Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

08.11.2016 року представник [PERSON] сільської\~ради Новосанжарського\~району Полтавської\~області звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив поновити строк позовної давності звернення до суду, скасувати сертифікат на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0290580, виданий на імя [PERSON], та скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 22 липня 2016 року, видане приватним нотаріусом Новосанжарського районного нотаріального округу Полтавської області [PERSON] на імя [PERSON] по спадковій справі № 49/2016. Вимоги звернення до суду мотивував тим, що [PERSON] сільською радою Новосанжарського району Полтавської області було безоплатно передано у колективну власність колективного сільськогосподарського підприємства ім. Пархоменка Новосанжарського району Полтавської області земельну ділянку для виробництва сільськогосподарської продукції з метою подальшого паювання, тобто визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колишнього сільськогосподарського підприємства без виділення земельної ділянки в натурі. В подальшому КСП ім. Пархоменка був виданий Державний акт на право колективної власності на землю, до якого був доданий список громадян, які на момент видачі цього Державного акту були членами КСП ім. Пархоменка для одержання земельного паю. КСП ім. Пархоменка здійснило розпаювання землі, яка належить йому на праві колективної власності, визначивши розмір земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена КСП ім. Пархоменка без виділення земельної ділянки в натурі. Новосанжарською районною державною адміністрацією Полтавської області був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0290580 на імя [PERSON]. В подальшому\~землевпорядною організацією\~була складена\~схема поділу\~земель колективної\~власності колективного\~сільськогосподарського підприємства\~ім. Пархоменка Новосанжарського району Полтавської області на земельні частки (пай), на якій було зазначено кількість земельних ділянок(паїв), їх межі та площа. 09 серпня 2016 року до [PERSON] сільської ради Новосанжарського району Полтавської області звернувся [PERSON] з заявою про видачу йому викопіювання земельної частки (паю), посвідченої сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0290580. При розгляді\~заяви було\~встановлено,\~що [PERSON]\~не мала\~права на\~земельну частку\~(пай)\~на колишні\~землі КСП\~ім.\~Пархоменка Новосанжарського\~району Полтавської\~області,\~так як\~вона не\~була членом\~КСП і\~не працювала\~в КСП\~ім.\~Пархоменка,\~але помилково\~була включена\~в списки осіб, які мають право на земельну частку (пай), яка перебувала в колективній власності КСП ім. Пархоменка. Зборами уповноважених колгоспників КСП ім. Пархоменка від 20 грудня 1996 року [PERSON] виключено із списків осіб, які мали право на земельну частку (пай), однак Новосанжарською РДА Полтавської області 17 березня 1997 року помилково було видано сертифікат серії ПЛ № 0290580 на земельну частку (пай) площею 5,1 умовних кадастрових гектар без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) із земель, що перебувають у колективній власності колективного підприємства ім. Пархоменка Новосанжарського району Полтавської області. 29.01.1998 року [PERSON] померла. 02 липня 2016 року син померлої [PERSON] на підставі сертифікату отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вищезазначену земельну частку (пай) у приватного нотаріуса Новосанжарського районного нотаріального округу Полтавської області [PERSON]. Про той факт, що [PERSON] успадкував земельну частку (пай) площею 5,1 умовних кадастрових гектар, що перебуває в КСП ім. Пархоменка Новосанжарського району Полтавської області, сільська рада дізналася 09.08.2016 року, тому вважає, що строк позовної давності звернення до суду необхідно рахувати саме з цієї дати. Позивач вважає, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0290580 на імя [PERSON] та свідоцтво про право на спадщину за заповітом на імя [PERSON] видані без правової підстави і підлягають скасуванню, тому звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 09.11.2016 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 21.11.2016 року відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 30.01.2017 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Товариство з обмеженою відповідальністю «Елеватор «Чиста Криниця». Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 11.04.2018 року залучено до участі у справі замість позивача [PERSON] сільської ради Новосанжарського району Полтавської області його правонаступника Драбинівську сільську раду Новосанжарського району Полтавської області. Представники позивача в судове засідання не зявилися, надали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримали повністю. Представник відповідача Новосанжарської районної державної адміністрації Полтавської області в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, при вирішенні питання покладається на розсуд суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Представник третьої\~особи \~Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Елеватор «Чиста\~Криниця» в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти задоволення позову не заперечує. Давши оцінку\~матеріалам справи,\~суд приходить\~до наступних\~висновків. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у звязку з наступним. У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Конституції, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є обєктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. З вказаною конституційною нормою кореспондуються положення статті 170 ЦК України, згідно яких держава набуває і здійснює цивільні права та обовязки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відповідно до ч. 3 ст. 122 Земельного кодексу України, районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Земельного кодексу України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: громадянам для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства (п. а ч. 3 ст. 22 ЗК України). Згідно п. ґ ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Статтею 2\~Закону України\~«Про порядок\~виділення в\~натурі (на\~місцевості)\~земельних ділянок\~власникам земельних\~часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Відповідно до п. 17 розділу Х перехідних положень\~Земельного кодексу\~України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Пунктом 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720/95 від 08 серпня 1995 року установлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Згідно п. 2 зазначеного Указу, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, громадяни спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай); громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обовязкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості. Отже, право на земельну частку (пай) виникає в осіб за умови: 1) вони є членами колективного сільськогосподарського підприємства, у тому числі і пенсіонери; 2) вони є включеними до списку осіб, долучених до державного акту на право колективної власності на землю; 3) КСП одержало акт на землю. Як вказує позивач у своєму позові та не спростовано іншими учасниками справи [PERSON] сільською радою Новосанжарського району Полтавської області було безоплатно передано у колективну власність колективного сільськогосподарського підприємства ім. Пархоменка Новосанжарського району Полтавської області земельну ділянку для виробництва сільськогосподарської продукції з метою подальшого паювання, тобто визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колишнього сільськогосподарського підприємства без виділення земельної ділянки в натурі. В подальшому КСП ім. Пархоменка був виданий Державний акт на право колективної власності на землю, до якого був доданий список громадян, які на момент видачі цього Державного акту були членами КСП ім. Пархоменка для одержання земельного паю. КСП ім. Пархоменка здійснило розпаювання землі, яка належить йому на праві колективної власності, визначивши розмір земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена КСП без виділення земельної ділянки в натурі. Згідно рішення першої сесії Драбинівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області сьомого скликання від 17.11.2017 року Драбинівська сільська рада є правонаступником активів і пасивів всіх майнових прав та обовязків [PERSON] сільської ради Новосанжарського району Полтавської області (а.с. 168, 169). З детальної інформації про юридичну особу вбачається, що державну реєстрацію [PERSON] сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, як юридичної особи, припинено, номер запису про припинення 15741120009000288 від 04.04.2018 року (а.с. 190, 191). Згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0290580 [PERSON] на підставі розпорядження Новосанжарської райдержадміністрації № 89 від 17.03.1997 року належить право на земельну частку (пай) у земля, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства ім. Пархоменка розміром 5,1 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Сертифікат зареєстрований 31.07.1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 12264 (а.с. 7). Відповідно до довідки ТОВ «Елеватор «Чиста Криниця» № 246 від 30.08.2016 року [PERSON], [INFO], в період з 1978 року по 1998 рік з колишнім КСП ім. Пархоменка в трудових відносинах не перебувала (а.с. 9). Відповідно до довідки архівного сектора Новосанжарської районної державної адміністрації Полтавської області за № 01-29/102 від 06.09.2016 року в протоколах засідань правління та звітно-виборних зборів уповноважених членів колгоспу імені Пархоменка за 1978, 1979 роки розгляд питання про прийняття в члени колгоспу [PERSON] не значиться (а.с. 10). З архівного витягу архітектурного сектора Новосанжарської районної державної адміністрації Полтавської області із протоколу № 2 зборів уповноважених колгоспників КСП ім. Пархоменка від 20 грудня 1996 року вбачається, що вирішено виключити [PERSON] із списків осіб, які мають право на земельну частку (пай) (а.с. 12). Відповідно до повідомлення архівного сектора Новосанжарської районної державної адміністрації Полтавської області за № 01-29/117 від 05.10.2016 року, в розпорядженні голови Новосанжарської районної державної адміністрації за № 89 від 17.03.1997 року значиться інформація щодо грошової оцінки сільськогосподарських угідь, переданих у колективну власність, вартість земельної частки (паю) і її розмір в умовних кадастрових гектарах по КСП ім. Пархоменка та згода на виготовлення сертифікатів на право на земельну частку (пай). Списки членів КСП ім. Пархоменка, які мають право на отримання сертифікатів на земельну частку (пай), не значаться (а.с. 13). Отже, суд приходить до висновку, що [PERSON] не була прийнята в члени колгоспу, не була включена до списку осіб, долучених до державного акту на право колективної власності на землю та, як наслідок, не мала право на отримання сертифікату на земельну частку (пай). Таким чином, суд вважає, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0290580, виданий Новосанжарською РДА на імя [PERSON], є незаконним та підлягає скасуванню. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НВХ № 115334 від 22 липня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Новосанжарського районного нотаріального округу Полтавської області [PERSON], [PERSON] є спадкоємцем земельної частки (паю) розміром 5,1 умовних кадастрових гектарів, що належала померлій 29 січня 1998 року [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0290580, зареєстрованого 31.07.1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 12264 (а.с. 8). Враховуючи, що судом вищезазначений сертифікат на право на земельну частку (пай) визнаний недійсним, підлягає скасуванню і свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлої 29.01.1998 року [PERSON], видане на імя [PERSON]. Стосовно поновлення строків позовної давності звернення до суду, про яке просив позивач, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частинами першою та пятою ст.\~261\~ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Отже, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як обєктивні (сам факт порушення права), так і субєктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. В матеріалах справи наявна заява [PERSON] про припинення виплати та отримання плати за користування землею від 09.08.2016 року до [PERSON] сільської ради Новосанжарського району Полтавської області з повідомленням про те, що він отримав свідоцтво про право на спадщину, а саме на земельну частку (пай) після померлої матері [PERSON] (а.с. 11). Таким чином, суд вважає, що строк позовної давності звернення до суду позивачу слід поновити, починаючи саме з цієї дати з 09.08.2016 року. На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги Драбинівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області підлягають задоволенню. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України сплачений судовий збір слід залишити за позивачем. На підставі вищевикладеного, Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720/95 від 08.08.1995 року, ст.ст. 259, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 256, 261 Цивільного кодексу України, суд,

Outcome: approved