Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

08 вересня 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, вказуючи, що починаючи з 2011 року він перебуває у шлюбі з відповідачем по справі; від цього шлюбу сторони мають малолітнього сина, [INFO]; на час звернення з позовом шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені, позивач проживає окремо; дитина проживає разом з матір'ю. Також вказує, що відповідач всіляко перешкоджає йому у спілкуванні з сином; він не бачиться з сином протягом тривалого часу. Просить суд зобов'язати відповідача не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином та встановити йому наступні способи вільного спілкування з дитиною: особисті побачення з сином за місцем його проживання чи перебування, за місцем проживання батька та в інших загальнодоступних місцях, кожного понеділка, середи та п'ятниці з 10-00год. до 19-30год.; забирати сина до себе додому на вихідні, кожної п'ятниці з 19-30год. До 19-30год. суботи; особисті побачення з сином на день його народження за місцем його проживання чи перебування, за місцем проживання батька та в інших загальнодоступних місцях з 14-00год. до 20-00год.; на спільний відпочинок з сином влітку щорічно протягом 30 календарних днів для оздоровлення дитини; на необмежене спілкування з сином особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього спілкування. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили суд в його задоволенні; при цьому, будь-яких інших доказів, окрім пояснень позивача, на підтвердження факту того, що відповідач дійсно активно перешкоджає позивачу в реалізації його законних прав щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з сином, сторона позивача суду не надала. Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали; відповідач надала суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначила, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, так як з часу припинення шлюбних відносин в травні 2015 року вона жодним чином не перешкоджала позивачу у спілкуванні з дитиною. Також зазначила, що запропонований позивачем в позові порядок спілкування з дитиною є неприйнятними з причин, зумовлених віком, станом здоров'я та тим усталеним прийнятним для дитини укладом життя: дитина ходить до дитячого садка, погано переносить подорожі в авто, всі члени родини позивача разом з ним мають згубну звичку палити, і роблять це прямо в помешканні. На підтвердження власних доводів надала суду копії численних фото, датованих серпнем-вереснем 2015 року, які містяться в соціальних мережах, на яких син перебуває з позивачем та іншими членами його родини за місцем їхнього проживання; власну побутову характеристику та характеристику на дитину з Петрівського ДНЗ. Суду пояснила, що позивач неодноразово погрожував їй тим, що він відсудить у неї дитину. В задоволенні позову просить відмовити. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, повідомила суду, що в жовтні місяці 2015 року, за ініціативи позивача, за його та відповідача присутності, відбулося засідання комісії органу опіки та піклування Олександрівської РДА, на якому було визначено порядок побачення позивача з його малолітнім сином. При цьому зазначила, що будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідач перешкоджає позивачу в спілкуванні з власною дитиною, окрім копії позовної заяви до суду, позивачем на засідання комісії подано не було. Вважає, що деякі з запропонованих позивачем в позові способів спілкування з дитиною є неприйнятним з причин, зумовлених віком та станом здоров'я дитини. Зазначила, що жоден з батьків висновок органу опіки та піклування в судовому порядку не оскаржив. Суд, заслухавши пояснення сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши письмові докази по справі, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, оцінивши їх доводи та надані ними докази, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Починаючи з 03 вересня 2011 року сторони перебувають у шлюбі, який було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Близнюківського районного управління юстиції Харківської області за актовим записом №27. Від цього шлюбу 15 грудня 2011 року у сторін народилася дитина - син [PERSON]. На час розгляду справи відповідач разом з малолітнім сином проживають окремо від позивача за зареєстрованим постійним місцем проживання за адресою: [ADDRESS]; позивач проживає за адресою: [ADDRESS]. Дитина, починаючи з 01.09.2015 року і до теперішнього часу відвідує дитячий садок у с. Петрівка Друга. Відповідач по справі позитивно характеризуються за місцем проживання, що підтверджується побутовою характеристикою та характеристикою на дитину з Петрівського ДНЗ. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Олександрівської райдержадміністрації про порядок побачення позивача з його малолітнім сином від 30.10.2015 року, в якому відображені результати обстеження матеріально-побутових умов позивача та зазначені обставини, які позитивно характеризують обох батьків, повноважною комісією було вирішено визначити наступні способи спілкування позивача з його малолітнім сином: визначене право на особисті побачення з сином, за місцем його проживання чи перебування, в інших загальнодоступних місцях, під наглядом матері, кожного понеділка, середи та п'ятниці, з 17-00год. до 19-30год.; забирати сина до себе додому на вихідні одну п'ятницю кожного місяця з 19-30год до 19-30год.; на особисті побачення з сином на день його народження за місцем його проживання чи перебування та в інших загальнодоступних місцях з 14-00год. до 20-00год.; на необмежене спілкування з сином особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв'язку, що не передбачають безпосереднього спілкування. Вказане рішення третьої особи в судовому порядку сторонами оскаржене не було. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають півні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування (ч.1 ст. 153 СК України). Питання виховання дитини вирішуються батьками спільно; той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею; той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ч.ч.1,2,3 ст. 157 СК України). Якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод (ч.1 ст. 159 СК України). Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року) передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до положень ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, визначеному цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надавши юридичну оцінку фактичним обставинам справи, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування з дитиною батька, який проживає окремо від неї є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивач не довів факту порушення відповідачем його законних прав на безперешкодне спілкування та участь у вихованні власної дитини, не надав суду жодного належного та допустимого доказу, яким підтверджуються обставини, якими позивач обґрунтовує власний позов.

Outcome: dismissed