Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

09.02.2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальних збитків, завданих кримінальним правопорушенням у розмірі 146836,43 гривні. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вироком Приморського районного суду м. Одеси від 12.02.2014 року [PERSON] визнана винною у заволодінні грошовими коштами позивачки у розмірі 14600 доларів США та засуджена за ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років позбавленні волі із застосуванням ст.. 75 КК України. Крім того, з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] 116379,52 гривень, що було еквівалентом 14600 доларів США на 2013 рік. Однак, у подальшому курс долара СА до гривні суттєво зріс, що і стало підставою для звернення позивачки до апеляційного суду Одеської області зі скаргою на вирок суду першої інстанції. Однак, апеляційним судом Одеської області скаргу було відхилено та зазначено, що це питання має бути розглянуто в порядку цивільного судочинства. Позивач судове засідання не з'явилася, представником позивача надано заяву про слухання справи за її відсутності та підтримання позову. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлялася належним чином. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Відповідно до ст. 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Суд дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. 12 лютого 2014 року вироком Приморського районного суду м. Одеси від 12.02.2014 року [PERSON] визнана винною у заволодінні грошовими коштами позивачки у розмірі 14600 доларів США та засуджена за ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років позбавленні волі із застосуванням ст. 75 КК України та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 116379,52 гривень матеріальної шкоди. Згодом, [PERSON] звернулась до Київського районного суду м.Одеси з позовом, відповідно до якого просила стягнути з [PERSON] на свою користь грошові кошти у розмірі 74490,51 гривень в рахунок сплати різниці між заподіяною шкодою та стягненою сумою на підставі вироку суду. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08.09.2014 року, яке набрало законної сили, з [PERSON] додатково стягнуто 74490,51 гривень в рахунок сплати різниці між заподіяною шкодою та стягненою сумою на підставі вироку суду. Відповідно до листа Першого Суворовського ВДВС ОМУЮ від 23.01.2015 року №1439 станом на 23.01.2015 року на розрахунковий рахунок відділу коштів від [PERSON] в рахунок погашення боргу за виконавчими документами не надходило, тобто рішення суду [PERSON] не виконує. Відповідно до ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, вирішуючи питання про відшкодування матеріальної шкоди, завданої скоєнням кримінального правопорушення, суд виходить з того, що вказані обставини є встановленими постановою суду та згідно ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Зважаючи на те, що відповідачем до цього часу не було повернуто в повному об'ємі суму заподіяних матеріальних збитків завданих позивачеві внаслідок скоєння кримінального правопорушення, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з відповідача в дохід держави слід стягнути судові витрати у розмірі 1468,36 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved