Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

09.10.2018року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що з відповідачем перебуває у шлюбі, який було зареєстровано 29.08.2014 року у Берегівській сільській раді Мостиського району, актовий запис №08. Зазначає, що від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Вказує, що надалі їх сімя існувати не може, оскільки відповідач не приділяє жодної ували сімї : постійно в розїздах, дома буває дуже рідко, так як їздить за кордон, ніби на заробітки, однак коштів які він заробляє вона не бачить. Залишатися і надалі у такому шлюбі наміру не має. Примирення між ними вважає неможливим. З огляду на наведене, просить суд розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем. У підготовче засідання позивач не зявилася, проте надіслала заяву, що не може зявитися в судове засідання та просить суд справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач в підготовче засідання не зявився, проте подав заяву, в якій зазначає, що проти позовних вимог не заперечує та просить суд справу розглядати у його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання. Судом встановлено, що сторони перебувають між собою у шлюбі, який зареєстрований 29.08.2014р. у виконавчому комітеті Берегівської сільської ради Мостиського району Львівської області за актовим записом №08, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії І?СГ №223652 від 29.08.2014р. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO]. Як вбачається із позовної заяви та заяв сторін, між останніми склались неприязні відносини через протилежні погляди на сімейне життя, сторони проживають окремо, не підтримують шлюбних відносин, примирення між ними неможливе, вони не бажають зберегти шлюб, позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, а тому, як вважає суд, згідно з ст.112 Сімейного кодексу України є всі підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ч.1 ст.24\~Сімейного кодексу\~України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112\~Сімейного кодексу\~України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з його основних засад та такий ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, а позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Позивач скористалася таким правом та звернулася до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберігати шлюб. Враховуючи, що фактичні шлюбні відносини між сторонами припинились, від шлюбу сторони мають одну малолітню дитину, позивач не виявила бажання примиритись та наполягала на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання такого, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя і збереження шлюбу між сторонами є неможливим, а подальше існування шлюбу суперечитиме інтересам кожного з подружжя на створення нової сімї, а також створюватиме невизначеність у правах та обовязках подружжя. Відтак, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову та розірвання шлюбу між сторонами. У відповідності до вимог ст.ст.141, 142 ЦПК України, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, тому позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що були сплачені ним при подачі позову до суду, тобто 352,40 грн. та стягнути з відповідача на користь позивача решту суми сплаченого судового збору у розмірі 352,40 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved