Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

08.11.2017 року позивач [PERSON] звернувся до Корабельного районного суду міста [PERSON] із позовом до відповідача про визнання договору купівлі продажу нерухомого майна дійсним. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 13 грудня 1996 року, він - [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON] з другої сторони, уклали договір № 617 купівлі-продажу нерухомого майна квартири № 50 в будинку № 340/2 по проспекту Октябрьському (на теперішній час проспект Богоявленський) у місті [PERSON]. Вказаний договір купівлі продажу був посвідчений Миколаївською Універсальною Товарно-сировинною Біржею, про що в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 617 від 13.12.1996 року, зроблено відповідний запис. Надалі право власності за позивачем було зареєстровано в КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» за № 7548 від 18.12.1996 року. Дана угода була виконана сторонами повністю. Продавцем за вищезазначеним договором виступала [PERSON], котра діяла від свого імені. Від імені позивача, як покупця за угодою, виступала дружина позивача по справі [PERSON] на підставі довіреності, завіреної 07.12.1996 року Державним нотаріусом міста Рибніца , [PERSON], за реєстровим № 1758. На момент укладання угоди спірна квартира належала на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 01.06.1995 року, зареєстрованого 28.06.1995 року в Миколаївському МБТІ за реєстровим № 7548. На теперішній час у позивача виникла потреба відчуження спірної квартири, але позивачу стало відомо, що вищезазначений договір купівлі продажу нерухомого майна необхідно в судовому порядку визнати дійсним. Сторони при укладені договору купівлі продажу керувалися ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», відповідно до якої, угоди, які зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, виходячи з останнього позивач вважав, що договір укладено згідно вимог чинного на той час законодавства. В процесі підготовки даного позову до суду позивачу стало відомо, що [PERSON], яка виступала в угоді продавцем вищезазначеної квартири, померла 18.08.2009 року. Єдиним спадкоємцем після її смерті є її донька [PERSON] (уроджена [PERSON]), саме на цій підставі позивач і звернувся в суд до [PERSON], як до відповідача. В судове засідання позивач не з'явився, надав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримує, просив про задоволення позову. Відповідач повідомлений своєчасно та належним чином, в судове засідання не з'явилася, проте надала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила справу слухати за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала. Третя особа Миколаївська Універсальна Товарно-сировинна Біржа, повідомлена своєчасно та належним чином, свого представника в судове засідання не направила, про причини неявки суд не повідомила, заперечень проти задоволення позову до суду не надала. Суд, дослідивши письмові докази по справі, взявши до уваги заяви сторін по справі знаходить позов таким, що підлягає задоволенню виходячи із наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно до ст.ст. 47, 227 ЦК УРСР (в редакції ЦК 1963р.), які діяли на момент виникнення правовідносин між сторонами, коли одна із сторін повністю виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд має право на вимогу сторони, що виконала угоду, визнати її дійсною. Судом встановлено, що 13 грудня 1996 року, [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON] з другої сторони, уклали договір № 617 купівлі-продажу нерухомого майна квартири [ADDRESS] (на теперішній час проспект Богоявленський) у місті [PERSON]. Вказаний договір купівлі продажу був посвідчений Миколаївською Універсальною Товарно-сировинною Біржею про, що в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 617 від 13.12.1996 року зроблено відповідний запис. Надалі право власності за позивачем було зареєстровано в КП Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації за № 7548 від 18.12.1996 року. Дана угода була виконана сторонами повністю. Продавцем за вищезазначеним договором виступала [PERSON], котра діяла від свого імені. Від імені позивача, як покупця за угодою, виступала дружина позивача по справі [PERSON] на підставі довіреності, завіреної 07.12.1996 року державним нотаріусом міста Рибніца , [PERSON], за реєстровим № 1758. На момент укладання угоди спірна квартира належала на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про прав власності на житло від 01.06.1995 року, зареєстрованого 28.06.1995 року в Миколаївському МБТІ за реєстровим № 7548. [PERSON], яка виступала в угоді продавцем вищезазначеної квартири, померла 18.08.2009 року. Єдиним спадкоємцем після її смерті є її донька [PERSON] (уроджена [PERSON]). Відповідно до ч.2 ст. 1223, ст. 1261 Цивільного кодексу України та п. 20 Постанови пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року за № 7 Про судову практику справ про спадкування, в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, в тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя який пережив останнього та батьки. Таким чином, відповідно до вищезазначених норм законодавства, [PERSON] (уроджена [PERSON]) [PERSON], в даному конкретному випадку є належним відповідачем по справі. На теперішній час у позивача виникла необхідність провести відчуження вказаної квартири, однак через невідповідність даного договору вимогам закону, позивач позбавлений можливості реалізувати своє право. Відповідно до ст. 47 Цивільного кодексу УССР ( в редакції ГК УССР 1963 року)дійсно , котрий діяв на момент укладення угоди, невиконання вимог зазначених в законі нотаріальної форми угоди, тягне за собою її недійсність. На підставі викладеного, суд вважає за доцільне, задовольнити даний позов.

Outcome: approved