Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

08 травня 2018 року [PERSON] звернулася до Голопристанського районного суду з позовною заявою, в якій просила розірвати договір довічного утримання, який був укладений між нею та відповідачем 06.05.2009р., а також визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами і земельну ділянку, які знаходяться за адресою: Херсонська область Голопристанський район с. Залізний Порт вул. Морська, 23-б. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 06.05.2009р. уклала зі своїм сином [PERSON] договір довічного утримання, за яким останньому було передано у власність належний позивачу житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами та земельну ділянку, розташовані в с. Залізний Порт по вул. Морська, 23б, Голопристанського району Херсонської області, взамін його зобовязання на довічний догляд та утримання [PERSON] Однак, умови укладеного правочину відповідачем не дотримуються, оскільки останній не виконує своїх зобовязань, не звертає уваги на потреби позивача та відмовляється здійснювати за нею догляд. Крім цього, [PERSON] постійно знаходиться у відрядженнях, а тому в силу фізичної відсутності не може виконувати свої обовязки перед позивачем. В звязку з цим, остання змушена самостійно забезпечувати себе продуктами, одягом та медикаментами, оплачувати комунальні послуги. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала на вищевказаних підставах та наполягала на їхньому задоволенні. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся своєчасно та у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомив, відзив не подав. Третя особа також до суду не зявилася, про причини своєї неявки суд не повідомляла. Згідно ч.3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення, проти чого позивач у судовому засіданні не заперечував. Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст. 744, 745 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 06 травня 2009р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, за умовами якого, позивач передала у власність відповідача житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами і земельну ділянку, розташовані в с. Залізний Порт по вул. Морська, 23-Б. Згідно п. 5 договору, утримання (догляд) визначається у вигляді забезпечення відчужувача житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у цілому відчужуваному майні; забезпечення відчужувача харчуванням на загальну суму 1000 грн. на місяць; забезпечення належними лікувальними засобами на підставі виданих лікарями рецептів на суму, яка не може перевищувати 6000 грн. на рік. Загальна вартість матеріального забезпечення встановлена сторонами в розмірі 1500,00 грн. щомісячно. Ця грошова оцінка підлягає індексації встановленої законом. Вказаний правочин був посвідчений приватним нотаріусом Голопристанського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №1473, 1474. Як вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, на підставі договору довічного утримання 14.07.2009р. за [PERSON] було зареєстровано право власності на вищевказане нерухоме майно. В силу ст.. 749, 750 ЦК України, у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Набувач може бути зобов'язаний забезпечити відчужувача або третю особу житлом у будинку (квартирі), який йому переданий за договором довічного утримання (догляду). Згідно п.1 ч.1 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Будучи допитаною в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що відповідач взяті на себе зобовязання не виконує, матеріально та фізично їй не допомагає, передбачених умовами договору коштів не надає, хоча має доходи, оскільки працює на кораблі та часто ходить в плавання. Свідок [PERSON] також пояснив, що являється сусідом позивача та проживає поруч з нею. Відповідач близько 10 років (приблизно з 2010р.) з матірю не проживає та не допомагає їй, про що [PERSON] неодноразово йому жалілась та розповідала, оскільки вони підтримують дружні сусідські відносини. В звязку з даними обставинами, суд приходить до висновку про доведеність неналежного виконання [PERSON] своїх обов'язків перед [PERSON], які виникли на умовах договору довічного утримання, що відповідно до положень ст.. 755 ЦК України є підставою для його розірвання, а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст. 756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. Виходячи з вищевикладеної норми, суд не вбачає необхідності в задоволенні вимог про визнання за позивачем права власності на передане нею нерухоме майно, оскільки набуття цього права передбачено як правовий наслідок розірвання договору довічного утримання. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial