Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

09.08.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що 09 жовтня 2015 року зареєстрували з відповідачем шлюб. Але спільне життя не склалось через різні погляди на сімейне життя та побут, шлюбні відносини фактично припинили з травня 2017 року. Спільних дітей не мають. Вважає, що сімя фактично розпалась, а тому просить розірвати шлюб. Після розірвання шлюбу просить відновити їй дошлюбне прізвище Школа. В судове засідання сторони не зявилися, направили до суду письмові заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі. Позивач вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, відповідач зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с. 9-10). Під час розгляду справи по суті встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 09 жовтня 2015 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції за актовим записом № 603, про що свідчить свідоцтво про шлюб (а. с. 3). Шлюбне життя подружжя не склалося через різні погляди на сімейне життя. Сторони припинили шлюбні відносини, разом не проживають, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають. На примирення не згодні. Згідно ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Вивчивши матеріали справи, враховуючи позиції сторін, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, так як подальше спільне життя та збереження сімї є недоцільним. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно свідоцтва про шлюб серії І-ФП № 119860, виданого 09 жовтня 2015 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції за актовим записом № 603, прізвище після державної реєстрації шлюбу змінила дружина з «Школа» на «Кардаільська». Позивач виявила бажання після розірвання шлюбу відновити дошлюбне прізвище Школа, про що зазначила у позові. У відповідності до ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved