Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

09 червня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з відповідним позовом, в якому просив стягнути на його користь з [PERSON] суму боргу за договором позики 40000 гривень та 400 гривень 00 копійок судових витрат. В обґрунтування своїх вимог, позивач зазначив, що 09.04. 2015 року він уклав з відповідачем [PERSON] договір позики, в рамках якого їй було передано 40000 гривень, про що відповідачка надала письмову розписку. З настанням строку повернення грошових коштів, відповідачка добровільно не виконала своїх зобовязань в звязку з чим позивач змушенийа був звернутися до суду. Позивач в судове засідання 20.11.2015 року зявився та пояснив, що дійсно позичив [PERSON] гроші в сумі 40\~000, 00 грн. строком повернення до 30.05.2015 року, але з настанням вказаної дати відповідачка кошти не повернула в повному обсязі, а лише 10\~000,00 грн., тому в судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідачки борг за розпискою в сумі 30\~000,00 грн. Відповідачка в судове засідання 20.11.2015 року також зявилася та пояснила, що дійсно брала під розписку грошові кошти у позивача та зобовязалася повернути їх до кінця травня 2015 року але вдалося повернути лише частину коштів, а саме 10\~000,00 грн. Проти задоволення уточнених позовних вимог [PERSON] не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. З доданої до позову розписки вбачається, що 09.04.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. Згідно угоди від 09.04. 2015 року відповідач позичив строком до 30 травня 2015 року 40\~000,00 гривень. Як вбачається з позовної заяви, станом на момент подачі позову грошові кошти не повернуто в повному обсязі. Вирішуючи спір суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України, ЦК України. Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] прийняла на себе зобов`язання в порядку ст. 1049 ЦК України по поверненню грошових коштів, проте в порушення ст. 625 ЦК України зобов`язання в повному обсязі не виконала, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість перед позивачем у загальній сумі 30000,00 гривень, добровільно позичені кошти відповідач на вимогу позивача не повернула, у зв`язку з чим останній змушений був звернутися до суду з позовом, сплативши судові витрати. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, враховуючи положення ст. 88 ЦПК України та наявність в матеріалах справи квитанцій про сплату судового збору на суму 400,00 гривень суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь понесені судові витрати в сумі 300,00 грн.

Outcome: approved