Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-29 00:00:00

09 грудня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вимогою про стягнення боргу у сумі 45\~826 грн. 37 коп.. Послався на те, що він на виконання договору позики від 22 листопада 2013 року передала у позику відповідачу грошові кошти у сумі 2\~000 доларів 00 центів Сполучених Штатів Америки (далі США). Останній зобовязалися у строк до 22 грудня 2013 року повернути суму позики, однак до теперішнього часу свої зобовязання не виконав, у звязку з чим [PERSON] вимушений звернутися до суду за захистом порушених майнових прав із відповідним позовом. Крім того, позивач прохає вирішити питання про розподіл понесених ним судових витрат. Позивач [PERSON] у письмовій заяві повідомив судові про те, що він підтримує заявлені вимоги по тих підставах, які були викладені в позовній заяві, прохав слухати справу без його участі (а.с.17). Виходячи з наведеного, а також положень частини другої статті 158 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності позивача [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце його проведення повідомлявся належним чином (а.с.9,20-22), причини своєї неявки судові не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі не заявив. За письмової згоди позивача [PERSON] суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. У відповідності до вимог частини другої статті 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, зясувавши позицію позивача, викладену у письмовій заяві, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. 22 листопада 2013 року між [PERSON] і [PERSON] укладено договір позики (далі Договір), за умовами якого останній передав у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 2\~000 доларів 00 центів США. Згідно із статтею 1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною другою статті 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як випливає з матеріалів справи, 22 листопада 2013 року відповідачем [PERSON] особисто була складена та підписана розписка про отримання ним від позивача грошових коштів в сумі 2\~000 доларів 00 центів США (а.с.18). Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник, як передбачено статтею 1049 ЦК України, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статей 525 та 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. При цьому аналіз норм статті 99 Конституції України, статей 192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України гривня. Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобов'язання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені статтею 625 ЦК України. Такий висновок Верховний Суд України зробив у справі №6-79цс14 (постанова від 02 липня 2014 року). Відповідно до пункту 14\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі»\~уразі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України (далі НБУ) на день ухвалення рішення. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530 і 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша статті 1050 ЦК України). За умовами Договору [PERSON] зобовязався повернути [PERSON] запозичені грошові кошти до 22 грудня 2013 року, однак свого обовязку не виконав, про що свідчить наданий позивачем оригінал розписки. За таких обставин позов [PERSON] про стягнення з [PERSON] грошових коштів в сумі 2\~000 доларів США, які дорівнюють 45\~826 грн. 37 коп. по курсу НБУ на день звернення до суду (22.91318700 гривень за 1 долар США), як основної суми боргу, підлягає задоволенню. Оскільки позов задоволено, суд в порядку статті 88 ЦПК України має підстави для стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] понесених ним судових витрат в сумі 487 грн. 20 коп., а саме, в межах суми сплаченого судового збору при предявленні позову до суду (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved