Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

07 вересня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача на її користь аванс в сумі 79500 грн. Обгрунтовано позов тим, що відповідач є власником будинку № 135 по вул. Академіка Рибакова (колишня Каштанова) в місті Чернігові. Вказаний будинок відповідач мала намір продати за 30000 доларів США, а позивач виявила бажання його купити, щоб переїхати на постійне місце проживання в місто Чернігів зі своєю сімєю. Позивач разом зі своїм чоловіком оглянули будинок, він має всі зручності - до нього підведена вода, газ, світло, є гараж та земельна ділянка. В оголошенні про продаж даного будинку було зазначено, що він є садовим і позивачу стало відомо, що цей будинок розташований на земельній ділянці, яка знаходиться в районі Півців в м. Чернігові. Земельна ділянка надавалась обслуговуючому кооперативу «Садівниче товариство «Політ». На підтвердження дійсних намірів по укладенню договору купівлі-продажу будинку, який відповідач мала намір продати за 30000 доларів США, відповідач попросила у позивача надати їй аванс в сумі 3000 доларів США. 04 червня 2016 року позивач передала відповідачу 3000 доларів США. Коли сторони домовлялися про купівлю-продаж будинку, позивач уточнювала у відповідача, чи зможе її сімя зареєструватись в ньому. Відповідач запевнила, що вони зможуть зареєструватись, будинок жилий, особи, що проживають в таких будинках зареєстровані в них. На неодноразові прохання позивача ознайомити її з правовстановлюючими документами на будинок та на правомірність користування земельною ділянкою відповідач посилалась на різні причини відсутності при ній цих документів, звертала увагу на те, що договір купівлі-продажу потребує нотаріального посвідчення та державної реєстрації і якщо у нотаріуса буде сумнів у законності документів, то він відмовиться посвідчувати договір. 30 серпня 2016 року за взаємною згодою сторони звернулись до нотаріуса, щоб посвідчити договір купівлі-продажу будинку, при цьому нотаріусу були надані необхідні для кожного документи. Оскільки позивач не була ознайомлена з правовстановлюючими документами ні на будинок, ні на земельну ділянку, то уважно прочитавши складений нотаріусом договір виявила, що в договорі зазначено, що будинок знаходиться на двох земельних ділянках № 131 та № 135, і це викликало в неї сумніви. Нотаріус запропонувала поставити один номер 131 чи 135, але позивач на це не погодилась. Зателефонувавши голові садівничого товариства «Політ» [PERSON] позивач дізналась, що вул. Каштанової в товаристві немає, що земельна ділянка № 131 виділялась іншій особі і головне те, що її сімя не може бути зареєстрованою в цьому будинку, оскільки про дозвіл реєстрації в садівничих будинках рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради не приймалось. З перерахованих вище причин позивач відмовилась підписувати договір купівлі-продажу. Крім того, оскільки відповідач запевнила позивача, що документи на володіння будинком та на користування земельною ділянкою в належному стані, а також, що реєстрація в будинку можлива, то на думку позивача цими діями відповідач ввела її в оману і вона вимушена була відмовитись від купівлі будинку та попросила відповідача повернути їй надані в якості авансу по розписці 3000 доларів США. Відповідач вказану суму не повернула. Позивач вважає, що не з її вини не було посвідчено договір купівлі-продажу будинку, а з вини відповідача. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Також, позивач просила стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 2500 грн. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що позивач не зверталася до відповідача з вимогою про повернення коштів, а в розписці не було зазначено терміну повернення коштів. Також, представник відповідача зазначив, що позивач у позові не зазначила підстав, передбачених Цивільним кодексом України для повернення коштів. Заслухавши пояснення позивача, її представника, представника відповідача та дослідивши письмові докази у справі, суд знаходить підстави для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є власником будинку № 135 по вул. Академіка Рибакова (колишня Каштанова) в місті Чернігові згідно свідоцтва про право на спадщину. Позивач суду пояснила, що вказаний будинок відповідач мала намір продати за 30000 доларів США, а позивач виявила бажання його купити, щоб переїхати на постійне місце проживання в місто Чернігів зі своєю сімєю. Позивач разом зі своїм чоловіком оглянули будинок, він має всі зручності - до нього підведена вода, газ, світло, є гараж та земельна ділянка. В оголошенні про продаж даного будинку було зазначено, що він є садовим і позивачу стало відомо, що цей будинок розташований на земельній ділянці, яка знаходиться в районі Півців. Земельна ділянка надавалась обслуговуючому кооперативу «Садівниче товариство «Політ». Згідно рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 244 від 19 серпня 2013 року садівничому товариству «Політ» присвоєна адреса вул. Каштанова, 57 (а/с 7). Рішенням міської ради від 30 вересня 2013 року «Про перейменування вулиць міста Чернігова» вулиця Каштанова в Півцях перейменована на вулицю Академіка Рибакова (а/с 6). На підтвердження дійсних намірів по укладенню договору купівлі-продажу будинку, який [PERSON] мала намір продати за 30000 доларів США, 04 червня 2016 року позивач передала відповідачу 3000 доларів США, що підтверджується розпискою. Згідно розписки сторони домовились, що не пізніше 30 вересня 2016 року укладуть договір купівлі-продажу будинку (а/с 5). 30 серпня 2016 року за взаємною згодою сторони звернулися до нотаріуса для посвідчення договору купівлі-продажу будинку. При цьому нотаріусу були надані необхідні для кожного документи. Позивач зазначила, що оскільки вона не була ознайомлена з правовстановлюючими документами ні на будинок, ні на земельну ділянку, то уважно прочитавши складений нотаріусом договір виявила, що в договорі зазначено, що будинок знаходиться на двох земельних ділянках № 131 та № 135, і це викликало в неї сумніви. Нотаріус запропонувала поставити один номер 131 чи 135, але позивач на це не погодилась. Зателефонувавши голові садівничого товариства «Політ» [PERSON] позивач дізналась, що вул. Каштанової в товаристві немає, що земельна ділянка № 131 виділялась іншій особі і те, що її сімя не може бути зареєстрованою в цьому будинку, оскільки про дозвіл реєстрації осіб в садівничих будинках рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради не приймалось. З перерахованих вище причин позивач відмовилась підписувати договір купівлі-продажу будинку. Крім того, позивач зверталась до установи з надання адміністративних послуг в місті Чернігові та до архітектора міста Чернігова, де їй було розяснено, що реєстрація осіб в садових будинках неможлива. Позивач вважає, що оскільки відповідач запевнила її, що документи на володіння будинком та на користування земельною ділянкою в належному стані, а також, що реєстрація в будинку можлива, а тому своїми діями відповідач ввела позивача в оману і вона вимушена була відмовитись від купівлі будинку. А тому, позивач вважає, що не з її вини не було посвідчено договір купівлі-продажу будинку, а з вини відповідача. Позивач попросила відповідача повернути їй надані в якості авансу по розписці 3000 доларів США, проте відповідач вказану суму не повернула. Згідно ч. 2 ст. 570 Цивільного кодексу України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Представник відповідача у судовому засіданні визнав, що передані позивачем відповідачу кошти є авансом. Стаття 1212 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобовязанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Позивач у судовому засіданні просила суд стягнути з відповідача грошові кошти в еквіваленті 3000 доларів США на час розгляду справи судом. На день розгляду справи судом, тобто станом на 10 листопада 2016 року, 3000 доларів США в еквіваленті складає 76686 грн., а тому саме ця сума підлягає стягненню з відповідача, а не 79500 грн., як просить позивач. Суд не може визнати обґрунтованими доводи представника відповідача про те, що позивачем не зазначено підстав позову та позивач в позасудовому порядку не звернулася до відповідача з вимогою про повернення коштів. Суд враховує, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст.\~55,\~124 Конституції України\~та\~ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору та на правову допомогу. Позивачем надано 2 квитанції про сплату адвокату [PERSON] 2500 грн. за надані послуги згідно договору від 03.10.2016 року про надання юридичних послуг (правової допомоги) у цивільних і кримінальних справах. До калькуляції вартості правової допомоги включено: надання консультацій, складання позовної заяви, участь у судових засіданнях. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. У п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 розяснено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Враховуючи категорію складності справи, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу, надану адвокатами при складанні позовної заяви та участі у судовому засіданні (1,5 години) у розмірі 1329 грн. 80 коп., з яких 500 грн. за складання позовної заяви (квитанція на а/с 23) та 826 грн. 80 коп. за участь у судовому засіданні, з розрахунку 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи, як це передбачено Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial