Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

09.04.2019 відкрито провадження у даній справі. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 3,2938 га у межах згідно з планом на території Бакирівської сільської ради Охтирського району Сумської області, з них 2,7707 га рілля, кадастровий номер 5920380400:01:001:0122 та 0,5231 га сіножаті, кадастровий номер 5920380400:01:001:0123. 10.08.2018 вона звернулася з листом до відповідача з проханням повідомити про наявність існуючих договорів, укладених щодо належних їй земельних ділянок. На запит вона отримала копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якого вбачається, що 02.10.2017 державним реєстратором Фальченком Ю.Л. був зареєстрований договір оренди землі №233/17, виданий 02.10.2017, строком на 10 років, на земельну ділянку площею 2,7707 га, кадастровий номер 5920380400:01:001:0122, який був укладений між ПрАТ «РАЙЗ-МАКСИМКО» та нею. Проте вона згоди на укладення цього договору не надавала, переговорів про його укладення не вела, особисто цей договір не підписувала та не укладала, будь-якого представника для його укладення не уповноважувала. Тому просить визнати недійсним договір оренди землі №233/17, складений 02.10.2017 між ПрАТ «РАЙЗ-МАКСИМКО» та [PERSON] , строком на 10 років, на земельну ділянку площею 2,7707 га, кадастровий номер якої - 5920380400:01:001:0122, та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 37382162 від 03.10.2017, прийняте державним реєстратором Фальченком Ю.Л., згідно якого зареєстровано договір оренди землі №233/17 від 02.10.2017. Від відповідача ПрАТ «РАЙЗ-МАКСИМКО» надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач не погоджується із заявленими позовними вимогами, оскільки вони є необґрунтованими та безпідставними. Зазначає, що між позивачкою та ПрАТ «РАЙЗ-МАКСИМКО» був укладений договір оренди землі №61 від 23.09.2009, зареєстрований 19.11.2012 за №592030004003321, строком дії на 5 років. Дія цього договору припинилася 23.09.2014. Після припинення дії договору №61 від 23.09.2009, позивачка вчиняла активні дії щодо укладення нового договору оренди землі з відповідачем, шляхом ведення переговорів і надання необхідних документів, та саме в цей час був укладений договір оренди землі №233/17, об`єктом якого являється земельна ділянка площею 2,7707 га, кадастровий номер 5920380400:01:001:0122, який зареєстровано 02.10.2017 державним реєстратором Фальченком Ю.Л. Так у товариства знаходяться завірені секретарем Бакирівської сільської ради копії державного акту на право власності на земельну ділянку, кадастрового плану земельної ділянки, які засвідчені 10.12.2014, що вказує на те, що ці документи були оформлені вже після того, як припинено договір №61 від 23.09.2009, отже з наміром укладення нового договору. Про наявність волевиявлення та обізнаність щодо наявності укладеного оспорюваного договору стверджує той факт, що позивачка отримувала орендну плату за 2015-2018 роки. Хоча оспорюваний договір був зареєстрований 02.10.2017, його підписання відбулося значно раніше, дата, яка зазначена в договорі, була проставлена безпосередньо перед поданням договору для проведення державної реєстрації. Отже, на підставі підписаного, але не зареєстрованого договору, позивачка отримувала орендну плату. За останньою відомістю (2019 рік) кошти в рахунок орендної плати по оспорюваному договору отримала представник за довіреністю Харченко Т.В., яка є головним бухгалтером ТОВ «БАКИРІВСЬКЕ», вид діяльності якого вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур. Тому, на погляд відповідача, звернення до суду є зацікавленість не самої позивачки, а СТОВ «БАКИРІВСЬКЕ», яке має домовленість з позивачкою, і будучи підприємством конкурентом, за будь-яких обставин має намір припинити орендні відносини між позивачкою та ПрАТ «РАЙЗ-МАКСИМКО» з метою фактичного володіння та користування земельною ділянкою позивача. Також зазначає, що заявлена вимога щодо скасування державної реєстрації договору оренди є неприйнятною, адже можливе задоволення вимоги про визнання недійсним договору оренди землі є самостійною підставою для скасування запису про державну реєстрацію оренди землі. Зазначений у позовній заяві орієнтовний розрахунок судових витрат у розмірі 20000 грн вважає необґрунтованим та нічим не підтвердженим. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Стороною позивача надана відповідь на відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідно до вимог чинного законодавства та п. 44 договору оренди землі №61 від 23.09.2009 строк дії цього договору, укладеного строком на 5 років та зареєстрованого у реєстрі 19.11.2012, набирає чинності саме з моменту його реєстрації та діє включно по 19.11.2017. Зі змісту ж оспорюваного договору вбачається, що він підписаний сторонами 02.10.2017 і після чого повторно зареєстрували право оренди в реєстрі речових прав на нерухоме майно, що спростовує доводи відповідача про відсутність подвійної реєстрації права оренди на одну і ту ж саму земельну ділянку. За умовами договору від 23.09.2009 приймання-передача земельної ділянки мала відбутися у строк з 19.11.2012 по 21.11.2012, що спростовує доводи відповідача про те, що фактично правовідносини з оренди розпочалися раніше ніж про це вказано в умовах договору. Позивачка будь-якої угоди з орендарем ПрАТ «РАЙЗ-МАКСИМКО» про дострокове припинення або розірвання договору оренди №61 від 23.09.2009 не укладала та не підписувала, а тому не було жодної правової підстави для його припинення чи дострокового розірвання. В червні 2017 року позивачка прийняла рішення письмово повідомити орендаря ПрАТ «РАЙЗ-МАКСИМКО» про закінчення подальших орендних відносин після закінчення строку дії договору оренди №61 від 23.09.2009 та направила відповідну заяву поштою на адресу орендаря. Незважаючи на письмову відмову від укладення нового договору оренди ПрАТ «РАЙЗ-МАКСИМКО» всупереч її волі та бажанню склав договір оренди землі від 02.10.2017 №233/17 та протиправно зареєстрував його 02.10.2017 у державному реєстрі. При цьому оспорюваний договір оренди землі був зареєстрований лише на одну найбільш прибуткову для орендаря із двох належних позивачці земельних ділянок, а саме на ріллю площею 2,7707 га, в той час як сіножаті не були включені до умов цього договору, що свідчить про те, що такий договір складався та підписувався без участі позивачки та без її вільного волевиявлення, а тому є недійсним. Також зазначено, що єдиним ефективним способом відновлення порушених прав позивачки в даному випадку є скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі та без участі позивача. Представник ПрАТ «РАЙЗ-МАКСИМКО» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд проаналізував матеріали справи, врахував позицію сторін, дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. За ч. 1 ст.\~6\~Закону України\~«Про оренду\~землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. За ч. 1 ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Статтею 125\~ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,2938 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Бакирівської сільської ради Охтирського району Сумської області, з них рілля 2,7707 га, кадастровий номер 5920380400:01:001:0122, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії СМ №184741 та кадастровим планом земельної ділянки. Відповідно до змісту договору оренди землі №233/17 від 02.10.2017 між [PERSON] та ПрАТ «РАЙЗ-МАКСИМКО», останньому надано в оренду земельну ділянку площею 2,7707 га, кадастровий номер 5920380400:01:001:0122, строком на 10 років. В розділі «Реквізити сторін» - «орендодавець» зазначено прізвище, адреса, паспортні дані саме [PERSON] . Крім того, в розділі підписи сторін - зазначено прізвище [PERSON] . З витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 04.10.2017 №99211707 вбачається, що на підставі рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 37382162 від 03.10.2017 державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційно-інвентаризаційної служби» В`язівської сільської ради Сумської області Фальченка Ю.Л. останнім 02.10.2017 до державного реєстру внесено запис за №22644841 про право оренди земельної ділянки відповідно до договору оренди землі №233/17, виданого 02.10.2017, сторони договору: орендар - ПрАТ «РАЙЗ-МАКСИМКО», орендодавець [PERSON] . Згідно акту визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) без дати та акту приймання-передачі земельної ділянки без дати, визначені межі земельної ділянки з кадастровим номером 5920380400:01:001:0122, що розташована на території Бакирівської сільської ради Охтирського району Сумської області і належать позивачеві, та проведена передача в оренду земельної ділянки площею 2,7707 га. Статтею 14\~Закону України\~«Про оренду\~землі» встановлено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Згідно із ч. 2 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦК України якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої\~особи на\~тексті правочину,\~що посвідчується\~нотаріально,\~засвідчується нотаріусом\~або посадовою\~особою,\~яка має\~право на\~вчинення такої\~нотаріальної дії,\~із зазначенням\~причин,\~з яких\~текст правочину\~не може\~бути підписаний\~особою,\~яка його\~вчиняє. Підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє. Ухвалою суду від 06.06.2019 по справі була призначена судова почеркознавча експертиза. Згідно висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №1266/1267 від 20.11.2019 підпис від імені [PERSON] у розділі «Реквізити сторін» у графі « [INFO] (підпис)» у договорі оренди землі №233/17 від 02.10.2017, укладений між ПрАТ «РАЙЗ-МАКСИМКО» та [PERSON] про оренду земельної ділянки кадастровий номер 5920380400:01:001:0122 виконаний за допомогою пасти для кулькових ручок рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не [PERSON] , а іншою особою. Згідно ч. 1 ст.\~215\~ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Верховний Суд України у постанові від 18.12.2013 у справі за № 6-127цс13 висловив правову позицію, якою зазначив, що вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене ст. 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору оренди земельної ділянки. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Таким чином, враховуючи, що оспорюваний договір [PERSON] своїм підписом не скріплювала, що підтверджується висновком експерта, відомостей про підписання [PERSON] договору в порядку ч. 4 ст.\~207\~ЦК України оспорюваний договір не містить, тобто відсутні докази її волевиявлення на укладення договору, наявні правові підстави для визнання недійсним договору оренди землі №233/17 від 02.10.2017. Доводи відповідача, що про наявність волевиявлення позивачки та її обізнаність щодо існування укладеного оспорюваного договору свідчить те, що вона отримувала орендну плату за 2015-2018 роки, є безпідставними, оскільки навіть за наявності доказів отримання коштів за використання земельної ділянки, відсутні підстави вважати, що волевиявлення позивачки було направлено саме на укладення договору оренди земельної ділянки з відповідачем на умовах, визначених у договорі, який не був нею підписаний. Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Окрім цього, відповідно до договору оренди землі №61 від 23.09.2009, укладеного між [PERSON] та ЗАТ «РАЙЗ-МАКСИМКО», останньому була передана в оренду земельна ділянка площею 3,2938 га, у тому числі рілля 2,7707 га, кадастровий номер 5920380400:01:001:0122, сіножаті 0,5231 га, кадастровий номер 5920380400:01:001:0123. Відповідно до п.п. 8, 44 цього договору, він укладений на 5 років та набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Договір оренди землі №61 був зареєстрований у відділі Держкомзему у Охтирському районі Сумської області 19.11.2012 за №592030004003321, тобто строк його дії до 19.11.2017. Таким чином, подання документів для державної реєстрації права оренди на земельну ділянку відповідно до договору №233/17 від 02.10.2017, право оренди на яку вже зареєстровано відповідно до договору оренди №61 від 23.09.2009, є підставою для відмови у державній реєстрації зазначеного права відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За таких обставин рішення державного реєстратора Фальченка Ю.Л. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 37382162 від 03.10.2017, на підставі якого зареєстроване речове право у державному реєстрі 02.10.2017, підлягає скасуванню. Вирішуючи питання щодо строків позовної давності, про застосування якого заявлено представником відповідача, суд виходить з наступного. Статтею 256\~ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.\~257\~ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 260\~ЦК України передбачається, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Заява про застосування строку позовної давності вмотивована тим, що позивачка була обізнана про укладення оспорюваного договору, оскільки саме з цією метою у 2014 році передала копії державного акту, кадастрового плану, свої паспортні дані і свій ідентифікаційний код, без яких неможливо укласти договір, а сам договір, хоча і зареєстрований у 2017 році, проте був підписаний ще у 2014 році, без проставляння дати, яка була прописана безпосередньо перед поданням реєстратору, і саме з цього моменту позивачка отримувала орендну плату. Відповідно до відомості реалізації с/г продукції від 17.08.2015 позивач вже міг дізнатися, що отримував орендну плату саме відповідно до оспорюваного договору. Отже, якщо початком перебігу строку позовної давності розраховувати 17.08.2015, строк позовної давності закінчився 18.08.2018. Тому сторона відповідача вважає, що позивачкою пропущений строк звернення до суду з даним позов, та просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Суд не може взяти до уваги таке твердження представника відповідача, оскільки оспорюваний договір позивачка не підписувала, а тому не могла знати про його наявність. Також оспорюваний договір був датований та зареєстрований в державному реєстрі у 2017 році під час дії укладеного між сторонами по справі договору оренди від 23.09.2009, який був зареєстрований у 2012 році, та на виконання якого позивачка мала право на отримання орендної плати. З огляду на викладене, враховуючи, що оспорюється правочин, вчинений у 2017 році, позовна заява подана до суду у 2019 році, суд дійшов висновку, що позов поданий в межах строку позовної давності та підлягає задоволенню. Враховуючи наявність підстав для задоволення позову, з відповідачів підлягають стягненню судові витрати, відповідно до положень глави 8 ЦПК України. Так положеннями ч. 1, п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6). Згідно з ч.ч. 6-9 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3)\~у разі\~часткового задоволення\~позову -\~на обидві сторони пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При подачі позовної заяви до суду позивачкою був сплачений судовий збір в розмірі 1536,80 грн. Крім того, на підтвердження понесених судових витрат стороною позивача надана квитанція про оплату за проведення судової почеркознавчої експертизи в сумі 5024 грн, а також надані на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу договір від 14.03.2019 про надання правової допомоги адвокатом Кутовим Я.А., акт від 06.12.2019 про надання юридичних послуг (виконання зобов`язань) з розрахунком витрат, та розрахункова квитанція про оплату 10000 грн. Враховуючи, що стороною позивача подані належні докази щодо сплати судового збору, а також понесених витрат на професійну правничу допомогу та проведення експертизи, відповідачами не доведено неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката та проведення експертизи, з відповідачів підлягає стягненню по 8280,40 грн з кожного на користь позивачки в рахунок відшкодування судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved