексу. У відповідності з частиною 1 статті 261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Судом встановлено, що за спірними правовідносинами позовна давність не закінчилася, оскільки почалася у травні 2016 року, коли позивачі дізналися про існування оскаржуваних рішень у рамках кримінального провадження, у якому слідчим було витребувано такі документи. Саме такі доводи [PERSON] суд вважав слушними у рамках цивільної справи №203/82/17. При цьому суд критично ставиться до доводів представника відповідача, викладених у заяві про застосування позовної давності, оскільки вони не спростовують відповідні доводи позивачів. За правилами, встановленими статтею 6 Закону №1087-IV, кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об'єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо. Кооператив є юридичною особою, має самостійний баланс, розрахунковий та інші рахунки в установах банків та може мати печатки. Частиною першою статті 8 Закону №1087-IV визначено, що статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність. За змістом частини першої пятої статті 15 Закону №1087-IV вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу. До компетенції загальних зборів членів кооперативу, зокрема, належить: утворення органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, інших органів кооперативу; заслуховування звітів його органів управління і органів контролю; затвердження порядку розподілу доходу кооперативу; визначення розмірів вступного і членського внесків та паїв; визначення розмірів, порядку формування та використання фондів кооперативу; визначення розмірів оплати праці голови правління, голови ревізійної комісії (ревізора), а також кошторису на утримання апарату органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу; затвердження річного звіту і балансу кооперативу. Рішенням загальних зборів членів кооперативу до компетенції загальних зборів можуть бути віднесені інші питання діяльності кооперативу. Чергові загальні збори членів кооперативу скликаються правлінням або головою кооперативу у разі потреби, але не рідше одного разу на рік. Про дату, місце, час проведення та порядок денний загальних зборів члени кооперативу повинні бути повідомлені не пізніше ніж за 10 днів до визначеного строку їх проведення. Відповідно до частин першої шостої статті 16 Закону №1087-IV виконавчим органом кооперативу є правління, яке очолює голова, повноваження якого визначаються статутом кооперативу. Виконавчий орган підзвітний вищому органу управління кооперативу і несе перед ним відповідальність за ефективність роботи кооперативу. У кооперативі, до складу якого входить менше ніж 10 членів, обирається лише голова кооперативу. Виконавчий орган кооперативу: здійснює управління кооперативом у період між загальними зборами членів кооперативу, забезпечує виконання їх рішень; представляє кооператив у відносинах з органами державної влади та органами місцевого самоврядування, міжнародними організаціями, юридичними та фізичними особами; укладає угоди між кооперативом та іншими особами; діє від імені кооперативу в межах, передбачених статутом кооперативу. Виконавчий орган може бути наділений іншими повноваженнями, визначеними вищим органом управління кооперативу або статутом кооперативу. Члени правління та голова кооперативу обираються загальними зборами членів кооперативу на строк, визначений статутом, але не більше ніж на п'ять років. Порядок обрання або відкликання членів правління та голови кооперативу, а також порядок проведення засідань правління кооперативу та прийняття ним рішень визначаються статутом кооперативу. Аналіз статуту Обслуговуючого кооперативу «Будинок 27Д», затвердженого загальними (установчими) зборами 16.04.2010 року (далі Статут) (а.с.а.с. 22 26), свідчить про те, що при його затвердженні загальні збори не визначили строк повноважень членів правлінні та його голови, отже, у розумінні статті 16 Закону №1087-IV, 16.04.2010 року членів правлінні та голову Обслуговуючого кооперативу «Будинок 27Д» було обрано на максимальний пятирічний строк, тобто до 16.04.2015 року. Згідно з пунктом 2.1 розділу ІІ Статуту метою діяльності кооперативу, зокрема, є забезпечення належного утримання будинку та прибудинкової території, а також забезпечення мешканців будинку комунальними та іншими послугами. У відповідності з пунктами 9.1, 9.2 розділу ІХ Статуту органами управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу і правління кооперативу. Вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу. За правилами, встановленими пунктами 9.10, 9.11 розділу ІХ Статуту керівництво поточною діяльністю кооперативу здійснює його правління. Правління має право ухвалювати рішення з усіх питань діяльності кооперативу, за виключенням тих, які віднесені до виключної компетенції загальних зборів. Правління є виконавчим органом кооперативу і підзвітне загальним зборам. Порядок обрання та відкликання членів правління, їх кількісний склад та строки обрання встановлюються загальними зборами. Підпунктом 9.7.2 пункту 9.7 розділу ІХ Статуту визначено, що до виключної компетенції загальних зборів членів кооперативу відноситься обрання членів правління кооперативу та голови. За змістом пункту 9.15 розділу ІХ Статуту голова правління забезпечує виконання рішень загальних зборів кооперативу та рішень правління, розпоряджається коштами кооперативу відповідно до затвердженого кошторису. Відповідно до підпункту 6.2.3 пункту 6.2 розділу VI Статуту член кооперативу зобовязаний своєчасно здійснювати платежі на покриття витрат кооперативу на експлуатацію і капітальний ремонт жилого будинку, утримання будинку та прибудинкової території, внески до спеціальних фондів, що затверджені загальними зборами кооперативу, та плату за комунальні послуги. Платежі за комунальні послуги вносити на розрахунковий рахунок кооперативу у розмірі, встановленому загальними зборами з урахуванням реальних витрат. Згідно з підпунктом 7.1.8 пункту 7.1 розділу VІІ Статуту кооператив має право забезпечувати своєчасне надходження від членів кооперативу платежів, встановлених рішенням загальних зборів. У відповідності з пунктом 8.1 розділу VIII Статуту для забезпечення належного утримання будинку і прибудинкової території кооператив щорічно, починаючи від 01.01.2011 року складає та затверджує на загальних зборах кошторис, у якому передбачаються такі статті витрат: поточні витрати; витрати на сплату комунальних та інших послуг; витрати по накопиченню на ремонт будинку; інші витрати. За правилами, встановленими пунктом 8.2 розділу VIII Статуту, платежі на поточні витрати вносяться власниками квартири (майнових прав) у порядку та строки, що визначаються загальними зборами. Розмір платежів на поточні витрати кожного члена кооперативу визначається розміром його частки у вартості будинку та загальною сумою витрат на ці цілі, передбачені річним кошторисом. Загальним зборами може бути визначений інший порядок розподілу загальних витрат між членами кооперативу. Пунктом 8.12 розділу VIII Статуту визначено, що щороку правління кооперативу складає кошторис надходжень і витрат на наступний фінансовий рік, визначає розмір платежів кожного члена кооперативу. Кошторис кооперативу на наступний рік повинен бути складений не пізніше 25 грудня поточного року і затверджується загальними зборами членів кооперативу. Судом було встановлено, що 16.04.2010 року відбулися загальні (установчі) збори членів Обслуговуючого кооперативу «Будинок 27Д», за результатами яких було ухвалене протокольне рішення №1. Вказаним протоколом, зокрема, було вирішено затвердити статут, обрати правління кооперативу ([PERSON], [PERSON], [PERSON]В.), та його голову [PERSON], обрати ревізійну комісію ([PERSON], [PERSON], [PERSON]І.) та її голову [PERSON], а також встановити щомісячні внески на поточні витрати, а також розмір заробітної плати голови правлінні та бухгалтера. Після цього, 25.05.2012 року, 24.04.2015 року та 22.05.2015 року відповідачем (правлінням відповідача) були ухвалені оскаржувані рішення, що затвердили тарифи на оплату комунальних послуг та обслуговування будинку. Вказані рішення були ухвалені всупереч приписам статті 15 Закону №1087-IV, підпунктів 6.2.3, 7.1.8, пунктів 8.1, 8.2, 8.12 Статуту, оскільки ці питання не входили до кола питань, регулювання яких законом та Статутом віднесено до повноважень правління кооперативу, а є винятковою прерогативою загальних зборів. При цьому питання, що були врегульовані вказаними рішеннями, взагалі не виносились на розгляд загальних зборів, про що додатково свідчать визнавальні пояснення представника відповідача. Крім того, зважаючи на висновок про пятирічний строк повноважень членів правління та його голови, суд доходить висновку й про відсутність відповідних повноважень правління кооперативу ухвалювати будь-які рішення після 16.04.2015 року, тобто й рішення від 24.04.2015 року та 22.05.2015 року, оскільки їх було ухвалено поза вказаним строком. На користь цього висновку додатково свідчить і той факт, що 01.04.2014 року правлінням відповідача було ухвалене протокольне рішення про звільнення [PERSON] з посади голови правління та доручення [PERSON] до моменту обрання загальними зборами членів кооперативу виконувати обовязки голови правління. Наступного дня правлінням відповідача було ухвалене протокольне рішення про скликання протягом місяця загальних зборів з метою обрання голови правління. Судом встановлено, що рішення від 02.04.2014 року про призначення загальних зборів не було виконано. Більше того, дотепер правління відповідача не вжило жодних заходів із скликання загальних зборів. Представником відповідача протягом розгляду справи суду не було надано жодних доказів, що могли б спростувати такий висновок. Суд критично ставиться до доводів представника відповідача, викладених у відзиві на позов на усних поясненнях, з огляду на таке. Обґрунтовуючи ухвалення правлінням кооперативу оскаржуваних рішень, представник відповідача зазначав, що правління кооперативу неодноразово намагалося скликати загальні збори, проте мешканці будинку (зокрема, і позивачі) на такі заклики не відреагували. Між тим, всупереч вимогам §1 глави 5 ЦПК представник відповідача не надав суду жодного належного, допустимого, достовірного та достатнього доказу на підтвердження такого доводу. Оцінюючи довід представника відповідача про те, що визнання протиправними рішень правління кооперативу не входить до компетенції суду відповідно до статті 38 Закону №1087-IV, суд насамперед виходить з такого. \~ \~ \~ \~За змістом статті 38 Закону №1087-IV контроль за діяльністю кооперативних організацій дійсно здійснюють відповідні органи державної влади в межах своєї компетенції, встановленої законом. \~ \~ \~ \~Між тим, положення приведеної норми жодним чином не обмежують право будь-кого з учасників спірних правовідносин, хто вважає своє право порушеним, звернутись до суду по захист такого права. \~ \~ \~ \~Цей висновок ґрунтується на абсолютних положеннях статті 124 Конституції України, відповідно до якої юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. \~ \~ \~ \~Крім того, довід представника відповідача про вирішення спорів між членами кооперативу та кооперативом виключно відповідним органом державної влади на підставі статті 38 Закону №1087-IV за своїм юридичним наповненням є випадком підміни понять, оскільки контроль з боку органу державної влади не є тотожним реалізації судовим органом покладених на нього всеохоплюючих функцій. Крім іншого, представник відповідача зазначив, що оскаржувані рішення загальних зборів відповідно до статуту мали ухвалюватися з урахуванням висновків ревізійної комісії, яка повинна вимагати позачергових зборів в разі загрози інтересам кооперативу тощо (пункт 9.20 розділу ІХ Статуту). Отже, оскільки таких висновків позивачами надано не було (а суд не вправі був робити їх самостійно), позов має бути відхилений. Судом було встановлено, що рішенням загальних (установчих) зборів від 16.04.2010 року було обрано ревізійну комісію ([PERSON], [PERSON], [PERSON]І.) та її голову [PERSON] У подальшому загальні збори не скликалися, ревізійна комісія не переобиралася. Між тим, матеріали справи свідчать про те, що згодом обрані члени ревізійної комісії самоусунулися, а їх функції без надання відповідних повноважень загальними зборами стали виконувати [PERSON] (голова) та [PERSON] (член). Викладене підтверджується актами ревізії фінансово-господарської діяльності за 2012 2015 роки (а.с.а.с. 42 45). З огляду на викладене суд вважає цілком обґрунтованим звернення позивачів до суду без відповідних висновків ревізійної комісії, оскільки через протиправне систематичне тривале ігнорування правлінням кооперативу обовязку скликати загальні збори та організувати нормальну поточну діяльність органів управління кооперативу (зокрема, ревізійної комісії) останній фактично припинив виконання повноважень, покладених на нього Законом №1087-IV та Статутом. Ураховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов у частині визнання протиправними протокольних рішень, ухвалених відповідачем, задовольнити. Такий спосіб захисту цілком відповідає змістові статті 16 ЦК. Розвязуючи позов у частині скасування щомісячних внесків на послуги з обслуговування будинку, суд виходить з такого. Так, відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності з частинами 1, 3 статті 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За правилами, встановленими статтею 5 ЦПК, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Способи захисту порушеного права визначено частиною 2 статті 16 ЦК, яка визначає, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Аналіз приведених норм дає підстави дійти висновку про те, що до суду за захистом порушеного права може звернутися будь-яка особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси порушено. При цьому процес такого захисту у суді обмежено законодавцем принципом диспозитивності, згідно з яким захист здійснюється виключно у межах заявлених вимог, на підставі наданих доказів і з суворим дотримання приписів статті 16 ЦК. Судом встановлено, що позивачі звернулися до суду з вимогою про скасування щомісячних внесків на послуги з обслуговування будинку, що не входить до кола способів захисту порушеного права, визначеного приведеною вище нормою. У порядку статті 141 ЦПК з відповідача у рівних частках (по 3 000,00 грн.) на користь кожного позивача підлягає стягненню компенсація їхніх витрат на правничу допомогу (а.с.а.с. 165 179). Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір загальною сумою 2\~819,20 грн.

Outcome: partial