Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-14 00:00:00

09 липня 2018 року представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом в якому просить визнати за [PERSON] право на земельну частку (пай) площею 10,8 га в умовних кадастрових гектарах у землях, які перебували в колективній власності КСП «Росія» в с. Ново Кам'янкаВеликоолександрівського району Херсонської області, оформленого згідно з сертифікатом на право на земельну частку (пай) від 08 серпня 1997 року серія [NUMBER], виданого на підставі рішення Великоолександрівської районної державної адміністрації від 12 червня 1997 року № 207 в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON], померлого[INFO] року. Позовна заява мотивована тим, що [ADDRESS] року помер батько позивача - [PERSON], після якого відкрилась спадщина у виді належного йому права на вказану земельну частку, яка була прийнята позивачем шляхом подання 15 березня 2017 року заяви про прийняття спадщини. Нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину вказавши на відсутність оригіналу зазначеного сертифікату чим порушено його право на отримання спадщини після смерті батька. Під час розгляду справи суд, за клопотанням позивача, ухвалою суду від 11 липня 2018 року витребував від відділу Держземгеокадастру у Великоолександрівському районі Херсонської області докази, які були надані суду 14 серпня 2018 року. Відзив на позов не подано. На судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити. На судове засідання представник відповідача не з'явився, надав заяву про проведення розгляду справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позову. Дослідивши письмові докази, перевіривши зазначені сторонами обставини, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. [ADDRESS] року помер [PERSON], що підтверджується актовим записом № 19 зробленого 26 серпня 1996 року Новокам'янською сільською радою Великоолександрівського району Херсонської області (свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 26 серпня 1996 року). Згідно з актовим записом № 130 зробленого 25 липня 1949 року (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 25 липня 1949 року) [PERSON], [INFO], є сином [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до сертифіката про право на земельну частку (пай) серія [NUMBER] виданого 08 серпня 1997 року Великоолександрівською районною державною адміністрацією на ім'я[NUMBER]встановлено, що на підставі рішення Великоолександрівської районної державної адміністрації від 12 червня 1997 року № 207 за померлим було визнано право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Росія» розміром 10,8 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки (паю). Вказаний сертифікат на ім'я померлого було видано останньому після його смерті в порядку реалізації права набутого ним за життя у відповідності до списку членів колективного сільськогосподарського підприємства «Росія» у 1993 році. Відповідно до рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 24 травня 2012 року та рішення Апеляційного суду Херсонської області від 26 квітня 2017 року встановлено, що рішення суду першої інстанції, яким спадкове майно у вигляді вказаного права на земельну ділянку було визнано відумерлою спадщиною, скасовано з тих підстав, що суд першої інстанції застосував закон, який не підлягав застосуванню та вказане рішення суду порушувало права спадкоємця, тобто позивача, якому згідно з рішенням суду було продовжено строк для прийняття спадщини після смерті його батька. 15 березня 2017 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Великоолександрівського районного нотаріального округу Херсонської області Гідулян І.Ю. із заявою про прийняття спадщини, на підставі чого була заведена спадкова справа № 26/2017, що підтверджується листом завідувача Великоолександрівської державної нотаріальної контори Карастан О.І. від 15 березня 2018 року. Згідно з листом приватного нотаріуса Великоолександрівського районного нотаріального округу Херсонської області Гідулян І.Ю.,виданим 15 березня 2017 року № 82/01-16, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що ним не було надано оригіналу правовстановлюючого документу на спірну земельну ділянку. Наведені докази є належними та допустимими, оскільки отримані у встановленому законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, узгоджуються між собою, не заперечуються сторонами та не викликають сумніву щодо їх достовірності. Зміст позовних вимог, підстави позову та встановлені судом фактичні обставини свідчать про те, що між сторонами виникли цивільні правовідносини з приводу спадкових прав позивача на майно, яке залишилось після смерті спадкодавця, що врегульовані статтями 9, 525, 527, 529, 548, 549, 561Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин. Відповідно до пунктів чотири та п'ять Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (далі - ЦК)ЦК застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.Правила книги шостої ЦК застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки, відповідно до пункту першого Прикінцевих та перехідних положень ЦК цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року, а спадщина відкрилася до вказаної дати та до 01 липня 2003 року спірні правовідносини врегульовані нормами ЦК УРСР. Відповідно до частини другої статті 9 ЦК УРСР правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю. Відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до статті 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до частини першої статті 529 ЦК УРСРпри спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до частини першої та другої статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 561 ЦК УРСРсвідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Аналіз зазначених норм закону дає підстави для висновку, що особа може набути право на спадкове майно за таких умов: вона відноситься до кола спадкоємців визначених законом; нею прийнято спадщину у встановленому законом порядку; спадкодавець на момент смерті мав власність або права, які не припинилися у зв'язку зі смертю. Суд установив, що позивач, будучи віднесеним до спадкоємців першої черги за законом, прийняв спадщину, що відкрилась після смерті батька, а отже має право вимагати визнання за ним права на спадщину. Померлому на момент смерті належало право на вказану земельну частку (пай), яке вінза життя набув в результаті внесення його до списку осіб за якими таке право було визнано у 1993 році, що підтверджується витягом з протоколу загальних зборів колективу сільськогосподарського підприємства «Росія» та доданими до нього списками пенсіонерів-членів КСП «Росія». Прийняття рішення Великоолександрівської районної державної адміністрації від 12 червня 1997 року та видача на його підставі сертифікату 08 серпня 1997 року вже після смерті спадкодавця не спростовує даного факту. З огляду на те, що нотаріальним органом позивачу було відмовлено в оформленні спадкових прав правомірно, за відсутності правовстановлюючого документу на спадкове майно, що виключає можливість видачі свідоцтва про право на спадщину, суд констатує невизнання прав позивача, за захистом яких мало місце звернення до суду, які можуть бути захищені в судовому порядку. Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права відповідає вимогам закону та змісту правовідносин. Увалюючи рішення, суд врахував, що при такому вирішенні спору буде досягнуто справедливий баланс інтересів як позивача, який прийняв спадщину у виді права, що належало його батьку, так і відповідача, який на підставі рішення суду втратив таке право, що було набуте у порядку визнання спадщини відумерлою. Отже, суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю, оскільки позивач будучи спадкоємцем першої черги за законом прийняв спадщину у встановленому законом порядку після смерті батька, у виді права на земельну ділянку (пай), яке належало останньому на момент смерті та не припинилось у зв'язку з цим. Відповідно до частини першої, пункту першого частини другої та частини третьої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України) судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору суд покладає на позивача, враховуючи при цьому, що право останнього не було порушене неправомірними діями або бездіяльністю відповідача, вирішення вимоги позову не віднесено до компетенції органу місцевого самоврядування, представником відповідача позовні вимоги не заперечувалися та учать відповідного органу обумовлена встановленими законом повноваженнями та особливістю порядку вирішення спорів подібної категорії. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved