overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-19 00:00:00

09 серпня 2007 між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON], паспорт серії [NUMBER] виданий Криничанським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 28 травня 2003 року, було укладено кредитний договір № DNXRRX 17000572 від 09 серпня 2007 року, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 1544,44 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач свої обов'язки за кредитним договором виконав належним чином. Відповідач в свою чергу свої зобов'язання по кредитному договору належним чином не виконав, в зв'язку з чим станом на 17 квітня 2014 року виникла заборгованість сумі 15001,51 гривень, яка складається з: заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 3538,77 гривень; заборгованість по комісії за користування кредитом - 340,56 гривень; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 11122,18 гривень. З даної суми судовим наказом від 23 березня 2009 року з відповідача стягнуто 5024,54 грн. Тому позивач просить стягнути на його користь з відповідача залишок заборгованості 10975,82 грн. а також судові витрати. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день слухання справи сповіщений. Оцінивши докази по справі суд вважає, що вимоги позивача мають бути задоволені, бо у судовому засіданні встановлено, що між сторонами, на підставі ст.1054 ЦК України, договору кредитування від 09 серпня 2007 року встановлені договірні відносини, згідно яких відповідач отримав кредит у розмірі 1544,44 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Але відповідач, отримавши кредит, всупереч вимогам ст.526 ЦК України, умови договору по своєчасному поверненню кредиту не виконав, заборгувавши станом на 31 березня 2014 року заборгованість в сумі 15001,51 гривень, яка складається з заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 3538,77 гривень; заборгованість по комісії за користування кредитом - 340,56 гривень; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 11122,18 гривень. З даної суми заборгованості наказом Криничанського районного суду від 23 березня 2009 року з відповідача на користь позивача вже стягнуто 5024,54 грн., тому стягненню з відповідача підлягає залишок заборгованості в сумі 10975,82 грн. А задоволення позову, за правилами ст.88 ЦПК України, покладає на відповідача обов'язок по сплаті судових витрат - 243,60 гривень судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

09 серпня 2007 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № 001-03069-090807, згідно пункту 1.2. Договору відповідачу було відкрито картковий рахунок [NUMBER] в національній валюті. Відповідно до вказаного пункту банк відкриває Держателю кредитну лінію на загальну суму 30000 гривень та на день укладання кредитного Договору встановлює ліміт Кредитної лінії на Рахунку в сумі 3 000 гривень. Відповідач порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість станом на 30 грудня 2013 року в сумі 6528,69 гривень, яка складається з: тіло кредиту - 3500 гривень; заборгованість за відсотками - 1242,29 гривень; заборгованість за комісіями - 1786,40 гривень, яку представник позивача і просить стягнути з відповідача на користь ПАТ «Дельта Банк». Крім того, представник позивача просить стягнути з відповідача 243,60 гривень судового збору. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день слухання справи сповіщений належним чином, письмово повідомив суду визнання позову та просьбу вирішити справу без його присутності. Оцінивши докази по справі суд вважає, що вимоги позивача мають бути задоволені, бо у судовому засіданні встановлено, що між сторонами, на підставі ст.1054 ЦК України, договору кредитування № 001-03069-090807 від 09 серпня 2007 року встановлені договірні відносини. Згідно пункту 1.2. Договору відповідачу було відкрито картковий рахунок [NUMBER] в національній валюті. Відповідно до вказаного пункту банк відкриває Держателю кредитну лінію на загальну суму 30000 гривень та на день укладання кредитного Договору встановлює ліміт Кредитної лінії на Рахунку в сумі 3 000 гривень. Але відповідач, отримавши кредит, всупереч вимогам ст.526 ЦК України, умови договору по своєчасному поверненню кредиту не виконала, заборгувавши станом на 30 грудня 2013 року в сумі 6528,69 гривень, яка складається з: тіло кредиту - 3500 гривень; заборгованість за відсотками - 1242,29 гривень; заборгованість за комісіями - 1786,40 гривень. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що відповідач не виконав зобов'язання у строк, що є порушенням зобов'язання. А у відповідності до ст.1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника вимагати повернення всієї суми кредиту, що і дає суду підставу стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму. А задоволення позову, за правилами ст.88 ЦПК України, покладає на відповідача обов'язок по сплаті судових витрат - 243,60 гривень судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

09 серпня 2007 року між позивачем та відповідачкою [PERSON] був укладений договір № б/н, згідно якого позивач надав відповідачці кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак отримавши кредит, відповідачка [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 30 листопада 2015 року виникла заборгованість за кредитом у сумі 15507,79 грн., заборгованність за кредитом 7976,71 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом 5473,41 грн, заборгованність за пенею та комісією 843,01 грн, а також штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 714,66 грн., всього загальна сума забогованості склала 15507,79 гривень. Тому представник позивача просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № б/н від 09 серпня 2007 року в розмірі 15507,79 грн. та судові витрати. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про день розгляду справи сповіщена, заяви про розгляд справи за її відсутності суду не надала, за таких обставин суд вважає можливим розглянути позов за її відсутності на підставі доказів, наданих у справі, постановивши заочне рішення, відповідно до ст.224 ЦПК України. Дослідивши докази по справі суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачкою [PERSON] 09 серпня 2007 року укладено кредитний договір № б/н, згідно якого позивач надав відповідачці кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Однак отримавши кредит, відповідачка [PERSON] всупереч вимогам ст.526 ЦК України свої зобовязання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 30 листопада 2015 року виникла заборгованість за кредитом у сумі 15507,79 грн., заборгованність за кредитом 7976,71 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом 5473,41 грн, заборгованність за пенею та комісією 843,01 грн, а також штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 714,66 грн., всього загальна сума заборгованості склала 15507,79 гривень. Задоволення позову згідно ст.88 ЦПК України покладає на відповідачку обов'язок по сплаті судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

09 серпня 2007 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 1203. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем. З листопада 2017 року сторони сімейних та подружніх стосунків не підтримують. Позивач до судового засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, розірвавши шлюб, примирення в сім`ї не можливе. \~ \~ \~ \~Відповідач до судового засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення, просив строк для примирення не надавати та розірвати шлюб. У зв`язку з неявкою сторін фіксація технічними засобами відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~не здійснювалася. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ч. 3 ст.\~200, ст.\~206 ЦПК України\~наслідків визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~В судовому засіданні встановлено, що 09 серпня 2007 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 1203. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем. З листопада 2017 року сторони сімейних та подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч. 1 ст. 21 Сімейного Кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. \~ \~ \~ \~Стаття 112 Сімейного кодексу України визначає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки сім`я розпалась остаточно, для її відновлення можливостей немає, сторони сімейних відносин не підтримують, сімейні відносини поновлювати не збираються, подальше збереження сім`ї неможливе, спільне господарство не ведуть. За таких обставин, суд вважає за необхідне шлюб між сторонами - розірвати. Прізвище позивача після розірвання шлюбу залишити [PERSON] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати в сумі 768 грн. 40 коп. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

09 серпня 2008 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі РАЦСу Золотоніського міськрайонного управління юстиції Черкаської області за актовим записом № 130. Після одруження дружині присвоєно прізвище - [PERSON]. Від шлюбу сторони мають неповнольїтнього сина: [PERSON] Олександровича, [INFO], який проживає з матір'ю. На час розгляду справи спору про поділ майна між сторонами не існує. Шлюбні відносини між сторонами припинені з листопада 2008 року. Причиною цьому стали різні погляди сторін на сімейне життя. Вважаючи, що примирення неможливе ні за яких обставин, бо шлюб існує лише формально, [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] У судове засідання позивачка не зявилась, до початку розгляду справи по суті написала до суду заяву, в якій просила позов задовольнити, справу розглянути без неї, витрати за реєстрацію розірвання шлюбу в органах РАЦСу та витрати на правову допомогу покласти на відповідача, після розірвання шлюбу присвоїти дошлюбне прізвище- Федина. Відповідач не з'явився у судове засідання, направивши до суду заяву, в якій просив справу розглянути без нього, на розлучення згідний. Оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу по наявних матеріалах, і відсутність сторін. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, позов підлягає до задоволення, оскільки в судовому засіданні було достовірно встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливі, так як суперечать інтересам сторін. Суд також приходить до висновку про стягнення судових витрат з обох сторін порівну, відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі зазначеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

09 серпня 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебували у шлюбі від вересня 1997 року по грудень 2003 року. За час шлюбних відносин сторони придбали квартиру. На разі виникла необхідність у її поділі, оскільки відповідач заперечує його право на це майно. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про визнання за позивачем права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] (а.с.а.с. 2 - 4). У судовому засіданні представник позивача підтримав позов у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явилася, була повідомлена належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 169, статей 224, 225 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено, що сторони перебували у шлюбі від 06.09.1997 р. по 08.12.2003 р. (а.с.а.с. 8 - 10). За час шлюбу сторони придбали квартиру [ADDRESS] (а.с.а.с. 11, 12). Відповідно до частини 1 статті 60, статті 63 Сімейного кодексу України (далі - СК) майно, придбане подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з подружжя не мав за поважною причиною самостійного заробітку (доходу). Подружжя мають рівні права на володіння, користування й розпорядження майном, яке належить їм на праві спільної сумісної власності. Аналогічні положення містить у собі частина 3 статті 368 Цивільного кодексу України. Згідно з частиною 1 статті 61 СК об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, крім виключених з цивільного обігу. Ураховуючи положення приведених норм, суд вважає, що право спільної сумісної власності сторін безумовно поширюється на спірну квартиру. Вона була придбана під час шлюбу, не є річчю індивідуального користування, що є підставою для такого висновку суду. У відповідності з частиною 1 статті 69, частиною 1 статті 70 СК дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За правилами частини 1 статті 71 СК майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відтак, суд вважає за необхідне заявлений позов задовольнити, визнавши за позивачем право власності на 1/2 частку спірної квартири.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

09 серпня 2014 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі ДРАЦС по м. Золотоноші реєстраційної служби Золотоніського МУЮ у Черкаській області за актовим записом № 121, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії І-СР № 111192 від 09.08.2014 року. Пісдя одруження дружині присвоєно прізвище [PERSON]. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку: [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між подружжям припинені з лютого 2017 року. Причиною цьому стало те, що подружжя мають різні погляди на сімейне життя, а тому між ними виникали часті сварки та непорозуміння, що призвело до втрати поваги та взаєморозуміння між подружжям і розпаду сім`ї. Сторони хоча і проживають за однією адресою, шлюбних відносин не підтримують, відносяться один до одного як чужі люди, спілкуються виключо по питаннях, що стосуються інтересів дитини. Оскільки сторони не підтримують шлюбних відносин, спільне господарство не ведуть, а тому вважаючи, що примирення неможливе, [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, направивши до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав повністю та просив суд розглядати справу у його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, направивши до суду заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги визнає. Після розлучення просила залишити набуте у шлюбі прізвище [PERSON]. Оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу по наявних матеріалах, за відсутності позивача та відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вивчивши матеріали справи та враховуючи згоду сторін, вважає, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. Згідно із ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає і ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки та жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Оскільки у судовому засіданні було достовірно встановлено, що збереження шлюбу неможливе, так як сторони подружніх стосунків не підтримують тривалий час, мір до примирення не приймають і обоє на примирення не згідні, вільної згоди обох сторін на проживання у шлюбі немає, а тому суд вважає, що подальше спільне життя подружжя буде суперечити інтересам сторін, а тому приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] Згідно з ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. На підставі зазначеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

09 серпня 2016 р. [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 08 липня 2013 року помер його дядько [PERSON]. Після смерті останнього відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 6,54211 га , розташованої на території Григорівської сільської ради Барвінківського району Харківської області. При зверненні до державної нотаріальної контори йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, так як він не прийняв спадщину у встановлений законом шестимісячний термін та не вступив в права спадкоємця фактично. Вважаючи, що встановлений термін пропущений з поважних причин, просив визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини. У судове засідання позивач не зявився, просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача до суду не зявився, просив розглянути справу без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити з наступних підстав. З матеріалів справи убачається, що 08 липня 2013 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (Серія 1-ВЛ № 397899) (а.с.7). Родинний зв'язок між [PERSON] та покійним [PERSON], які є, відповідно, племінником та дядьком, підтверджується копіями свідоцтв про народження позивача [PERSON], матері позивача [PERSON], а також [PERSON] (а.с.10-12). У позовній заяві позивач зазначив, що пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, так як на момент смерті [PERSON] був неповнолітнім, а тому не міг самостійно реалізувати своє право на спадщину. Згідно зі ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Аналізуючи наведені вище докази в їх сукупності і взаємозвязку, суд приходить до висновку, що [PERSON] не прийняв спадщину у встановлений законом шестимісячний термін та не вступив в права спадкоємця фактично з поважних причин, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

09 серпня 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що сімейне життя з відповідачем не склалось через різні характери та погляди на життя, що було причиною сварок, які постійно виникали в сім'ї. 02 вересня 2016 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, вказуючи на те, вона та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], однак відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина. Дитина знаходиться на повному утриманні [PERSON] і тому вона змушена звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів. В судовому засіданні: [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом підтримав, при цьому визнав позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина. При цьому не заперечував проти залишення сина на вихованні [PERSON]. [PERSON] заявлені вимоги про стягнення аліментів підтримала повність. При цьому визнала позовні вимоги [PERSON]. При цьому, висловилась про необхідність залишення сина з нею. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши докази по справі суд вважає, що позовні вимоги як за первісним позовом, так і за зустрічним позовом підлягають задоволенню, оскільки: по справі судом встановлено, що з 05 серпня 2006 року сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі. На протязі останнього часу сторони шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, сторони висловились про необхідність розірвання шлюбу та категоричного заперечували проти надання строку на примирення. За таких доказів, враховуючи викладені позивачем в обґрунтування заявлених вимог про розірвання шлюбу обставини, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї є неможливим та буде порушувати права позивача. Тому, шлюб необхідно розірвати. Також судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO]. В порушення вимог ст. 180 Сімейного кодексу України [PERSON] ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання дитини. Тому кошти на утримання неповнолітнього [PERSON] необхідно стягнути в судовому порядку. На підставі ст. 183 Сімейного кодексу України суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідно до ст. 182 СК України Враховуючи інтереси неповнолітньої дитини суд вважає за необхідне залишити [PERSON], [INFO] на вихованні [PERSON]. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір в частині позовних вимог про стягнення аліментів, в частині розірвання шлюбу, на прохання [PERSON], судовий збір не стягувати. На підставі викладеного,

Outcome: approved