Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

10.01.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 07.06.1997 року у Центральному відділі реєстрації шлюбів м.Києва з Державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 577. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 07.06.1997 року у Центральному відділі реєстрації шлюбів м.Києва з Державним Центром розвитку сім`ї він з відповідачкою зареєстрував шлюб. Від шлюбу позивач і відповідачка мають дітей, а саме доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Водночас зазначає, що спільне життя з відповідачкою не склалось, через відсутність взаємопорозуміння та спільних поглядів на життя та шлюб. З квітня 2016 року він з відповідачкою припинив вести спільне господарство та проживає окремо. Посилаючись на те, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе та суперечить його інтересам, позивач просить суд позовні вимоги задовольнити, тобто розірвати шлюб, зареєстрований 07.06.1997 року у Центральному відділі реєстрації шлюбів м.Києва з Державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 577. Ухвалою від 11.02.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, однак через канцелярію суду подав письмову заяву, зі змісту якої вбачається, що останній позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі, а також провести підготовче судове засідання за його відсутності. Відповідачка в підготовче судове засідання не з`явилась, однак її представник через канцелярію суду подав відзив на позов, зі змісту якого вбачається, що відповідачка позов визнала та просила суд розподілити між сторонами понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Положеннями ч.ч.3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З матеріалів справи вбачається, що позивач та відповідачка перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.06.1997 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Згідно з копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , позивач та відповідачка від шлюбу мають дітей, а саме доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до вимог ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з положеннями ст.ст. 104, 105, 114 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що з квітня 2016 року сторони припинили вести спільне господарство, проживають окремо та подружні відносини не підтримують. Крім того, спір про місце проживання дітей та про поділ майна подружжя між сторонами відсутній. За таких обставин, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Судом встановлено, що позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір в сумі 768,40 грн., згідно квитанції № 0.0.1233884451.1 від 10.01.2019 року. Враховуючи, що відповідачка визнала позов до початку розгляду справи по суті, суд вважає, що позивачу необхідно повернути з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову до суду, що становить 384,20 грн. Також відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 384,20 грн. При цьому оскільки позов було задоволено, суд не вбачає правових підстав для розподілу між сторонами понесених відповідачкою витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.

Outcome: approved