Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

07 лютого 2014 року позивач ТОВ «ФК «ЄАзПБ» в особі представника за довіреністю Теплюк Л.В. звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області із зазначеним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що 11 квітня 2012 року між ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1216/4261ВCLС на суму 3649,13 грн. на строк до 12 червня 2012 року. Між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» укладено договір про відступлення права вимоги, за яким право вимоги по кредитному договору було відступлено на користь ТОВ «ФК «Бізнесфінанс». 15 жовтня 2012 року між ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» та ТОВ «ФК «ЄАзПБ» було укладено договір факторингу № 3 , у відповідності до умов якого , ТОВ «ФК «Бізнесфінанс»відступило позивачу право вимоги від відповідача [PERSON] коштів (включаючи проценти, комісії, штрафні санкції та інші платежі), право на одержання якого належить ТОВ «ФК «Бізнесфінанс», а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідачки [PERSON] Відповідно до виписки з реєстру боржників від 11 квітня 2012 року ТОВ «ФК «ЄАзПБ» набув право вимоги коштів по кредитному договору № 1216/4261ВCLС від 11 квітня 2012 року у розмірі 4708,8 грн., що складається з: 3573,95 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 904,11 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 0,00 грн. - заборгованість по комісії за управління кредитом; 230,74 грн. - пеня за порушення графіку погашення заборгованості. Про відступлення права грошової вимоги позивач повідомив [PERSON], однак всупереч умовам Кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свої зобов'язання щодо погашення кредитної заборгованості, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з [PERSON] вказану суму заборгованості, а також судові витрати, пов'язані із зверненням до суду з зазначеним позовом. В судове засідання представник позивача Теплюк Л.В.., яка діє на підставі довіреності, не з'явився зазначивши в позовній заяві про розгляд справи у відсутність представника позивача, проти постановлення заочного рішення не заперечувала. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явився за невідомих суду причин, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року №1618-IV (зі змінами та доповненнями) (далі за текстом ЦПК України), згідно з якими у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (що діє з 01 січня 2004 року, зі змінами та доповненнями) (далі за текстом ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, ч.1 ст.11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зокрема, ч.3 та ч.4 ст.60 ЦПК України встановлено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно із ст.58 ч.1 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ст.59 ч.2 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Разом із тим в сенсі ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що 11 квітня 2012 року між ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1216/4261ВCLС на суму 3649,13 грн. на строк до 12 червня 2012 року. Згідно Кредитного договору відповідач зобов'язався повернути наданий кредит відповідно до Графіку, а також сплатити відсотки за користування ним, а також інші витрати згідно умов договору (а.с.7-8). В порушення умов Кредитного договору відповідачка [PERSON] не виконувала належним чином взяті на себе зобов'язання, в зв'язку з чим виникла заборгованість в розмірі 4708,8 грн., що складається з: 3573,95 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 904,11 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 0,00 грн. - заборгованість по комісії за управління кредитом; 230,74 грн. - пеня за порушення графіку погашення заборгованості, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним (а.с.13-14). Між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» укладено договір про відступлення права вимоги, за яким право вимоги по кредитному договору було відступлено на користь ТОВ «ФК «Бізнесфінанс». 15 жовтня 2012 року між ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» та ТОВ «ФК «ЄАзПБ» було укладено договір факторингу № 3 , у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» відступило позивачу право вимоги від відповідача [PERSON] коштів (включаючи проценти, комісії, штрафні санкції та інші платежі), право на одержання якого належить ТОВ «ФК «Бізнесфінанс», а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідачки [PERSON] Відповідно до виписки з реєстру боржників від 15.10.2012 року ТОВ «ФК «ЄАзПБ» набув право вимоги коштів по кредитному договору № 1216/4261ВCLС від 12 червня 2012 року. Про відступлення права грошової вимоги та про зміну умов Кредитного договору 26 вересня 2012 року було повідомлено відповідачку [PERSON] (а.с. 15). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.ст.525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Згідно п.1 ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. У відповідності до ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно ст.1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Таким чином, зважаючи на положення чинних вищенаведених правових норм, аналізуючи зібрані по справі докази, враховуючи конкретні обставини даної цивільної справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАзПБ», оскільки, на переконання суду, при розгляді даної справи встановлено факт порушення умов кредитного договору відповідачкою [PERSON] щодо повернення кредиту, а у позивача правомірно виникло право вимоги від відповідача суми заборгованості в розмірі 4708,8 грн. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАзПБ» підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Як встановлено ст.79 ЦПК України до судових витрат належить судовий збір. Таким чином, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений останнім судовий збір за подання даного позову до суду в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved