Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

09.04.2014 року позивачка [PERSON] ( згідно свідоцтва про реєстрацію шлюбу [NUMBER] від 11.01.2011 року [PERSON]А.) звернулася до суду з зазначеною позовною до відповідача [PERSON], в якій посилаючись на те, що 03.01.2002 року вона придбала у відповідачки [PERSON] зазначений житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями на підставі договору купівлі-продажу № 2, посвідченого Вознесенською Універсальною товарно-сировинною біржею, однак у 2014 році при вирішенні питання щодо продажу цього будинку їй було роз'яснено нотаріусом про недійсність укладеного нею договору купівлі-продажу на біржі, оскільки така угода нотаріально не посвідчена, при цьому відповідачка, як продавець належного їй будинку, на протязі тривалого часу, після її неодноразових звернень до неї, ухилялася з різних причин, посвідчити нотаріально раніше укладену між ними на біржі угоду купівлі-продажу, тому просила визнати угоду, за якою продано їй вищевказаний будинок, дійсною. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, надала суду заяву про можливість розгляду справи без її участі, заявлені позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON], в судове засідання на виклик суду не з'явилася, направила до суду письмову заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, пред'явлений до неї позов визнала і не заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] Третя особа без самостійних вимог - Вознесенська Універсальна товарно-сировинна біржа, явку свого представника в судове засідання не забезпечила, хоча про дату час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причину своєї неявки суд не повідомила. Дослідивши письмові докази, суд приходить такого висновку. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна за № 2 від 03.01.2002 року, зареєстрованого Вознесенською Універсальною товарно-сировинною біржею (м. Вознесенськ, Миколаївська область) в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 2 від 03 січня 2002 року, [PERSON] як власниця житлового будинку, житловою площею 28,6 кв.м., з сараєм дерев'яним Г, погребом г, спорудами № 2, 4, 1, ІІ, огорожею 3, що розташований по [ADDRESS], продала покупцю [PERSON] належний їй будинок і сторони підписали зазначений договір. В силу ст.227 ЦК України в редакції Закону 1963 року (діяла на момент укладення сторонами договору від 15.02.2001 року) договір купівлі-продажу будинку (квартири) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Відповідно до вимог ч.2 ст.47 ЦК України в редакції Закону 1963 року якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Договір купівлі-продажу будинку за № 2 від 03.01.2002 року, про визнання якого дійсним заявлено позивачкою [PERSON], не був нотаріально посвідчений, але відповідно до чинного законодавства на момент укладення угоди він підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню. Про те, що вказаний договір належить нотаріально оформити, як видно з доводів позивачки, їй стало відомо лише у 2014 році від нотаріуса, коли з'явилися наміри продати куплений у відповідачки будинок, але остання ухиляється від нотаріального оформлення угоди. Укладений між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] договір купівлі-продажу нерухомого майна не містить в собі протизаконних умов. В угоді зазначено предмет продажу, його характеристика, порядок передачі предмета продажу у власність покупця, визначена ціна продажу. Сторонами за договором було досягнуто згоди з істотних умов угоди, яка повністю була виконана, як покупцем (сплатила продавцеві обумовлену між ними суму грошових коштів, вселилася в будинок і користувалася ним з січня 2002 року до тепер), так і продавцем (отримала обумовлену суму грошових коштів, звільнила житловий будинок та передала його покупцю у власність). Позивачка [PERSON] на виконання п. 8 біржової угоди, 24 січня 2002 року зареєструвала своє право власності в Новобузькій філії Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації за р./№ 1581, що підтверджується відповідним реєстраційним посвідченням. Судом встановлено, що будь-які перешкоди для нотаріального посвідчення договору на час його укладення були відсутні, однак договір не був посвідчений нотаріально в зв'язку із неправильним тлумаченням на той час ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», згідно якого угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, що не виключало дотримання при його укладенні вимог ст. 227 ЦК УРСР 1963р. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року, який діє з 01 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно ст. 16 ЦК України 2003р. кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Такий спосіб захисту цивільних прав був передбачений і ст. 6 ЦК УРСР 1963р. Надані позивачкою в обґрунтування заявлених вимог документи, свідчать про те, що відповідачка, яка уклала з покупцем [PERSON] договір купівлі-продажу 03.01.2002 року, ухиляється від нотаріального оформлення цього договору, що є підставою згідно до вимог ч.2 ст.47 ЦК України, в редакції Закону 1963 року, для визнання такої угоди дійсною. Таким чином, суд вважає, що визнання відповідачкою [PERSON] пред'явленого до неї позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, оскільки позовні вимоги [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами є такими, що ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved