Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

07 лютого 2018 року [PERSON] звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом, яким просить визнати незаконним та скасувати рішення військової частини [NUMBER] оформлене протоколом Житлової комісії військової частини №5 від 21 березня 2017 року в частині зняття з квартирного обліку позивача та членів його сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; зобовязати відповідача поновити [PERSON] та членів його сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на квартирному обліку з 09 січня 1998 року. Вимоги обгрунтовано тим, що позивач з 02 серпня 1993 року по 13 травня 2016 року проходив військову службу у Збройних Силах України (далі по тексту ЗС України). З 09 січня 1998 року, з урахуванням протоколів засідань житлової комісії від 03 жовтня 2006 року за № 13, 29 листопада 2010 року за № 10 та від 21 січня 2014 року за № 1, та відповідних рапортів, [PERSON] перебував на квартирному обліку на першочергове отримання житлового приміщення у складі п`яти осіб (позивач, дружина та троє дітей). На підставі наказу Міністра оборони України (далі по тексту _МОУ) від 13 травня 2016 року за № 428 позивача звільнено з військової служби у запас за п. «д» ч. 6 ст. 26 (через сімейні обставини) з урахуванням ч. 8 цієї статті Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та 16 травня 2016 року був виключеним зі списків особового складу військової частини [NUMBER] . На час звільнення позивач проходив військову службу на умовах контракту від 19 жовтня 2012 року. Його вислуга у ЗС України складає : календарна 22 роки 9 місяців, пільгова 40 років 6 місяців. Має статус Ветерана військової служби та Учасника бойових дій. Крім того, родина [PERSON] має статус багатодітної сім`ї. Протоколом засідання житлової комісії військової частини [NUMBER] від 21 березня 2017 року позивача знято з квартирного обліку як такого, що втратив чинні підстави перебування на квартирному обліку після звільнення в запас за сімейними обставинами, виключення зі списків загальної та пільгових черг безквартирних військовослужбовців Бориспільського гарнізону. Вважає дане рішення житлової комісії, оформлене протоколом, незаконним, оскільки воно прийнято всупереч вимогам ст. 3, 8, 17, 19, 47, 48 Конституції України, ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Крім того, не враховано положення абз. 4 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 7 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист». З урахуванням наведеного [PERSON] вважає, що даним рішенням порушено його право на отримання житла, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом за захистом невизнаних та порушених прав. Позивач та його представник до суду з`явились, просили позов задовольнити у повному обсязі. [PERSON] зазначив також, що не приймав участі у приватизації житла, проживає разом з сім`єю в однокімнатній службовій квартирі, іншого житла, яке б належало йому на праві приватної власності, не має. ЗС України не забезпечили його та сім`ю постійним житлом після досягнення ним 20-ти річного військового стажу. Також зазначив, що на засідання житлової комісії, де прийнято оскаржуване рішення, йому не повідомляли та не запрошували, чим також порушили його права. Лист з житлової комісії [PERSON] отримав лише через пів року після розгляду питання про його знаття з квартирного обліку. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання з`явилась, просила відмовити в задоволенні позову з підстав наведених у відзиві. Крім того повідомила, що повідомлення та запрошення особи, щодо якої житловою комісією здійснюється розгляд питання про зняття з квартирного обліку, є обов`язковим. Вважає, що [PERSON] секретарем житлової комісії було повідомлено про призначену дату засідання житлової комісії, проте доказів цього не має, оскільки повідомлення здійснено не у встановленому законом порядку. Представник третіх осіб Головного квартирно- експлуатаційне управління Збройних Сил України (далі по тексту Головне КЕУ ЗС України) та Київського квартирно експлуатаційне управління (далі по тексту Київське КЕУ) Буцко О.В. належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи до суду не з`явилась. Про причину неявки суд повідомила та втретє просила відкласти розгляд справи. Причини неявки представника до суду визнано неповажними та розгляд справи здійснено у її відсутність. У відзивах заперечувала проти задоволення позову та просила відмовити в його задоволенні. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. До суду подала заяву, якою позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі. Треті особи : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є неповнолітніми та малолітніми дітьми в розумінні ст. 6 СК України. Їх інтереси в суді на підставі 45, 47, 59 ЦПК України представляють законні представники : батько [PERSON] та матір [PERSON] .. Суд, заслухавши надані сторонами обгрунтування вимог чи заперечень, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, давши їм належну правову оцінку прийшов переконання, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно ч. 1 ст.\~4\~та ч. 1 ст.\~5 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановле-ному цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 2\~Закону України\~«Про судоустрій\~і статус\~суддів» визначено, що\~суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктом 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої\~Законом України\~від 17\~липня 1997\~року за\~№ 475/97-ВР передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Частинами 3, 4\~ст. 12 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст.\~81,\~89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За змістом ч. 1, 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що 09 липня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] . Міським відділом реєстрації актів громадського стану управління юстиції Вінницької області зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 1159. Прізвище подружжю присвоєно єдине [PERSON] . Наведене підтверджується Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с. 204 т. 1). Від шлюбу у сторін народилось троє дітей : доньки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а також син [PERSON] , [INFO] . Наведене підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 23 грудня 2003 року Міським відділом реєстрації актів громадського стану управління юстиції Вінницької області, свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 10 листопада 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 17 грудня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області (а.с. 205, 210, 211 т. 1). Згідно особової справи полковника [PERSON] (а.с. 146 217 т.1) позивач перебуває на військовій службі з 02 серпня 1993 року. На підставі подання ТВО командира військової частини [NUMBER] полковника [PERSON] від 07 квітня 2016 року та витягу з наказу МОУ по особовому складу № 428 від 13 травня 2016 року полковника [PERSON] , заступника командира бригади з льотної підготовки 15 бригади транспортної авіації Повітряних сил ЗС України відповідно ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», з урахуванням вимог ч. 8 цієї ж статті, звільнено з військової служби у запас за пунктом «д» (через сімейні обставини) (а.с. 196-198, 212 т. 1). 16 травня 2016 року на підставі витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] по стройовій частині за № 103 позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Бориспільського ОМВК Київської області (а.с. 213 т. 1). В даних наказах зазначено, що на дату звільнення [PERSON] мав наступну вислугу у ЗСУ : календарна 22 роки 09 місяців, пільгова 40 років 06 місяців. На час звільнення позивач працював у військовій частині [NUMBER] на підставі контракту про проходження військової служби терміном на 5 років. Наведене підтверджується матеріалами особової справи полковника [PERSON] .. Позивач перебував з 09 січня 1998 року у списках осіб, які мають право першочергового отримання жилих приміщень. Наведене підтверджується витягом протоколу засідання житлової комісії військової частини [NUMBER] від 22 вересня 2008 року та 03 жовтня 2006 року за № 16, 13, довідкою тво командира військової частини [NUMBER] від березня 2006 року за № 30 (а.с. 221, 222, 225 т. 1). На підставі рапортів [PERSON] та довідок з військової частини [NUMBER] , довідки про перевірку житлових умов, довідок з місця проживання про склад сім`ї та витягів протоколу засідання житлової комісії військової частини [NUMBER] на квартирному обліку осіб, що потребують отримання житла перебувають також члени його сім`ї : дружина [PERSON] та діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 16-20, 22, 222-229 т. 1). За час перебування на військовій службі позивачу та членам його сім`ї надано службову однокімнатну квартиру [ADDRESS] , житлова площа 19,24 кв.м., загальна площа 52,78 кв.м.. Наведене підтверджується витягом з протоколу засідання житлової комісії військової частини [NUMBER] від 22 вересня 2008 року за № 16 та витягом з наказу командира по стройовій частині за № 103 від 16 травня 2016 року (а.с. 21, 213, 221 т. 1). Наведені обставини визнаються та не заперечуються сторонами, у зв`язку з чим не підлягають доказуванню згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Постійним житлом від МОУ позивач ні під час навчання у Харківському інституті льотчиків ВВС, ні під час несення військової служби у військовій частині [NUMBER] в м. Вінниці та у військовій частині [NUMBER] в м. Бориспіль, не забезпечувався. Наведене підтверджується вищевказаними доказами та довідкою військової частини [NUMBER] в м. Вінниця від 04 березня 2006 року за № 33, довідкою з Інституту за № НТ/42 від 14 жовтня 1997 року (а.с. 229- 230 т. 1). Після звільнення позивача 13 травня 2016 року з лав ЗС України, рішенням житлової комісії військової частини [NUMBER] , оформленого витягом з протоколу засідання № 5 від 21 березня 2017 року, [PERSON] знято з квартирного обліку як такого, що втратив чинні підстави перебування на квартирному обліку при військовій частині [NUMBER] після звільнення у запас за сімейними обставинами (а.с. 7 т. 1). Відповідно ст. 19 Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» неправомірні рішення, дії (бездіяльність) органів військового управління та командирів (начальників) можуть бути оскаржені військовослужбовцями в порядку, передбаченому законами, статутами ЗС України та іншими нормативно правовими актами. У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2139цс15 наведено правову позицію, відповідно якої спори про зняття з квартирного обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, та про зобов`язання взяти на квартирний облік підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки в такому випадку особа звертається до суду за захистом порушеного цивільного, а не особистого немайнового права, отже, цей спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, а пов`язаний з вирішенням питання щодо права на житло. Аналогічна позиція Верховного Суду України викладена у постанові від 02.03.2016 року у справі № 6-14цс16. В\~рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 року за № 1-рп/99\~зазначено, зокрема, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій\~статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Тобто, до спірних правовідносин слід застосовувати чинне на момент винесення оскаржуваного рішення житлової комісії (21 березня 2017 року) законодавство, а саме : Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року за № 200-ХІІ в редакції від 01 січня 2017 року; Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року за № 2232-ХІІ в редакції від 07 січня 2017 року; Інструкцію про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями затвердженої наказом МОУ № 737 від 30 листопада 2011 року та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 10 січня 2010 року за № 24/20337 в редакції від 17 червня 2016 року; Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями від 03 серпня 2006 року за № 1081 в редакції чинній на 23 вересня 2015 року. Відповідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Частиною 1 ст. 12 Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених\~Житловим кодексом Української РСР\~та іншими\~нормативно-правовими актами В пункті 1.5 Інструкцію про організацію забезпечення військовослужбовців ЗС України та членів їх сімей жилими приміщеннями затвердженої наказом МОУ № 737 від 30 листопада 2011 року (далі по тексту - Інструкція) зазначено, що військовослужбовці та члени їх сімей визнаються такими, що потребують поліпшення житлових умов, на загальних підставах відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно ч. 1 ст. 40 ЖК України\~громадяни перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до одержання житлового приміщення, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Згідно ч. 2, 4, 5 ст. 40 вказаного Кодексу Громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадках: 1)\~поліпшення житлових\~умов,\~внаслідок якого\~відпали підстави\~для надання\~іншого жилого\~приміщення; 1-1)\~одноразового \~одержання \~за \~їх бажанням\~від \~органів державної\~ влади\~ або\~ органів\~ місцевого\~ самоврядування\~грошової компенсації\~за належне\~їм для\~отримання жиле\~приміщення у\~встановленому порядку; 2)\~виїзду на\~постійне місце\~проживання до\~іншого населеного\~пункту; 3)\~припинення \~трудових відносин\~з підприємством,\~установою,\~організацією особи,\~яка перебуває\~на обліку\~за місцем\~роботи,\~крім випадків,\~передбачених законодавством\~Союзу РСР,\~цим Кодексом\~та іншими\~актами законодавства\~Української РСР; 4)\~засудження \~до \~позбавлення \~волі на\~строк понад\~шість,\~заслання або\~вислання; 5) подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік. Зняття з\~ \~обліку \~ потребуючих\~ поліпшення\~ \~житлових \~ умов\~провадиться органами,\~ які\~ винесли\~ або\~ затвердили\~ рішення\~ про\~взяття громадянина\~на облік. Про зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов громадяни повідомляються у письмовій формі з зазначенням підстав зняття з обліку. В пункті 7 ч. 1 ст. 12 Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зазначено, що порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України. Згідно пункту 1.11 Інструкції усі питання, пов`язані з перебуванням військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, на квартирному обліку, із забезпеченням їх жилою площею та розміром жилого приміщення, вирішуються за місцем проходження ними служби, перебування на обліку або в судовому порядку. За змістом п. 1.3 Інструкції забезпечення жилими приміщеннями здійснюється шляхом : надання службових жилих приміщень військовослужбовцям; надання для постійного проживання один раз протягом усього часу проходження військової служби жилого приміщення новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб військовослужбовцям та особам, звільненим з військової служби, які перебувають на квартирному обліку за останнім місцем проходження військової служби. Пунктами 1.6 та 2.1 Інструкції, а також п. 22 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями від 03 серпня 2006 року за № 1081 (далі по тексту - Порядок) передбачено, що з метою дотримання вимог чинного законодавства під час ведення обліку військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, розподілу жилої площі, призначеної для постійного проживання, участі в розподілі службового жилого приміщення та контролю за використанням жилого приміщення в органах військового управління, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях (далі - військові частини), гарнізонах створюються житлові комісії. Облік військовослужбовців, осіб звільнених з військової служби, та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, ведеться у квартирно експлуатаційних органах, військових частинах та гарнізонах. Узагальнені списки осіб, що перебувають на обліку, всіх військових частин знаходяться у Головному КЕУ ЗС України. За ведення обліку у військовій частині, згідно п. 2.3 Інструкції, відповідають голова житлової комісії військової частини, у гарнізоні (або в гарнізонах) - начальник КЕВ (КЕЧ) району, який за територіальним принципом відповідає за військові частини. Керівництво діяльністю житлової комісії військової частини здійснюється командиром військової частини, а діяльністю гарнізонної житлової комісії начальником гарнизону. Частиною 23 Порядку та п. 2.5 Інструкції наведено, що для зарахування на облік військовослужбовець подає через нетаємне діловодство військової частини рапорт, на ім`я командира військової частини про зарахування на облік, до якого приєднуються документи зазначені в цих пунктах. Військовослужбовці на підставі п. 7 ч. 2.5 Інструкції та п. 24 Порядку зараховуються на квартирний облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке оформляється у формі протоколу засідання житлової комісії, який підписується представником житлової комісії і затверджується командиром військової частини. Підпис командира завіряється гербовою печаткою військової частини. З досліджених матеріалів справи встановлено, що [PERSON] у встановленому законом та іншими нормативно правовими актами порядку був зарахований на квартирний облік та перебував на ньому з 09 січня 1998 року до 21 березня 2017 року. Доказів протилежного сторонами суду не надано. Частиною 9 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зазначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаче-ному положеннями про проходження військової служби громадянами України. Звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється : а) у запас, якщо військовослужбовець не досяг граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку. Статтею 27 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас ЗС України та інших військових формувань зараховуються громадяни України, які придатні за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час і не досягли граничного віку перебування в запасі. Вони перебувають на військовому обліку в районних (міських) військових комісаріатах та відповідних органах інших військових формувань. Контракт, серед іншого, згідно пункту «д» ч. 6 ст. 26 вказаного Закону, припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин. Відповідно ч. 9 ст. 12 Закон України «Про соціальний і правовий захист військово-службовців та членів їх сімей» та п. 29 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, п. 2.16 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців ЗС України та членів їх сімей жилими приміщеннями військово-службовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування\~у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла. Рішення про зняття з обліку та виключення зі списків осіб, що мають право першочергового та позачергового одержання жилих приміщень, приймається житловою комісією військової частини, яка зарахувала військовослужбовця на облік, або її правонаступником. Згідно положень п.2.18 Інструкції військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, знімаються з обліку за місцем служби (за місцем звільнення з військової служби) у разі: поліпшення житлових умов у випадках, передбачених законодавством, за місцем перебування на квартирному обліку, унаслідок чого зникла потреба в наданні жилого приміщення; отримання за рахунок житлових фондів МО України жилого приміщення для постійного проживання; переміщення військовослужбовця до нового місця служби в інший населений пункт; звільнення з військової служби за підставами, не зазначеними в абзаці першому пункту 2.16 цього розділу; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік або неправомірних дій посадових (відповідаль-них) осіб при вирішенні питання про прийняття на квартирний облік; звільнення в запас або відставку до досягнення 20 років вислуги на військовій службі особами, які зараховані на облік після 1 січня 2005 року (крім випадків, вказаних у пункті 2.17 цього розділу); обрання для постійного місця проживання іншого населеного пункту особами, які звільнені у запас або у відставку; в інших випадках, передбачених законодавством. Крім того, згідно ст. 30 Порядку військовослужбовці знімаються з обліку у разі поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; засудження військово-службовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; звільнення з\~військової служби\~за службовою\~невідповідністю,\~у зв`язку\~з систематичним\~невиконанням умов\~контракту військовослужбовцем; подання відомостей, що не відповідаю-ть дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; в інших випадках, передбачених законодавством. З урахуванням наведеного, суд приходить висновку, що відповідач, ухвалюючи оспорюване рішення та виключаючи позивача з квартирного обліку, діяв в межах і на підставі ст. 12 Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 29 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщен-нями, п. 2.16, 2.18 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців ЗС України та членів їх сімей жилими приміщеннями. Проте, житловою комісією військової частини [NUMBER] порушено порядок розгляду оспорюваного рішення щодо позивача, оскільки [PERSON] не був належним чином повідомленим та запрошеним на засідання від 21 березня 2017 року. Доказів протилежного сторонами суду не надано, а саме : копії відповідного листа - повідомлення на ім`я [PERSON] ; доказів направлення такого листа та його вручення позивачу. Згідно пояснень представника відповідача повідомлення та запрошення особи, щодо якої житловою комісією здійснюється розгляд питання про зняття з квартирного обліку, є обов`язковим. У зв`язку з визнанням цієї обставини сторонами, наведене не підлягає доказуванню на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Відповідно абз. 3 п. 2.18 Інструкції передбачено, що рішення про зняття з обліку та виключення зі списків осіб, що мають право першочергового та позачергового одержання жилих приміщень, приймається житловою комісією військової частини, яка зарахувала військовослужбовця на облік, або її правонаступником. Рішення письмово доводиться до відома військовослужбовця у п`ятнадцятиденний строк із зазначенням причин зняття з обліку. В порушення ст. 76-81 ЦПК України, суду не надано жодною зі сторін доказів направлення позивачу у п`ятнадцятиденний строк листа, яким було б повідомлено [PERSON] про прийняте рішення щодо зняття з квартирного обліку та підстав для вчинення житловою комісією таких дій. Крім того судом встановлено, що військовою частиною [NUMBER] не враховано тієї обставини, що згідно п. 4 ч.1 ст. 12 Закону України про соціальний і правовий захист військово-службовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються житлові приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла. Наведене також узгоджується з положеннями п. 1.4 Інструкції, згідно якого військово-службовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Військовослужбовці, що перебували на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, до 1 січня 2005 року (набрання чинності Законом України від 24 червня 2004 року\~№ 1865-IV\~Про внесення змін до статті 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей), забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання відповідно до раніше встановленого законодавством порядку - без врахування вислуги на військовій службі. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що [PERSON] на день звільнення з лав ЗС України мав наступну вислугу : календарна 22 роки 09 місяців, пільгова 40 років 06 місяців. За час перебування на військовій службі позивачу та членам його сім`ї надано службову однокімнатну квартиру. Постійним житлом від МО України позивач ні під час навчання у Харківському інституті льотчиків ВВС, ні під час несення військової служби у військовій частині [NUMBER] в м. Вінниці та у військовій частині [NUMBER] в м. Бориспіль, не забезпечувався (а.с. 213, 221, 229- 230 т. 1). [PERSON] також не використав право на безоплатну приватизацію житла. Доказів протилежного суду сторонами не надано. Разом з тим, навіть з моменту досягнення позивачем 20-ти річної військової вислуги на початку вересня 2013 року та до моменту його вивільнення з лав ЗС України у травні 2016 року, МО України в особі військової частини [NUMBER] , не забезпечило та не надало [PERSON] гарантоване п. 4 ч.1 ст. 12 Закону України про соціальний і правовий захист військово-службовців та членів їх сімей» та п. 1.4 Інструкції постійне житло. При цьому суд звертає увагу на те, що представником відповідача не надано доказів неможливості забезпечення позивача та членів його сім`ї постійним житлом у період з вересня 2013 року по травень 2016 року. Як і не надано доказів тієї обставини, що в цей період не виділялись у встановленому законом порядку квартири для забезпечення потреб військовослужбовців, що перебувають на квартирному обліку. У пунктах 3, 31 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями вказано, що забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для \~постійного \~проживання \~провадиться \~шляхом \~надання один\~раз протягом\~ усього\~ часу\~проходження військової\~служби житла\~новозбудованого,\~ виключеного\~з числа\~службового,\~вивільненого або\~придбаного у\~фізичних чи\~юридичних осіб,\~надання кредиту\~для спорудження\~(купівлі)\~житла. Житлові\~приміщення надаються\~військовослужбовцям у\~ межах\~норм,\~встановлених законодавством. Житлові приміщення надаються тільки військовослужбовцям, які перебувають на обліку, крім випадків, передбачених законодав-ством. Також встановлено, що позивач згідно посвідчення серії [NUMBER] виданого 16 січня 2017 року Київським обласним військоматом, є ветераном військової служби (а.с. 29 т. 1). Статтею 3\~Закону України\~«Про статус\~ветеранів військової\~служби,\~ветеранів органів\~внутрішніх справ,\~ветеранів Національної\~поліції і\~деяких інших\~осіб та\~їх соціальний\~захист» держава\~ гарантує\~кожному ветерану\~військової служби,\~серед іншого,\~реалізації цільових\~програм поліпшення\~житлових умов. В п. 7 ч. 1 ст. 6 вказаного Закону гарантує ветеранам військової служби першочергове забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов. Тобто, для того, щоб позивач міг реалізувати своє гарантоване право на отримання від МО України постійного житла на підставі Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей він має перебувати на квартирному обліку. Статтею 48 Конституції України\~гарантовано, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Крім того, Конвенція про захист прав людини і основоположних та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України. Дана Конвенція ратифікована на підставі Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року та набула чинності для України з 11 вересня 1997 року. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейсь-кого суду з прав людини» (далі по тексту - ЄСПЛ) передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.\~ Відповідно ч.1\~ст.8\~Конвенції про\~захист прав\~людини та\~основоложних свобод,\~кожен має\~право на\~повагу до\~свого приватного\~і сімейного\~життя,\~до свого\~житла і\~кореспонденції. В рішеннях\~по справах\~«Полторацький проти\~України» \~та «Михайлюк та\~Петров проти\~України» ЄСПЛ нагадує, що вираз «згідно із законом» насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права. Принцип верховенства права вимагає дотримання вимог «якості» закону, яким передбачається втручання у права особи основоположні свободи.\~ Встановлено, що [PERSON] перебував на військовій службі 22 роки 09 місяців і у нього виникли справедливі сподівання на отримання житла та поліпшення у такий спосіб життєвого рівня його сім`ї. Зняття позивача та членів його сім`ї з квартирного обліку унеможливлює досягнення цієї мети та становить порушення ч.1 ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також\~ст.48 Конституції України. Відтак, рішення військової частини [NUMBER] , оформлене протоколом житлової комісії № 5 від 21 березня 2017 року, перешкоджає [PERSON] в реалізації ним своїх прав на житло та підлягає скасуванню з подальшим відновленням позивача та членів його сім`ї на квартирному обліку. Частинами 1, 2\~ст. 141 ЦПК України\~передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги задоволено у повному обсязі. Судом встановлено, що при зверненні до суду з позовом [PERSON] сплатив судовий збір в розмірі 705 грн. 60 коп. Наведене підтверджується квитанцією № 15 від 05 березня 2018 року (а.с. 84 т.1). Відповідно ст.\~1,\~ч.1\~ст.\~3\~Закону України\~«Про судовий\~збір» \~судовий збір\~-\~це збір,\~що справляється\~на всій\~території України\~за подання\~заяв,\~скарг до\~суду,\~за видачу\~судами документів,\~а також\~у разі\~ухвалення окремих\~судових рішень,\~передбачених цим\~Законом.\~Судовий збір\~включається до\~складу судових\~витрат. Судовий збір справляється , серед іншого, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодав-ством. Частиною 2 ст. 4 вказаного Закону визначено ставки судового збору. Відповідно ч. 1 ст. 9 Закону України\~«Про судовий\~збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. На підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 вказаного Закону від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] виданого 08 квітня 2015 року Управлінням особового складу штабу командування Повітряних Сил ЗС України та довідкою про безпосередню участь особи в антитерористич-ній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України (а.с. 24, 28 т. 1). Відтак, сплачений [PERSON] судовий збір у розмірі 705 грн. 60 коп. підлягає поверненню йому у повному розмірі. Проте, зважаючи на вимоги ст. 141 ЦПК України та задоволення позовних вимог у повному обсязі з відповідача на к ористь держави Україна слід стягнути судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.. На підставі викладеного та

Outcome: approved