Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

08.09.2015 р. публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулось до суду з позовом, у якому зазначило, що відповідно до кредитного договору №11208391000 від 04.09.2007 р. Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк», правонаступником усіх прав та обов'язків якого станом на цей час є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», надав [PERSON] споживчий кредит в сумі 40000 доларів США строком до 04.09.2022 р. зі сплатою 10,5% річних за користування грошовими коштами. Наданий [PERSON] кредит був забезпечений порукою [PERSON], [PERSON] і [PERSON] З грудня 2014 року [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором не виконує належним чином, кредит та відсотки не виплачує, внаслідок чого станом на 26.08.2015 р. має поточну заборгованість за кредитом в сумі 31 718,23 доларів США та пені у розмірі 15 242 грн. 97 коп., з яких: 29 875,61 доларів США - заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість з грудня 2014 року у розмірі 1909,88 доларів США; 1842, 62 доларів США - заборгованість за процентами; 8 367 грн. 72 коп. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 6 865 грн. 25 коп. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами. З наведених підстав позивач просив стягнути з відповідачів солідарно борг за кредитним договором 31718,23 доларів США, пеню за порушення строків виконання зобов'язання 15 242 грн. 97 коп. та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] позов не визнали. У зустрічних позовах [PERSON] і [PERSON], посилаючись, що банк заявив до них позовні вимоги з пропуском шестимісячного строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України, просили визнати укладені ними договори поруки припиненими. (а.с. 91-99) У зустрічному позові [PERSON], з урахуванням уточнень, посилаючись, що умови, укладеного ним з банком кредитного договору є дискримінаційними стосовно споживача, несправедливими, суттєво порушують баланс договірних відносин на шкоду позивача, що банк ввів його в оману щодо реальної вартості кредиту та реальної вартості процентної ставки, не попередив його про валютні ризики та примусив її нести витрати у зв'язку із знеціненням національної валюти України відносно долара США, примусив його сплатити додаткові платежі у виді комісії за надання кредиту, просив визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту від 04.09.2007 р., укладений між ним та банком. (а.с. 170-177) Представник ПАТ «УкрСиббанк» просив у задоволенні зустрічних позов відмовити у зв'язку з їх необгрунтованістю, а також щодо позовних вимог [PERSON] застосувати позовну давність. (а.с. 147-163) Суд вважає, що позов ПАТ «УкрСиббанк» підлягає задоволенню повністю, а зустрічні позови не підлягають задоволенню з наступних підстав. Статею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до ч. 2 ст. 1050 і ч. 2 ст. 1054 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позикодавця достроково вимагати повернення всієї суми кредиту та сплати процентів. Згідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Судом встановлено, що 04.09.2007 р. Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк», правонаступником усіх прав та обов'язків якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та [PERSON] уклали кредитний договір №11208391000, за яким банк надав [PERSON] споживчий кредит в сумі 40000 доларів США строком до 04.09.2022 р. зі сплатою 10,5% річних за користування грошовими коштами. (а.с. 5-15) Свої зобов'язання за кредитним договором банк повністю виконав, що підтверджено заявою [PERSON] про видачу готівки та отримання ним грошових коштів. (а.с. 45) Наданий [PERSON] кредит був забезпечений порукою [PERSON], [PERSON] і [PERSON], які прийняли на себе солідарну відповідальність за невиконання позичальником обов'язків за кредитним договором.(а.с. 16-21) З грудня 2014 року [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором не виконує належним чином, кредит та відсотки не виплачує, внаслідок чого станом на 26.08.2015 р. має поточну заборгованість за кредитом в сумі 31 718,23 доларів США та пені у розмірі 15 242 грн. 97 коп., з яких: 29 875,61 доларів США - заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість з грудня 2014 року у розмірі 1909,88 доларів США; 1842, 62 доларів США - заборгованість за процентами; 8 367 грн. 72 коп. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 6 865 грн. 25 коп. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, що підтверджено довідкою-розрахунком позивача. (а.с. 34-43) Відповідно до положень ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Пунктами 1.3., 1.4. договорів поруки від 04.09.2007 р. передбачено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] прийняли на себе солідарну відповідальність з [PERSON] за повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, пені та інших штрафних санкцій. (а.с. 16,18,20) [PERSON], [PERSON] і [PERSON] уклали окремі договори поруки з позивачем, тобто не давали спільної поруки. Норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договором поруки не передбачено іншого, у разі укладення між ними кількох договорів поруки на виконання одного і того ж зобов'язання між ними не виникає солідарної відповідальності між собою. В даному випадку поручителі зобов'язані нести солідарну відповідальність за невиконання зобов'язання тільки з позичальником, а не між собою. З наведених підстав суд дійшов до висновку, що позов ПАТ «УкрСиббанк» підлягає задоволенню повністю. Не приймає суд до уваги заперечення відповідача [PERSON], що наявний у неї примірник договору поруки не містить підпису її чоловіка [PERSON] Представником банку для огляду суду був наданий оригінал договору поруки з [PERSON] і вона визнала, що підпис від імені [PERSON] у ньому проставлений саме [PERSON] На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь ПАТ «УкрСиббанк» підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі по 913 грн. 50 коп. ( а.с. 67) Зустрічні позови [PERSON] і [PERSON] на думку суду не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Кредитним договором встановлено строк виконання зобов'язання позичальником до 04.09.2022 р. (а.с.2) У зв'язку з тим, що з грудня 2014 року [PERSON] припинив виконувати зобов'язання за кредитним договором, 14.07.2015 р. банк на підставі пункту 2.3 кредитного договору та ст.ст. 1050, 1052 ЦК України змінив строк виконання зобов'язання і пред'явив до усіх поручителів та позичальника вимогу про дострокове погашення кредиту протягом 31 дня з дати одержання вимоги. (а.с. 22-33) До суду банк звернувся з позовом до відповідачів 08.09.2015 р., тобто до спливу строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України. (а.с. 1) Посилання [PERSON] і [PERSON], що шестимісячний строк пред'явлення до них вимог банком слід рахувати з грудня 2014 року, тобто з часу припинення виконання зобов'язання позичальником, а не з дати отримання ними вимоги банку про дострокове погашення кредиту, безпідставні. Зустрічний позов [PERSON] не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно до положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність прямо встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним не вимагається. Отже підставою недійсності правочину за ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України є суперечність саме змісту правочину нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства з огляду на те, що змістом правочину є відповідні його виду умови. Відповідно до положень ст. 527 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, а відповідно до ст. 6 цього ж Кодексу сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачено актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Уклавши кредитний договір сторони в належній формі досягли згоди щодо усіх істотних умов цих договорів. Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладанням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1)особу та місцезнаходження кредитодавця; 2)кредитні умови, зокрема: а)мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б)форми його забезпечення; в)наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, зокрема між зобов'язаннями споживача; г)тип відсоткової ставки; г)суму, на яку кредит може бути виданий; д)орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є)варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж)можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з)необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и)податковий режим сплати відсотків та про одержані субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і)переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Аналогічні положення містяться в Правилах надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ №168 від 10.05.2007 р. У п. 10.13 кредитного договору від 04.09.2007 р., укладеного між банком і [PERSON], зазначено, що підписанням цього договору позичальник свідчить про те, що: - всі умови даного Договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього; - перед підписанням даного договору позичальником отримано інформаційни лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». (а.с. 13) Суд вважає, що волевиявлення сторін в момент укладання кредитного договору 04.09.2007 р. було вільним, відповідало їй внутрішній волі, зміст кредитних договорів не суперечив закону та іншим актам цивільного законодавства, був укладений за вільною згодою сторін. При цьому банк надав [PERSON] всю необхідну інформацію згідно зі ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема: про суттєві умови кредитного договору, сукупну вартість кредиту, реальну процентну ставку, щомісячні платежі. Особисто [PERSON] підписав графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту, у якому зазначені реальна процентна ставка та абсолютне значення подорожчання кредиту. (а.с. 150-151) Посилання [PERSON] у зустрічному позові, що умови, укладеного ним з банком кредитного договору є дискримінаційними стосовно споживача, несправедливими, суттєво порушують баланс договірних відносин на шкоду позивача, що банк ввів його в оману щодо реальної вартості кредиту та реальної вартості процентної ставки, не попередив його про валютні ризики та примусив її нести витрати у зв'язку із знеціненням національної валюти України відносно долара США, примусив його сплатити додаткові платежі у виді комісії за надання кредиту, суд до уваги не приймає з наступних підстав. Кредит [PERSON] отримав в іноземній валюті - 40 000 доларів США і зобов'язався повернути банку кредит та виплатити проценти теж у доларах США. Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина друга статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови від 06.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Також у п. 19 зазначеної вище постанови Пленум Верховного Суду України, що помилка внаслідок недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Будь-яких допустимих доказів введення її позивачем в оману при укладенні кредитного договору [PERSON] суду не надав. Пленум ВССУ в п. 16 постанови від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (із змінами та доповненнями) роз'яснив, що саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору, й позичальник при належній завбачливості міг виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Верховний Суд України в аналогічній справі №6-1341цс15 від 02.12.2015 р. висловив правову позицію, яка відповідно до ст. 3607 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, у якій зазначив, що за змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. У даній справі судом встановлено, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; [PERSON] на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому протягом більше семи років виконував його умови, погоджувався з його умовами та не заявляв про порушення банком його прав споживача; банк надав [PERSON] документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у додатках до кредитного договору «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту», які підписані [PERSON], міститься повна інформація стосовно умов кредитування. За таких обставин суд дійшов до висновку, що зустрічний позов [PERSON] необґрунтований і правові підстави для його задоволення відсутні.

Outcome: approved