Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

09 листопада 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Первомайський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса), про виключення запису про позивача як батька [PERSON] , [INFO] , з актового запису про народження дитини. В обґрунтування вказаного позову позивач зазначає, що у 2004 році між ним та відповідачкою мались короткотривалі відносини, при цьому між собою вони не мали фактичних сімейних відносин, вони не вели спільного господарства. 16 липня 2005 року у відповідачки, яка не перебувала в шлюбі, народилась донька [PERSON] . З 22 жовтня 2016 року позивач і відповідачка перебувають у шлюбі, який зареєстрований Первомайським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, про що в книзі реєстрації актів про одруження 22 жовтня 2016 року зроблено відповідний актовий запис за № 355. Під час зазначеного шлюбу відповідачка переконала позивача, що батьком народженої [INFO] доньки [PERSON] є позивач. У березні 2018 року за заявою до органу державної реєстрації актів цивільного стану позивача та відповідачки, як жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, в порядку ст. 126 ч. 1 Сімейного кодексу України визначили походження дитини [PERSON] , [INFO] , від батька [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , місце реєстрації: [ADDRESS] . 28 березня 2018 року в порядку ст. 134 Сімейного кодексу України на підставі заяв позивача і відповідачки, як осіб, зазначених у статті 126 і Кодексу, орган державної реєстрації актів цивільного стану вніс відповідні зміни до актового запису про народження [PERSON] ), [INFO] , та видав нове Свідоцтво про народження серії [NUMBER] про внесення актового запису відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Миколаївській області № 350 від 16 липня 2005 року. У серпні - вересні 2020 року під час відвертої розмови відповідачка повідомила позивачу, що батьком її доньки [PERSON] є зовсім інший чоловік. Позивач [PERSON] не є батьком (відсутнє кровне споріднення) [PERSON] , [INFO] , оскільки майже не мав ніяких стосунків з її матір`ю у 2004 році і не проживав з нею у 2004 році. На підставі викладеного позивач просив виключити запис про нього, як батька з актового запису відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області № 350 від 16 липня 2005 року про народження дитини [PERSON] , [INFO] , та зобов`язати Первомайський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) внести зміни в актовий запис у книзі записів актів громадянського стану про народження [PERSON] . Позивач також просив призначити у справі судово-медичну експертизу молекулярно-генетичного аналізу ДНК з приводу визначення чи є він батьком дитини. Судом було призначено судово-медичну експертизу молекулярно-генетичного аналізу ДНК, ухвалою від 22.04.2021 року, проте експертиза не була проведена, через те, що відповідачка та її донька не прибули до експертної установи для одночасного відбору біологічних зразків. Відповідач [PERSON] надіслала до суду заяву, яку суд сприймає як відзив на позов. У заяві зазначено наступне. З експертизою [PERSON] не згодна, тому що у позовній заяві від [PERSON] до [PERSON] були подані неправдиві свідчення. [PERSON] стверджує, що вперше познайомилася із [PERSON] у серпні 2014 року, а не так як написав у своїй заяві [PERSON] і вони не дуже часто спілкувалися. Почали жити разом наприкінці грудня 2014 на квартирі що відповідач винаймала у місті Первомайську. Але потім [PERSON] запропонував переїхати до його будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Там вони почали жити разом з 1 березня 2014 р., [PERSON] ( на той час [PERSON] ), її донька [PERSON] [INFO] , донька [PERSON] [INFO] (на той час [PERSON] ) і [PERSON] . 22 жовтня 2016 року вони одружилися. Та через деякий час у 2018 році [PERSON] сам запропонував надати своє призвіще та по батькові доньці відповідачки [PERSON] і вони з донькою погодились із рішенням [PERSON] . Від самого початку відносин [PERSON] знав що [PERSON] народжена відповідачкою [INFO] від іншого чоловіка. З часом сімейне життя почало погіршуватися, а саме [PERSON] почав час від часу принижувати відповідачку та застосовувати фізичну силу (особисто коли був на підпитку). Так 31 серпня 2020р. близько 10.00 ранку між [PERSON] та [PERSON] виникла сварка. [PERSON] застосував до відповідачки фізичну силу та кулаком правої руки наніс їй удар в області лівої щоки. В наслідок удару [PERSON] зламав відповідачці нижню щелепу з лівої сторони. Зцього приводу відповідачка звернулася до поліції та написала заяву про домашнє насильство. Відносно [PERSON] було порушено кримінальне провадження за ст.122 ч. 1 КК України. [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні щелепно-лицевої хірургії та хірургічної стоматології у м. Миколаєві з 31.08.2020 р. по 07.08.2020 р. Коли вона повернулася додому 07.09.2020р. за адресою [ADDRESS] , вона не змогла потрапити до будинку у якому проживала разом з донькою [PERSON] з 01.03.2014р. по 31.08.2020 р. та були там зареєстровані за місцем проживання разом зі своєю донькою [PERSON] . [PERSON] змінив замок у будинку та поїхав з країни на роботу до Литви. Так в будинку залишилися особисті речі відповідачки та речі її доньки [PERSON] та знаходяться там по теперішній час. У вересні [PERSON] подала заяву про розірвання шлюбу із [PERSON] так як не бажала мати з ним ніяких стосунків надалі. Також вона написала заяву про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання її доньки [PERSON] . Відповідачка зазначає, що [PERSON] надав не правдиві свідчення до суду про неї та її доньку [PERSON] тому вона проти проведення експертизи ДНК на що є відомі причини, так як [PERSON] не є кровним батьком її доньки [PERSON] . В судове засідання відповідачка не з`явилася, проте надала заяву з проханням слухати справу у її відсутність. Така сама заява надійшла від третьої особи - Первомайського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса). Позивач особисто не приймав участі у розгляді справи. Його представник, адвокат Цехотська Т.В., в судовому засіданні підтримала позов у повному обсязі та просила його задовольнити. Заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків [PERSON] та [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних причин. У статті 136 Сімейного кодексу України визначено наступне. Особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Проте, відповідно до ч. 5 цієї статті, не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. Оскільки відповідач відмовилась надавати на експертизу біологічний матеріал доньки та визнала факт того, що позивач не є біологічним батьком її доньки [PERSON] , суд вважає, що ця обставина є встановленою. В той же час з огляду на вимоги ч. 5 ст. 136 Сімейного кодексу України, предметом доказування в даній справі є факт обізнаності позивача про те, що він не є батьком доньки відповідачки на момент реєстрації себе батьком [PERSON] [INFO] . Суд вважає, що об`єктивні обставини справи, які встановлені судом з наданих документів та письмових пояснень сторін, свідчать про те, що позивач, в момент реєстрації себе батьком дитини [PERSON] (на час реєстрації [PERSON] ), знав, що не є її батьком, але добровільно визнав себе батьком дитини, а тому в силу вищенаведеної норми Сімейного кодексу України, позбавлений права оспорювати батьківство. Такий висновок суду ґрунтується на тому, що на момент реєстрації батьківства донька відповідачки вже була у віці 12 років і з народження носила інше прізвище та навіть побатькові. Позивач звернувся до суду з даним позовом одразу після того, як відповідачка звернулася до суду з вимогами про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позивач у своєму позові зазначає, що у 2004 році він «майже не мав ніяких стосунків з її матір`ю у 2004 році і не проживав з нею у 2004 році». Отже позивач не міг не мати сумнівів у своєму батьківстві, коли у 2016 році, як стверджує позивач, відповідачка переконала його, що саме він є батьком [PERSON] . За такого, приймаючи на себе відповідальність за майже дорослу дитину, визнаючи себе батьком цієї дитини в той час, як вона отримала при народженні навіть інше побатькові, позивач, на переконання суду, не міг бути переконаний в тому, що це саме його дитина, а тому прийняв таке рішення, визнав батьківство, свідомо. Допитані судом свідки [PERSON] ( рідна сестра позивача) та [PERSON] (його сусідка) хоча і переконували суд в тому, що вони бачили його реакцію у 2020 році, коли він начебто дізнався про те, що [PERSON] не його донька та був сильно вражений цією новиною, проте не надали свідчень, які б спростували визначені вище переконання суду. Свідки не могли і не повинні були знати подробиць особистого життя позивача та мотивів прийнятих ним рішень щодо тих обставин, які встановлюються в даній справі. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі наведеного, суд вважає, що позовні вимоги є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed