Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

10.06.2013 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, яким просив стягнути суму боргу за договором позики від 01.03.2013 року, а саме основну заборгованість в сумі 159 860 грн., відсотки за користування позикою в сумі 3 022 грн., три відсотки річних в сумі 473 грн., а також 1 633 грн. витрат на оплату судового збору. 29.01.2015 року відповідач - [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву, якою просила визнати договір позики від 01.03.2013 року недійсним, стягнути моральну шкоду в сумі 3 000 грн. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 29.01.2015 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], за участю третьої особи - [PERSON], до спільного розгляду із первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, і об'єднано позови у одне провадження. 26.02.2015 року позивач подав до суду останню редакцію заяви про збільшення позовних вимог, якою просив стягнути суму боргу за договором позики від 01.03.2013 року, а саме основну заборгованість в сумі 566 800 грн., відсотки за користування позикою в сумі 118 976 грн., три відсотки річних в сумі 32 843 грн., а також 3 096,60 грн. витрат на оплату судового збору. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 25.03.2015 року роз'єднано позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та судового збору, та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], за участю третьої особи - [PERSON] про визнання недійсними договору позики від 01.03.2013 року, стягнення моральної шкоди, і передано зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], за участю третьої особи - [PERSON] про визнання недійсними договору позики від 01.03.2013 року, стягнення моральної шкоди керівнику апарату Комінтернівського районного суду Одеської області для визначення складу суду. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги свого довірителя підтримав, просив їх задовольнити з підстав, викладених в позові та з урахуванням останньої редакції заяви про збільшення позовних вимог. Відповідач - повторно не з'явився у судове засідання, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що в матеріалах справи наявні відповідні поштові повідомлення, у зв'язку із чим суд вважає можливим розгляд справи за відсутності відповідача. Суд приймає до уваги той факт, що відповідачу надавалась можливість заперечувати, не визнавати позовні вимоги, доказувати протилежне, тобто відповідач не скористався своїм правом з власної ініціативи та за власним волевиявленням. Проте, в раніше проведених судових засіданнях відповідач заперечувала щодо позову, вважала позовні вимоги безпідставними, оскільки ніяких грошових коштів [PERSON] не винна, просила в позові відмовити, про що надала до суду письмові заперечення від 20.01.2014 року. Окрім того, суд критично ставиться до телефонограми [PERSON] від 24.03.2015 року про відкладення розгляду справи у зв'язку з хворобою, оскільки вона не підтверджена будь-якими доказами та відповідачка не посилається на те, що на наступне судове засідання нею буде надана відповідна підтверджуюча медична документація. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступні правовідносини: Судом встановлено, що позивач 01.03.2013 року уклав з відповідачем договір позики, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі 20 000 доларів США від [PERSON] та зобов'язався повернути їх до 25.04.2013 року. У разі прострочення виконання зобов'язання [PERSON] зобов'язалася сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми. Однак, у визначений законом строк, відповідач прийняті на себе обов'язки по поверненню позичених грошей не виконав. На підтвердження укладення договору позику та його умов, позивачем до суду було представлено оригінал розписки позичальника, відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 17.02.2014 року у справі за клопотанням відповідача було призначено судово-почеркознавчу експертизу. Експертом у клопотанні від 18.06.2014 року (експертиза № 1973/02) було поставлено питання про надання додаткових матеріалів, оскільки за їх відсутності надання об'єктивного висновку було унеможливлено, та направлено рахунок на оплату вартості експертизи. Про необхідність подання експерту додаткових матеріалів, без яких проведення експертизи неможливо, та оплату вартості експертизи відповідач була повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявна розписка про отримання клопотання експерта від 18.06.2014 року та рахунку № 1973/02 від 18.06.2014 року. 10.09.2014 року на адресу суду було повернуто матеріали цивільної справи з повідомленням про неможливість надання висновку № 1973/02. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 25.03.2015 року по справі було скасовано ухвалу суду від 17.02.2014 року про призначення судово-почеркознавчої експертизи. Суд, приймаючи до уваги вимоги ч. 1 ст. 146 ЦПК України та ухиленням [PERSON] від надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судово-почеркознавчої експертизи, яка призначена по справі за клопотанням відповідача, вважає необхідним визнати факт, що боргова розписка від 01.03.2013 року від імені [PERSON] написана нею особисто, оскільки інших доказів відповідачем, які б спростували даний факт не було надано до суду. Між сторонами виникли правовідносини які регулюються ЦК України та виникають з зобов'язального права. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язався повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлено договором. Згідно з ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно офіційного курсу гривні до іноземної валюти встановленого Національним банком України станом на 25.03.2015 року - 20 000 доларів США еквівалентно 465 756,88 грн. (100 доларів США еквівалентно 2 328,78 грн.) Таким чином, позовні вимоги в частині повернення основного боргу за договором позики від 01.03.2013 року в розмірі 566 800 грн., правомірні, однак підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідачки боргу у сумі лише 465 756,88 грн., оскільки сума основного боргу позивачем була розрахована згідно офіційного курсу гривні до іноземної валюти встановленого Національним банком України станом на 23.02.2015 року. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з зарахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних із простроченої суми, якщо законом чи договором не встановлений інший розмір відсотків. Виходячи з встановленого судом розміру основного боргу за договором позики станом на 25.03.2015 року, який підлягає стягненню з відповідача, відповідно до ст. 625 ЦК України та з урахуванням позовних вимог позивача, з відповідача необхідно стягнути 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в сумі лише 26 988,39 грн. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги в частині стягнення з відповідача відсотків за користування позикою у розмірі 118 976 грн. є обґрунтованими, однак підлягають частковому задоволенню в сумі 97 770,71 грн., виходячи з суми основного боргу, розрахованою судом станом на 25.03.2015 року. Вирішуючи питання розподілу витрат, пов'язаних з розглядом справи суд виходить з того, що відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно з квитанціями № 190004669 від 06.06.2013 року, № 4328644 від 03.11.2014 року та від 26.02.2015 року позивачем сплачено судовий збір у загальному розмірі 3 096,60 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги в частині стягнення з відповідача судового збору в сумі 3 096,60 грн. підлягають задоволенню, а саме з [PERSON] необхідно стягнути на користь [PERSON] судовий збір в сумі 3 096,60 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial