Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

08 вересня 2016 року, до Вінницького районного суду Вінницької області надійшли матеріали позовної заяви [PERSON] до [PERSON] в інтересах малолітньої [PERSON] про визнання права власності. Позов мотивовано тим, що [INFO] року помер [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина за законом на майно, що належало [PERSON], яка померла [INFO] року, спакоємцем якої був [PERSON], який спадщину прийняв, але оформити свої спадкові права не встиг. Дане спадкове майно складається з земельної ділянки площею 2,3248 га., кадастровий номер [NUMBER], з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та будинку розташованого по [ADDRESS], який належить колгоспному двору, головою якого записана [PERSON], яка померла [INFO] року. Зазначає, що на день припинення існування колгоспного двору залишались члени вищезазначеного колгоспного двору [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Так як, майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності, тому кожному члену колгоспного двору належить 1/3 частки в будинковолодінні [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги за законом є позивач [PERSON] та малолітня [PERSON] Спадщину прийняла позивач [PERSON], після смерті [PERSON] так як звернулась до нотаріальної контори в 6-ти місячний строк з відповідною заявою та [PERSON], як малолітня. Оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі позивач не має можливості, оскільки спадкове будинковолодіння, яке складається з жилого будинку і розташований в с. Іванівка, Вінницького району, Вінницької області належить колгоспному двору, головою якого була [PERSON], яка померла [INFO] року, спадкоємцем якої був [PERSON], який фактично прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. Просить суд визнати за [PERSON], право власності на 2/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який входив до суспільної групи колгоспний двір, що розташований за адресою: [ADDRESS], з яких 1/3 частка, як частка члена колгоспного двору та 1/3 частка в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON]. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, але через канцелярію суду надала заяви про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON], яка діє в інтересах малолітньої [PERSON] також до судового засідання не з*явивлась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає. Дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач[PERSON] зареєстрована та проживає в будинку [ADDRESS].Станом на 15 квітня 1991 року двір, даний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами відносився до категорії колгоспних, що підтверджується виписками із погосподарських книг на дане господарство. Членами колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року згідно погосподарської книги за 1991 рік значилися: голова двору -[PERSON], члени двору- [PERSON]., [PERSON], [PERSON], які набули право власності на майно колгоспного двору, тому їх частки в спірному будинку становлять по 1/4 частці кожного. 25.09.1996 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть. По питанню відкриття спадщини після смерті [PERSON] не звертались, спадкова справа не заводилась, що вбачається з листа з Вінницької районної державної нотаріальної контори від 08.02.2017 року, однак оскільки [PERSON] помер у [INFO], на час дії ЦК УРСР, то члени колгоспного двору [PERSON], [PERSON], [PERSON] вважаються такими, що прийняли спадщину, шляхом вступу в оперативне управління спадковим майном, а саме проживали з спадкодавцем на день смерті. Оскільки до [PERSON], [PERSON], [PERSON] перейшла ? частка після смерті [PERSON], то їх частки в майні колгоспного двору складали по 1/3 частці за кожним. [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.7). Після її смерті відкрилась спадщина на 1/3 частку житлового будинку в [ADDRESS]. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв її внук [PERSON], так як звернувся у встановлений строк з заявою до нотконтори, що вбачається, з корпії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.6), який помер після відкриття спадщини після смерті [PERSON] і не встиг її прийняти (спадкова трансмісія). Спадкоємцями першої черги за законом, після смерті [PERSON] є його мати [PERSON] та малолітня донька [PERSON] Спадщину після смерті [PERSON] прийняли [PERSON], оскільки подала в 6-ти місячний строк заяву про прийняття спадщини та [PERSON], яка автоматично прийняла спадщину, оскільки є малолітньою, що підтверджується копією спадкової справи №436/2011, заведеної після смерті [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина в тому числі і на 2/3 частки житлового будинку в [ADDRESS], тому за кожним з спадкоємців підлягає визнанню права власності по 1/3 частці домоволодіння. Позивач звернулась до державної нотаріальної контори по питанню оформлення спадщини після смерті [PERSON], однак відповідно до листа від 03.11.2016 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину зазначеного вище будинковолодіння, в зв'язку з тим, що спадкове домоволодіння належить колгоспному двору, головою якого була [PERSON], яка померла [INFO] року, спадкоємцем якої був [PERSON], який прийняв спадщину але не оформив своїх спадкових прав, про що свідчить лист з Вінницької районної державної нотаріальної контори (а.с.11). Застосовуючи норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно до вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об'єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК України 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Відповідно до ч.1 ст.325 ЦК України, суб'єктами приватної власності є фізичні та юридичні особи. Згідно до положень ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірне, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ч.1 ст. 392 ЦК України, особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами. Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Згідно до ст. 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до положень ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно вимог ч.1 ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. З огляду на вищезазначені обставини, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки будинковолодіння [ADDRESS], відносилося до категорії колгоспного двору, позивач була членом колгоспного двору, позивач спадщину після смерті свого сина прийняла у встановленому законом порядку, позасудового шляху вирішити даний спір у позивача не має,, тому задоволення позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін та відповідає чинному законодавству України, не порушує прав та інтересів третіх осіб.

Outcome: approved