Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

08.11.2016 року [PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою, в якій зазначила, що 25.04.2012 року помер її батько [PERSON], який по день смерті проживав та був зареєстрований в [INFO] на вул. О. Кошового, 1. Після смерті батька залишилося спадкове майно, яке складається, в тому числі, із житлового будинку, що знаходиться на вул. О. Кошового, 1, в м. Шаргород Вінницької області. Вона є спадкоємцем майна [PERSON] по закону. Спадщину вона прийняла, але оформити спадкові права на житловий будинок після смерті батька [PERSON] не може, оскільки державним нотаріусом Шаргородської районної державної нотаріальної контори їй було відмовлено в оформленні спадщини через те, що відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок. Рішенням виконкому Шаргородської районної [PERSON] депутатів трудящих від 12.10.1978 року батькові було надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку і видачу «Свідоцтва про забудову садиби» в м. Шаргород по вул. О. Кошового, 1. Просить визнати за нею [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті 25.04.2012 року її батька [PERSON] на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями. В попередньому судовому засіданні представник позивачки [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 19.05.2016 року (а.с.46), збільшила позовні вимоги, подавши заяву, в якій просить встановити факт належності житлового будинку під літерою «А», загальною площею 142,1 м. кв., в тому числі житловою площею 63 м. кв., допоміжною площею 53 м. кв., веранди під літерою «а», веранди під літерою «а1», прибудови під літерою «а2», ганку «а3», сараю «Б», підвалу «Б1», прибудови «б», сараю під літерою «В», огорожі «1», воріт «2», хвіртки «3», загальною вартістю 231916 грн., які знаходяться на вул. О. Кошового, 1, в м. Шаргород Вінницької області, [PERSON], який помер 25.04.2012 року в м. Шаргород (а.с.51-53). В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася. про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Представник позивачки [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, в тому числі в редакції заяви про збільшення позовних вимог. Просила встановити факт належності житлового будинку під літерою «А», загальною площею 142,1 м. кв., в тому числі житловою площею 63 м. кв., допоміжною площею 53 м. кв., веранди під літерою «а», веранди під літерою «а1», прибудови під літерою «а2», ганку «а3», сараю «Б», підвалу «Б1», прибудови «б», сараю під літерою «В», огорожі «1», воріт «2», хвіртки «3», загальною вартістю 231916 грн., які знаходяться на вул. О. Кошового, 1, в м. Шаргород Вінницької області, [PERSON], який помер 25.04.2012 року в м. Шаргород; визнати за позивачкою [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті 25.04.2012 року її батька [PERSON] на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями. Суду пояснила, що батько позивачки мав при житті у власності житловий будинок, розміщений на вул. О. Кошового, 1 (колишня вулиця Жовтнева), в м. Шаргород. Проте, при житті [PERSON] не отримав свідоцтва про право власності на будинок при загальній інвентаризації будинків, що відбувалася у Шаргородському районі, починаючи з 1987 року, що є перешкодою для оформлення спадкових прав позивачки на вказаний будинок. Представник відповідача Шаргородської міської ради Вінницької області [PERSON], що діє на підставі довіреності від 12.02.2016 року (а.с.48) в судовому засіданні позов [PERSON] визнав у повному обсязі. Суду пояснив, що рішенням виконкому Шаргородської міської ради за №25 від 11.02.1987 року було визнано право власності на домоволодіння осіб, що знаходяться на території приєднаних до м. Шаргорода сільських рад, в тому числі по с. Шостаківка, тому Шаргородська міська рада не заперечує щодо задоволення позову, так як відсутність свідоцтва про право власності на будинок на імя [PERSON] є перешкодою для позивачки в оформленні спадкових прав. Вирішуючи спір суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини Судом встановлено, що 25.04.2012 року в м. Шаргород Вінницької області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-АМ №231300 (а.с.8), який по день смерті проживав та був зареєстрований [INFO], що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Шаргородської міської ради від 27.04.2016 року №1748 (а.с.10) . Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, яка складається із житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться на вул. О. Кошового, 1, в м. Шаргород Вінницької області. Єдиним спадкоємцем майна померлого [PERSON] є дочка останнього [PERSON], оскільки інші спадкоємці дружина померлого [PERSON] та дочка [PERSON] спадщини не прийняли і на неї не претендують, про що подали нотаріусу відповідні заяви у строки, встановлені ЦК України (а.с.37, 43). Позивачка [PERSON] спадщину після смерті батька прийняла, так як на день смерті останнього проживала та була зареєстрована з померлим у одному будинку по вул. О. Кошового, 1, у м. Шаргород Вінницької області, та протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не заявила про відмову від спадщини. Вказані факти підтверджуються також свідоцтвом про народження позивачки (а.с.6), свідоцтвом про її одруження (а.с.7), домовою книгою для реєстрації громадян, що проживають в [INFO] на вул. О. Кошового, 1 (а.с.12-15); матеріалами спадкової справи до майна померлого 25.04.2012 року [PERSON] за №563/2012 (а.с.36-43). У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок, що знаходиться в м. Шаргород на вул. О. Кошового, 1, позивачці [PERSON] відмовлено 06.11.2016 року державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори [PERSON], про що винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.25). Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії нотаріус зазначає відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] був власником житлового будинку з надвірними господарськими будівлями загальною вартістю 231916 грн., що знаходяться в м. Шаргород Вінницької області, на вул. О. Кошового, 1. Вказаний факт, крім пояснень в судовому засіданні представника позивачки та представника відповідача, підтверджується показаннями свідків [PERSON], [PERSON], іншими доказами, дослідженими судом. Так, свідок [PERSON] суду показала, що народилася в 1957 році в с. Шостаківка, тепер це м. Шаргород. Проживає вона на вул. О. Кошового, 3 з 1981 року, неподалік від домогосподарства [PERSON], якого добре знала та який помер у 2012 році. Їй достовірно відомо, що будинок, який знаходиться на вул. О. Кошового, 1, в. Шаргород, будував батько позивачки [PERSON] В цьому будинку [PERSON] проживав із дружиною [PERSON] та дітьми, зокрема із позивачкою. Наскільки їй відомо, спорів з приводу спадщини між спадкоємцями померлого [PERSON] немає. Свідок [PERSON] суду показав, що народився 1958 року в с. Шостаківка, тепер це м. Шаргород. Проживає він на вул. О. Кошового, 18. Йому достовірно відомо, що батькові позивачки [PERSON], якого він знав протягом 25 років, було надано земельну ділянку для будівництва будинку. Батько позивачки [PERSON] сам будував будинок, був записаний головою двору, так як земельна ділянка виділялася йому. Спорів щодо прийняття та оформлення спадщини між спадкоємцями померлого [PERSON] немає. Відповідно до свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах УРСР (а.с.17-18), спадкодавцеві [PERSON] надано право на забудову житлового будинку в с. Шостаківка Шаргородського району на вул. Жовтнева, на земельній ділянці площею 0,10 га. Забудова ділянки дозволена на підставі рішення №290 виконкому Шаргородської районної [PERSON] депутатів трудящих від 12.10.1978 року (а.с.19). На земельній ділянці належить збудувати житловий будинок та господарські будівлі. Вказаний факт також підтверджується рішенням виконкому Шаргородської районної [PERSON] депутатів трудящих від 12.10.1978 року, згідно якого [PERSON] надано дозвіл на будівництво індивідуального жилого будинку та видачу «Свідоцтва про забудову садиби» (а.с.19). Згідно з даними з погосподарських книг за 1980-1982 роки, 1983-1985 роки [PERSON] записаний головою господарського на вул. Жовтнева, в с. Шостаківка Шаргородського району (тепер м. Шаргород) (а.с.54-57). Відповідно до даних з погосподарських книг за 1986 рік (а.с.58-59), [PERSON] також зазначений головою двору на вул. Жовтнева в с. Шостаківка Шаргородського району. Із даних погосподарських книг вбачається, що будинок є особистою власністю господарства, головою якого є [PERSON], зазначені відомості про наявність земельної ділянки, площею 0,10 га (а.с.54-59), що також підтверджується архівною випискою з рішення 13-ої сесії 1 скликання Шаргородської міської [PERSON] народних депутатів від 17.12.1993 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність та постійне користування на території Шаргородської міської ради народних депутатів» (а.с.24). 22.08.1986 року Шостаківська сільська рада народних депутатів Шаргородського району Вінницької області прийняла рішення про свою ліквідацію та приєднання села Шостаківка до м. Шаргород (а.с.60). Рішенням виконавчого комітету Шаргородської міської ради за №25 від 11.02.1987 року «Про визнання права особистої власності на домоволодіння, приєднані до м. Шаргорода», визнано право особистої власності на домоволодіння громадян, які раніше знаходилися на території Слободо-Шаргородської та Шостаківської сільських рад народних депутатів і включені до складу Шаргородської міської ради народних депутатів та зобовязано видати свідоцтва про право особистої власності на підставі цього рішення (а.с.61). Відповідно до довідки виконавчого комітету Шаргородської міської ради від 06.05.2016 року за №1790, власником будинку №1 по вул. О. Кошового (колишня адреса вул. Жовтнева, с. Шостаківка), згідно із рішенням виконавчого комітету Шаргородської міської ради №25 від 11.02.1987 року, є [PERSON] (а.с.9). Відповідно до довідки КП «Могилів-Подільське міжрайбюро технічної інвентаризації» від 05.11.2015 року №264, згідно з архівними даними БТІ, на імя [PERSON] будинок в м. Шаргород по вул. О. Кошового, 1, не зареєстровано (а.с.11). Із інвентаризаційної справи №19967, оглянутої в судовому засіданні, та з технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с.21-23) вбачається, що будинковолодіння в м. Шаргород на вул. О. Кошового, 1, складається з житлового будинку під літерою «А», загальною площею 142,1 м. кв., в тому числі житловою площею 63 м. кв., допоміжною площею 53 м. кв., веранди під літерою «а», веранди під літерою «а1», прибудови під літерою «а2», ганку «а3», сараю «Б», підвалу «Б1», прибудови «б», сараю під літерою «В», огорожі «1», воріт «2», хвіртки «3», загальною вартістю 231916 грн. Загальний фізичний стан будинку, 1971 року забудови задовільний, має 45 % зносу, відповідно до довідки «Шаргородського бюро технічної інвентаризації» від 18.11.2015 року (а.с.20). Проте, відповідно до п.5.1 Правил визначення фізичного зносу житлових будинків СОУ ЖКГ 75.11-35077234. 0015:2009, 41-60% зносу означає, що технічний стан будинку незадовільний, але експлуатація елементів будинку можлива лише при умові їх ремонту. Всі зазначені вище докази підтверджують факт належності [PERSON] житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, що знаходиться в м. Шаргород на вул. О. Кошового, 1. При цьому, зазначеного вище висновку суд дійшов, виходячи із того, що постановою [PERSON] Міністрів УРСР від 11.03.1985 року за №105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» постановлено завершити реєстрацію й технічну інвентаризацію житлового фонду у сільській місцевості. На виконання означеної постанови виконавчий комітет Шаргородської районної [PERSON] народних депутатів Вінницької області ухвалив рішення від 22.10.1987 року за № 244 «Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району», пунктом 1 якого передбачалось забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, які мають житлові будинки на праві особистої власності в селах району. Із 1979 року в Україні (УРСР) погосподарський облік у сільських [PERSON] народних депутатів здійснюється за особливою формою статистичного обліку. Так, згідно з п. 1 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських [PERSON] народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 13.04.1979 року за №112/5, документами погосподарського обліку для сільських [PERSON] народних депутатів, зокрема, є форма № 1 «Погосподарська книга». Крім того, відповідно п.п.6, 7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських [PERSON] народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, сільські [PERSON] один раз у пять років здійснюють закладку погоподарських книг станом на 1 січня. Закладка погосподарських книг здійснюється шляхом суцільного обходу дворів і опитування населення в період з 1 по 15 січня… Дані книг погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності. Пунктами 18,40 та 18, 39 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських [PERSON] народних депутатів, відповідно, 1979 року та 1985 року, передбачено, що погосподарська книга складається, зокрема, із розділу: «Споруди, які є особистою власністю господарства», у якому записуються дані про житловий будинок, назву інших споруд і рік їх будівництва. Згідно з пунктом 62 [PERSON] про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 року за №45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської [PERSON] депутатів трудящих, які видавалися, в тому числі, і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками №№32, 33 до [PERSON] про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських [PERSON] депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР від 19.01.1976 року за №1/5, було встановлено зразки форм довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. Із зазначених додатків вбачається, що довідка про власника житлового будинку видається згідно із записами у погосподарській книзі виконавчого комітету сільської (селищної) [PERSON] депутатів трудящих. Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. [PERSON] про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої з заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року за №56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах, реєстрації не підлягали. Таким чином, станом на 1971 рік (рік забудови житлового будинку [PERSON]Г.) в сільській місцевості, державна реєстрація обєктів нерухомості взагалі не передбачалася. Отже, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, зокрема, у сільській місцевості, не залежало від державної реєстрації цього права. Аналіз вказаних нормативно-правових актів переконує суд у тому, що до компетенції виконкомів місцевих рад належало питання внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Таким чином, враховуючи перевірені у судовому засіданні докази, суд вважає, що факт належності спадкодавцю [PERSON] на праві власності житлового будинку з надвірними господарськими будівлями в м. Шаргород по вул. О. Кошового, 1, (колишнє с. Шостаківка, вул. Жовтнева, що з 1986 року віднесено до адміністративної території м. Шаргород Вінницької області) підтверджений, а тому зазначений будинок з господарськими будівлями входить до складу спадщини після смерті [PERSON] Встановлення факту належності спадкодавцю [PERSON] будинку з господарськими будівлями на праві власності має для позивачки [PERSON], що є спадкоємцем останнього, юридичне значення, оскільки від його встановлення залежить реалізація її права на отримання спадщини після смерті [PERSON] Іншого порядку встановлення даного факту немає. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК України та ЦПК України. Так, згідно із ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч.1 ст.1258 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її… Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.ч.1,3 ст.1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ст.1296 ЦК України). Згідно із ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України, що відповідає правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній у п. 3.1. Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року. Відповідно до вимог ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з абз.3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до абз.6 п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», за змістом частини 4 ст.174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Враховуючи, що відповідачем Шаргородською міською радою визнано позовні вимоги [PERSON], то суд вважає, що в даному випадку наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Оскільки право [PERSON] на оформлення її спадкових прав на майно померлого [PERSON] порушено, то воно підлягає судовому захисту, а позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved