overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

08.04.2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем по справі [PERSON] вона знаходиться в зареєстрованому шлюбі з 23 червня 2007 року, шлюб зареєстрований виконкомом Шевченківської селищної ради м.Красноармійськ Донецької області, актовий запис № 6. Від цього шлюбу в них народилась донька [PERSON], [INFO], яка мешкає з нею та на утримання якої відповідач сплачує аліменти.. З січня 2014 року сімейно-шлюбні відносини сторони припинили з тієї причини, що в них різні характери, відсутні взаєморозуміння та повага один до одного, мешкають окремо. Вона вважає, що примирення між ними неможливо, а тому просить розірвати шлюб. Позивачка [PERSON] в попередньому судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Прізвище після розірвання шлюбу просила залишити «[PERSON].». Відповідач [PERSON] в попередньому судовому засіданні повністю підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Пояснив, що причиною розпаду їх сім'ї було непорозуміння, відсутність почуттів. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України за наявності для того законних підстав про задоволення позову Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. З свідоцтва про укладання шлюбу вбачається, що сторони перебувають в шлюбі з 23 червня 2007 року, шлюб зареєстрований виконкомом Шевченківської селищної ради м.Красноармійськ Донецької області, актовий запис № 6, дошлюбне прізвище позивачки «[PERSON]». (а.с.3). Від цього шлюбу у сторін народилась донька [PERSON], [INFO].(а.с.4). Судом встановлено, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини з січня 2014 року з тієї причини, що в них різні характери, відсутні взаєморозуміння та повага один до одного. Примирення між ними неможливо, шлюб суперечить інтересам сторін. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд може розірвати шлюб, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За ч.8 ст..235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, шлюб між нею та [PERSON] слід розірвати, прізвище дружини після розірвання шлюбу залишити [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

08.04.2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить шлюб між ними розірвати, посилаючись на те, що сімейне життя сторін не склалося, через різні погляди на життя, сімейні стосунки, втрату взаємної любові та поваги один до одного, що призвело до припинення сімейних відносин. Позивач зазначила, що сторони тривалий час не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбні відносини і подальше збереження шлюбу неможливе та суперечить її інтересам, оскільки їх шлюб носить формальний характер. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги в повному обсязі і просила позов задовольнити. При цьому вона підтвердила, що сторони тривалий час не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбні відносини, примирення між сторонами не можливе і подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав і не заперечував проти задоволення позову. Він зазначив, що сторони дійсно тривалий час не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбні стосунки, хоча проживають в одній квартирі. Примирення між ними не можливе і подальше збереження шлюбу не має сенсу, оскільки шлюб сторін носить формальний характер. Просить шлюб між сторонами розірвати. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 30 липня 2010 року сторони [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис за № 955 (а.с.5). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Судом встановлено, що сторони тривалий час не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбні стосунки, примирення між ними не можливе і подальше збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з подружжя, оскільки їх шлюб носить формальний характер. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні ці обставини не оспорював. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи обставини наведені вище, суд вважає за необхідне задовольнити позов [PERSON] про розірвання шлюбу в повному обсязі, оскільки дійшов висновку про те, що сім`я сторін розпалася повністю, примирення між ними не можливе і подальше збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Виходячи з цього, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сума сплаченого позивачкою судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп. (а.с. 1).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

08.04.2014 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, зазначивши, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 30.09.2006 року, від шлюбу народились доньки: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. На даний час однією сім'єю з відповідачем не проживають. Відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, їй самій важко утримувати доньок, просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку щомісячно. Позивачка до судового засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 части з усіх видів його заробітку. Відповідач до судового засідання також не з'явився, надав суду заяву, у якій позов визнав, згоден сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, просив розглянути справу за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до представленої суду копії свідоцтва про народження, відповідач є батьком [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 180 СК України батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дитини. Вирішуючи питання про розмір належних до стягнення аліментів, суд с урахуванням здоровя та матеріального положення дітей, платника аліментів, вважає що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку(доходу), щомісячно. У зв'язку із задоволенням позовних вимог, судові витрати по справі, що складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 243,60 грн. від сплати яких позивачка була звільнена при подачі позову, підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

08.04.2014 року позивачка звернулася в суд з даним позовом. Посилалася на те, що [INFO] померла її матір [PERSON], якій на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу належили земельна ділянка та будинок [ADDRESS] Після смерті матері відкрилася спадщина на вказану земельну ділянку та будинок, спадкоємцями яких є вона та її брат [PERSON]. Брат від прийняття спадщини відмовився, а вона з заявою про прийняття спадщини в нотаріальну контору не звернулася, так як помилково вважала, що заява, складена нею в Ольгинській селищній раді від 13.03.2014 року і є заявою про прийняття спадщини. Тому просила суд визначити додатковий строк для прийняття спадщини. У судовому засіданні позивачка позов підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав (а.с.19). Третя особа проти задоволення позову не заперечувала. Вислухавши пояснення позивачки, третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст.1270, 1272 ЦК України для прийняття спадщини встановлений строк у шість місяців з моменту відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом цього строку не подав заяви про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, що пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (а.с.9), після смерті якої відкрилась спадщина на належну їй земельну ділянку та житловий будинок [ADDRESS] Позивачка є її донькою, що підтверджено свідоцтвом про її народження та ін. (а.с.6,10,11,21). Спадкоємцями за законом є позивачка та її брат [PERSON]. Брат від прийняття спадщини відмовився, про що свідчить його заява про відмову від прийняття спадщини (а.с.12). Позивачка з заявою про прийняття спадщини в нотаріальну контору своєчасно не звернулася, так як 13.03.2014 року своєчасно подавала заяву до Ольгинської селищної ради про прийняття спадщини. Тому суд вважає, що строк для прийняття спадщини пропущений позивачкою з поважної причини і необхідно визначити їй додатковий строк 3 місяці для прийняття спадщини. На підставі ст.ст. 1270, 1272 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

08.04.2014 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 07.02.2003 року, мотивуючи позов тим, що спільне життя не склалося, сторони припинили шлюбні стосунки, спільне господарство не ведеться. Позивач в судове засідання не з'явилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався завчасно і належним чином. Повістка відповідачу надсилалася за адресою місцезнаходження. Відповідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за місцем їх реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб 07.02.2003 року, актовий запис № 124. Від даного шлюбу мають двох дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Подружні відносини подружжя припинило, спільне господарство не ведеться. За таких умов суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

08.04.2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини і свої доводи обґрунтовує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від спільного життя мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою і знаходяться на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги не робить, тому вона змушена звернутися до суду. Просить стягнути з відповідача ? частину його доходів. Позивач у зал судового засідання не з'явилась, але надала до суду заяву слухати справу без її участі, на позові наполягає. Відповідач у зал суду не з'явився, але надав до суду заяву слухати справу без його участі, позов визнає. Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З свідоцтва про народження дитини, рішення про розірвання шлюбу, встановлено, що від спільного проживання сторони мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою і знаходяться на її утриманні. У відповідності зі ст. 180 СК України відповідач зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Згідно ст.183 СК України, з відповідача підлягає стягненню аліменти на утримання дитини - у розмірі 1/4 частини його заробітної плати й інших доходів до досягнення дитиною віку повноліття, але не менш 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача до спеціального фонду Державного бюджету України необхідно стягнути судовий збір в сумі 243,60 грн., оскільки заявлені вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст. 180-183 СК України, ст. ст. 57-60, 62, 64, 212-215 ЦПК України, -

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

08.04.2014 року позивач подав в суд позов, в якому просив визнати дійсними договори купівлі-продажу кімнат [ADDRESS] та зобов'язати ПАТ «Харківський тракторний завод» передати дані кімнати у його власність. В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що 03.11.2003 року між ним та відповідачем були укладені договори найму кімнат [ADDRESS]. Цими ж договорами було передбачене його право на отримання кімнат у власність в разі виконання певних умов, зокрема, позивач мав відпрацювати на підприємстві не менш ніж п'ять років, виплати вартості кімнат, не допускати самовільного перепланування квартири та інше. Всі зобов'язання він виконав, однак відповідач ухиляється від передачі кімнат у його власність. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі. Представник відповідача проти позову заперечував, посилався на те, що між [PERSON] та підприємством мали місце договірні зобов'язання щодо найму житла. За умовами цих договорів позивач мав право на отримання кімнат у власність, однак шляхом укладання відповідних договорів купівлі-продажу, однак такі договори не укладались через відсутність рішення Наглядової ради підприємства. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. За змістом ст. 220 ЦК України, суд може визнати договір дійсним, якщо сторони домовились щодо всіх суттєвих умов відповідного правочину, відбулось повне або часткове виконання цих умов однією з сторін, а інша ухиляється від нотаріального посвідчення договору. Судом встановлено, що між [PERSON] та ПАТ «Харківський тракторний завод» мають місце правовідносини, які випливають з договорів найму кімнат [ADDRESS]. Як вбачається зі змісту даних договорів, позивач вправі отримати надані йому в найм кімнати у приватну власність, що, у відповідності до пунктів 4.1. цих правочинів, має здійснюватись шляхом укладення договорів купівлі-продажу кімнат. Зазначення в договорах найму житлових кімнат щодо права наймача на отримання даних кімнат у власність, не може свідчить про те, що сторони досягли домовленості щодо всіх суттєвих умов, яким мають відповідати договори купівлі-продажу житла, оскільки для виникнення такого права, у відповідності до пунктів 4.1. договору найму як кімнати № 169, так і кімнати № 169а, між сторонами мають бути укладені договори купівлі-продажу. Крім того, згода на таке відчуження жилої нерухомості має бути надана Наглядовою радою ПАТ «ХТЗ». Заступник генерального директора товариства, яким підписані від імені підприємства договори найму житла, у відповідності до статуту, не вправі приймати рішення про відчуження майна, яке належить ПАТ «ХТЗ». На підставі викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

08.04.2014 року представник Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить постановити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] в користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 3429 грн 62 коп, а також судові витрати по справі. Позовні вимоги мотивовано тим, що 21 листопада 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та гр.[PERSON] було укладено кредитний договір №001-13100-211112 на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки. Згідно данного договору відповідачу було відкрито картковий рахунок №26251907241982 в національній валюті, надано платіжну картку, тобто було надано кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії у розмірі 2000 гривень. Також відповідача була зобов'язана щомісячно здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній звітний місяць. Однак відповідач свої зобов'язання по укладеному договору не виконує. Станом на 10.01.2014 року заборгованість відповідача по кредитному договору становить 3429 грн 62 коп. Відповідач в добровільному порядку не повернув заборгованості по кредиту. В судове засідання представник ПАТ «Дельта Банк» не з'явився, в поданій позовній заяві просить справу розглянути у відсутності представника позивача, заявлений позов підтримує. Також в судове засідання не з'явився відповідач [PERSON], який поданій письмовій заяві про розгляд справи у його відсутність, заявлений позов визнає, при можливості заборгованість сплатить добровільно. Дослідивши докази, суд прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що дійсно 21.11.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та гр.[PERSON] було укладено договір №001-13100-211112, згідно якого відповідачу було надано кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної Кредитної лінії в розмірі 2000 грн 00 коп. Також сторони домовилися про графік погашення кредиту та відсотків за користування кредитом. Однак, як встановлено судом, в порушення умов укладеного договору відповідач [PERSON] своїх обов'язків належним чином не виконував. Згідно ст.ст.526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, а також у встановлений строк його виконання. Згідно розрахунку заборгованості відповідача по кредитному договору станом на 10.01.2014 року заборгованість по тілу кредиту складає 1565 грн 77 коп, прострочена заборгованість по тілу кредиту складає 429 грн 54 коп, заборгованість за відсотками складає 338 грн 13 коп, заборгованість за комісіями складає 1096 грн 18 коп. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] в порушення умов укладеного договору свої грошові зобов'язання по кредитному договору не виконує, даний спір між сторонами в добровільному порядку не врегульовано, що є підставою для задоволення 2 позовних вимог ПАТ «Дельта Банк».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

08.04.2014 р. ПАТ «Фідобанк» звернулось до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.2-4), мотивуючи свої вимоги тим, що 02.02.2012 р. між ПАТ «ЕрстеБанк» (правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк») та [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит у сумі 2000 грн., строком на 24 місяці, із сплатою процентів у розмірі 35 % річних та схемою погашення ануїтет, на споживчі потреби та на сплату інших платежів, передбачених договором. Зобов'язання за вказаними договорами відповідачем порушуються, внаслідок чого станом на 03.04.2014 р. виникла заборгованість на загальну суму 1815,99 грн. Вказану суму позивач просить стягнути з відповідача та судові витрати у розмірі 243,60 грн. Сторони в судове засідання не з'явились. Про час та місце судового розгляду повідомлені у встановленому порядку. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність; позов підтримує; проти заочного розгляду справи не заперечує. Причини неявки відповідача не відомі. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України суд вирішує справу у їх відсутність та на підставі ст. 224 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки про наявність угоди свідчить поведінка сторін, а отже між сторонами виникли правовідносини у вигляді певних прав та зобов'язань. Проте [PERSON], уклавши 02.02.2012 р. з ПАТ «Ерсте Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк») кредитний договір, відповідно до якого їй було надано кредит у сумі 2000 грн., строком на 24 місяці, із сплатою процентів у розмірі 35 % річних та схемою погашення ануїтет, на споживчі потреби та на сплату інших платежів, передбачених цим договором. (а.с.5-6; 8; 9-12), але зобов'язання згідно даного договору не виконує. Станом на 03.04.2014 р. загальна заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором від 02.02.2012 р., згідно розрахунку (а.с.14) складає 1815,99 грн., тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача дана сума. Позивачем понесені і документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору 243,60 грн. (а.с.1), згідно ст. 88 ЦПК України дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved