Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

09 грудня 2014 року [PERSON] звернувся до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з уточненою в ході судового розгляду позовною заявою до [PERSON], про стягнення боргу, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 17.11.2013 року до нього звернулася його знайома [PERSON] з проханням дати їй в борг гроші в сумі, еквівалентній 15000 доларів США для особистих потреб. Він погодився дати в борг дану суму грошових коштів, оскільки відповідач переконала його в складності свого матеріального становища. В той же день між ним та відповідачем був укладений договір позики, згідно якого він за місцем проживання відповідача - в будинку [ADDRESS] передав [PERSON] грошові кошти в сумі, еквівалентній 15000 доларів США, що на даний момент складає 250 933 грн. 94 коп., а відповідач в свою чергу, зобов'язалася повернути йому грошові кошти в вищевказаній сумі до 17 грудня 2013 року. Відповідач власноруч склала відповідну розписку. 17 грудня 2013 року позивач звернувся до [PERSON] з проханням повернути йому борг, але відповідач борг не повернула ані 17 грудня 2013 року, ані до теперішнього часу. В зв'язку з викладеним позивач просить стягнути на свою користь гроші в сумі, еквівалентній 15000 доларів США, що на даний час складає 250 933 грн. 94 коп. та судові витрати по справі. Позивач, [PERSON], в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник позивача, [PERSON], який діє на підставі договору на представництво інтересів у суді по цивільній справі від 09.11.2014р., в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та наполягав на задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач, [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, без поважних причин у судове засідання не з'явилася і не повідомила суд про причину своєї неявки, з заявою про розгляд справи у її відсутність відповідач до суду не зверталася, у зв'язку з чим ухвалою суду від 04 лютого 2015 року суд вирішив розглянути дану справу у заочному порядку. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів. У відповідності до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов'язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов'язків, передбачений пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд на підставі ст.ст. 10, 11, 27, 60 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позичкодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позичкодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В судовому засіданні встановлено, що 17 листопада 2013 року між [PERSON], як позичкодавцем, та [PERSON], як позичальником, було укладено договір позики грошових коштів, на підставі якого [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти у сумі, еквівалентній 15000 доларів США, які [PERSON] зобов'язувалася повернути [PERSON] до 17 грудня 2013 року. Вказані обставини в судовому засіданні повністю підтвердив представник позивача - адвокат [PERSON] Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позичкодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позичкодавцем визначеної грошової суми або невизначеної кількості речей. На підтвердження укладення договору позики та прийняття кожним із них відповідних зобов'язань і отримання грошей у сумі 15000 доларів США (п'ятнадцять тисяч доларів США) відповідачем [PERSON] 17 листопада 2013 року власноручно складено розписку, відповідно до якої, вона, [PERSON], ІПН [NUMBER], яка мешкає за адресою: [ADDRESS], взяла в борг гроші у [PERSON] суму у розмірі 15000 (п'ятнадцять тисяч) доларів США, строком на один місяць, і зобов'язується повернути всю суму після сплину цього строку (а.с.4). Суд приходить до обгрунтованого висновку, що цією розпискою відповідач [PERSON] власноручно посвідчила факт передання їй позивачем грошових коштів у сумі 15000 доларів США (а.с.4). Оригінал розписки від 17 листопада 2013 року, написаний власноручно відповідачем [PERSON] був представлений в судове засідання представником позивача та досліджений судом в судовому засіданні. У відповідності до Висновків Верховного Суду України, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за 2 півріччя 2013 року від 01 лютого 2014 року письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі № 6-63цс13). Стаття 1049 ЦК України встановлює, що позичальник зобов'язаний повернути позичкодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Проте у визначений розпискою кінцевий строк 17 грудня 2013 року та до теперішнього часу суму позики відповідач не повернула. Відповідно до ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа, кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку, боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Оригінал боргового документу, тобто розписка відповідача [PERSON] від 17 листопада 2013 року до суду надана представником позивача, тобто кредитором, оригінал цього боргового документу долучений до матеріалів справи. На розписці від 17 листопада 2013 року напис про повернення боргу відсутній. Наявність боргового документа у кредитора підтверджує факт невиконання відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань за договором позики від 17 листопада 2013 року. У відповідності до вимог ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана доказати ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. У відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які приймають участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно Інформації Національного Банку України від 04 лютого 2015 року - Національним Банком України був встановлений наступний курс: 100 доларів США на 04 лютого 2015 року - 1672.8929 грн. Тобто сума боргу відповідача перед позивачем за договором займу від 17 листопада 2013 року складає 15000 доларів США х 16,728929 грн. = 250 933 грн. 94 коп. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що за договором позики від 17 листопада 2013 року [PERSON] отримала в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі, еквівалентній 15000 доларам США, що на день ухвалення рішення складає 250 933 грн. 94 коп., тому суд вважає за необхідне повністю задовольнити позовні вимоги [PERSON] в цій частині, стягнувши з відповідача [PERSON] суму боргу за договором позики від 17 листопада 2013 року у розмірі 250 933 грн. 94 коп. Згідно із частиною 1 статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. В зв'язку з викладеним з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача [PERSON] витрати по сплаті ним судового збору у розмірі 2340,00 грн. та стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 169,34 грн. Що стосується відшкодування витрат, понесених позивачем на правову допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до частини 1 статті 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. За ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних із розглядом справи належать витрати на правову допомогу. З укладеного договору вбачається, що він складений та підписаний адвокатом. Проте Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю у справі немає. Так, Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлений граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах та зазначено, що розмір компенсації витрат не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій та під час ознайомлення з матеріалами справи у суді. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Таким чином для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також данні щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу. Представником позивача - адвокатом [PERSON] документально підтверджені понесені [PERSON] витрати на правову допомогу у сумі 2500 грн., а саме надано суду квитанцію від 07 грудня 2014 року, з якої вбачається, що [PERSON] сплачено адвокату [PERSON] за складання позовної заяви 500 грн. та квитанцію від 15 грудня 2014 року, з якої вбачається, що [PERSON] сплачено адвокату [PERSON] за участь в слуханні цивільної справи 2000 грн., тобто вказані витрати документально підтверджені і тому сума 2500 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved