Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

08 листопада 2017 року позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом. Просила шлюб між нею та [PERSON], який було зареєстровано 02 грудня 2000р. у відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Красногвардійської районної ради м. Дніпропетровська, актовий запис № 524 розірвати, стягнути з відповідача на її користь судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що у 1999 році вона познайомилась із відповідачем, вони створили сімю та стали проживати разом. Між ними були добрі стосунку, тому з часом вони вирішили зареєструвати шлюб. 02 грудня 2000 року сторони уклали шлюб, який було зареєстровано у відділі реєстрації актів громадського стану виконкому Красногвардійської районної ради м. Дніпропетровська, актовий запис № 524, ще до офіційного шлюбу у сторін народилася дочка [PERSON] Крістіна Вячеславівна, [INFO]. Дочка на даний час є вже дорослою, а тому питання стосовно місця проживання дочки не виникає. Спільне життя з відповідачем не склалося. Відносини сторін стали псуватися, в сімї почалися постійні сварки, не могли дійти спільної думки у вирішенні спільних питань. Шлюбні відносини між сторонами припинені на протязі тривалого часу. Шлюб сторін носить виключно формальний характер. Виявилось, що у сторін не тільки різні але, навіть, протилежні погляди з питань сімейно шлюбних відносин. Фактично сторони розійшлися та припинили сімейно шлюбні відносини. Позивач вважає, що їх сімя розпалася, поновлена бути не може, тому що почуття любові та поваги втрачені, на протязі дуже тривалого часу. Спір про майно між сторонами виник та буде вирішуватися в окремому позові. У судове засідання позивачка не зявилася, надала до суду письмову заяву в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення рішення в заочному порядку. Відповідач у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до п.п. 9 п. 1 Перехідних положень Закону України № 2147 від 13.10.2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей, а саме: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Оскільки провадження по даній справі було відкрито до набрання чинності ЦПК України у редакції Закону № 2147, розгляд справи повинен відбуватися у відповідності до правил, які почали діяти з початком роботи Верховного суду, тобто з 15 грудня 2017 року, передбачених новим ЦПК України у редакції Закону № 2147. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи те, що сторони, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до судового засідання не зявились, надали до суду письмові заяви, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає що позов, у силу ст.ст. 104-107 Сімейного Кодексу України, підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Як встановлено в судовому засіданні, від спільного сімейного життя сторони мають дитину [PERSON] Крістіну Вячеславівну, [INFO]. Сторони зареєстрували шлюб 02 грудня 2000 року, про що свідчить Свідоцтво про одруження Серії І-КИ № 121150, видане відділом реєстрації актів громадського стану виконкому Красногвардійської районної ради у м. Дніпропетровська, актовий запис за № 524 (а.с. 5). Шлюбні відносини між сторонами припинені з 10 травня 2017 року, що підтверджується заявою позивача (а. с. 22). Підстав для надання строку для примирення судом не встановлено. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося, сімейні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, це свідчить про стійкий розлад подружніх стосунків, внаслідок чого подальше спільне проживання та збереження сімї є неможливим, так як це суперечить інтересам сторін. Фактично взаємини сторін як подружжя відсутні, тому суд вважає за можливе їх шлюб розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір у сумі 640 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved