Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

08.11.2019 року представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № IKAPNAОG.230132.004 від 17 лютого 2014 року в розмірі 104141 грн. 86 коп. та судові витрати по справі в розмірі 1921 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що між ПАТ «Всеукраїнський Банк розвитку» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого, остання отримала кредит у розмірі 57950,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення не пізніше 16 лютого 2019 року. Крім цього,17 лютого 2014 року між ПАТ «Всеукраїнський Банк розвитку» та [PERSON] укладено договір застави рухомого майна ZXА019500.230132.005, предметом цього договору є надання заставодавцем в заставу рухомого майна в забезпечення виконання зобов`язань заставодавцем перед ПАТ «ВБР», в силу чого ПАТ «ВБР» має право в разі невиконання заставодавцем зобов`язань, забезпечених заставою, одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету застави переважно перед іншими кредиторами заставодавця. 06 березня 2019 року укладено Договір № 146 про відступлення прав вимоги між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та ТОВ « Глобал Спліт». Таким чином, відбулася заміна кредитора у зобов`язані, зокрема Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» перейшли права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. 20.11.2019 року заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області позовні вимоги ТОВ «Глобал Спліт» до [PERSON] було задоволено в повному обсязі (Т. 1 а.с.46-50). Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03.08.2020 року заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20.11.2019 року по даній справі було скасовано (Т. 1 а.с. 80-82). Крім цього, ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 04.08.2020 року дану справу було передано до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова за підсудністю (Т. 1 а.с. 88-90). Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, де підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити, просить розглядати справу за його відсутності. Представник відповідача в останнє судове засідання не з`явився, надавши суду заяву з проханням розгляд справи проводити за його відсутності. Крім цього, представник відповідача надав суду відзив, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував. В обґрунтування відзиву зазначив, що 20.11.2019 року заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області позовні вимоги ТОВ «Глобал Спліт» до [PERSON] було задоволено в повному обсязі та стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитом у розмірі 104141, 86 грн. та судовий збір в розмірі 1921 грн. На підставі вказаного рішення державним виконавцем було відкрито виконавчі провадження №61131038, №61131455. На виконання постанови державного виконавця в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором за період з травня 2020 року по серпень 2020 року з [PERSON] було утримано 3709,08 грн. (Т. 1 а.с. 230-231). Однак позивачем вказана сума не врахована. З урахуванням викладено просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представником позивача надано пояснення на відзив, в яких зазначено, що на підставі заочного рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20.11.2019 року державним виконавцем було відкрито виконавчі провадження №61131038, №61131455 про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором у розмірі 104141,86 грн. та судового збору у розмірі 1921 грн. 19.08.2020 року державним виконавцем винесено постанови про закриття даних виконавчих провадження у зв`язку із скасуванням вказаного заочного рішення. За період часу коли постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника перебували на виконання у ТОВ «Основа Інфо» з доходу боржника було відраховано та перераховано стягувачу заборгованість за рішення суду в розмірі 3298,16 грн. Посилання відповідача на те, що позивачем на враховано часткове погашення заборгованості є безпідставне, оскільки сплата боргу відбувалася вже в рамках примусового виконання рішення. На даний момент кредитний договір № IKAPNAОG.230132.004 від 17.02.2014 року є чинний, не скасований, умови договору зі сторони позичальника не виконуються. Крім того зазначив, що посилання відповідача на порушення процедури переходу права вимоги від ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» до ТОВ «Глобал Спліт» є безпідставними, оскільки договір №146 про відступлення (купівлі-продажу) вимог нотаріально посвідчений, оплачений і укладений відповідно до чинного законодавства, у зв`язку з чим ТОВ «Глобал Спліт» є законним правонаступником ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку», кредитором і належним позивачем по даній справі. На підставі викладеного просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Судом встановлено, що 17.02.2014 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та [PERSON] було укладено кредитний договір №IKAPNAОG.230132.004. Відповідно до умов договору [PERSON] отримала кредит у розмірі 57950 грн. на придбання автомобіля та зобов`язалася повернути його до 16.02.2019 року та сплатити проценти за його користування. Згідно договору, процентна ставка за користування кредитом склала 15,5 відсотків річних. Відповідно до графіку погашення кредиту, [PERSON] повинна була вносити щомісяця грошові кошти у розмірі 1510,90 грн., починаючи з 01.03.2014 року по 01.02.2019 року. (Т. 1 а.с. 5-9). 17.02.2014 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та [PERSON] було укладено договір застави рухомого майна №ZXА019500.230132.005, відповідно до якого у банку виникає право на звернення стягнення на предмет застави в разі порушення [PERSON] умов кредитного договору (Т. 1 а.с. 10-13). 06.03.2019 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та ТОВ «Глобал Спліт» укладено договір №146 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитними зобов`язаннями, в тому числі і за кредитним договором № IKAPNAОG.230132.004. Факт переходу права вимоги підтверджується договором №146 та додатком №1 до нього, платіжним дорученням про перерахування коштів (Т.1 а.с. 15-21, Т. 1 а.с. 146-179). Відповідно до платіжних доручень №12094492 від 10.06.2014 року, №11922730 від 05.05.2014 року, №11792010 від 07.04.2014 року, №11614679 від 04.03.2014 року [PERSON] в рахунок виконання кредитного зобов`язання було внесено грошові кошти в розмірі 510 грн., 1520 грн., 1530 грн., 1550 грн. відповідно (Т. 1 а.с. 64-67). Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 06.03.2019 року за кредитним договором № IKAPNAОG.230132.004 від 17.02.2014 року, внесені [PERSON] грошові кошти у розмірі 5110 грн. враховані банком, однак після 11.06.2014 року жодні кошти [PERSON] на погашення кредиту не вносилися, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 104141 грн. 86 коп., яка складається з наступного: 55484 грн. 29 коп. - заборгованість за кредитом; 41809 грн. 18 коп. - заборгованість за відсотками; 6606 грн. 30 коп. - заборгованість за комісією; 242 грн. 09 коп. - заборгованість за пенею (Т. 1 а.с. 180-204). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). В кредитному договорі № IKAPNAОG.230132.004 від 17.02.2014 року, в п. 1.4 конкретно зазначена процентна ставка за користування кредитом, а саме 15,5 відсотків річних. Відповідно до ст. ст.12,13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем копії кредитного договору, договору застави рухомого майна, розрахунок заборгованості, копія договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги та додатку до нього є належними та допустимими доказами, оскільки оформленні у відповідності до законодавства України. Крім цього, суд звертає увагу на те, що кредитний договір підписаний двома сторонами, його умови є чіткими та зрозумілими. Факт переходу права вимоги від ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» до ТОВ «Глобал Спліт» підтверджено договором №146 від 06.03.2019 року про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги та додатку до нього, а також платіжним дорученням №5 від 05.03.2019 року. Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Беручи до уваги викладене, що [PERSON] було отримано кредит, що банк свої зобов`язання виконав, а [PERSON] порушила умови кредитного договору, не повернула кредитні кошти і відсотки за користування кредитом, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог частково, в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором у розмірі 55484 грн. 29 коп., заборгованості по відсоткам в розмірі 41809 грн. 18 коп., заборгованості за комісією в розмірі 6606 грн. 30 коп., але з урахуванням стягнутих грошових коштів на підставі примусового виконання заочного рішення суду у розмірі 3709,08 грн. Таким чином, з урахуванням стягнутих за рішенням суду коштів, суд стягує з відповідачки на користь позивача 100190 грн.69 коп. При цьому, суд в рахунок зазначеної заборгованості враховує 3709,08 грн., як зазначає представник відповідачки, а не 3298,16 грн., як зазначає представник позивача, так як в обґрунтування зазначеної суми представник відповідачки надав суду копії платіжних доручень на зазначену суму (т.1 а.с.230-231), а представник відповідача такі докази щодо перерахованих сум не надав. В задоволенні вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості за пенею в розмірі 242 грн. 09 коп. суд відмовляє враховуючи наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України від 02.09.2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Відповідно до довідки №6332-16335 від 24.11.2016 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON] є тимчасово переміщеною особою (Т.1 а.с. 63). Пеня була нарахована відповідачці за період з 12.06.2014 року по 12.08.2014 року (т.1 а.с.180-181), тобто під час проведення антитерористичної операції. Відповідачка переселилася з населеного пункту, де проводилася антитерористична операція, тобто із м.Горлівка. Таким чином, відповідно до зазначеного закону мається заборона на нарахування пені відповідачці, а тому суд відмовляє в вимогі про стягнення з відповідачки пені в розмірі 242 грн. 09 коп. Судові витрати позивача склали 1921 грн. (витрати на сплату судового збору). Судові витрати відповідачки склали 420 грн.40 коп. (витрати на сплату судового збору). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача суд стягує пропорційно до задоволених позовних вимог понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору - 1848 грн. 12 коп. Всього з відповідача на користь позивача суд стягує 102038 грн. 81 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial