Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

10.02.2015 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 4 500 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10.09.2014 між ним та [PERSON] був укладений договір позики, на підставі якого ним відповідачу були передані кошти у сумі 4 500 грн. Вказаний факт підтверджується розпискою від 10.09.2014. Відповідно до домовленості, отримані кошти повинні були повернуті відповідачем до 15.11.2014, однак остання ці кошти добровільно не повертає, навіть після звернення до неї з вимогою повернути суму боргу. Просить стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 4 500 грн., а також судовий збір. У судовому засіданні позивач просив позовну заяву задовольнити у повному обсязі, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлялася у відповідності до ст. 74 ЦПК України (а.с.24). Причини її неявки суду не відомі. Тому, беручи до уваги положення ч. 5 ст. 74 ЦПК України та враховуючи, що відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України явка до суду є правом, а не обов'язком сторони у справі, суд вважає можливим розглядати справу за її відсутністю на підставі наявних у справі доказів. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 10.09.2014 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики у формі розписки, відповідно до якого відповідач взяла у [PERSON] в борг 4 500 грн., які зобов'язалася повернути до 15.11.2014 (а.с.25). Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною другою ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦК України, суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Як зазначено в ч. 1 ст. 60 ЦК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За вказаних вище обставин, суд дійшов висновку, що відповідач порушила зобов'язання щодо повернення взятих в борг грошових коштів, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, з [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] борг за договором позики від 10.09.2014 у розмірі 4 500 грн. Крім того, згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 243,60 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved