Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

07 грудня 2018 року [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом, який в подальшому уточнив, до [PERSON] , третя особа: Відділ опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10.12.2018 року відкрито провадження у справі. В обгрунтування позову зазначав, що вимушений був звернутися з зазначеним позовом оскільки [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу залишилася проживати разом з батьком, а відповідачка безперешкодно бачилася з донькою та проводила з нею час. У серпні 2018 року [PERSON] забрала дитину, не повідомивши позивача про її місцезнаходження. Позивач вимушений звернутися до суду, оскільки сторони у добровільному порядку не можуть вирішити питання з ким буде проживати дочка та вважає за необхідне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] разом з батьком [PERSON] , виходячи з захисту «найкращих інтересів» дитини. У позові зазначав, що має постійний дохід та постійне місце проживання. Крім того, оскільки дитина проживає разом з батьком просив стягнути з матері на утримання малолітньої дитини аліменти у твердій грошовій сумі 2000 гривень з моменту пред`явлення позову до досягнення [PERSON] , повноліття. 06.12.2018 року [PERSON] подала позов до [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини. У позові [PERSON] зазначає, що після розірвання шлюбу [PERSON] , [INFO] , проживала разом з матір`ю, але батько [PERSON] відібрав у неї дитину. За місцем проживання дитини разом з матір`ю створені всі необхідні умови для проживання дитини, матір здатна в повному обсязі забезпечити належний рівень життя доньки, психічний і особистий розвиток та соціалізацію. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22 січня 2019 року зазначені позови об`єднані в одне провадження справи № 522/21544/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Відділ опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів» та № 522/21472/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа- Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини. В судове засідання з`явилися представники позивача за первинним, відповідача за об`єднаним позовом, які первинний позов підтримали, у задоволенні об`єднаного позову просили відмовити. Відповідач та представник відповідача за первинним позовом, позивача за об`єднаним позовом наполягали на тому, щоб у задоволенні первинного позову відмовити, задовольнити об`єднаний позов та визначити місце проживання малолітньої дитини разом з матір`ю. Представник третьої особи - Органа опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, надала пояснення щодо висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, вважала первинний позов таким, що підлягає задоволенню, в об`єднаному позові просила відмовити. У своїх поясненнях зазначала, що висновок органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 10.01.2019 року № 01-11/2641/1вих складено з дотриманням норм чинного законодавства, засідання комісії з питань захисту прав дітей Приморської районної адміністрації Одеської міської ради відбулося за участю матері, [PERSON] та батька, [PERSON] . Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що первинний позов підлягає задоволенню частково, а об`єднаний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями СК України. По справі встановлені наступні фактичні обставини. 21 червня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби ОМУЮ було зареєстровано шлюб. Згідно рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 березня 2017 року шлюб було розірвано. Від спільного шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявною у матеріалах справи копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] . З пояснень наданих представниками [PERSON] вбачається, що після розірвання шлюбу дитина декілька місяців проживала разом з матір`ю [PERSON] , але потім почала жити разом з батьком, а з матір`ю мала зустрічі за бажанням [PERSON] Зазначений факт підтверджується довідкою ОСББ «Білий парус» від 19.10.2018 року, з якої вбачається, що [PERSON] та малолітня дитина [PERSON] з дня народження дитини та до [INFO] проживали за адресою: [ADDRESS] . Також зазначений факт підтверджується показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які у судовому засіданні повідомили про те, що протягом 2017-2019 років, за винятком декількох місяців коли [PERSON] проживала разом з матір`ю у м. Києві, про що батько дитини попереджений не був, дитина проживала разом з батьком, який зарекомендував себе турботливим, добрим, чуйним, таким, який піклується про здоров`я та розвиток [PERSON]. У серпні 2018 року [PERSON] , без попередження батька дитини [PERSON] виїхала з малолітньою дитиною до м. Києва, перестала відповідати на телефонні дзвінки. Оскільки місце проживання дитини до цього часу не було встановлено, а [PERSON] на зв`язок не виходила, вирішити питання побачення з дитиною у добровільному порядку не було можливості. 31.10.2018 року [PERSON] звернувся з заявою до Служби у справах дітей Одеської міської ради для отримання висновку про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком. 13 листопада 2018 року [PERSON] знайшов дитину та забрав її до себе, з цього часу [PERSON] проживає разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, [PERSON] під час слухання справи надані особисті пояснення щодо того, що малолітня [PERSON] після розлучення проживала разом з нею за адресою: [ADDRESS] , при цьому при поданні позову свою адресу проживання зазначала: [ADDRESS] . В матеріали справи позивачкою за об`єднаним позовом, відповідачкою за первинним позовом надано довідку з місця роботи: від 19.03.2019 року про те, що вона дійсно працює у ТОВ « ЮГ Девелопмент» на посаді комерційного директора та пояснення, що на час розгляду справи [PERSON] проживає у м. Києві. У поданому позові та в особистих поясненнях повідомила суд, що малолітня дитина була викрадена у неї батьком [PERSON] у листопаді 2018 року, не дивлячись на те, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 березня 2017 року встановлено, що малолітня [PERSON] після розірвання шлюбу залишилася на вихованні матері. Судом оглянуто та проведено оцінку зазначено рішення, з якого вбачається, що судом при прийнятті рішення щодо розлучення [PERSON] та [PERSON] не визначалося питання щодо місця проживання дитини. Судом оглянуто наданий [PERSON] відеозапис «щодо викрадення [PERSON] », з якого не вбачається жодних протиправних дій з боку батька [PERSON] , дитина самостійно пішла до батька. З боку матері дитини не було вчинено жодних дій, які б свідчили про її заперечення з цього приводу. Також [PERSON] зазначила, що не приймала участь при складенні висновку Органом опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради та не може бути впевнена у всесторонньому дослідженні питання про проживання доньки із батьком. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 10.01.2019 року № 01-11/2641/1 вирішено вважати доцільним визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Судом було витребувано зі Служби у справах дітей матеріали, які стали підставою для складення висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 10.01.2019 року № 01-11/2641/1. Зі змісту висновку та зазначених матеріалів вбачається, що до Служби у справах дітей Одеської міської ради разом з заявою батька [PERSON] щодо визначення місця проживання [PERSON] разом з ним, надійшла заява від матері дитини [PERSON] стосовно надання висновку щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з нею за адресою: [ADDRESS] . В заяві між тим зазначалося, щоб інформація про місце проживання [PERSON] була конфіденційною, оскільки [PERSON] не мала бажання, щоб про неї дізнався [PERSON] . Відповідно до листа від 04.12.2018 року № 05/01-871 Одеського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Одеської міської ради за адресою проживання: [ADDRESS] , складних життєвих обставин в родині не виявлено. Родина проживає в 3-х кімнатній квартирі, малолітня [PERSON] , [INFO] забезпечена усім необхідним до віку. У дитини є окрема кімната, яка обладнана ліжком, шафою, місцем для занять та відпочинку, відвідує приватний садок «Оранж». Під час спілкування з фахівцем із соціальної роботи відділу соціальної роботи ОМЦСССДМ у Приморському районі малолітня [PERSON] , [INFO] повідомила, що бажає проживати разом з батьком. Крім того, фахівцем із соціальної роботи відділу соціальної роботи ОМЦСССДМ у Приморському районі було здійснено відвідування місця проживання матері малолітньої дитини, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , але двері ніхто не відчинив. Матері було залишено інформаційне повідомлення, проте до ВСР ОМЦСССДМ у Приморському районі ніхто не звернувся. До суду також не надано жодних письмових доказів, щодо проживання [PERSON] разом з матір`ю у період з 2017 по 2019 рік за адресою: [ADDRESS] або за будь-якою іншою адресою, крім проживання нетривалого часу у м. Києві, не надано жодних документів щодо можливих умов проживання дитини разом з матір`ю. Судом враховано, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 21 червня 2012 року в зазначеній квартирі постійно проживає малолітня [PERSON] [PERSON] власного нерухомого майна немає, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру пав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта станом на 23.11.2018 року, тривалий час не проживає за однією адресою. Під час надання пояснень [PERSON] та її представником взагалі не вдалося визначити де [PERSON] має намір проживати разом з дитиною, щоб створити їй безпечні та постійні умови для проживання. Разом з тим, судом допитано свідків, заявлених представником позивача за об`єднаним позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які надали пояснення, що в період з 2016 року по серпень 2018 року [PERSON] проживала разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] мав змогу вільно бачитися з дитиною. [PERSON] зарекомендувала себе як турботлива та чуйна матір. Разом з тим, зазначені свідки дали позитивну оцінку [PERSON] як батьку. [PERSON] у власних поясненнях не спростувала вищезазначені характеристики [PERSON] як батька для [PERSON]. Однак, враховуючи інші докази, надані в матеріали справи, такі як переписка [PERSON] з бабусею [PERSON] - [PERSON] , довідка з КУ «Дитяча міська поліклініка № 4» від 13.11.2018 року, довідка з ПЗ «Одеський приватний дошкільний заклад (ясла-садок) «Оранж», надані свідками [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] пояснення щодо постійного проживання [PERSON] разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] суперечать іншим доказам у справі. Суд приймає до уваги висновок спеціаліста № ED-2521-4-1220. 18 із психологічного дослідження дитини та батька, складеного 21.01.2019 року відповідно якого встановлено що [PERSON] відчуває більшу психологічну прихильність до батька [PERSON] , рівень психічного розвитку дитини відповідає віковим нормам, що також свідчить про те, що той усталений порядок життя дитини, що встановився, а саме постійне місце проживання дитини з батьком та зустрічі з матір`ю, підходить для нормального розвитку дитини. Під час розгляду питання щодо визначення місця проживання [PERSON] та складання висновку Органом опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, а також під час розгляду справи у суді, [PERSON] не надавалося жодних інших висновків щодо психологічної прихильності [PERSON] та не було наміру пройти будь-які психологічні консультації для отримання таких документів. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10.12.2018 року витребувано з Медичного центру « ПОЛІНАР» інформацію, в якій вказати чи проходила лікування [PERSON] , [INFO] у медичному центрі « ПОЛІНАР» з зазначенням діагнозу, стадій захворювання, періодів знаходження [PERSON] на лікуванні з наданням ( за наявності) підтверджуючих цей факт належним чином засвідчених витягів з історії хвороби [PERSON] . На зазначену ухвалу судом отримано відповідь ПП «Медичний центр Полінар» вих № 44 від 17.01.2019 року, що у період з 21.08.2017 по 14.09.2017 року проходила лікування анонімна пацієнтка ( з її слів- [PERSON] ), за наступним діагнозом: Гостра інтоксикація неускладнена, у зв`язку з поєднанням канабіноїдів, стимуляторів. Зазначене було підтверджено [PERSON] й у судовому засіданні з посилаючись, що це було разовим прийняттям, що було викликане скрутною життєвою ситуацією. Між тим, в матеріали справи залучено сертифікат про проходження профілактичного наркологічного огляду від 26 листопада 2018 року, виданого Медичним центром ТОВ «Долор+» на ім`я [PERSON] про те, що наркологічних захворювань не виявлено. Судом оглянуто у судовому засіданні відеозапис з якого вбачається, що [PERSON] має постійний «нічний відпочинок», що може відігравати негативну роль у вихованні дитини, буде впливати на її режим дня та розвиток. Згідно висновків Постанови ВС від 18.04.2019 року, справа № 309/3653/15-ц поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків. Відповідно до ст.141Сімейного кодексуУкраїни мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно п.1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Чинне законодавство України сприяє трактуванню дитини як рівноправного члена сім`ї стосовно вирішення умов її життя, як того, хто має власну гідність і право на повагу до неї, право на власну думку і право на протест. Закон України «Про охорону дитинства» визначає дитинство як період розвитку людини до досягнення повноліття. Водночас дитинство це й особливий біопсихосоціально-правовий стан людини. У преамбулі Конвенції про права дитини зазначено, що дитина потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Однією із загальних засад регулювання сімейних відносин є рівність прав та обов`язків жінки та чоловіка. Батьківські права як загальна категорія походить від слова «батьки», а отже, їх носіями є мати і батько в рівній мірі. Батьки зобов`язанні піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також батьки зобов`язані поважати дитину. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як записано у ст. 5 Хартії прав сім`ї від 1983 року, оскільки батьки дали життя своїм дітям, вони мають первинне і невід`ємне право виховувати їх; отже їх слід вважати первинними та головними вихователями власних дітей. Права батьків щодо виховання дитини розцінюються як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї. Право на особисте виховання дитини дає можливість матері, батькові бути нерозлучно з дитиною. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Батьківське право це можливість або комплекс можливостей, наданих матері, батькові щодо дитини, але водночас вони зобов`язані зважати на право дитини мати свою думку, та її право на охорону здоров`я. батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У положеннях Конвенції про права дитини вживається термін «найкращі» інтереси дитини, тому слід приділяти першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Суд при вирішенні спору про місце проживання дитини враховує те, хто із батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, особисті якості батьків, створення належних умов до виховання та проживання дитини, з ким дитина проживає у теперішній час. При винесенні рішення щодо визначення місця проживання [PERSON] разом з батьком [PERSON] суд приймає до уваги тривалий час проведений дитиною разом з батьком, оскільки це є важливим чинником при визначенні найкращих інтересів дитини. Такий правовий висновок міститься у Постанові ВС від 02.05.2018 року, справа № 404/1100/16-ц. Визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком не є розлученням її з матір`ю, яка не позбавлена права спілкування з дитиною, а також участі у її вихованні та забезпеченні і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком щодо встановлення часу зустрічей.(Постанова ВС від 18.04.2019 року у справі № 309/3653/15-ц. Щодо вимоги про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі 2000 гривень з моменту пред`явлення позову до досягнення [PERSON] , повноліття суд задовольняє частково з наступних підстав. Згідно вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Згідно вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності з ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той з них хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утримані в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України (ч. 2 ст. 182 СК України). Як зазначено в п. 17 ч. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. В матеріалах справи відсутні докази, які підтверджували можливість відповідачки за первинним позовом [PERSON] сплачувати аліменти у розмірі 2000 гривень. На підставі зазначеного, приймаючи до уваги доводи та пояснення обох сторін по справі, розглядаючи справу у межах чинного законодавства, а також дослідивши висновок ради опіки та піклування, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] третя особа: Відділ опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, - « про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів підлягають задоволенню частково. Суд приходить до висновку, про необхідність задоволення вимог [PERSON] про визначення місця проживання [PERSON] разом з батьком. Виходячи з норм чинного законодавства та враховуючи розмір заробітної плати [PERSON] суд вважає за можливе стягувати з [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ) аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , щомісячно у розмірі 849,50 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дати подачі позову до суду, а саме з 10.12.2018 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Враховуючи те, що первинний та об`єднаний позов є взаємовиключними, враховуючи надані докази, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа- Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини необхідно відмовити. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. На підставі викладеного та

Outcome: partial