Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

07 серпня 2014 року ПАТ «Укртелеком» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення відшкодування шкоди, заподіяної недієздатною особою. В обґрунтування своїх вимог, позивач зазначив, що 07 жовтня 2009 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір про надання телекомунікаційних послуг № 616. Згідно з умовами договору абоненту надавалися послуги місцевого телефонного зв'язку по телефону [NUMBER], встановленому за адресою: [ADDRESS]. В період з травня 2012 року по вересень 2013 року на особовому рахунку абонента № [NUMBER] виникла заборгованість у розмірі 560 грн. 18 коп. протягом зазначеного вище періоду ПАТ «Укртелеком» не мав законних підстав для припинення надання телекомунікаційних послуг Абоненту, у зв'язку з тим, що [PERSON] є нвалідом 1 групи з дитинства. 10 жовтня 2013 року ПАТ «Укртелеком» була подана заява до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] іаборгованості за телекомунікаційні послуги. Ухвалою суду від 24 жовтня 2013 року ПАТ «Укртелеком» відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу у зв'язку з тим, що із листа Управління праці і соціального захисту населення Слов'янської міської ради № 07-16/4111 від 18 жовтня 2013 року, отриманого судом, вбачається, що рішенням Слов'янського міського суду від 21 листопада 2000 року [PERSON] визнано недієздатним. Рішенням виконкому Слов'янської міської ради № 367/1 від 20 червня 2001 року опікуном над [PERSON] призначено його матір, [PERSON]. З цих підстав суд вважає, що договір про надання телекомунікаційних послуг № 616 від 07 жовтня 2009 року є недійсним, оскільки його недійсність встановлена законом. Позивач вважає, що у зв'язку з неналежним наглядом за своїм підопічним, [PERSON], дозволила своєму сину на момент підписання договору про надання телекомунікаційних послуг мати при собі паспорт, що привело до незаконного укладання останнім договору. Відомостей про недієздатність [PERSON] на момент підписання цього договору у ПАТ «Укртелеком» не було. Крім того, той факт, що у період з жовтня 2009 року по квітень 2012 року на поточний рахунок ПАТ «Укртелеком» надходили грошові кошти на оплату наданих по телефону [NUMBER] телекомунікаційних послуг, підтверджує, що відповідачка знала про наявність правовідносин між її сином та ПАТ «Укртелеком» (відповідно до ч. З ст. 72 ЦКУ опікун самостійно здійснює витрати, необхідні для задоволення потреб свого підопічного). Проте ніяких повідомлень з боку відповідачки щодо недієздатності [PERSON] та незаконного підписання ним договору на адресу ПАТ «Укртелеком» не надходило. 03 грудня 2013 року на адресу відповідачки була направлена претензія № 1-21/27 від 02 грудня 2013 року, яка залишилася нею без відповіді та задоволення. 26 лютого 2014 року надання телекомунікаційних послуг Абоненту припинено. У період з 01 травня 2012 року по 26 лютого 2014 року по телефону [NUMBER] були надані послуги на загальну суму 732,78 грн. Вартість цих послуг складається із сум щомісячної абоненської плати, які нараховувалися Абоненту відповідно до Граничних тарифів на загальнодоступні телекомунікаційні послуги, що затверджені рішеннями Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації. У зв'язку із викладеними обставинами позивач просить стягнути з відповідача шкоду, заподіяну недієздатною особою в сумі 732 грн 78 коп., а також судовий збір. Представник позивача у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, позов підтримав з підстав, наведених в позовній заяві, просив його задовольнити, проти вирішення справи у заочному порядку не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, хоч був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не подавав. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів у відповідності до ст. 224-228 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Так у ході судового засідання з достовірністю було встановлено, що: 07 жовтня 2009 року між позивачем і [PERSON] укладений договір про надання послуг електрозв'язку № 616 [ADDRESS]. Згідно додатку № 1 підключений телефон, абонентський номер [NUMBER] (а.с.5-10). За даними картки абонента в період часу з 01 травня 202 року по 06 червня 2014 року утворилася заборгованість за послуги з електрозв'язку по [ADDRESS](а.с.11-12). Із листа Управління Праці та соціального захисту населення Слов'янської міської ради № 07-16/4111 від 18 жовтня 2013 року , вбачається що Рішенням Слов'янського міського суду від 21 листопада 2000 року [PERSON] визнано недієздатним. Рішенням виконкому Слов'янської міської ради № 367/1 від 20 червня 2001 року опікуном над [PERSON] призначено його матір [PERSON]. Відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом(нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Статтею 226 ЦК України передбачені наступні правові наслідки вчинення правочину недієздатною фізичною особою: 1. Опікун може схвалити дрібний побутовий правочин, вчинений недієздатною фізичною особою, у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу. У разі відсутності такого схвалення цей правочин та інші правочини, які вчинені недієздатною фізичною особою, є нікчемними. 2. На вимогу опікуна правочин, вчинений недієздатною фізичною особою, може бути визнаний судом дійсним, якщо буде встановлено, що він вчинений на користь недієздатної фізичної особи. 3. Дієздатна сторона зобов'язана повернути опікунові недієздатної фізичної особи все одержане нею за цим правочином, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість майна за цінами, які існують на момент відшкодування. Опікун зобов'язаний повернути дієздатній стороні все одержане недієздатною фізичною особою за нікчемним правочином. Якщо майно не збереглося, опікун зобов'язаний відшкодувати його вартість, якщо вчиненню правочину або втраті майна, яке було предметом правочину, сприяла винна поведінка опікуна. 4. Дієздатна сторона зобов'язана відшкодувати опікунові недієздатної фізичної особи або членам її сім'ї моральну шкоду, якщо буде встановлено, що вона знала про психічний розлад або недоумство другої сторони або могла припустити такий її стан. Як достовірно встановлено у судовому засіданні та не спростовано відповідачем, позивачем укладений договір про надання послуг електрозв'язку із [PERSON], який на момент укладення договору був недієздатним. Суду не надано доказів того, що вказаний правочин є дрібним, та схвалений опікуном, а також що він визнаний судом дійсним, з тих підстав, що укладений в інтересах недієздатної особи. Крім того, як вбачається із розрахунків заборгованості та договору заборгованість по абонплаті виникла лише у 2012 році, до того часу рахунки за користування електрозв'язку оплачувалися. А тому суд приходить до висновку, що за встановлених в судовому засіданні обставин, відповідач, як опікун [PERSON] знала про існування такого договору, позивач про встановлення недієздатносі сина не повідомила, отже, зобов'язана повернути позивачеві все отримане за правочином, тобто абонплату за послуги електрозв'язку, за період, за який утворилася заборгованість за вказані надані послуги. Приймаючи до уваги, норми чинного законодавства та встановлені ним відповідні обставини, суд вважає, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження у ході судового засідання і підлягають задоволенню у повному обсягу. Суд також, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, стягує із відповідачки на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати у виді судового збору в сумі 243 гн. 60 коп. (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved