Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

09 серпня 2017 року заявники звернулись до Дарницького районного суду м. Києва із спільною заявою в порядку окремого провадження, про розірвання шлюбу подружжя, яке має дитину. У своїй заяві зазначили, що шлюб між ними був зареєстрований 20 вересня 2003 року, який зареєстрований у Центральному відділі реєстрації шлюбів міста Києва актовий запис № 2181. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] [INFO]. Спільне життя між сторонами не склалося. Фактично шлюбні відносини припинені з червня 2017 року. Спільне господарство сторони не ведуть. Між сторонами досягнуто згоди стосовно участі у вихованні та утриманні спільної дитини, про що свідчить договір між батьками про приживання, виховання дитини та сплату аліментів на дитину. В судове засідання заявники не прибули про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 21 грудня 2017 року надали до суду заяви в яких просили проводити розгляд справи за їх відсутності, та наполягають на розірванні шлюбу. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 234, ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом вони породжують юридичні наслідки. 15 грудня 2017 року набули чинності зміни, внесені до Цивільного процесуального кодексу України Законом України « Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів » від 03 жовтня 2017 року , № 2147 - VIII, яким ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно п. 9 Розділу XIII ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ ЦПК України ( в редакції від 03 жовтня 2017 року ), справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. За таких обставин суд вважає за необхідне застосувати під час розгляду вказаної справи положення ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 315 ЦПК України ( в редакції від 03 жовтня 2017 року ) суд розглядає справи про встановлення факту: реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення. З врахуванням наведеного, судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі заявників, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права. Крім того, судом також встановлено, що права спільної дитини заявників внаслідок розірвання шлюбу між сторонами порушені не будуть. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили ( ч. 2 ст. 115 СК України ). З врахуванням наведеного, суд приходить, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved