overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

08 вересня 2014 року в с.Сороки Бучацького району померла [PERSON] \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, яке складається з житлового\~\~будинку\~\~з\~\~надвірними\~\~будівлями та спорудами, що знаходиться по вул.Долини,29, с.Сороки Бучацького району, Тернопільської області. Через відсутність документу, який би за життя спадкодавця посвідчував її право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами,\~\~позивачка не має змоги оформити право на спадщину в нотаріальній конторі, а тому виникла необхідність встановити право на спадкове майно в судовому порядку. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В судовому засіданні\~\~ позивачка позовні вимоги\~\~підтримала. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, згідно поданої заяви на спадкове майно не претендує, просить розглядати справу у її відсутності. Представники третіх осіб в судове засідання не зявилися, хоч належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи в суді. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Заслухавши позивачку, дослідивши та оцінивши письмові докази, суд встановив наступні обставини.\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~08 вересня 2014 року в с.Сороки Бучацького району померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ИД № 170885. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно у виді\~\~житлового будинку з\~\~надвірними\~\~будівлями та спорудами, що знаходиться по вул.Долини,29, с.Сороки Бучацького району, Тернопільської області, що підтверджується довідкою № 109 від 06.03.2015 року, виданою Сороківською сільською радою та довідкою № 47 від 17.03.2015 року, виданою Бучацьким РБТІ. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Після\~\~смерті [PERSON] спадщина відкрилася за заповітом, який був складений нею 07 листопада 2008 року і посвідчений серетарем Сороківської сільської ради Бучацького району Тернопільської області. Згідно вказаного заповіту все своє майно, в тому числі і житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою по вул.Долини,29, с.Сороки Бучацького району, Тернопільської області спадкодавець заповіла [PERSON] Позивачка є спадкоємцем за заповітом, в 6-місячний строк з дня смерті спадкодавця фактично спадщину прийняла шляхом подачі заяви про прийняття спадщини. Відповідно до довідки № 1026/01-24 від 22.12.2015 року, виданої завідуючою Бучацькою державною нотаріальною конторою, вбачається, що правовстановлюючих документів на житловий будинок, що належав [PERSON] до Бучацької держнотконтори не було подано, в звязку з чим видати свідоцтво про право на спадщину після її смерті на імя [PERSON] є неможливим. Відповідачка [PERSON] від обовязкової частки в спадковому майні відмовилася, заяву про прийняття спадщини не подавала. Інших осіб, які б мали право на обовязкову частку згідно ст. 1241 ЦК України судом не встановлено. Суд приходить до переконання, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення. \~\~\~\~\~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

08 вересня 2014 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказував, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 31 травня 1986 року, який є для сторін перший. [PERSON] пояснив, що сімейно-шлюбні відносини між ними припинені з вересня 2009 року, спільне життя з відповідачем не склалося у зв'язку з втратою почуття поваги та любові один до одного, внаслідок наявності різних характерів, неприязних стосунків, які виникли в результаті різних поглядів на життя, на вирішення сімейно-побутових проблем, що призводило до непорозумінь. Позивач надав суду заяву в якій позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула, про дату розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки не повідомляла. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони по справі взяли шлюб 31 травня 1986 року, який зареєстровано у виконавчому комітеті Васильківської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області,актовий запис №5. Сімейно-шлюбні відносини сторін припинені з вересня 2009 року по причині втрати почуття поваги та любові один до одного, внаслідок наявності різних характерів, неприязних стосунків, які виникли в результаті різних поглядів на життя, на вирішення сімейно-побутових проблем, що призводило до непорозумінь. Сторони проживають окремо. Примирення між сторонами неможливе. Питання щодо поділу майна на даний час відсутнє. Розірвати шлюб в органах реєстрації актів цивільного стану виявилось неможливим, оскільки, відповідач заперечувала проти цього. На підставі встановлених фактів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя сторін по справі і збереження їх шлюбу суперечило б інтересам позивача. Прізвище відповідача [PERSON] необхідно залишити - [PERSON]. Позивач просив, судові витрати на його користь з відповідача не стягувати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

08 вересня 2014 року заявник [PERSON] звернувся в суд із заявою про встановлення факту належності документа, обґрунтовуючи свої вимоги наступними обставинами. У зв'язку із досягненням пенсійного віку заявник подав документи до Управління Пенсійного фонду України в м.Костянтинівці та Костянтинівському районі для призначення пенсії. При перевірці наданих документів було встановлено невідповідність дати народження заявника у трудовій книжці - замість дати народження заявника [INFO] вказано російською « [INFO]», що позбавляє заявника можливості оформити пенсію. В паспорті громадянина України дата народження заявника вказана [INFO], в зв'язку з чим заявник просить встановити факт належності йому трудової книжки [NUMBER]. Заявник [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, просив суд його заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи Управління Пенсійного фонду України в м.Костянтинівці та Костянтинівському районі Мирошниченко О.В. в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви [PERSON], що також відображено у наданому до суду листі від 18 вересня 2014 року (а.с.9). Заслухавши пояснення заявника, представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що у зв'язку із досягненням пенсійного віку заявник подав документи до Управління Пенсійного фонду України в м.Костянтинівці та Костянтинівському районі для призначення пенсії. При перевірці наданих документів було встановлено невідповідність дати народження заявника у трудовій книжці [NUMBER] - замість дати народження заявника [INFO] вказано російською «[INFO]» (а.с.3). Згідно паспорта громадянина України (а.с.4-6) заявник [PERSON] народився [INFO] в с.Верба Коропського району Чернігівської області. На підставі викладеного суд вважає, що заява [PERSON] підлягає задоволенню, оскільки невідповідність дати його народження в трудовій книжці позбавляє його права оформити пенсію, тому слід встановити факт, що трудова книжка [NUMBER] видана на ім'я [PERSON], [INFO], належить саме йому, оскільки цей факт не може бути встановлений в даний час іншим шляхом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

08 вересня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], 1982 р.н., яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 07.09.2014р. о 13 год. 33 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 07.09.2014р. о 13 год. 33 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Фоменко лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора жалується на слабкість, «не може працювати». Мислення аморфне, каже, що «мати не туди зателефонувала». Гр. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

08 вересня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 05.09.2014р. о 14год. 00 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 05.09.2014р. о 14год. 00 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні Нікопольської ЦРЛ. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора збуджена. Виказує маячні ідеї впливу, отруєння, фізичної розправи, ушкодження. Мислення розірване. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія, параноїдна форма, галюцінаторно-параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

08 вересня 2014 року заявниця [PERSON] звернулась до суду із заявою про визнання безвісно відсутнім [PERSON], в якій зазначила, що 22 червня 2001 року вона із [PERSON] зареєструвала шлюб, від спільного проживання в них народився син [PERSON], [INFO], шлюб між ними було розірвано 22 січня 2002 року. Після розірвання шлюбу [PERSON] перестав спілкуватися із заявницею та їх спільною дитиною, матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав, на теперішній час його місце перебування заявниці не відоме, згідно довідки Костянтинівського МВ ГУМВС України в Донецькій області він перебуває у розшуку. В зв'язку з викладеним та необхідністю оформлення соціальної допомоги заявниця просить визнати [PERSON], [INFO], безвісно відсутнім. В судовому засіданні представник заявника [PERSON] підтримали заявлені вимоги, посилаючись на обставини, викладені в заяві. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій не заперечував проти задоволення заяви і визнання [PERSON] безвісно відсутнім. Вислухавши представника заявниці, з'ясувавши позицію заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що 22 червня 2001 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], прізвище після одруження - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданим Маріупольським міським відділом РАГС Донецького обласного управління юстиції (а.с.9). Від спільного проживання ще до укладення шлюбу у заявниці з [PERSON] [INFO] народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про встановлення батьківства [NUMBER], виданим відділом РАГС Орджонікідзевського рай управління юстиції (а.с.11), свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим відділом РАГС Орджонікідзевського рай управління юстиції м.Маріуполя Донецької області (10). Шлюб між заявницею та [PERSON] було розірвано 22 січня 2002 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER], виданим відділом РАГС Орджонікідзевського районного управління юстиції м.Маріуполя Донецької області (а.с.12). Після розірвання шлюбу [PERSON] перестав спілкуватися із заявницею та їх спільною дитиною, матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав, що підтверджується довідкою відділу ДВС Костянтинівського МРУЮ (а.с.14), довідкою Костянтинівського ліцею із загальноосвітньою школою І-ІІ ступенів № 01-10-270 від 20 червня 2014 року (а.с.13). Згідно довідки Костянтинівського МВ ГУМВС України в Донецькій області № 2/13217 від 04 вересня 2014 року [PERSON], [INFO], перебуває у розшуку, розшукова справа № 38-1045 (а.с.7). Крім того, згідно довідок Орджонікідзевського РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області від 13 жовтня 2005 року та 29 травня 2006 року [PERSON] з 2002 року вважався безвісно відсутнім (а.с.17, 20). Приймаючи до уваги, що про [PERSON] немає відомостей про місце його перебування більше одного року, суд вважає, що його слід оголосити безвісно відсутнім.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

08 вересня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що 27.11.1999 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб, [INFO] у них народився син [PERSON], а [INFO] донька [PERSON]. 04.08.2009 року шлюб між сторонами було розірвано. 31.01.2013 рішенням Шевченківського районного суду м. Львова вирішено стягувати з позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття, а в подальшому в розмірі 500 гривень щомісячно до повноліття доньки. З моменту прийняття вищевказаного рішення, обставини їхнього життя змінилися, а саме з 06.08.2014 року син [PERSON] постійно проживає з позивачем та знаходиться повністю на його утриманні. Таким чином, позивач має право на зменшення розміру аліментів, тому звернувся з позовом до суду. Позивач та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, давши пояснення аналогічні тим, що викладені у поданому до суду позові. Відповідач в судовому засіданні позов визнала та не заперечила щодо його задоволення. Заслухавши пояснення сторін по справі, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] їх батьками є [PERSON] та [PERSON] - сторони по справі. Рішенням Шевченківського суду м. Львова від 31 січня 2013 року [PERSON] зобов'язано сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON] в розмірі 1000 грн. щомісячно, яка підлягає індексації відповідно до закону починаючи з 15 жовтня 2012 року до до сягнення старшою дитиною повноліття, а в подальшому в розмірі у розмірі 500 гривень до досягнення повноліття доньки. Згідно акту ЛКП «Янів-405» № 293 від 06.10.2014 року, [PERSON], [INFO] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні відповідач [PERSON] підтвердила факт постійного проживання свого сина [PERSON] з позивачем та зазначила, що її син перебуває на утриманні в свого батька - [PERSON] Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Статтею 174 ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Проаналізувавши вищевказані норми, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову є підставним, не суперечить чинному законодавству та не порушує прав та інтересів інших осіб. Враховуючи все вищевикладене, суд вважає, що позов слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

08 вересня 2014 року позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, яке видано Ходорівською міською радою Жидачівського району Львівської області 12.11.1999 року. Відповідач зареєстрований у будинку із 19.10.2000 року, однак із березня 2013 року в будинку не проживає. Забрав всі свої речі і перейшов жити до сестри. Посилаючись на викладене, а також на вимоги ст.405 ЦК України, позивач просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком за адресою: [ADDRESS] та зняти його із реєстраційного обліку. Представник позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали із підстав, вказаних в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, мотивуючи тим, що він вклав у будівництво будинку значні кошти. Суду пояснив, що перейшов проживати до сестри, так як з березня 2013 року фактично не проживає з дочкою позивачки, шлюб з якою на підставі рішення ЖДидачівського районного суду розірвано 20 грудня 2013 року. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та відповідні правовідносини. На підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок серії АА №001416, яке видано Ходорівською міською радою Жидачівського району Львівської області 12.11.1999 року, житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] належить позивачу.(а. с.3). У зазначеному будинку, згідно записів у будинковій книзі, із 19.10.2000 року зареєстрований відповідач [PERSON](а.с.12-13), який згідно актів від 15.08.2013 року, 20.02.2014 року та 25.04.2014 року, які підписані депутатом Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області Коцовським А.О., сусідами [PERSON] та [PERSON], не проживає в спірному будинку із березня 2013 року (а.с.15-17). Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є законними та обґрунтованими, тому повинні бути задоволенні. Вимога позивача про зняття з реєстраційного обліку відповідача задоволенню не підлягає, оскільки суд не може перебирати на себе функції, які згідно законодавства здійснює компетентний орган. Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням є підставою для зняття відповідача [PERSON] з реєстраційного обліку цим органом. На підставі ст.ст.391,405 ЦК України та

Outcome: partial