Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

07.11.2017 року позивач засобами поштового звязку звернувся до суду із відповідною позовною заявою, в якій просив суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS], посилаючись на те, що відповідач за вказаною адресою не проживає з 2009 року. В обґрунтування позову було зазначено, що відповідач за адресою спірного домоволодіння не мешкає, чим порушує права позивача, який йому не чинив та не чинить перешкод у користуванні майном, а тому відповідача слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Ухвалою судді від 13.03.2018 року провадження по справі було відкрито, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, відповідачу запропоновано надати суду відзив на позовну заяву (а.с.29). Ухвалою суду від 16.04.2018 року розгляд справи відкладено у звязку із неявкою відповідача без поважних причин на 04.06.2018 року (а.с.36). Позивач [PERSON], належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання у судове засідання не прибула, надавши суду заяву від 04.06.2018 року (а.с.42), в якій просила слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, згоди на заочний розгляд справи не надала. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання у порядку п.4 чю8 ст.128 ЦПК України (а.с.38, 41), повторно у судове засідання не прибув, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, заяв з процесуальних питань також не заявляла. Таким чином, судом встановлена потворна неявки відповідача у судове засідання без поважних причин. Третя особа по справі [PERSON] у судове засідання не прибула, надавши суду заяву від 04.06.2018 року, в якій просила слухати справу за її відсутності та позовні вимоги [PERSON] задовольнити (а.с.43). Враховуючи, що учасники справи до суду не прибули, позивач та третя особа надали згоду на розгляд справи у їх відсутність відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, при цьому відповідач двічі не зявилася в судове засідання без поважних причин, про місце, дату та час судових засідань був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомила, у звязку з чим суд на підставі ч.4 ст.223 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу по суті без участі сторін та без фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України. Враховуючи відсутність згоди позивача на заочний розгляд справи, справа розглядається у загальному позовному провадженні. Судом встановлені наступні обставини, визначені на підставі поданих позивачем доказів, та відповідні ним правовідносини. Квартира [ADDRESS] не приватизована, знаходиться у власності місцевого органу самоврядування, а позивач по справі є наймачем вказаного приміщення. У вказаній квартирі зареєстровані позивач, відповідач та третя особа по справі, що підтверджується копією довідки Олександрівської сільської ради Золочівського району Харківської області №84 від 18.01.2017 року (а.с.18). Реєстрація відповідача у вказаній квартирі підтверджена на підставі довідки адресно-довідкового бюро при ГУ ДМС України в Харківській області від 01.03.2018 року (а.с.27). Відповідно до акту від 21.01.2016 року, складеного комісією у складі сусідів по вул. Чадунелі у с. Олександрівка з квартири №9 [PERSON], з квартири 9 [PERSON] та без зазначення квартири [PERSON] встановлено, що станом на 21.01.2016 року [PERSON] не мешкав у квартирі [ADDRESS],15 з 2010 року (а.с.21). Підписи зазначених в акті людей жодним чином не завірені, інших доказів не проживання відповідача суду не надано. При цьому до суду позивач звернулася 07.11.2017 року, однак жодного акту ані за шість місяців до дня звернення до суду, ані під час судового розгляду суду не надала. Суд вирішуючи справу зазначає, що докази, які були прийнятними для відкриття провадження по справі, не є такими при вирішенні справи по суті, оскільки єдиний доказ, наданий суду, по-перше, складений ще у січні 2016 року, що унеможливлює для суду встановлення факту не проживання відповідача станом за шість місяців до дня подачі позову або пізніше, а по-друге, персони осіб, в ньому зазначених, ніякими офіційними особами (місцевого самоврядування, викликом у судове засідання для допиту як свідків, тощо) не підтвердженні, що робить для суду вказаний доказ не належними, що у свою чергу, унеможливлює задоволення позовної заяви, оскільки інших доказів не проживання відповідача у спірній квартирі суду надані не були, а подання відповідних доказів є обовязком саме позивача по справі, яким вона в даній справі не скористалася. Окремо суд зупиняється на підставі позову, який зазначила позивача, а саме захист її прав як власника. Судом право власності на квартиру [ADDRESS] жодним доказом не встановлено, а тому зазначена підстава захисту її прав як власника квартири не знайшла свого підтвердження під час розгляду справи. Таким чином, підстави для задоволення позову відсутні, оскільки надані суду докази не вказують на не проживання у спірній квартирі відповідача станом на час подання позову, а тому застосування ст.72 ЖК УРСР в даній справі є неможливим. Інших доводів в підтвердження позовних вимог позовна заява не містить. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а відповідно до ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Згідно ч.1 та ч.5 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. На підставі зазначеного та

Outcome: dismissed