Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-20 00:00:00

09 лютого 2021 року [PERSON] та [PERSON] звернулись з позовною заявою [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , та зняття з реєстрації.В обґрунтування позовної заяви позивачами зазначено, що вони та відповідач були власниками вказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26 жовтня 2004 року. 16 січня 2021 року [PERSON] продав [PERSON] свою 1/3 частину квартири, звільнив її від своїх особистих речей, однак з реєстраційного обліку не знявся, у зв`язку з чим позивачі вимушені звернутись до суду з даним позовом, оскільки позбавлені можливості оформити житлову субсидію. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 31 травня 2021 року позовну заяву прийнято до свого провадження, відкрито спрощене позовне провадження, у зв`язку з чим призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін для розгляду справи по суті на 09 годину 00 хвилин 23 червня 2021 року та визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву з одночасним надісланням копії відзиву відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України позивачу. 23 червня 2021 року ухвалою суду судове засідання відкладено на 08 годину 30 хвилин 21 липня 2021 року, у зв`язку з неявкою відповідача. До судового засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з`явились, про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлялись належним чином: у відповідності до частини 9 статті 128 ЦПК України засобом телефонного зв`язку, що оформлено відповідною телефонограмою. 22 червня 2021 року до суду від позивачів надійшла заява, у якій вони зазначили, що справу просить розглядати без їх участі, щодо заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач [PERSON] , яка про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялась у відповідності до пункту 2 частини 7 статті 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, до судового засідання не з`явився за невідомою суду причиною, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі, як і відзиву на позовну заяву, на адресу суду не надав. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про судове засідання, але причин неявки суду не повідомив, суд вважає можливим у відповідності до пункту 1 частини 3 статті 223 ЦПК України провести судове засідання без його участі. При цьому, за наявності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі. У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до частини 2\~статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Згідно статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, позивачі є власниками квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва на право власності на житло від 26 жовтня 2004 року (а.с. 6) та договору купівлі-продажу частки квартири від 16 січня 2021 року (а.с. 4), що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 16 січня 2021 року за № 240714175 (а.с. 5). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої судом 21 липня 2021 року за № 266769466, власником 1/3 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] (а.с. 36-37). Згідно відповіді начальника відділу реєстрації місця проживання Світлодарської міської ради Бичковської В.М. за вх. № 14477 від 08 травня 2021 року місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] з 26 травня 2004 року по теперішній час (а.с. 23). З копії паспорта громадянина Російської Федерації № [NUMBER] , виданого ГУ МВС Росії по Красноярському краю 04 грудня 2018 року, вбачається, що відповідач є\~громадянином Російської\~Федераціїта з 31 липня 2019 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11-16). Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Відповідно до\~статті 317 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України), власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.\~\~На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ч. 2\~ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до статті 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За змістом\~статті 156 Житлового кодексу України,\~\~члени сім`ї власника будинку,\~\~в тому числі і колишні, користуються жилим приміщенням нарівні з власником. При розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням члена сім`ї власника житла, суди мають встановлювати наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад один рік, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності.\~\~ Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач з 2018 року не користувався житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , оскільки вибув до Російської Федерації, де отримав громадянство та зареєструвався за іншим місцем проживання ([ADDRESS] ). Враховуючи викладене, суд вважає, що факт відсутності відповідача у вищезазначеній квартирі без поважних на те причин знайшов своє підтвердження при розгляді справи, у зв`язку з чим за [PERSON] не може бути збережено право користування житловим приміщенням, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. При цьому, суд вважає доцільним відмовити у задоволенні позовних вимог позивачів в частині зняття відповідача з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] ,оскільки абзацом 3 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття \~з \~реєстрації \~місця проживання\~особи здійснюється\~на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Outcome: approved