Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

07 серпня 2017 року заявник звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з заявою про встановлення факту належності заповіту, а саме, встановити факт належності заповіту від імені [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Овідіопольської державної нотаріальної конторою Мірошніченко Л.М. від 13.02.1990 року за реєстром № 312, на ім'я [PERSON]. 06 вересня 2017 року представником заявника була подана заява про уточнення позовних вимог, а саме, позовні вимоги викладено в наступній редакції - встановити, що [PERSON], яка померла [INFO] року, свідоцтво про смерть бланк серія [NUMBER] від 20.09.1994 року, актовий запис про смерть за № 16 та заповідач [PERSON] за заповітом, який посвідчений державним нотаріусом Овідіопольської державної нотаріальної конторою Мірошніченко Л.М. від 13.02.1990 року за реєстровим № 312 є однією особою. Заявник у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, у якій заявлені вимоги підтримав, заяву просив задовольнити, справу розглянути без його участі. Представник зацікавленої особи, приватний нотаріус Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Мірошниченко Н.М., в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву, у відповідності до якої проти задоволення заяви не заперечує, просить суд розглядати справу без його участі. Суд, дослідивши докази по справі, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. По справі встановлені наступні фактичні обставини. 13.02.1990 року [PERSON], склала заповіт, який посвідчений державним нотаріусом Овідіопольської державної нотаріальної контори за реєстром № 312 на ім'я [PERSON]. [INFO] року [PERSON] померла. На підставі ст.1268 Цивільного кодексу України, заявник прийняв спадщину. 01.12.2016 року заявником була подана заява до нотаріуса про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON]. Проте листом приватного нотаріуса Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Мірошниченко Н.М. від 23.03.2017 року за № 80/02-14 його було повідомлено про те, що у заповіті допущена помилка і акцентована увага на тому, що існує розбіжність прізвища, ім'я, по батькові зазначених в свідоцтві про смерть та заповіті, а саме: в свідоцтві про смерть зазначено ім'я померлої - «[PERSON]», у заповіті зазначено - «[PERSON]». На підставі наведеного, різниця у написанні ім'я померлої у заповіті у одну літеру, є наслідком допущення технічної помилки у заповіті, який посвідчений державним нотаріусом Овідіопольської державної нотаріальної контори за реєстром № 312 13.02.1990 року. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документа особі, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину або інших спадкових прав. Суд може встановлювати також факти належності особі заповіту. Встановлення факту належності заявнику заповіту необхідно йому для вирішення питання про оформлення за ним права власності на спадщину за заповітом. У відповідності до ст.256 ЦПК України суд вправі встановити факт належності правовстановлюючого документа через помилку у написанні імені, по батькові або прізвища в одному із правовстановлюючих документів, якщо така помилка вже не може бути виправлена органом, який видав документ. Самостійно усунути допущену у заповіті описку нотаріус позбавлений можливості, оскільки діючою інструкцією передбачене обов`язкове оговорення внесеного виправлення підписами сторін, які зазначені в документі. Заповідач за зазначеним заповітом вже помер, а тому можливість внесення виправлення в заповіт вже втрачена. Таким чином, суд вважає доведеним юридичний факт, який заявник просить суд встановити.

Outcome: approved