Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

08.06.2021 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , зазначаючи, що 25.01.2019 року останній звернувся до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву № б/н до Договору про надання банківських послуг. Відповідачу Банком було відкрито поточний рахунок та встановлено кредитний ліміт у розмірі 8 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань з повернення кредиту, виникла заборгованість, розмір котрої станом на 08.04.2021 року становить 16\~366,33 грн., що складається з: 16\~366,33 грн. заборгованості за кредитом. Враховуючи викладене, АТ «Універсал Банк» просило стягнути на його користь з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 16\~366,33 грн. і судові витрати у справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в наданій на адресу суду позовній заяві просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити (а.с.9). Представник відповідача, адвокат Шерекіна А.О., під час розгляду справи заперечувала проти позову. Представник відповідача зазначила, що звернувшись до суду з позовом, позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 25.01.2019 року відповідач отримав кредит у розмірі 8\~000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Разом з позовною заявою Банк надав розрахунки заборгованості за вказаним договором, тоді як даний договір в матеріалах справи відсутній. Копія анкети-заяви відповідача від 25.01.2019 року не містить відомостей про суму кредиту чи то кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду, строку дії та наміру відповідача на отримання кредиту. Анкета-заява містить лише ідентифікуючі відомості про позичальника. Інших доказів того, що 25.01.2019 року відповідачу видавалась будь-яка кредитна картка та надавались кредитні кошти в розмірі 8\~000,00 грн., банком не надано. Крім того, розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладання договору на умовах, які вказані Банком в позовній заяві, а отже, не є належним доказом існування боргу. Таким чином, представник відповідача вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували, що між сторонами дійсно був укладений саме кредитний договір №б/н від 25.01.2019 року, на який посилається позивач, та те, що відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 8 000,00 грн., оскільки анкета-заява, що містить лише підпис відповідача про ознайомлення його з Умовами і правилами обслуговування фізичних осіб, не містить даних про те, що відповідач мав скористатися кредитною послугою та оформити відповідну картку, не містить зазначений бажаний кредитний ліміт, а також, який саме вид картки банком було видано відповідачу відповідно до його заяви, строку дії та який кредитний ліміт йому було встановлено, не містить істотних умов договору. Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до Анкети заяви № б/н до Договору про надання банківських послуг від 25.01.2019 року, в ній зафіксовані особисті анкетні дані відповідача [PERSON] (а.с.14). Згідно з частинами першою і другою ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Витягом з Умов обслуговування рахунків фізичної особи, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, умови кредитування. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи Анкету-заяву № б/н до Договору про надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів, комісії), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування. Крім того, роздруківка з сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що не спростовано позивачем. Суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови обслуговування рахунків фізичної особи, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.monobank.ua/terms), неодноразово змінювалися самим АТ «Універсал Банк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 03.07.2019 року по справі № 14-131цс19. Звернувшись до суду з цим позовом, АТ «Універсал Банк» посилається на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 25.01.2019 року відповідачу був встановлений кредитний ліміт на картковий рахунок до 8\~000,00 грн. Разом з позовною заявою АТ «Універсал Банк» надав розрахунки заборгованості за договором б/н від 25.01.2019 року, тоді як даний договір в матеріалах справи відсутній. Копія Анкети-заяви відповідача від 25.01.2019 року не містить відомостей про суму кредиту\~чи кредитного\~ліміту, даних про\~видачу кредитної картки, її виду, строку\~дії та\~наміру відповідача\~на отримання\~кредиту. Анкета-заява містить лише ідентифікуючі відомості про позичальника. Інших доказів того, що 25.01.2019 року відповідачу видавалась будь-яка кредитна картка та надавались кредитні кошти в розмірі до 8\~000,00 грн., банком не надано. Дослідивши зібрані у справі докази, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог Банку необхідно відмовити, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували, що між сторонами дійсно був укладений саме кредитний договір від 25.01.2019 року та відповідач отримав кредитні кошти у розмірі до 8\~000,00 грн., оскільки анкета-заява, що містить підпис відповідача про ознайомлення його з Умовами обслуговування рахунків фізичної особи, не містить даних, що відповідач мав скористатись кредитною послугою та оформити відповідну картку, не містить зазначений бажаний кредитний ліміт, а також, який саме вид картки банком було видано відповідачу відповідно до його заяви, її номеру, строку дії та який кредитний ліміт йому було встановлено; не містить істотних умов договору (базову процентну ставку, порядок погашення кредиту, пільговий період та інше), вказана анкета-заява містить лише ідентифікуючі відомості про позичальника. Наданий позивачем розрахунок заборгованості є результатом односторонніх арифметичних розрахунків Банку і не підтверджує отримання відповідачем грошових коштів в кредит. Будь-яких інших доказів отримання кредиту відповідачем Банком не надано. Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Частиною 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі статтею 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях. За таких обставин, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову АТ «Універсал Банк».

Outcome: dismissed