Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

07 травня 2018 року позивач, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON], звернулась до Фастівського суду Київської області з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи: Служба у справах сім'ї та дітей Фастівської міської ради, [PERSON] про виселення тимчасових жильців та вселення у квартиру. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона з сином зареєстрована [ADDRESS] проте з лютого 2015 року проживала зі своїм чоловіком в його квартирі [ADDRESS]. В вересні 2017 року після сварки з чоловіком, позивач мала намір повернутися до квартири за місцем своєї реєстрації. Так, вона звернулася до свого батька [PERSON] та попросила ключі від квартири, проте отримала відповідь, що в квартирі проживають його батьків - відповідачі по справі, а вона там проживати не буде. Позивач звернулася до відповідачів та попросила звільнити квартиру, проте квартира звільнена не була. Пізніше позивач приходила до квартири, але їй не відчиняли двері. Позивач зверталася до органу опіки та піклування Фастівської міської ради, до Фастівської поліції із заявами про поновлення їх порушених прав та вселення в квартиру за місцем прописки, а також письмово зверталася до самих відповідачів та просила негайно звільнити квартиру [ADDRESS] та повернути ключі від квартири, проте відповідачі і надалі чинять перешкоди у користуванні житлом, не допускаючи позивача до квартири. Виходячи з викладеного просила виселити [PERSON] та [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення, вселити її разом із малолітнім сином [PERSON] у квартиру та стягнути судові витрати по справі. Ухвалою суду від 29.05.2018 провадження у справі було відкрито та призначено до судового розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 23.07.2018 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів. Ухвалою суду від 14.08.2018 повернутий заявникові зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування на проживання та зняття з реєстрації. Ухвалою суду від 14.08.2018 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та її представник надали пояснення, аналогічні викладеним, просили позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Представник третьої особи Служба у справах сім'ї та дітей Фастівської міської ради в судовому засіданні підтримувала позицію позивача. Тертя особа [PERSON], який про час та місце розгляду повідомлений належним чином, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з'ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, відповідно до довідки Комунального підприємства Фастівської міської ради «Фастівська житлово-експлуатаційна контора» за № 09019 від 26.01.2018, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані та проживають [PERSON], [PERSON] та [PERSON] /а.с.10/. На даний час за адресою: [ADDRESS] проживають без реєстрації відповідачі - [PERSON], [PERSON], що підтверджується актом обстеження умов проживання /а.с.27-28/. Відповідно до ст. 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням Відповідно до положень ст.65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Відповідно до ст. 98 ЖК України, наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 Постанови від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Суд, з огляду на встановлені під час розгляду справи обставини, вважає, що встановлений порядок вселення відповідачів [PERSON] та [PERSON] не був дотриманий: позивач письмової згоди на вселення не надавала; відповідачі не зареєстровані в даному жилому приміщенні; приміщення не було їх постійним місцем проживання; відповідачі з позивачем не вели спільне господарство; між відповідачам та позивачем певний порядок користування жилим приміщенням не обумовлювався. При цьому суд зазначає, що наявність згоди іншого наймача [PERSON] не може вважатись безумовною підставою для визнання вселення відповідачів до житлового приміщення правомірним, оскільки на таке вселення тимчасових жильців необхідна взаємна згода всіх наймачів. Оскільки судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] вселилась до спірного домоволодіння та проживають в ньому лише за згоди одного наймача, у суду відсутні підстави вважати таке вселення правомірним. У відповідності до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бут виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим примушенням інакше, як з підстав і порядку передбачених законом. Відповідно до ст. 98 ЖК України, тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Позивач 02.04.2018 року зверталась до відповідачів із письмовою заявою-вимогою «Про негайне звільнення приміщення» та просила негайно звільнити квартиру [ADDRESS] та повернути ключі від квартири, однак відповідачі будь-якої відповіді не надали та квартиру не звільнили /а.с.19-21/. Виходячи з зазначеного, відповідачі, в силу вимог закону, вважаються тимчасовими жильцями, в зв'язку з чим зобов'язані були на вимогу наймача звільнити житлове приміщення, проте, не вчинили таких дій, чим порушили права позивача. Крім того, як вбачається з довідки КП Фастівської міської ради «Фастівське бюро технічної інвентаризації» від 26.04.2018 за № 466, [PERSON] та [PERSON] належить по 1/6 частини квартири [ADDRESS] /а.с.32/. наведене, на думку суду, свідчить про те, що відповідачі мають інше житло, окрім спірної квартири. Суд також враховує процесуальну поведінку відповідачів, які жодного разу Відповідно до ч. 2,3, ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачами не надано доказів на підтвердження їх права проживання у спірній квартирі та не спростовано доводи позивача, якими вона обґрунтовує свої позовні вимоги. Отже, виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині виселення [PERSON] та [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення підлягають до задоволення. Проте, суд відмовляє у задоволенні вимоги щодо вселення позивача до квартири з огляду на наступне. Як зазначає позивач, про наявність спору між сторонами щодо вселення у спірне приміщення свідчать наступні обставини. Так, позивач 16.03.2018 року зверталась до органу опіки та піклування Фастівської міської ради із листом про порушення житлових прав дитини, на який 13.04.2018 року отримала відповідь про те, що з [PERSON] було направлено роз'яснення щодо права вселення та проживання позивачки з дитиною /а.с.24/. Позивач 28.03.2018 року зверталась із заявою про допомогу до Фастівської поліції та просила посприяти відновленню її із сином житлових прав шляхом присутності 30.03.2018 о 9-00 годині поліцейських при її вселенні у квартиру [ADDRESS] та відібранні ключів від незаконних мешканців квартири. Так, як вбачається з висновку від 30.03.2018 року інспектора ювенальної превенції Фастівського ВП Васильківського ВП ГУНП в Київській області капітана поліції [PERSON], [PERSON], яка перебувала у квартирі [ADDRESS], пояснила, що вона проживає за вказаною адресою разом із чоловіком [PERSON] та не уповноважена впустити в квартиру [PERSON] у зв'язку з тим, що не є її власником /а.с.18/. Разом з тим, на думку суду, наведені обставини не свідчать про вчинення відповідачами перешкод у вселені позивачки разом з сином до квартири. При цьому, з висновку дільничного офіцера поліції сектору превенції патрульної поліції Фастівського відділення поліції Васильківського відділу ГУ Національної поліції України в Київській області вбачається, що відповідачі дійсно проживають за адресою: [ADDRESS], проте ніяких перешкоджань до заселення в квартиру [PERSON] не чинять /а.с. 15/. У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що позивачем не подано доказів того, що відповідачі чинять їй перешкоди у вселенні до спірної квартири та не допускає проживати в ній, оскільки з висновку від 30.03.2018 року інспектора ювенальної превенції Фастівського ВП Васильківського ВП ГУНП в Київській області не вбачається, що позивач вчиняла спроби вселитись до квартири, а відповідачі їй перешкоджали в цьому, тому вимоги про вселення до квартири є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Суд також зауважує, що позивачка не позбавлена права звернутися до суду, відповідно до вимог ст.16 ЦК України, за захистом свого порушеного права у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування житлом, вимагаючи усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом вселення. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідачів підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в розмірі 352,00 грн. з кожного пропорційно розміру задоволених позовних витмог.

Outcome: partial