Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

08 грудня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] помер його батько, [PERSON]. Після смерті останнього відкрилася спадщина на земельну частку (пай), посвідчену сертифікатом серії [NUMBER] від 12 липня 1996 року. Зазначає, що фактично прийняв спадщину та частково переоформив. Крім нього спадкоємцем після батька є його онуки - [PERSON] та [PERSON], батьком яких був [PERSON], який помер [INFO]. У зв'язку з втратою правовстановлюючого документа на вказану земельну ділянку позивач не може оформити свої спадкові права відносно вказаної земельної ділянки. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить визнати за ним в порядку спадкування за законом після батька, [PERSON], який помер [INFO], право власності на 1/2 частину земельної частки (паю) розміром 3,77 в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території Улянівської селищної ради Білопільського району Сумської області, посвідчену сертифікатом серії [NUMBER] від 12 липня 1996 року, виданим відповідно до розпорядження голови Білопільської районної державної адміністрації від 05 липня 1996 року №196, зареєстрованим у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за реєстраційним номером 63. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився. Представник останнього за довіреністю [PERSON] подав заяву про розгляд справи в його відсутність, позов підтримує (а. с. 65). Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися, подали заяву про розгляд справи в їх відсутність, позов визнають (а. с. 35, 39). Представник третьої особи - Улянівської державної нотаріальної контори Білопільського району Сумської області в судове засідання не з'явився без повідомлення причин, про час, день і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 50). Представник третьої особи - відділу Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області в судове засідання не з'явився без повідомлення причин, про час, день і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 30). У зв'язку з неявкою сторін, третіх осіб, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Суд вважає, що на підставі п. 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року до правовідносин щодо прийняття спадщини після [PERSON], який помер [INFO], слід застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, а також норми нині діючого ЦК України, так як правовідносини продовжують існувати на даний час. Згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця (ст. 527 ЦК УРСР). При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР). Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю ( ч. 2 ст. 529 ЦК УРСР). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця (ст. 1261 ЦК України). Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини ( ч. 1 ст. 1266 ЦК України). Частки у спадщині кожного із спадкоємців є рівними (ч. 1 ст. 1267 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Судом встановлено, що батьком [PERSON] був [PERSON] (а. с. 10). З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00017490704 від 28 грудня 2016 року вбачається, що останній був також батьком [PERSON], [INFO] (а. с. 63). У відповідності до свідоцтва про смерть [NUMBER], [PERSON] помер [INFO] (а. с. 18). Згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], [INFO] в смт. Улянівка, Білопільського району, Сумської області помер [PERSON] (а. с. 7). З довідки відділу Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області від 30 листопада 2016 року №97-28-99.1-5887/2-16 вбачається, що на підставі розпорядження голови Білопільської районної державної адміністрації від 05 липня 1996 року №196 та відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Білопільською районною державною адміністрацією членам КСП а/ф «Нива» на території Улянівської селищної ради, [PERSON] виписаний та виданий на руки сертифікат серії [NUMBER] від 12 липня 1996 року за реєстраційним номером 63, розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах 3,77 (а. с. 8). У відповідності до довідки Улянівської селищної ради від 22 червня 2016 року №669 [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], а фактично по день смерті, [INFO] проживав [ADDRESS] в сім'ї позивача, який здійснив його поховання. Заповіт від імені померлого виконавчим комітетом селищної ради не посвідчувався (а. с. 9). Спадкова справа після померлого [INFO] [PERSON] заведена за заявою позивача 29 липня 1998 року. Останній отримав у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину права на пайовий фонд (а. с. 53-56). Виходячи з наведеного вище, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] в установленому законом порядку прийняв спадщину після свого батька, [PERSON], який помер [INFO]. Разом із тим, з матеріалів справи також вбачається, що відповідно до ст. 529 ЦК УРСР та ст. 1266 ЦК України спадкоємцями після смерті [PERSON] є онуки останнього - відповідачі в справі - [PERSON] і [PERSON], батько яких, [PERSON], помер до смерті спадкодавця. У відповідності до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини (п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України). Згідно з п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Аналогічні положення закріплені і в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зі змінами і доповненнями. Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови «Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в порядку спадкування за законом після батька, [PERSON], який помер [INFO] позивач має право на 1/2 частину земельної частки (паю) розміром 3,77 в умовних кадастрових гектарах, посвідчену сертифікатом серії [NUMBER] від 12 липня 1996 року, виданим на підставі розпорядження голови Білопільської районної державної адміністрації від 05 липня 1996 року №196, зареєстрованим в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Білопільською районною державною адміністрацією членам КСП а/ф «Нива» на території Улянівської селищної ради за №63. Однак, він позбавлений можливості отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном у зв'язку з тим, що сертифікат на право на земельну частку (пай) втрачений (а. с. 19-20). Таким чином, суд приходить до висновку захист права позивача [PERSON] і задоволення позовних вимог останньої у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved