Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

09.07.2018 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, яким просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 500грн. щомісяця, посилаючись на те, що відповідач є її рідним сином, який з дня народження перебував на її повному матеріальному утримані. На даний час відповідач проживає спільно з нею, але ухиляється від надання матеріальної допомоги, не оплачує комунальні послуги, не має сім'ї, працює у Болградському районом центрі ПМСП і отримує заробітну плату і пенсію по інвалідності, усі кошти витрачає на себе. Матеріальне становище позивача не дозволяє самостійно забезпечувати себе і гідні умові життя. В неї тяжка хвороба, вона немічна, не може ходити, її пенсія 1600грн., тому їй потрібні додаткові витраті і догляд,відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги не надає, тому вона змушена звернутися до суду про стягнення аліментів. Сторони у судове засідання не з'явилися, позивач [PERSON] надала суду заяву про розгляд позову за її відсутністю, не заперечуючи проти заочного розгляду справи, наполягаючи на задоволенні позовних вимог, відповідач [PERSON] - був повідомлений належним чином про час та місце судового засідання за адресою реєстрації, про що в матеріалах справи є відповідні докази, проте до суду не з'явився. Вивчивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що справа підлягає заочному розгляду, а позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини: - згідно свідоцтва про народження відповідача [PERSON], його рідною матір'ю є позивач [PERSON] ( свідоцтво серії [NUMBER] , а/з 73, а.с.3); - згідно довідки ВК Залізничненською сільської ради Болградського району Одеської області відповідач зареєстрований та проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] (а.с.4); - згідно довідки від 05.11.2018 р. за №125 про доходи відповідача сума доходів за період з січня 2018р. по жовтень 2018р. становить 31168,82 грн. (а.с. 33); - згідно довідки про доходи №3439464160754421 позивач - є пенсіонером, перебуває на обліку і Ізмаїльському об'єднаному управління ПФУ в Одеській області і отримує пенсію за віком, розмір пенсії за період з 01.12.2018 р. по 31.01.2019 р. становить 1642,09 грн. - згідно довідки про доходи №8421292376440441 відповідач - є пенсіонером перебуває на обліку і Ізмаїльському об'єднаному управління ПФУ в Одеській області і отримує пенсію за віком, розмір пенсії за період з 01.12.2018 р. по 31.12.2018 р. становить 1865,34 грн. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до статті 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідачем доказів щодо перебування на його утриманні непрацездатних осіб або відсутності можливості надавати допомогу матері - суду не надано, тому вбачається, що він інших аліментних зобов'язань не має. Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Ця моральна норма була спочатку зафіксована на конституційному рівні, а потім знайшла своє відображення в Сімейному кодексу України. Безсумнівно, неможливо змусити дорослих повнолітніх дітей любити і поважати своїх батьків. Любов, доброта, порядність, чесність є етичними поняттями, а не юридичними. Тим не менш потрібно пам'ятати, що однією з основних цілей регулювання сімейних відносин відповідно до частини другої статті 1 Сімейного кодексу України є утвердження почуття обов'язку перед батьками. Відповідно до частини першої, третьої статті 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов'язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов'язаних із наданням такого піклування. Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов'язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов'язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків, що передбачено частиною першою статті 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов'язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв'язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов'язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов'язку утримувати матір, батька. З матеріалів справи не вбачається підстав передбачених статтею 204 СК України для звільнення відповідача [PERSON]від сплати аліментів на утримання позивача. Відповідно до статті 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Відповідно до статті 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позовної заяви, а частиною 6 статті 141 ЦПК України встановлено, що, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Так, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів (пункт 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір»), а тому з відповідача [PERSON] підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривні40 копійок.

Outcome: approved