Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

09.10.2017 р. до Малиновського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] та [PERSON], у якій вони просили визнати за ними право спільної часткової власності в рівних ідеальних частинах по ? за набувальною давністю на приміщення, загальною площею 69,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Обґрунтовуючи свої вимоги [PERSON] та [PERSON] вказали, що уклали шлюб, від якого народилась дитина - [PERSON] З серпня 2006 р. начальник дільниці № 1 КП «ЖКС «Хмельницький» запропонував роботу позивачам на посаді двірників на дільниці № 1 та як майбутнім робітникам їм запропоновано для життя нежитлове приміщення, загальною площею 69,7 кв.м., [ADDRESS]. Приміщення було не придатне для проживання, тому позивачі, перед тим як влаштуватися на роботу в КП «ЖКС «Хмельницький», з дозволу начальника дільниці, поклали всі зусилля для приведення приміщення в придатний для проживання стан, на що було витрачено рік та значні кошти. У серпні 2007 р. позивачі фактично в'їхали до приміщення для постійного проживання. З листопада 2007 р. [PERSON] офіційно працевлаштувалася двірником у КП «ЖКС «Хмельницький», з грудня 2008 р. двірником працевлаштувався [PERSON] З моменту надання приміщення позивачі проживають там зі своїми дітьми, доглядають за приміщенням, виконують ремонтні роботи більше 10 років. Після неодноразових звернень позивачів до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, на балансі якого знаходиться спірне приміщення, щодо передачі його у власність, однак повідомлено, що вказане приміщення належить Одеській міській раді. Після звернення до Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради нежитлове приміщення знаходиться у віданні департаменту комунальної власності Одеської міської ради. Жодний орган за 10 років не звертався до позивачів з вимогою звільнити приміщення , тому позивачі не знали і не могли знати, що приміщення належить департаменту комунальної власності Одеської міської ради, тому позивачі заволоділи вказаним приміщенням добросовісно. Вони ніколи не приховували і не приховують факт знаходження приміщення в їх володінні, на протязі 10 років здійснили значне покращення приміщення та відкрито володіють ним. Після вселення в приміщення та до сьогодні позивачі безперервно проживають в ньому. Тобто на приміщення [ADDRESS] необхідно визнати право власності за набувальною давністю в рівних частках за кожним оскільки вони відкрито, безперервно та добросовісно заволоділи спірним майном. В судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] та їх представник підтримали зазначені позовні вимоги та просили їх задовольнити. Департамент комунальної власності Одеської міської ради у задоволенні позовних вимог просив відмовити, у наданому відзиві на позовну заяву вказано, що нежитлове приміщення у [ADDRESS] є об'єктом комунальної власності територіальної громади м. Одеси. Позивачі самовільно здійснили проникнення до спірного майна, КП «ЖКС «Хмельницький» є господарським підприємством та не має права на розпорядження комунальним майном. Таким чином, відсутня складова добросовісності набуття права власності. Позивачами не надано доказів проживання у спірному приміщенні, утримання, обслуговування. Довідки про проживання без реєстрації, довідка про склад сім'ї, копії платіжних чеків, експертний висновок, довідка з Адресного реєстру м. Одеси не є належними доказами та є підставою для відмови у задоволенні позову. 24.01.2018 р. від Одеської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник просив у задоволенні позову відмовити повністю, при цьому вказано наступне. Позивачам запропоновано спірне нежитлове приміщення, як майбутнім працівникам КП «ЖКС «Хмельницький». [PERSON] офіційно працевлаштувалась 01.11.2007 р., [PERSON], 01.12.2008 р., отже строк набувальною давності для [PERSON] настає 01.12.2018 р. [PERSON] та [PERSON] знали, що спірне нежитлове приміщення знаходиться у власності КП «ЖКС «Хмельницький», вселилися з дозволу начальника дільниці № 1, тобто позивачі знали або допускали, що вони без належних правових підстав володіють чужим майном. Позивачі не перебували на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, ордер на вселення не надавався, отже вони вселилися самоправно. Спірне приміщення належить на праві комунальної власності територіальній громаді м. Одеси та перебуває на балансі департаменту комунальної власності Одеської міської ради. Позивачі самочинно змінили цільове призначення приміщення з нежитлового в житлове. [PERSON] та [PERSON] не довели добросовісність, безперервність та відкритість володіння спірним майном. У відповіді на відзив Одеської міської ради представником позивачів вказано, що позивачами надано докази добросовісності, відкритості та безперервності володіння. [PERSON] та [PERSON] не знали про належність приміщення Одеській міській раді, вони оселилися у спірному приміщенні з усного дозволу керівника КП «ЖКС «Хмельницький». Посилання на те, що право для визнання права власності за набувальною давністю у [PERSON], виникає лише 01.12.2018 р. не відповідає дійсності, оскільки позивачі фактично вселилися у спірне приміщення у серпні 2007 р., про що свідчить довідка та квитанції оплати ремонту. З письмових пояснень третьої особи КП «ЖКС «Хмельницький» повідомлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] фактично вселилися у спірне приміщення з 2007 р. [PERSON] з 01.11.2007 р. по 30.06.2009 р. працювала двірниками на дільниці № 1 КП «ЖКС «Хмельницький». [PERSON] працює двірником на вказаній дільниці № 1 з 01.12.2008 р. та продовжує працювати по теперішній час. Малиновська районна адміністрація та КП неодноразово зверталися до Департаменту комунальної власності стосовно передачі вказаного приміщення з метою переобладнання у житлове для працівника КП, але отримали письмові відмови. За період тривалого користування сім'я виконала ремонтно-відновлювальні роботи, що надало право змінити цільове призначення приміщення з нежитлового в житлове. На теперішній час КП «ЖКС «Хмельницький» не має вільного житла для переселення сім'ї позивачів, яка складається з десяти осіб - четверо з яких неповнолітні діти, а дві особи інваліди І групи. На підставі зазначеного, КП «ЖКС «Хмельницький» позовні вимоги просила задовольнити. Департамент комунальної власності Одеської міської ради надав зустрічну позовну заяву, у якій послався на наступне. Спірне нежитлове приміщення є об'єктом комунальної власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради відповідно до свідоцтва про право власності від 11 червня 2009 р., а Департамент є виконавчим органом Одеської міської ради, наділений повноваженнями щодо управління комунальною власністю територіальної громади, Вказане нежитлове приміщення підвалу неправомірно, незаконно, без достатніх правових підстав зайнято фізичними особами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] без жодних правових підстав. На підставі зазначеного, Департамент комунальної власності Одеської міської ради просив усунути перешкоди у користуванні майном шляхом виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з нежитлового приміщення першого поверху, загальною площею 69,7 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS], та передати його на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради. Стягнути з відповідачів за зустрічним позовом на користь Департаменту судові витрати. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітніх [PERSON] і [PERSON], [PERSON], яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітніх [PERSON] і [PERSON] у задоволенні зустрічної позовної заяви просили відмовити. У наданих запереченнях на зустрічну позовну заяву позивачі вказали, що доказів неправомірності їх вселення у спірне приміщення не надано. Правомірність вселення підтвердив представник КП «ЖКС «Хмельницький». Твердження про те, що приміщення є нежитловим спростовується експертним висновком. Посилання на правову позицію Верховного Суду України від 27.05.2015 р. по справі 6-92цс15 не відноситься до суті цієї справи. На підставі зазначеного у задоволенні зустрічної позовної заяви просили відмовити. Згідно пояснень третьої особи Одеської міської ради щодо зустрічного позову повідомлено, що Одеська міська рада є власником спірного майна, а тому задоволення негаторного позову є належним способом захисту прав та законних інтересів територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради проти задоволення первісного позову не заперечував, щодо зустрічного просив відмовити, оскільки вказаний позов порушує права неповнолітніх дітей. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2018 року витребувано з Одеської міської ради оригінал листа голови Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради на ім'я першого заступника міського голови [PERSON] від 14.07.2016 № У-37 л/п щодо звернення двірника ділянки № 1 КП «ЖКС «Хмельницький» та з Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради оригінал відповіді Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, підписаної першим заступником директора [PERSON] від 09.09.2016 р. № 01-06/105. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовної та зустрічної позовної заяв необхідно відмовити, виходячи з наступних міркувань. Згідно експертного висновку про можливість використання колишньої квартири [ADDRESS] в якості житлової квартири після виконаних ремонтно-відновлювальних робіт, виготовленого ПП «Відкриття» встановлено, що технічний стан [ADDRESS], загальною площею 72,3 кв.м. після проведення виконаних ремонтно-відновлювальних робіт - задовільний, з відсотком фактичного зносу 40 %. Переобладнане нежитлове приміщення відповідає державним нормам і стандартам як житлова квартира, та можливо змінити функціональне призначення, відповідає ДБН, значних деформацій, тріщин, вогкості при обстеженні не виявлено. (а.с. 43-58) З довідки з Адресного реєстру м. Одеси від 02.12.2015 р. № 367766/1 видно, що спірному об'єкту нерухомого майна зарезервовано адресу: [ADDRESS]. (а.с. 59) Листом від 14.07.2016 р. № У-37п/п голова Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради просив передати спірне приміщення [PERSON] Згідно відповіді Департаменту комунальної власності від 09.08.2016 р. № 01-06/105 щодо передачі спірного приміщення в управління Малиновської районної адміністрації з подальшою передачею дільниці № 1 КП «ЖКС «Хмельницький» для оформлення дозвільних документів і зміну статусу нежитлового приміщення в житлове повідомлено, що за рахунок передачі в оренду нежитлових приміщень забезпечується надходження коштів в бюджет міста, передача даного об'єкта є економічно необґрунтованою для територіальної громади м. Одеси. З відповіді Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 23.08.2016 р. № У-37л/п повідомлено [PERSON], що спірне нежитлове приміщення знаходиться у віданні Департаменту комунальної власності Одеської міської ради. (а.с. 31) Згідно відповіді КУ «Муніципальна служба комунальної власності» від 02.03.2017 р. № 01-06/41-КУ, наданої [PERSON], стосовно передачі нежитлового приміщення, повідомлено, що вказане приміщення перебуває на обліку Департаменту комунальної власності, на баланс у господарське ведення до КП «ЖКС «Хмельницький» на значений об'єкт не передавався. При цьому повідомлено, що позивач попередньо здійснивши проникнення до власності м. Одеси, не зважаючи на те, що приміщення є нежитловим, його використання як житлове неможливе. (а.с. 30) У листі від 12.04.2017 р. № 01006/31 Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, направленого [PERSON] вказано, що розглянуто звернення щодо передачі приміщення, яке належить територіальній громаді м. Одеси та перебуває на обліку Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, на баланс або господарське ведення до КП «ЖКС «Хмельницький» зазначений об'єкт не передавався. Тривалий час, як співробітник КП, [PERSON] проживає у зазначеному приміщенні, попередньо здійснивши проникнення до власності територіальної громади м. Одеси, незважаючи на те, що дане приміщення відповідно до технічних норм є нежитловим, його використання як житлового неможливе та передання даного об'єкта на баланс КП не вбачається доцільним. (а.с. 32) Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON], сусідка позивачів, вказала, що проживає у вказаному дворі 8 років. [PERSON] та [PERSON] здійснюють ремонт приміщень, міняли дах, проводили воду, удосконалюють своє житло. Відомостей про точний час вселення позивачів не вказала. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] суд керувався наступним. Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України. Відповідно до ч. 1, 2 п. 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка являє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). З цих приписів закону випливає, що для набуття особою права власності на нерухоме майно за набувальною давністю встановлений склад певних юридичних фактів, а саме: добросовісне заволодіння чужим майном, продовження відкритого і безперервного володіння протягом десяти років таким майном. Основними доводами у запереченнях сторони відповідачів за первісним позовом є недоведеність добросовісності заволодіння позивачем спірним майном. Добросовісність є однією із засад цивільного законодавства, наряду зі справедливістю та розумністю (ст. 3 ЦК України). Терміно-поняття цієї категорії у ЦК України та інших законах, які відносяться до актів цивільного законодавства України, відсутнє. У п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року, зокрема зазначається. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. В позовній заяві і в поясненнях первісних позивачів вказується, що [PERSON] та [PERSON] заволоділи спірним майном в серпні 2007 р. При цьому, повідомлено про взаємопов'язаність вселення з роботою двірників на дільниці № 1 КП «ЖКС «Хмельницький». Згідно трудової книжки [NUMBER], яка належить [PERSON], вбачається наявність запису про прийняття її двірником на дільницю № 1 КП «ЖКС «Хмельницький» 01.11.2007 р. згідно наказу від 01.11.2007 р. № 42-к. 01.12.2008 р. переведена майстром цієї ж дільниці. 30.06.2009 р. [PERSON] звільнена за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП згідно наказу № 174-к від 30.06.2009 р. (а.с. 37-39) [PERSON] прийнято на роботу двірником на дільницю № 1 КП «ЖКС «Хмельницький» 01.12.2008 р. згідно наказу № 217-к від 01.12.2008 р., що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці серії [NUMBER]. (а.с. 40-42) Відповідно до довідок № 69 від 07.12.2015 р. та № 43 від 11.09.2017 р. старшого інспектора ОК [PERSON] видно, що [PERSON] працює в КП «ЖКС «Хмельницький» двірником на ділянці № 1 з 01.12.2008 р. по теперішній час. (а.с. 16, 68) Відповідно до довідки від 29.08.2017 р. № 1344 КП «ЖКС «Хмельницький» надана [PERSON] про те, що вона працювала в системі житлово-комунального господарства: з 01.11.2007 р. по 30.11.2008 р. двірником на дільниці № 1 та з 01.12.2008 р. по 30.06.2009 р. майстром на дільниці № 1. (а.с. 69) Згідно довідки № 2362 від 31.08.2017 за підписом начальника та бухгалтера дільниці № 1 КП «ЖКС «Хмельницький» [PERSON] проживає по [ADDRESS] без реєстрації довгий час з 2006 р. по теперішній час. (а.с. 27) З довідки № 2390 від 11.09.2017 р. [PERSON] проживає без реєстрації за вказаною адресою зі своєю сім'єю довгий час, згідно заяви сусідів з 08/2006 р. (а.с. 28) Згідно довідки № б/н б/д, за підписом сусідів [PERSON]А, та [PERSON], завірені начальником дільниці № 1 КП «ЖКС «Хмельницький» про те, що зі слів сусідів [PERSON] з родиною проживає за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 11, 29) Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На переконання суду початок добросовісного заволодіння та перебігу десятирічного строку для можливості визнання за позивачами права власності на спірне майно необхідно рахувати саме з моменту прийняття на роботу [PERSON] та видання відповідного наказу, тобто не раніше 01.11.2007 р. Зазначення відомостей про те, що позивачі почали здійснювали ремонтно-відновлювальні роботи вказаного приміщення ще до роботи у КП, спростовуються наданими квитанціями про придбання будівельних матеріалів, а саме від 28.08.2008 р., 22.08.2008 р., 28.08.2008 р., 23.08. 2008 р. та від 22.06.2013 р. [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою про визнання права власності за набувальною давністю 09.10.2017 р. Таким чином, звернення позивача [PERSON] та [PERSON] є передчасним. Вказана обставина надає підстави для відмови у задоволенні позовної заяви. Відмовляючи у задоволенні зустрічної позовної заяви суд керувався наступним. Відповідно до рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 29.06.2005 р. № 234 вирішено провести технічну інвентаризацію об'єктів нежитлового фонду комунальної власності, де серед інших вказано приміщення першого поверху, що розташоване у [ADDRESS]. Оформити і видати Одеській міській раді свідоцтва про право власності на об'єкти та зареєструвати їх за Одеською міською радою. (а.с. 108-109) Згідно свідоцтву від 11.06.2009 р. [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради посвідчено, що об'єкт, який розташований за адресою: [ADDRESS], в цілому дійсно належить територіальній громаді м. Одеси, в особі Одеської міської ради, на праві комунальної власності. Об'єкт в цілому складається з приміщень літ. «А», загальною площею 69,7 кв.м., основною площею 48,2 кв.м., відображених у технічному паспорті від 15.04.2009 р. Свідоцтво видане на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 29.06.2005 р. № 234. Право власності на приміщення зареєстровано за № 1364 в книзі 11ог-56. (а.с. 110-111) З Інформаційної довідки № 97587940 від 18.09.2017 р. видно, що право власності на нежитлові приміщення першого поверху по [ADDRESS] зареєстровано за Територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради. (а.с. 76-77) Так, відповідно до ч. 1 ст. 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 р. №280/97-ВР (далі - Закон М280/97-ВР) виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади. Частиною п'ятою ст. 16 Закону М280/97-ВР передбачено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Згідно ст. 18-1 Закону М280/97-ВР орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування. Частиною п'ятою ст. 60 Закону №280/97-ВР передбачено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності. Відповідно до п. 1.1. Положення про департамент комунальної власності Одеської міської ради від 19.02.2013 р. № 2752-VI (зі змінами №2752-VI від 19.02.2013 р.) (далі - Положення) ДЕПАРТАМЕНТ КОМУНАЛЬНОЇ ВЛАСНОСТІ ОДЕСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ (далі - Департамент) є виконавчим органом Одеської міської ради (далі - Рада). Згідно п. 1.2. Положення Департамент наділяється міською радою повноваженнями щодо управління комунальною власністю територіальної громади міста та щодо реалізації повноважень Одеської міської ради у галузі земельних відносин відповідно до чинного законодавства. Визначення меж повноважень та умов їх здійснення регулюється зазначеним Положенням. Відповідно до п.п. а) п. 2.1.1 Положення основним завданням Департаменту є у сфері управління комунальною власністю реалізація місцевої політики у сфері управління комунальною власністю. Згідно п. 2.2.1.1., 2.2.1.2. і 2.2.1.20. Департамент проводить єдину політику управління комунальним майном територіальної громади м. Одеси, здійснює облік, інвентаризацію комунального майна, що знаходиться в управлінні Департаменту, виконавчих органів Одеської міської ради та комунальних підприємств, забезпечує контроль за його використанням і збереженням. Здійснює контроль за ефективним використанням майна, що належить територіальній громаді м. Одеси на праві комунальної власності та закріплене за комунальними підприємствами на праві господарського відання або на праві оперативного управління, здійснює облік нежилих приміщень комунальної власності територіальної громади м. Одеси на території міста, вносить міській раді та її виконавчому комітету пропозиції щодо використання таких приміщень для задоволення потреб територіальної громади м. Одеси. Згідно п. 3.2. Департамент має право у встановленому порядку набувати майнові та немайнові права, укладати договори в межах своєї компетенції, вести претензійно-позовну роботу в межах своїх повноважень. За приписами статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з положенням статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Водночас за змістом статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У розумінні приписів наведеної норми власник має право вимагати захисту свого права від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом. Суттєвою підставою негаторного позову є факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей. Між позивачем і відповідачем не існувало договірних відносин щодо користування (оренди) спірним майном. Тривалий час після прийняття рішення Виконавчим комітетом Одеської міської ради від 29.06.2005 р. № 234 про проведення технічної інвентаризації об'єктів нежитлового фонду комунальної власності, в тому числі, приміщення першого поверху, що розташоване у [ADDRESS], про оформлення і видачі Одеській міській раді свідоцтва про право власності та реєстрації його за Одеською міською радою, а також після отримання відповідного свідоцтва від 11.06.2009 р. [NUMBER] органи місцевого самоврядування не користувались та не розпоряджались спірним майном. Одеська міська рада, Департамент комунальної власності Одеської міської ради, Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради жодного разу не пред'являли до родини Урсул вимог щодо зупинення переобладнання нежитлового приміщення у житлове, про приведення його у первісний стан, про звільнення у зв'язку з необхідністю користування або розпорядження спірним майном. Лише у зустрічній позовній заяві Департамент комунальної власності Одеської міської ради заявив про свої права, пред'явивши позов про виселення. Тому суд визнає недоведеною протиправність поведінки відповідачів за зустрічним позовом, тобто вчинення ними дій, спрямованих на порушення прав позивача, та дійшов до висновку про необґрунтованість і передчасність позовних вимог Департаменту комунальної власності Одеської міської ради. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, Суд надає особливої ваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення. Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співрозмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції. Відсутність обґрунтування в судовому рішенні підстав застосування законодавства, навіть якщо формальні вимоги було дотримано, може серед інших факторів братися до уваги при вирішенні питання, чи встановлено справедливий баланс заходом, що оскаржується (рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2011 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України»). Згідно з Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв'язків із конкретним місцем. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства»). Крім того, втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою (рішення ЄСПЛ у справі «Зехентнер проти Австрії»). Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, суд надає особливої ваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Зехентнер проти Австрії»). Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співрозмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції(рішення ЄСПЛ від 09 жовтня 2007 року у справі «Станкова проти Словаччини»; рішення ЄСПЛ від 15 січня 2009 року у справі «Косіч проти Хорватії» та рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 2009 року у справі «Пауліч проти Хорватії»). Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Судом встановлено, що у спірному приміщенні проживає син позивачів - [PERSON], [INFO], який є особою з інвалідністю з дитинства першої «А» групи, причина інвалідності якого є порушення опорно-рухового апарату. Крім того, з ним проживає його дружина [PERSON], інвалід третьої групи, та їх малолітні діти - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] У зазначеному приміщенні також проживають малолітні [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] За таких обставин виселення малолітніх дітей та їх батьків осіб з інвалідністю з приміщення, яке є їхнім єдиним житлом, порушує вказані вище заборони. На підставі зазначеного, суд відмовляє у задоволенні первісної позовної заяви та зустрічної позовної заяви.

Outcome: dismissed