Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-09 00:00:00

09.09.2020 р. до суду представником позивача\~Чернушенком В.Ю. в інтересах [PERSON] заявлено позов, в якому позивач просив провести розподіл спільного сумісного майна подружжя без реального його поділу шляхом визнання за [PERSON] права приватної власності на 1/2 частку житлової квартири [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право приватної власності на 1/2 частку житлової квартири [ADDRESS] ; на обгрутунування позовних вимог позивач зазначив про те, що 28.08.1986 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, 4.02.2008 р. це шлюб розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів відділу державної реєстрації актів цивільного стану Гайсинського РУЮ Вінницької області зроблено відповідний актовий запис №20; у період шлюбу ними на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 8.09.2006 р. приватним нотаріусом Гайсинського районного нотаріального округу Савіцькою Ж.Й. та зареєстрованого в реєстрі за № 1742 придбано житлову квартиру [ADDRESS] вартістю 84100грн., яку позивач вважає спільною сумісною власністю подружжя, в 2020 році між сторонами не досягнуто згоди щодо поділу цієї квартири, тому з цього часу позивач відраховує початок строку позовної давності для звернення до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя після розірвання шлюбу. 9.11.2020 р. [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнала, вважала їх безпідставними, свої заперечення обґрунтувала наступним. 28.08.1986 р. між сторонами укладено шлюб, спільне проживання та сімейні відносини між [PERSON] та [PERSON] фактично припинилися напочатку січня 2004 року, [PERSON] переїхав на постійне місце проживання до своїх батьків в смт. Петрівка Іванівського району Одеської області, з того часу сторони не проживали разом, не були пов`язані спільним побутом, не підтримували шлюбних відносин між собою, рішенням Гайсинського районного суду від 30.11.2004 р. (набрало чинності 30.12.2004 р.) їх шлюб було розірвано, тобто їх шлюб припинився у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу відповідно до ч.1 ст. 114 СК України; за час спільного проживання сторонами було набуто спільне майно: предмети домашнього вжитку та приватизована на [PERSON] , [PERSON] та іх дочку [PERSON] житлова квартира [ADDRESS] ; в 2003 році за позовом [PERSON] до [PERSON] . Гайсинським районним судом розглядалася цивільна справа про поділ спільного майна подружжя, 5.09.2003 р. провадження в справі закрито у зв`язку із затвердженням мирової угоди між сторонами, відповідно до якої належне [PERSON] право власності на 1/3 частку квартири в [ADDRESS] та на Ѕ частку рухомого майна (два дивана, шафу, телевізор, холодильник, пилосос, набір меблів кухонних, газову плиту) визнано за його дочкою [PERSON] за укладеними між сторонами мировими угодами (основною від 3.09.2003 р. і додатковою від 4.09.2021 р.); більше ніякого майна сторони під час шлюбу не набули; в подальшому після розірвання шлюбу 8.06.2006 р. [PERSON] разом з [PERSON] продали належну їм на праві спільної часткової власності житлову квартиру в [ADDRESS] за 42000 грн. і за ці кошти за спільним рішенням із [PERSON] сплатили перший внесок за придбання квартири [ADDRESS] вартістю 95950 грн., іншу частину вартості зазначеної квартири 55500 грн. [PERSON] сплатила після отримання кредиту відповідно до кредитного договору № 31/221/16-Т від 8.09.2006 р., який погашався [PERSON] за рахунок її власних коштів. 9.11.2020 р. [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання за нею права приватної власності на житлову квартиру [ADDRESS] , яка не є спільним сумісним майном подружжя, на обгрунтування своїх позовних вимог зазначила ті ж самі обставини, що і у відзиві на первісний позов. Ухвалою суду від 28.12.2020 р. прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання права приватної власності на житлову квартиру до спільного розгляду з первісним позовом представника позивача [PERSON] в інтересах [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позивач (відповідач) та його представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача в поданій до суду заяві просив суд розглянути справу у їх з позивачем (відповідачем) відсутність. Відповідач (позивач) та його представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача в поданій до суду заяві просив суд розглянути справу у їх з відповідачем (позивачем) відсутність. З`ясувавши позиції сторін, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню, а у задоволенні первісних позовних вимог необхідно відмовити - з таких міркувань. Встановлено, що відповідно до витягу із рішення Гайсинського районного суду від 30.11.2004 р. позов [PERSON] до [PERSON] задоволено повністю, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Петрівською селищною радою Іванівського району одеської області 28.08.1986 р. актовий запис № 25, рішення набрало чинності 30.12.2004 р. (а.с.55), під час шлюбу у подружжя народилася дочка [PERSON] , [INFO] між [PERSON] та [PERSON] під час розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя укладено мирову угоду, відповідно до якої [PERSON] відмовився від належної йому 1/3 частки в житловій квартирі [ADDRESS] на користь неповнолітньої дочки [PERSON] , надав свою згоду на визнання за нею права власності на вказану частину квартири, а [PERSON] до 1.10.2003 р. зобов`язалася виплатити [PERSON] грошову компенсацію за вказану частину квартири в розмірі 300 доларів США; 4.09.2033 р. під час розгляду цієї ж справи № 2-1096/2003 між цими самими сторонами укладено додаткову мирову угоду, відповідно до якої [PERSON] відмовився від належної йому частини спільно набутого майна (два дивана, шафу, телевізор, холодильник, пилосос, набір меблів кухонних, газову плиту) на користь його дочки [PERSON] ; ухвалою Гайсинського районного суду від 5.09.2003 р. мирову угоду між сторонами затверджено, належне [PERSON] право власності на 1/3 частку квартири в [ADDRESS] та на Ѕ частку рухомого майна (два дивана, шафу, телевізор, холодильник, пилосос, набір меблів кухонних, газову плиту) визнано за його дочкою [PERSON] ; відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 8.09.2006 р., посвідченого приватним нотаріусом Гайсинського районного нотаріального округу Савіцькою Ж.Й., [PERSON] придбала у [PERSON] за 95950 грн. житлову квартиру [ADDRESS] , в день підписання договору продавець отримала від покупця 40450 грн., решту 55500 грн. [PERSON] зобов`язалася сплатити продавцю до 15.09.2006 р.; відповідно до заяви [PERSON] від 8.09.2006 р. остання підтвердила факт отримання від [PERSON] остаточного розрахунку за квартиру в сумі 55500 грн. (а.с.62,63); відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 11783308 від 8.09.2006 р. за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на цілу житлову квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу ВЕВ 716270 від 8.09.2006 р. (а.с.65); 8.09.2006 р. між [PERSON] та ПАТ «Кредитпромбанк» укладено кредитний договір № 31/221/06-N, відповідно до якого [PERSON] (позичальник) отримала від Банку кредитні кошти в сумі 55500 грн. на купівлю нерухомого майна: квартири загальною площею 94,4 кв.м. в [ADDRESS] (а.с.45-48); відповідно до банківської довідки від 6.05.2014 р. кредитний договір № 31/221/06-N від 8.09.2006 р. припинив свою дію 23.04.2014 р. у зв`язку із повним виконанням Позичальником [PERSON] зобов`язань за вказаним кредитним договором перед Кредитором (а.с.51). \~\~\~\~\~ \~\~ Спірні правовідносини регулюються: - статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; - відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. - ч.1 ст. 60 СК України, ч.3 ст. 368 ЦК України, за якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю; - ч.1 ст.69 СК України, відповідно до якої дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу; - п.3 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. \~\~ Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто, статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте(джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.\~ Враховуючи те, що спірна житлова\~квартира [ADDRESS] вартістю 95950 грн. придбана 8.09.2006 р. [PERSON] на належні їй та її дочці [PERSON] кошти в сумі 40450 грн. від продажу житлової квартири [ADDRESS] та отримані нею відповідно до договору кредиту від 8.09.2006 р. грошові кошти в розмірі 55500 грн. після розірвання шлюбу з [PERSON] , припинення спільного з ним проживання та ведення спільного господарства, то це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю [PERSON] , за особисті кошти якої воно придбане; спір же про поділ спільного сумісного майна подружжя [PERSON] та [PERSON] вирішено ухвалою Гайсинського районного суду від 5.09.2003 р. у справі № 2-1096/2003 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, тому у задоволенні позовних вимог позивача за первісним позовом про поділ зазначеної житлової квартири і визнання права власності на Ѕ частку квартири за кожним із подружжя необхідно відмовити через їх безпідставність, а позовні вимоги [PERSON] про визнання спірної житлової квартири її приватною власністю підлягають задоволенню з огляду на встановлені судом обставини. Твердження позивача за первісним позовом [PERSON] про те, що спірна житлова квартира є їх з відповідачем спільною сумісною власністю подружжя, придбана під час шлюбу, суд до уваги не бере, оскільки дослідженими судом доказами доведено, що джерелом набуття зазначеного нерухомого майна є особисті кошти [PERSON] та її дочки [PERSON] за їх спільною домовленістю. З огляду на наявність законних підстав для відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя суд не вправі вирішувати питання про відмову в задоволенні цього позову з підстав пропуску позивачем за первісним позовом строку позовної давності для звернення до суду, про який заявила відповідач.

Outcome: approved