Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

08.11.2017 р. представник позивача КП «ХВК» звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в сумі 15474 грн. 83 коп., із них: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.11.2004 року по 30.09.2017 року у розмірі 8994,19 грн.; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.10.2010 року по 30.09.2017 року у розмірі 4254,52 грн.; інфляційні витрати 1877,20 грн., 3% річних від простроченої суми 348,92 грн., та судові витрати покласти на відповідачів. В обґрунтування позовних вимог посилалась на наступне. 05.09.2016 року позивач звернувся до Київського районного суду м. Харкова з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, за результатами розгляду якої був виданий судовий наказ. Але, ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 31.01.2017 року судовий наказ від 20.09.2016 року було скасовано. Відповідачі зареєстровані за адресою: [INFO], та є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення шляхом відкриття абонентського особового рахунку № 24538. У підсумку за відповідачами утворилась заборгованість в розмірі 15474 грн. 83 коп. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, оскільки квартира [ADDRESS] має два особових рахунки, та в суді розглядається справа про стягнення заборгованості за позовом КП «Харківводоканал» до відповідачів [PERSON], та [PERSON], оскільки на їх імя відкритий інший особовий рахунок, та просив застосувати строки позовної давності. Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13.02.2018 року позовні вимоги КП «Харківводоканал» були задоволені, та ухвалою суду від 24.04.2018 року вказане заочне рішення було скасоване. 17.05.2018 року представником позивача КП «Харківводоканал» було подано заяву про переривання строків позовної давності, та рахувати строк з дня звернення позивача до суду із заявою про видачу судового наказу, а саме з 02.09.2016 року. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Судом встановлено, що 05.09.2016 року КП «Харківводоканал» звернулось до Київського районного суду м. Харкова з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення з відповідачів, за результатами розгляду якої 20.09.2016 року було видано судовий наказ. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 31.01.2017року судовий наказ від 20.09.2016 року було скасовано. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] має два відкритих абонентських рахунки №24538 на імя [PERSON], яка є зареєстрованою за даною адресою, та з нею була зареєстрована за вказаним абонентським рахунком [PERSON], яка була знята з реєстрації за даною адресою 20.06.2017 року, а на імя відповідачів [PERSON] та [PERSON] був відкритий особовий рахунок №24536. Відповідач [PERSON] був знятий з реєстрації за даною адресою 23.04.2014 року, за яким особовий рахунком він був зареєстрований доказів до суду не надано. Спір щодо стягнення заборгованості за послуги централізованого постачання холодної води і водовідведення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] за період з 01.12.2013 року по 31.01.2017 року за послуги з централізованого водопостачання, та за період з 01.11.2013 року по 31.01.2017 року за послуги з централізованого водовідведення, та позовом [PERSON] та [PERSON] до КП «ХВК» про зобовязання останнього здійснити перерахунок розміру плати за надання вказаних послуг на разі перебуває на розгляді в Київському районному суді м. Харкова. Наявними у справі доказами встановлено, що між позивачем та відповідачами фактично склалися правовідносини з приводу надання послуг по водовідведенню та водопостачанню в будинку, де знаходиться квартира відповідачів. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно наданих позивачем розрахунків, відповідачам за особистим рахунком №24538 відкритим на імя [PERSON] нарахована заборгованість у загальному розмірі 15474 грн. 83 коп., з яких: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 листопада 2004 року по 30 вересня 2017 року у розмірі 8994 грн. 19 коп.; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 жовтня 2010 року по 30 вересня 2017 року в розмірі 4254,52 грн.; індекс інфляції в розмірі 1877,20 грн.; три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 348,92 грн. Наданий до суду розрахунок розрахований за період з 01.01.2014 року по 31.03. 2014 року на 4 особи, з 01.04.2014 року по 30.09.2014 року на 3 особи, з 01.10.2014 року по 31.05.2017 року на 2 особи, а в подальшому на одну особу. В подальшому представником позивача до своєї заяви про переривання строків позовної давності надано новий розрахунок за абонентським рахунком №24538 відкритого на імя [PERSON], де заборгованість розрахована вже з 01.01.2013 року по 31.10.2013 року на 5 осіб. За вимогами п. 5 ч. 3\~ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 1 ч.2\~ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання»\~передбачено, що споживач зобов'язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення. За статтею 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Відсутність самого договору між сторонами не звільняють мешканців квартири від обов'язку оплати комунальних послуг, оскільки, в силу вимог\~ст. 162 ЖК України, наймач (власник) зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до\~статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. При цьому, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина 3\~статті 267 ЦК України). Відповідачі заявили в заявах про перегляд заочного рішення про застосування строку позовної давності. Відповідно до\~статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно\~ст.259 ЦК України, позовна давність встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно частини 4\~статті 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно ч. 1\~ст. 264 цього Кодексу перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Частиною 2 цієї статті передбачено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Відповідно до\~ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки, відповідачами заявлено клопотання про застосування позовної давності, в межах строку позовної давності та в межах заявлених позовних вимог, право позивача на стягнення заборгованості виникає з 05.09.2013 року, оскільки представник КП «ХВК» звернувся до суду з заявою 05.09.2016 року. Згідно\~статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Цивільне судочинство у відповідності до статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство у відповідності до\~статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положення ч.2\~ст.78 ЦПК України визначають, що обставинами справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до наданих відомостей [PERSON], УДМС України в Харківській області від 29.11.2017 року відповідач [PERSON] з 30.04.2014 року зареєстрований за адресою: [INFO], а відповідач [PERSON] була знята з реєстрації за адресою зазначеною в позові 20.06.2017 року. А тому, враховуючи вище викладене, суд зазначає, що позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачів за особовим рахунком відкритим на імя одного відповідача [PERSON], при чому на імя [PERSON] та [PERSON] відкритий інший особовий рахунок, та позивач в іншому провадженні просить з них стягнути тотожну заборгованість, починаючи з 01.12.2013 року, та наданий розрахунок розрахований на різну кількість осіб, а з 20.06.2017 року у вказаній квартирі за відкритим особистим рахунком на імя [PERSON] зареєстрована лише [PERSON] Позивач в своєму позові просить стягнути заборгованість з відповідачів по 30.09.2017 року, коли відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не були споживачами даних послуг, а розрахунок по кожному відповідачу окремо до суду надано не було, а тому позивачем в судовому засіданні не доведено свій розрахунок розміру заборгованості, що є підставою для відмови в задоволенні даного позову. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову у зв'язку з недоведеністю позовних вимог про стягнення заборгованості за послуги централізованого постачання холодної води і водовідведення, та у зв'язку з цим відсутністю підстав для задоволення похідних позовних вимог про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат. \~

Outcome: dismissed