Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

08 вересня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа - Відділ реєстрації актів цивільного стану по Новомосковському району реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області про надання тимчасового дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за межі України. В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] посилалася на те, що 09 червня 2004 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції м. Одеси вона зареєструвала шлюб з громадянином Сирійської Арабської республіки [PERSON]. Від шлюбу мають дитину - [PERSON] [INFO] 28 лютого 2007 року шлюб між нею та відповідачем [PERSON] був розірваний, актовий запис № 48 проведений 28.02.2007 року другим відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції м. Одеси. Після розірвання шлюбу відповідач не цікавиться життям сина, його долею, не приймає участі в утриманні дитини. Позивач зазначила. що вона має можливість вивозити дитину на оздоровлення та відпочинок за кордон, але не має можливості це зробити, оскільки для виїзду неповнолітньої дитини необхідна нотаріальна згода батьків. Отримати від відповідача дозвіл на виїзд дитини за межі України неможливо, оскільки місце перебування [PERSON] невідоме. Згідно до ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», виїзд неповнолітнього громадянина України за межі країни можливий тільки за взаємною згодою батьків дитини. За відсутності згоди одного із батьків, виїзд неповнолітньої дитини за межі України може бути дозволено рішенням суду. В зв'язку з наведеним, посилаючись на вимоги ст.313 ЦК України, ст.ст. 7, 155 СК України, Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», в своїй заяві позивач [PERSON] просила суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітнього [PERSON] [INFO], до Російської Федерації, Польської Республіки, Республіки Болгарія, Республіки Вірменія, Румунію, Угорщину у період з 01 листопада 2014 року до 01 листопада 2015 року для відпочинку, оздоровлення та навчання, в супроводі матері - громадянки України [PERSON], а також, у супроводі інших осіб, уповноважених матір'ю дитини [PERSON], без письмової згоди та супроводу батька дитини - [PERSON]. В судове засідання представник позивача не з'явився, в своїй заяві просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги [PERSON] підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлений, в зв'язку з чим, судом проведений заочний розгляд справи. Представник третьої особи - Відділу реєстрації актів цивільного стану по Новомосковському району реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, в судове засідання не з'явився. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, з наступного. Судом встановлено, що 09 червня 2004 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції м. Одеси позивач [PERSON] зареєструвала шлюб з громадянином Сирійської Арабської республіки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. Судом встановлено,що 28 лютого 2007 року шлюб між сторонами був розірваний, актовий запис № 48 проведений 28.02.2007 року другим відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції м. Одеси. Судом встановлено,що дитина проживає з матір'ю, позивачкою [PERSON], місце проживання відповідача невідоме. Відповідно до ст. 51 Конституції України турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обов'язком батьків Зазначена конституційна норма конкретизується сімейним законодавством, а саме - Сімейним кодексом України, яким регламентує, крім іншого і особисті немайнові права і обов'язки батьків щодо дитини». Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування, Сімейним кодексом України зазначене питання не регламентовано. Відповідно до ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім'ї та родичами не врегульовано цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Особисте немайнове право - право на свободу пересування фізичної особи, закріплене у ст. 313 ЦК України, відповідно до якої, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років (далі - дитина), має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. У відповідності до Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року був врегульований порядок здійснення права громадян України на виїзд з України та в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, також, встановлений порядок вирішення спорів у цій сфері. У п. 2 ст. 4 зазначеного Закону встановлено, що, що за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Правилами перетинання державного кордону громадянами України затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 р. № 724), передбачено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України без згоди та супроводу другого з батьків (п. 2-2). Документом на право перетинання дитиною державного кордону є проїзний документ дитини (п. 2). Постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 р. № 724 до Правил перетинання державного кордону внесено зміни та затверджено їх нову редакцію. Змістовно зазначені положення не змінено, але в новій редакції їх викладено відповідно в п. 2 та 4-2. 31 березня 1995 р. Кабінет Міністрів України виніс постанову № 231, якою затвердив Правила оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, де п. 18 зазначається, що оформлення паспорта (проїзного документа) здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, того з них, із ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчується нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. В зв'язку з наведеним, суд приходить до переконання, що в інтересах дитини необхідно надати позивачу дозвіл на виїзд дитини за межі України для відпочинку, оздоровлення, навчання. Враховуючи викладене,

Outcome: approved