overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

09.02.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що шлюб був зареєстрований між ними 28.02.2014 року . Від даного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вони з відповідачем виявилися різними за характером людьми, через що постійно виникали сварки та непорозуміння. На підставі цього між ними відсутні нормальні відносини, шлюбні стосунки між ними припинені з листопада 2015 року, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Відповідач [PERSON] своєї згоди на розірвання шлюбу в органах РАЦС не дає, що змусило його звернутися до суду з даним позовом. Посилаючись на вищевикладене, позивач просив розірвати між ними шлюб. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши письмові докази по даній справі, суд встановив наступне. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28.02.2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комсомольського міського управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 57. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За таких підстав суд вважає, позивач має право на пред'явлення позову відповідно до положень ч. 4 ст. 110 СК України і даний позов має бути задоволений згідно вимог ст.105,110,112 Сімейного кодексу України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

09.02.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON], який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 788. Позивач зазначає, що [INFO] від шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON]. При цьому позивач посилається на те, що шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені, проживають окремо та спільного господарства не ведуть. Примирення подружжя неможливе, у зв'язку із чим, позивач змушена звернутися до суду із позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала та просить його задовольнити, пояснила, що збереження сім'ї неможливе, а тому заперечувала проти надання подружжю строку на примирення. Після розірвання шлюбу просить залишити їй шлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та не заперечує проти їх задоволення. Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 09.10.2004 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 788, що слідує із свідоцтва про шлюбу серії [NUMBER] /а.с. 5/. [INFO] народилася [PERSON], актовий запис № 536, що вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER]. Батьками у свідоцтві вказані сторони по справі /а.с. 8/. Шлюб у сторін носить формальний характер, подружні стосунки між ними не підтримуються з грудня 2015 року, спільного господарства сторони на теперішній час не ведуть, спорів стосовно визначення місця проживання доньки, її утримання та поділу спільного майна на теперішній час сторони не заявляють. Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім'ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім'ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. За таких обставин, з урахуванням того факту, що відповідач визнав позовні вимоги та просить позов задовольнити, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

09.02.2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Посилавсь на те, що 29.09.2009 року зареєстрував шлюб з відповідачкою. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Фактично шлюбні відносини між ними припинені в серпні 2015 року. Причиною припинення шлюбних стосунків вказував те, що у нього з відповідачкою постійно виникали сварки з різних питань, крім того вона вже проживає з іншим чоловіком, тому просив шлюб розірвати. В судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягав. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, надала письмові пояснення, в яких вказала, що вони дій сно припинили шлюбні відносини в серпні 2015 року. Але причиною вказувала те, що позивач грубо відносився до неї, причиняв фізичний біль, ніде не працював, тому проти розірвання шлюбу не заперечувала. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони 29.08.2009 року зареєстрували шлюб, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Волноваського районного управління юстиції Донецької області зроблено актовий запис №129 (а.с.4). Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] року народження та [PERSON], [INFO] (а.с.5-6). Причиною припинення шлюбних стосунків стало те, у нього з відповідачкою різні погляди на життя, які негативно впливають на дітей, а також те, що вони втратили почуття взаєморозуміння та любові один до одного, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідачка не заперечує, що свідчить про те, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам дітей, що має істотне значення. На підставі ст.ст. 110-112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

09.02.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про розірвання в порядку ст.652 ЦК України договору поруки від 18.07.2013 року (укладеного між ним та відповідачем 2 на виконання умов кредитного договору №999-00062223/1 від 18.07.2013 року, який уклали відповідачі 1-2). В обґрунтування позову приведені доводи про те, що позивач не працевлаштований, на його утриманні перебуває дочка та мати, яка є пенсіонером і його матеріальне становище погіршилось. Ці істотні зміни обставин є підставою для розірвання договору. В судовому засіданні позивач позов підтримав. Відповідач 1 в судове засідання не прибув. Представник відповідача 2 в поданих запереченнях від 11.04.2016 року позов не визнав. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши докази по справі суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. В судовому засіданні встановлено, що згідно кредитного договору №999-00062223/1 від 18.07.2013 року відповідач 2 надав відповідачу 1 кредит в розмірі 50000 грн, із сплатою процентної ставки в розмірі 19% річних до 17.07.2015 року (а.с.10-14). Відповідно до умов договору поруки від 18.07.2013 року, позивач поручився перед відповідачем 2 відповідати за належне виконання відповідачем 1 умов вищевказаного кредитного договору(а.с.7-9). Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.\~\~\~\~\~\~\~\~ Частиною другою статті 652 ЦК України передбачено, що в\~ разі недосягнення сторонами згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за наявності одночасно таких умов:\~\~ 1. в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;\~\~ 2. зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;\~\~ 3. виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;\~ \~ 4. із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.\~\~ Отже, для розірвання договору у разі істотної зміни обставин необхідно наявність всіх перелічених умов одночасно.\~\~ Вимагаючи розірвання договору на підставі статті 652 ЦК України, позивач у відповідності до статті 60 ЦПК України, не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому це є підставами для повної відмови в задоволенні позову. Судові витрати по справі необхідно віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

09.02.2016 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою №76 в будинку №60 по вулиці Рокосовського в місті Чернігів по причині не проживання там без поважних причин понад шість місяців. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Третя особа [PERSON] вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідач та представник третьої особи 2 в судове засідання не прибули без поважних причин. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши докази по справі суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони по справі та третя особа [PERSON] (дружина позивача та мати відповідача) зареєстровані в [INFO], що підтверджується довідкою з Комунального підприємства «ЖЕК-10» Чернігівської міської ради від 01.02.2016 року (а.с.8). Як вбачається з комісійного акту від 05.02.2016 року, посвідченого КП «ЖЕК-10» Чернігівської міської ради та нотаріально посвідченої 02.12.2013 року довіреності від імені відповідача про надання повноважень в оформленні спадщини - відповідач не проживає у вищевказаному помешканні, а фактично проживає в Автономній Республіці Крим (а.с.9-10). На переконання суду (виходячи з наявних по справі доказів) відповідач втратив право на користування вищевказаним помешканням у відповідності до вимог ст.71 ЖК України, так як він відсутній там без поважних причин понад шість місяців, відсутні підстави встановлені законом, згідно яких за відповідачем зберігалося житло понад шести місяців і вказані обставини є підставами для задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

09.02.2016 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який зареєстровано 11.05.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Комінтернівського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис за №13, зазначивши, що у шлюбі прожили нетривалий час. Від шлюбу дітей не мають. Приводом для звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу послужило те, що протягом спільного сімейного життя між ними було відсутнє взаєморозуміння, в зв'язку з різними поглядами на життя постійно виникали сварки, що призвело до того, що вони втратили почуття поваги та любові один до одного. Шлюбні відносини припинили приблизно два роки тому і з того часу проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Через органи РАЦС шлюб розірвати не має можливості, оскільки відповідач відмовляється туди з'явитися. Враховуючи, що їх шлюб носить формальний характер, а не бажання відповідача розірвати його у встановленому законом порядку суперечить її інтересам, вона вимушена була звернутися до суду з даним позовом. Спору про поділ майна між ними не має. Після розірвання шлюбу бажає залишитися на шлюбному прізвище. В судове засідання позивач не з'явилась, надавши письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, але надав письмову заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутність. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. Відповідно із ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Частина 1 статті 110 СК України передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Судом установлено, що 11.05.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Комінтернівського районного управління юстиції Одеської області, зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO], актовий запис за №13. Після реєстрації шлюбу дружина перейшла на прізвище чоловіка - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] /а.с.8/. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з позовної заяви, суд вважає, що збереження між сторонами шлюбу не можливо, оскільки це суперечить інтересам обох подружжя. Враховуючи, що шлюбні відносини сторонами припиненні два роки тому, відповідач на розірвання шлюбу згоден, тому підстав для надання подружжям строку на примирення не вбачається. За таких обставин, позов підлягає задоволенню. На підставі ст. ст.105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

09.02.2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи вимоги тим, що 14 грудня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області між нею та відповідачем укладено шлюб, від якого мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Спільне подружнє життя не склалося, на даний час шлюбні відносини фактично припинені. Таким чином, позивачка вважає, що збереження сім'ї не можливе, сторони проживають окремо, тому просить суд розірвати шлюб між нею і відповідачем та стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір. В судове засідання позивач не з'явилась, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав заяву в якій позовні вимоги визнає, просить слухати справу у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 грудня 2007 рокуВідділом реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що зроблений відповідний актовий запис № 585 (а.с. 4). Від спільного подружнього життя сторони мають доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 29.09.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області (а.с. 3). Частиною третьою статті 105 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з позовної заяви, сторони не підтримують шлюбних відносин, примирення не бажають, заперечують проти подальшого збереження шлюбу. Суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, подальше спільне життя подружжя буде суперечити їхнім інтересам, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу та задоволення позову в цій частині. Згідно частиною другою статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи зазначене, відповідно до статей 105, 110, 112, 114 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

09.02.2016 року Публічне акціонерне товариство комерційного банку «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитом. В судовому засіданні встановлено, що 13.05.2010 року [PERSON] став клієнтом ПАТ КБ «Приват Банку» ідентифікувавшись та ознайомившись з Умовами та правилами надання банківських послуг, підписавши Анкету-заяву, згідно якої отримав кредитну картку «Універсальна». 12.02.2013 року відповідачу було переоформлено кредитну картку на престижну карту «Gold» відповідно до тарифів якої відповідач отримав кредит у розмірі 21500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 31.12.2015 року має заборгованість 56479,88 грн., яка складається з наступного: 20787,69 грн. заборгованість за кредитом; 32526,48 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 2665,71грн. штраф (процентна складова). Просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 56479,88 грн. за кредитним договором, а також судові витрати у розмірі 1378,00 грн. судовий збір. Представник позивача в судове засідання не зявився, але надав суду заяву з проханням справу розглянути в його відсутність, на позовних вимогах наполягав та просив суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився по невідомій суду причині, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Відповідно до вимог ст.ст.224-225 ЦПК України, судом прийняте рішення про заочний розгляд справи. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Проаналізувавши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, що об'єктивно підтверджується кредитною угодою, довідками-розрахунками за кредитним договором, з яких убачається, що відповідач одержав від позивача кредит, має заборгованість за кредитом, яку не погашає. Як вбачається зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (Кредитор) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) у розмірі й на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язань є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов'язання. Згідно ст. 611 ЦК України у випадку порушення зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок однобічної відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судовий збір у сумі 1378,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

09.02.2016 року Публічне акціонерне товариство комерційного банку «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитом. В судовому засіданні встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] уклали кредитний договір DOM7GI0000003521 від 27.02.2008 року. Згідно договору [PERSON] отримала кредит у розмірі 85000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом на термін до 27.02.2018 року. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 13.01.2016 року має заборгованість 62356,23 грн., яка складається з наступного: 46392,95 грн. заборгованість за кредитом; 9160,22 грн.-заборгованість по процентам за користування кредитом; 225,22 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 5577,84 грн.- штраф (процентна складова). Просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 61356,23 грн., а також судові витрати: 1378,00 грн. - судовий збір. Представник позивача в судове засідання не зявився, але надав суду заяву з проханням справу розглянути в його відсутність, на позовних вимогах наполягав та просив суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилась по невідомій суду причині, про розгляд справи повідомлялась належним чином. Відповідно до вимог ст.ст.224-225 ЦПК України, судом прийняте рішення про заочний розгляд справи. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Проаналізувавши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, що об'єктивно підтверджується кредитною угодою DOM7GI0000003521 від 27.02.2008 року, довідками-розрахунками за кредитним договором, з яких убачається, що відповідач одержав від позивача кредит, має заборгованість за кредитом, яку не погашає. Як вбачається зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (Кредитор) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) у розмірі й на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язань є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов'язання. Згідно ст. 611 ЦК України у випадку порушення зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок однобічної відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судовий збір у сумі 1378,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved