Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

08.10.2020 року заявник [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною заявою на обґрунтування якої зазначив, що він, з метою призначення пенсії, звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області, однак йому було відмовлено через виявлення невідповідностей, які полягають у невірному написанні на першій сторінці трудової книжки його по-батькові, а саме: « [PERSON] » замість « [PERSON] ». Дану помилку на його думку допущено через неправильний переклад з російської мови на українську та навпаки, що не відповідає його свідоцтві про народження та паспорту. Таким чином, розбіжність у правовстановлюючому документі в трудовій книжці серії [NUMBER] від 30.05.1978 року в написанні по батькові позбавляє його можливості оформити документи для отримання пенсії. Враховуючи викладене, просить суд встановити факт належності йому трудової книжки серії [NUMBER] , заповненої 30.05.1978 року. До початку судового засідання представником заявника було подано до суду заяву з проханням розгляд справи здійснювати у його відсутності, заявлені вимоги він підтримує та просить їх задовольнити (а.с. 50). Представник заінтересованої особи - ГУ ПФУ у Волинській області, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. 45), заяви, клопотання про відкладення розгляду справи від нього на адресу суду не надходили. 28.10.2020 року заінтересованою особою - ГУ ПФУ у Волинській області на адресу суду були надані письмові пояснення, в яких зазначено, що у разі встановлення належності заявнику [PERSON] трудової книжки, ГУ ПФУ у Волинській області проти задоволення заяви не заперечує (а.с. 46-47). Суд вважає можливим розглянути справу без участі учасників справи, оскільки матеріали справи містять достатні докази, що свідчать про правовідносини, що склалися між ними. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Як встановлено судом, заявник [PERSON] звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області з метою призначення йому пенсії, однак йому було відмовлено через виявлення невідповідності, яка полягає у невірному написанні по-батькові на першій сторінці серії [NUMBER] заповненої 30.05.1978 року, а саме: « [PERSON] » замість « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , по батькові заявника вказано « [PERSON] », що в подальшому відображено в паспорті серії [NUMBER] , виданого Луцьким МВ УМВС України у Волинській обл., 13.06.1997 та в картці платника податків, де значиться по-батькові « [PERSON] » (а.с. 5-10). Для усунення даної невідповідності, [PERSON] звернувся до КУ «Луцький міський трудовий архів» Луцької міської ради, у відповідь на що отримав лист № 2277/1-11 від 03.09.2020 року з якого вбачається, що наказом № 278 від 15.09.1977 року про прийняття « [PERSON] » (російською мовою) з 13.09.1977 року його прийнято на роботу та наказом № 1595 від 17.05.1979 року звільнено « [PERSON] » (російською мовою) з 16.05.1979 року, в зв`язку з призовом до Радянської Армії. В особових рахунках по заробітній платі за 1977-1979 роки заявник значиться як « [PERSON] » (російською мовою) (а.с. 23). З військового білету [NUMBER] вбачається, що такий містить виправлення, внесені на підставі паспорта, а саме: по батькові заявника з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 11-14). Відтак, згідно з довідкою № 441 від 25.08.2020 року Луцького об`єднаного міського військового комісаріату рядовий запасу [PERSON] проходив службу в Збройних Силах в період з 24.05.1979 року по 25.05.1981 року (а.с. 22). Судом також встановлено, що внести виправлення на підставі паспорта [PERSON] до його трудової книжки виявилося неможливим, оскільки Луцька меланжева прядильно-ткацька та оздоблювальна фабрика шовкових тканин із штапельного волокна ім. 60-річчя Радянської України, припинила свою діяльність (а.с. 24-29). В подальшому заявник приймався на роботу, працював та був звільнений саме як « [PERSON] », що підтверджується копіями довідок від установ з якими останній перебував у трудових відносинах та які долучені до даної заяви (а.с. 30-36). На підставі наказів про прийняття на роботу та звільнення, уповноваженими особами вносилися записи до трудової книжки заявника, що підтверджує достовірність належності заявнику трудової книжки серії [NUMBER] заповненої 30.05.1978 року (а.с. 15-21). Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Пленум Верховного Суду України у п. 12 постанови «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року роз`яснив, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Аналіз даних норм дає підстави для висновку, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, що засвідчує факт, що має юридичне значення; 4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Положеннями ст.ст. 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши надані заявником докази у своєму взаємозв`язку, суд вважає доведеним, що розбіжність у правовстановлюючому документі, а саме: в трудовій книжці серії [NUMBER] від 30.05.1978 року в написанні по батькові заявника « [PERSON] » замість « [PERSON] », було допущено внаслідок перекладу з російської мови на українську та навпаки. Зазначене у своїй сукупності, дає підстави для висновку, що у трудовій книжці серії [NUMBER] від 30.05.1978 року заповненій на ім`я « [PERSON] », було допущено помилку, що позбавляє заявника можливості усунути її в позасудовому порядку. Встановлення належності правовстановлюючих документів має для заявника юридичне значення та породжує юридичні наслідки, пов`язані з реалізацією свого права на призначення пенсії. Таким чином, суд вважає, що заява [PERSON] , заінтересована особа ГУ ПФУ у Волинській області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Outcome: approved