Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

08 жовтня позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про зобов'язання вчинити дії. Просила зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (код ЄДРПОУ 19017842) видати готівкою в одному з Полтавських відділень, одноразовою операцією через касу належні позивачу [PERSON] кошти за договором банківського вкладу у валюті в розмірі 5712 доларів США 31 цент в 5-ти денний строк з моменту набранням судовим рішенням законної сили. Від позивача та її представника надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач до суду не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день та час проведення судового засідання, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. На підставі вищезазначеного, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом встановлено, що 27.06.2013 року між позивачем та ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» було укладено договір банківського вкладу № 604422/2013. Відповідно до п. 1.1. Договору, його предметом є розміщення в Банку строкового банківського вкладу на умовах депозитного продукту строком на 13 місяців з виплатою відсотків зі спливом кожного розрахункового періоду. Для обліку Вкладу Банк відкриває на ім'я Вкладника вкладний рахунок № [NUMBER]. Сума вкладу згідно умов договору становить 5712 доларів США 31 цент. День повернення Вкладу - 26.07.2014 року. Відповідно до Договору Позивачем було здійснено Вклад в іноземній валюті у сумі 5712 доларів США 31 цент. На даний час Відповідач не повернув Позивачу дану суму коштів. 01.08.2014 року та 09.09.2014 року позивач звернулася до Відповідача з заявами, у яких просила повернути їй внесені за вищезазначеним договором кошти та нараховані на них відсотки. 25 вересня 2014 року [PERSON] надіслала у головний офіс відповідачу заяву, щодо повернення вкладу. На даний час Позивачу фактично відмовлено у задоволенні вимоги щодо повернення 5712 доларів США 31 цент. У письмовій відповіді начальника відділення банку № 143 жодної конкретики, щодо повернення грошової суми не зазначено, вказані лише загальні фрази, що не стосуються суті. У зв'язку з цим, Позивач змушена звертатися до суду за захистом своїх порушених прав та вважає, що її вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. На виконання умов Договору, Позивач здійснив Вклад на рахунок банку, в той час, як банк зобов'язаний був повернути цей Вклад на вимогу Позивача. Згідно п. 2 Постанови Пленуму ВСУ №5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» до відносин, які регулюються ЗУ «Про захист прав споживачів» належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). До того ж, відповідно до ч. 2 ст. 1058 ЦКУ, договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором. Частина 1 ст. 633 ЦКУ дає визначення поняттю публічний договір: публічний договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Згідно з ч. 2 ст. 633 ЦКУ умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку. Виходячи з вищенаведеного, вкладник за договором банківського вкладу є споживачем послуг банку (клієнт банку), зокрема у сфері залучення коштів на депозитні рахунки. Відповідно захист його прав як споживача регулюється ЗУ «Про захист прав споживачів» та нормами ЦК України. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Пунктом 13 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначається: належна якість товару, роботи або послуги - властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних документах, та умовам договору із споживачем. Згідно з п. 2 ч.1 ст. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на належну якість обслуговування. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 ЦКУ), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Ч. 1 ст. 1058 ЦК України визначається: за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму. Згідно ч. 1 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно п. 1.2. Положення від 03.12.2003 року №516, договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу (вклад (депозит) на вимогу) або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад (депозит). За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором (абз. 2 п. 3.3. Положення від 03.12.2003 р. №516). Тобто, внесений Позивачем вклад відповідно до Договору банківського вкладу є вкладом на вимогу, отже, Відповідач зобов'язаний повернути Позивачу кошти протягом усього строку дії Договору на вимогу останнього, а після закінчення його строку тим більше. Вимога про повернення коштів Позивачем, як зазначалося вище, була направлена до банку, проте останній свої зобов'язання щодо повернення коштів не виконав. Відповідно до абз. 2 п. 1.6. Положення від 03.12.2003 року №516, банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту), якщо кротові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи в національній валюті. Позивачем було здійснено вклад в іноземній валюті - доларах США. У зв'язку з цим, відповідно до вимог чинного законодавства, повернення коштів Позивачу повинно здійснюватись теж у доларах США. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов'язку в натурі (п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України). На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, та такий, що підлягає до задоволення. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved