Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

09.02.2017 позивач звернувся до суду з позовом до Генеральної прокуратури України, Головного управління Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 100 000 грн. 00 коп. за рахунок Держави. Свої вимоги позивач мотивував тим, що упродовж 2013-2016 років правоохоронними органами міста Одеси та Хаджибеївського району Одеської області за його заявами розпочато низку кримінальних проваджень, остаточне рішення в яких тривалий час не приймається. Вважає, що бездіяльність слідчих підрозділів, прокурорів, призвела до неналежного досудового розслідування кримінальних проваджень, внаслідок чого йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює у 100 000 грн. 00 коп. Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач Генеральна прокуратура України, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи в судове засідання свого уповноваженого представника не направила, направила до суду заяву про розгляд справи без участі представника та письмові заперечення проти позову. Згідно письмових заперечень, представник відповідача заперечив проти задоволення позову, посилаючись на відсутність жодних доказів завдання діями або бездіяльністю Генеральною прокуратурою моральної шкоди позивачу. Відповідач Головне управління Державної казначейської служби України, повідомлено належним чином про час та місце розгляду справи в судове засідання свого уповноваженого представника не направило та не повідомило про причини неявки представника. Заяви про розгляд справи за відсутності представника до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе, у відповідності до ст. 169 ЦПК України розглянути справу за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд надходить до наступних висновків. На підставі наявних в матеріалах справи даних судом встановлено, що рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 06.12.2012 у цивільній справі №1527/16890/12 у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок затоплення квартири відмовлено. (а.с.8-9) У зв'язку з тим, що вказане вище рішення позивач вважає таким, що прийнято внаслідок надання посадовими особами КП ЖСК «Пересипський» суду недостовірної інформації з приводу затоплення квартири, позивач неодноразово звертався до правоохоронних органів Одеської області із заявами про притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб КП ЖСК «Пересипський» щодо можливих неправомірних дій та бездіяльності окремих працівників прокуратури області, здійснення ними неналежного процесуального керівництва в усіх кримінальних провадженнях, невиконання судових рішень та з інших питань. Твердження позивача щодо здійснення неналеженого досудового розслідування та процесуального керівництва в кримінальних провадженнях, невиконання відповідних постанов слідчого судді, винесених в рамках кримінальних проваджень відповідно до норм КПК України є безпідставними, оскільки не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. Вказані твердження можуть бути розглянуті в порядку кримінально-процесуального кодексу. Обґрунтовуючи позов позивач посилається на те, що внаслідок психологічного впливу позивачу заподіяна моральна шкода у розмірі 100 000 грн. 00 коп. Разом із тим, суд не може погодитись з заявленими позовними вимогами, виходячи з наступного. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 56 Конституції України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Як визначено у ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з п.п.4,5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах по відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4 у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази - фактичні дані, на підставі яких суд може встановити наявність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги про те, що позивачу діями або бездіяльністю відповідачів було завдано моральну шкоду, та інших обставин, які містять інформацію щодо предмета доказування та які мають значення для вирішення справи. Крім того, позивач у своєму позові не навів, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди. Посилання позивача на те, що протягом трьох років він позбавлений можливості відновити свої порушені права є безпідставними, оскільки реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого під час досудового розслідування, не є підставою для відшкодування моральної шкоди, адже не є порушенням прав позивача. Сам по собі факт неприйняття прокуратуорю процесуального рішення, не свідчить про завдання особі шкоди та про наявність підстав для її відшкодування, оскільки для наявності зобов'язання по відшкодуванню шкоди відповідно до ст.ст.1166, 1167, 1176 ЦК потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу прокуратури, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв'язок між його діями та шкодою, які підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов'язком позивача. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.05.2016 у справі №646/2733/16-ц. Крім того, згідно правової позиції, викладеної в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.11.2016 у справі №569/8277/15-ц, право на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями або бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, настає лише при встановленні незаконності дій посадових осіб, зазначених органів. Факт неправомірності дій працівників органів досудового слідства на момент розгляду судом спору про відшкодування шкоди повинен вже бути встановлений відповідними засобами доказування, зокрема відповідним рішенням суду, яке має преюдиційне значення при розгляді справи про відшкодування шкоди. Твердження позивача про невжиття Генеральною прокуратурою України заходів реагування на його звернення, внаслідок чого позивачу заподіяна моральна шкода, суд вважає безпідставними, оскільки позивачем не надано належних та достатніх доказів щодо неправомірності дій Генеральної прокуратури України, внаслідок яких позиву завдана моральна шкода. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно із ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи та вимог чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини сторін, оскільки позивачем не надано жодного доказу того, що позивачу завдано моральну шкоду діями або бездіяльністю відповідачів, зокрема, в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача, завдання позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру діями чи бездіяльністю відповідачів, позивачем не надано доказів наявності моральної шкоди, протиправності діяння чи бездіяльності відповідачів, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідачів та вини відповідачів в її заподіянні, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed