overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

09.08.2016 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що одруження з відповідачем виявилось невдалим. Розірвати шлюб у добровільному порядку через органи ДРАЦС він відмовляється, у звязку з чим вона змушена була звернутись з даним позовом до суду. Позивач в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Після розірвання шлюбу просила відновити їй дошлюбне прізвище Сянська. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 12, 20), про причини неявки суду не повідомив. Згідно\~ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши матеріали справи, суд виходить з наступного. Як встановлено судом, 24 жовтня 2009 року між сторонами укладено шлюб, про що Вікторівською сільською радою Ширяївського району Одеської області зроблено актовий запис № 03 (свідоцтво про укладення шлюбу серія І-ЖД № 076841). Відповідно до матеріалів справи сторони припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства з серпня 2016 року і не мають наміру їх поновлювати, сім'я носить виключно формальний характер. Неповнолітніх дітей від шлюбу не має. Розірвати шлюб у добровільному порядку через органи ДРАЦС відповідач відмовляється. Майновий спір у сторін відсутній. Згідно\~ст. 56 СК України, чоловік та дружина мають право на особисту свободу, у тому числі й на припинення шлюбу. Відповідно до\~ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до\~ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі\~ст. 113 СК України\~особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач вирішила відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України) та не може будуватись на примушуванні сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі, а тим більш в подружніх відносинах

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

09.08.2016 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 06.03.2013 року в сумі 55677 грн 38 коп. та понесених судових витрат у сумі 1378 грн. Позов мотивований невиконанням відповідачем своїх договірних зобов'язань, в частині дотримання строків сплати тіла кредиту та нарахованих відсотків. Сторони в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи сповіщалися належним чином. Представник позивача надіслав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, якою одночасно повідомив суд про свою згоду на заочний розгляд справи в разі відсутності відповідача; відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив. 14.09.2016 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. 06.03.2013 року сторони уклали Кредитний договір № 06-13 відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 83436 грн 81 коп., із щомісячною сплатою за користування кредитними коштами 18.9% річних на строк до 01.03.2018 року (далі - Договір, а. с. 6-9). Згідно із статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідач умови договору не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 14.07.2016 року складає 55677 грн 38 коп., зокрема: заборгованість по тілу кредиту - 46634 грн 52 коп., заборгованість по відсоткам - 5636 грн 27 коп., пеня - 3406 грн 59 коп. Сума боргу підтверджується розрахунком позивача (а. с. 26, 27), правильність якого відповідачем не спростовано, що є підставою для її стягнення. За таких обставин, пред'явлений позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

09.08.2016 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача збитків, завданих безобліковим споживанням електричної енергії в розмірі 2588,93 грн. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не прибула, в поданій заяві від 13.10.2016 року просить суд розглянути справу у її відсутність. Відповідач в судове засідання не прибув. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона, яка бере участь у справі, зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом встановлено, що 07.05.2007 року між позивачем та відповідачем (яка проживає в [INFO]) було укладено договір про користування електричною енергією. 14.04.2015 року представниками позивача складено акт №1478826 про порушення споживачем Правил користування електричною енергією, а саме застосування пристрою (магніту) для зниження показників приладу обліку на корпус лічильника типу СЕ 101, внаслідок чого облік використаної електроенергії не здійснювався. Згідно з наданим позивачем розрахунком,розмір збитків, заданих безобліковим споживанням електричної енергії склав 2588,93 грн. Згідно з п.48 Правил, споживач несе відповідальність згідно із законодавством за: прострочення терміну внесення платежів за електричну енергію; порушення правил користування електричною енергією; ухилення або несвоєчасне виконання рішень та приписів Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної енергії; розкрадання електричної енергії у разі самовільного підключення до електромереж і споживання електричної енергії без приладів обліку; пошкодження приладу обліку; розукомплектування та пошкодження об'єктів електроенергетики, розкрадання майна цих об'єктів; насильницькі дії, що перешкоджають посадовим особам енергопостачальника виконувати свої службові обов'язки. Відповідно до п.53 Правил, у разі виявлення представником енергопостачальника порушення споживачем правил користування електричною енергією, у тому числі фактів розкрадання електричної енергії, складається акт, який підписується представником енергопостачальника та споживачем. Один примірник акта вручається споживачу, другий - залишається у енергопостачальника. Споживач має право внести до акта свої зауваження. Відповідно до вищедосліджених доказів - позивач довів вину споживача в порушенні правил користування електричною енергією і він, згідно положень п.19 Договору про користування електричною енергією від 07.05.2007 року, повинен нести цивільно-правову відповідальність за заподіяні позивачу збитки, завдані безобліковим споживанням електричної енергії у розмірі 2588,93 грн. Судові витрати по справі, які поніс позивач із сплати судового збору, необхідно покласти на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

09.08.2016 року позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідачів в солідарному порядку кредитної заборгованості у розмірі 7525,24 грн. з яких 5078,98 грн. заборгованість по кредиту та 2446,26 грн. - проценти за користування кредитом, а також судових витрат. Позовні вимоги мотивовані тим, що 03.06.2015 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № 404/15 про надання останньому кредиту в сумі 5500 грн. під 60% річних відповідно до якого протягом 24 місяців відповідач зобовязувався виплатити суму кредиту та передбачені договором проценти за користування кредитом відповідно до графіку розрахунків. В якості забезпечення кредиту виступала порука [PERSON] та [PERSON], з якими було укладено договори поруки до договору кредиту № 404/15 від 03.06.2015 року. Станом на 30.06.2016 року [PERSON] відповідно до графіку розрахунків мало бути здійснено 12 виплат на загальну суму 4788 грн., однак було здійснено лише 2 виплати на суму 1300 грн. і остання проплата відбулась 11.09.2015 року. Відповідно до п.п. «б» п. 5.4.3 Кредитного договору КС «Світовид» має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту та сплати процентів за весь фактичний строк користування кредитом у випадку затримання сплати позичальником частину кредиту та процентів на строк що перевищує 1 календарний місяць. У судове засідання представник позивача не зявився, але надав заяву в якій позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити, справу розглядати в його відсутність, згоден на заочний розгляд справи. Відповідачі в судове засідання повторно не зявились, заперечень по суті позову не надали, хоча про розгляд справи були повідомлені належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Ст. 60 ч. 1 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи, що так як копіями кредитного договору № 404/15 від 03.06.2015 року (а.с. 6-7), видаткового касового ордеру від 03.06.2015 року (а.с.4), договорів поруки (а.с. 10, 12), графіком розрахунку (а.с.5 ) та довідкою заборгованості (а.с. 3) підтверджені позовні вимоги проти яких заперечень та відповідних доказів відповідачами не надано, то суд знаходить позовні вимоги доведеними і в силу ст. ст. 526, 553, 554, 598, 610-612, 625, 1050, 1054 ЦК України позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути його витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

09.08.2016 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона з відповідачем від шлюбу, укладеного 20.01.2012 року, мають дитину сина [PERSON], [INFO], який знаходяться на її утриманні, всупереч вимогам статті 180 Сімейного кодексу України відповідач в добровільному порядку не надає кошти на утримання неповнолітньої дитини, хоча й має постійне місце роботи та стабільну заробітну плату. Сторони в судове засідання не зявились. Позивач до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій одночасно зазначила про те, що позов підтримує повністю. Відповідач до суду подав заяву, згідно якої позов визнає повністю, просить розглядати справу за його відсутності. На підставі статей 158, 169 Цивільного процесуального кодексу України (надалі по тексту \~ ЦПК України) суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та ухвалити рішення у справі на підставі наявних в ній доказів. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Суд дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб. Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд задовольняє\~ позов в повному обсязі. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

09.08.2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи вимоги тим, що 20 лютого 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області між нею та відповідачем укладено шлюб. Від подружнього життя мають сина [PERSON], [INFO]. Спільне подружнє життя не склалося, на даний час шлюбні відносини фактично припинені. Таким чином, позивачка вважає, що збереження сім'ї не можливе, сторони не ведуть спільне господарство, тому просить суд розірвати шлюб між нею і відповідачем. В судове засідання позивач не з'явилась, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав заяву, в якій позовні вимоги визнає, просить слухати справу у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 лютого 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Фастівського міського управління юстиції у Київській області зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що зроблений відповідний актовий запис № 24 (а.с. 5). Від спільного подружнього життя сторони мають сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 11.03.2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області (а.с. 10). Частиною третьою статті 105 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з позовної заяви, сторони не підтримують шлюбних відносин, примирення не бажають, заперечують проти подальшого збереження шлюбу. Суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, подальше спільне життя подружжя буде суперечити їхнім інтересам, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу та задоволення позову в цій частині. Згідно частиною другою статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи зазначене, відповідно до статей 105, 110, 112, 114 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

09.08.2016 року позивачка подала до суду вказану заяву, після чого 27.10.2016 року подала до суду уточнену заяву в якій просить встановити факт належності їй, [PERSON], правовстановлюючого документу, а саме: свідоцтво про право на спадщину за законом від 23.07.1996, посвідчене державним нотаріусом Першої харківської державної нотаріальної контори Коссе Л.М., спадкова справа №311/96, зареєстровано в реєстрі за №7-3573 та яке зареєстровано у Харківському міському бюро технічної інвентаризації та записаним у реєстровій книзі за реєстровим №В-12668 від 30.07.1996 р.. В обґрунтування заяви заявник зазначає, що згідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.07.1996, посвідчене державним нотаріусом Першої харківської державної нотаріальної контори Коссе Л.М., спадкова справа №311/96, зареєстровано в реєстрі за №7-3573 та яке зареєстровано у Харківському міському бюро технічної інвентаризації та записаним у реєстровій книзі за реєстровим №В-12668 від 30.07.1996 р їй належить 37/100 частини квартири [ADDRESS]. У зазначеному документі її прізвище вказано як «[PERSON]», а по батькові як «[PERSON]» Однак в паспорті громадянина України її призвище вказано як «[PERSON]» з літеро. «і», а по батькові «[PERSON]» також з літерою «і» в першому та другому випадках. Дана помилка перешкоджає заявниці використовувати її власність на власний розсуд. Заявник просила заяву задовольнити та розглядати справу за її відсутністю, про що подала про це письмову заяву. Зацікавлені особи в судове засідання не з*явились, хоча належним чином повідомлялись про час та місце розгляду справи. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 6 ч. 1ст. 256 ЦПК України суд вправі встановити факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Факт, що [PERSON] це [PERSON], підтверджується копією свідоцтва про народження, копією паспорту, копією свідоцтва про право на спадщину та іншими матеріалами справи. Факт, про встановлення якого просить заявник, має для нього юридичне значення, оскільки стосується можливості вільно володіти та розпоряджатися правом власності. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

09.08.2016 року рішенням Автозаводського районного суду Полтавської області у справі №524/3500/16-ц, в задоволені позову [PERSON] до ОСББ «Радянська 24» про відшкодування моральної шкоди було відмовлено(головуючий суддя - Рибалка Ю.В.) 18.08.2016р. на вказане рішення надійшла апеляційна скарга [PERSON]. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 29.08.2016р. справу повернуто до Автозаводського районного суду м. Кременчука для винесення додаткового рішення. В ухвалі зазначено, що прийнявши рішення по суті позовних вимог, про відмову у задоволенні позову, місцевим судом жодним чином не було вирішено питання про розподіл судових витрат у відповідності до норм ст.88ЦПК України. Сторони в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Відповідно до ч.3 ст.220 ЦПК України присутність сторін не є обов'язковою. У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Судом встановлено, що 09.08.2016 року Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області постановлено рішення по справі №524/3500/16-ц за позовом [PERSON] до ОСББ «Радянська 24» про відшкодування моральної шкоди. У задоволенні позову [PERSON] було відмовлено. Суд, ухвалюючи рішення, не вирішив питання про судові витрати. При подачі вказаного позову позивачем не був сплачений судовий збір, натомість позивач посилався на п.3 ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів», відповідно до якого споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав та просив покласти витрати на відповідача. Відповідно до преамбули ЗУ «Про захист прав споживачів», цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. З матеріалів справи вбачається, що ОСББ «Радянська 24» не є надавачем послуг, а лише здійснює діяльність з забезпечення членам об'єднання в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості(а.с.28). Таким чином, суд приходить до висновку, що дія ЗУ «Про захист прав споживачів» не регулює відносини, що виникли між [PERSON] та ОСББ «Радянська 24». Отже, суд відзначає, що позивач не був звільнений від сплати судового збору. Згідно ч.1 ст.3 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством. Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати. Враховуючи те, що при подачі позовної заяви [PERSON] не був сплачений судовий збір, а у задоволенні його позову було відмовлено, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на рахунок держави судовий збір в розмірі 551,20грн..

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-16 00:00:00

09.08.2016 р. позивач звернувся до Борівського районного суду Харківської області з даним позовом, в якому вказав, що 17.04.1999 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою у відділі реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського райвиконкому м. Харкова, актовий запис № 146 і проживав з нею до квітня 2011 р. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Позивач звернувся з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства. В подальшому спільне життя та збереження їхньої сімї неможливе. В судове засідання позивач не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно до вимог ст. 158 ЦПК України. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України «у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється…». Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, або інтересам їхніх дітей. Суд дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки шлюбні відносини між сторонами були припинені, поновлювати стосунки вони намірів не мають, на примирення не згодні, тому шлюб належить розірвати. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved