Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

07 грудня 2017 року до Оболонського районного суду м. Києва надійшла позовна заява від позивача в особі його представника за довіреністю [PERSON], в якій представник позивача, посилаючись на ст.8, 12, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», просить: - стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON], який мешкає: кв. 63, буд. 89, провулок Героїв Бреста, м. Кременчук, Полтавської області, 39600, грошові кошти в сумі 10631 гривень на користь [PERSON], паспорт серії СМ № 374585, виданий Славутицьким МВ ГУ МВС України в Київській області 26 червня 2001 року, ідентифікаційний номер [NUMBER]; - стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON], який мешкає: кв. 63, буд. 89, провулок Героїв Бреста, м. Кременчук, Полтавської області, 39600, неустойку за шістдесят два дні затримання повернення грошей у сумі 6591,22 гривень на користь [PERSON], паспорт серії СМ № 374585, виданий Славутицьким МВ ГУ МВС України в Київській області 26 червня 2001 року, ідентифікаційний номер [NUMBER]; - стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON], який мешкає: кв. 63, буд. 89, провулок Героїв Бреста, м. Кременчук, Полтавської області, 39600, грошові кошти за шістдесят два дні затримання повернення грошей в сумі три відсотки річних 54 гривень та інфляційних витрат 331,77 гривень на користь [PERSON], паспорт серії СМ № 374585, виданий Славутицьким МВ ГУ МВС України в Київській області 26 червня 2001 року, ідентифікаційний номер [NUMBER]; - стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON], який мешкає: кв. 63, буд. 89, провулок Героїв Бреста, м. Кременчук, Полтавської області, 39600, грошові кошти як відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 гривень на користь [PERSON], паспорт серії СМ № 374585, виданий Славутицьким МВ ГУ МВС України в Київській області 26 червня 2001 року, ідентифікаційний номер [NUMBER]. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що 18 липня 2017 року позивачем було перераховано за запчастини фізичній особі-підприємцю [PERSON] 10631 гривню, що підтверджується квитанцією ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» № 0.0.809355786.1. Проте, після перерахування коштів виникли обставини, через які він був вимушений відмовитися від придбання запчастин. 19 липня 2017 року позивач звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з проханням направити запит в банк відповідача з метою повернути грошові кошти. Представником ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було направлено до Полтавського ГРУ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» міста Полтави заявку № 14583492 на повернення коштів, однак, відповідач не відреагував на вимогу банку добровільно повернути кошти. 08 серпня 2017 року представником позивача [PERSON] було направлено лист на адресу ФОП [PERSON] про повернення коштів позивачу, однак відповідач відмовився отримувати поштову кореспонденцію. Таким чином, грошові кошти позивачу не були повернуті, і тому він був вимушений звернутися до суду з даним позовом. Відповідно до п.9 ст.12 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач повинен сплатити позивачеві неустойку в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей, розмір якої становить 6591,22 гривень( 10631 грн.:100 % х 62 дні). Відповідач зобовязаний також нести перед позивачем додаткову відповідальність, передбачену ч.2 ст.625 ЦК України, сплативши на користь позивача індекс інфляції за весь час прострочення, що становить 331,77 гривень, а також три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення, розмір яких складає 54 гривні. Крім того, позивач має право на відшкодування моральної шкоди відповідно до ч.1,2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», розмір якої він оцінює в 5000 гривень. Моральна шкода полягає у душевних хвилюваннях, прогрішення стосунків із оточуючими. Позивач змушений був звертатися до юристів за правовою допомогою та до суду, що негативно позначилося на його майновому стані. Згідно ухвали судді Оболонського районного суду м.Києва від 15 січня 2018 року вказана справа була направлена за підсудністю на розгляд Славутицького міського суду Київської області, яка надійшла до Славутицького міського суду Київської області 13 лютого 2018 року. Ухвалою Славутицького міського суду Київської області від 14 лютого 2018 року було відкрито провадження у даній справі і призначено до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, проти винесення заочного рішення у справі не заперечував. Суду пояснив, що позивач в соціальній мережі Інтернет знайшов оголошення про продаж ФОП [PERSON] автозапчастин. Звязавшись з продавцем товару за вказаним в оголошенні абонентським номером, вони домовились про укладення договору купівлі-продажу автозапчастин, відповідно до якого, позивач відправляє на рахунок відповідача, який він вказав, кошти за автозапчастини в сумі 10631 гривня, а відповідач, отримавши кошти, в той же день відправляє позивачеві поштою автозапчастини. Вказані умови купівлі-продажу позивача влаштували, після чого в цей же день в якості оплати вартості товару він перерахував через відділення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» грошові кошти в сумі 10631 гривню. Проте, після того, як позивач перерахував на рахунок відповідача кошти, позивач автозапчастини так і не отримав, і на телефонні дзвінки ФОП [PERSON] не відповідав. В звязку з тим, що продавець фактично відмовився передати товар покупцеві, то позивач згідно ст.665 ЦК України відмовився від договору купівлі-продажу, направивши 08 серпня 2017 року письмову пропозицію відповідачеві повернути сплачені йому кошти. Тому, відповідач, який порушив права споживача, зобовязаний відшкодувати кошти в сумі 10631 гривню, неустойку за 62 дні затримання повернення грошей в сумі 6591, 22 гривень, три відсотки річних 54 гривні, інфляційні втрати 331,77 гривень, на відшкодування моральної шкоди - 5000 гривень. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи за правилами ст. 128-130 ЦПК України був повідомлений двічі, клопотання про відкладення розгляду справи та заяви про розгляд справи за його відсутністю до суду не надав, причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву суду не надіслав. За наявності умов, передбачених ст. ст. 280-282 ЦПК України, за згодою представника позивача суд ухвалив заочне рішення у справі на підставі наявних доказів у справі. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно квитанції ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» № 0.0.809355786.1 від 18.07.2017 року, копія якої долучено до матеріалів справи, [PERSON] 18.07.2017 року на імя [PERSON], ФОП, (банк отримувача Полтавський ГРУ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» м. Полтава, р/р 26001060750651, код отримувача [NUMBER], МФО отримувача 331401) було перераховано 10631 гривню. Призначення платежу: за товар, [PERSON], згідно рахунку 129291( а.с. 4). 08 серпня 2018 року на адресу відповідача: [ADDRESS], представником позивача [PERSON] було направлено пропозицію про добровільне повернення грошових коштів в сумі 10631 гривню, сплачених [PERSON] на рахунок № 26001060750651 за квитанцією № 0.0.809355786.1.( а.с. 5). Як вбачається з витягу з офіційного інтернет-сайту ПАТ «Укрпошта», поштовому відправленню, а саме листу з пропозицією, було присвоєно № 0222512701887. Згідно інформації офіційного сайту ПАТ «Укрпошта» поштове відправлення здано до відділення пошти 08.08.2017 року, 22.08.2017 року не вручене під час доставки, а 20.09.2017 року повернуто за зворотною адресою( а.с. 6). Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Міністерства юстиції України, підтверджено, що ФОП [PERSON], який проживає за адресою: [INFO], займається роздрібною торгівлею деталями та приладдям для автотранспортних засобів ( а.с. 54-55). Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Нормою частини 1 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За змістом ч.1 ст.656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Згідно ч.1 ст.662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Як встановлено в судовому засіданні, продавець, відповідач у справі, відмовився передати покупцеві, позивачеві у справі, товар, визначений договором купівлі-продажу. За правилом ч.1 ст. 665 ЦК України у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Реалізуючи своє право, передбачене ч.1 ст.665 ЦК України, позивач в особі свого представника [PERSON], направив 08 серпня 2018 року на адресу відповідача: [ADDRESS], пропозицію про добровільне повернення грошових коштів в сумі 10631 гривня, сплачених ним на рахунок № 26001060750651 за квитанцією № 0.0.809355786.1., проте кошти до цього часу позивачеві не повернуті. Враховуючи, що відповідач відмовився передати проданий товар позивачеві, а позивач в свою чергу відмовився від договору купівлі-продажу, то відповідач зобовязаний повернути отримані ним кошти в сумі 10631 гривня позивачеві. Вимоги позивача про стягнення з відповідача неустойки згідно ч.9 ст.12 Закону України «Про захист прав споживачів» за шістдесят два дні затримання повернення грошей в сумі 6591,22 гривень не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Положеннями ч. 3 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями споживач має право розірвати договір за умови повідомлення про це продавця (виконавця) протягом чотирнадцяти днів з дати одержання документа, який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями чи прийняття продукції або першої поставки такої продукції, за умови, що така продукція є річчю, а прийняття чи поставка продукції відбувається пізніше часу одержання споживачем документа на їх продаж. Згідно із ч. 6 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо споживачеві не було надано документ (електронний документ), який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями, такий правочин не є підставою для виникнення обов'язків для споживача. У разі ненадання документа (електронного документа) або підтвердження інформації споживач повідомляє продавця (виконавця) про недійсність договору. Продавець (виконавець) протягом тридцяти днів з моменту одержання такого повідомлення повинен повернути споживачеві одержані кошти та відшкодувати витрати, понесені споживачем у зв'язку з поверненням продукції. В частині 9 статті 12 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей. Аналіз вказаної статті свідчить про те, що вона не застосовується до правовідносин, які виникли між позивачем та відповідачем, оскільки ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» регулює правовідносини, які виникли в результаті реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями. Натомість в судовому засіданні встановлено, що товар позивачеві реалізований не був. Також позовні вимоги в частині стягнення втрат від інфляції на суму 331,77 гривень та три відсотки річних на суму 54 гривень згідно наданого розрахунку суд вважає безпідставними і відхиляє з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення лише грошового зобовязання, яким є зобовязання сплатити гроші. Оскільки невиконаним зобовязанням є зобовязання передати товар, яке не належить до грошових зобовязань, підстав для задоволення позову у цій частині немає. Крім того, не підлягає задоволенню вимога про відшкодування моральної шкоди, виходячи з такого. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як зазначено у ч.2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Згідно ст. 1 Закону України від 19.05.2011 року № 3390-VI «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» шкода - це завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект. Тобто, у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо шкода завдана майну споживача або завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Оскільки така шкода позивачу не завдана, його вимоги про відшкодування моральної шкоди не ґрунтуються на законі, тому задоволенню не підлягають. За таких обставин стягненню з відповідача на користь позивача підлягають грошові кошти в сумі 10631 гривня внаслідок відмови позивача, який є покупцем, від укладення договору купівлі-продажу через відмову відповідача, який є продавцем, передати товар. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України стягненню з відповідача підлягає судовий збір на користь держави, від сплати якого звільнений позивач, що становить на день подання позивачем позову до суду 640 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial