Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

10.07.2013 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, зазначив, що на початку січня 2012 року він познайомився з відповідачем [PERSON] і через деякий час вони почали зустрічатися. Спочатку відповідач пожалілася, що в неї зламався мобільний телефон і вона не має змоги постійно тримати з ним зв'язок, на що він запропонував придбати їй телефон, а вона згодом поверне йому вартість, остання погодилася і він 10.09.2012 року придбав їй в кредит телефон Nokia Asha 305 та чохол до нього на загальну суму 1037 грн. Потім відповідач почала натякати, що їй конче необхідно замінити вікна та балконні двері в квартирі, але вона немає відразу такої суми коштів щоб придбати та встановити їх. Оскільки він довіряв їй та мав щодо неї самі серйозні наміри, то знову запропонував їй свою допомогу в придбанні металопластикових вікон та дверей, а вона пообіцяла, що поверне кошти коли зможе. Він за свої власні кошти придбав та встановив в належній відповідачці квартирі за адресою: [ADDRESS] металопластикові вікна та двері на загальну суму 3526 грн., а вона пообіцяла повернути йому кошти. Перед Новим роком він придбав в кредит телевізор 3D LED SAMSUNG UE-40ES6307UXUA з кронштейном на загальну суму 11340 грн., та оскільки вони планували зустрічати Новий рік разом він тимчасово перевіз телевізор до оселі відповідачки. На початку квітня 2013 року він прийшов до відповідачки, але остання заявила, що між ними все скінчено і вона не має наміру з ним зустрічатися. На його вимогу повернути речі, а саме: телефон, телевізор та сплачені ним кошти за металопластикові вікна та двері, відповідач відмовилась повертати вищевказані речі та кошти. Оскільки, встановлені в квартирі відповідача металопластикові вікна та двері неможливо повернути в натурі, вважає за необхідне стягнути їх вартість, відповідач з приводу повернення йому належних речей та вартості встановлених вікон та дверей пояснила, що поверне йому речі тільки за рішенням суду. Просить зобов'язати відповідача повернути йому в натурі безпідставно отримане майно, а саме: телевізор 3D LED SAMSUNG UE-40ES6307UXUA з кронштейном на загальну суму 11340 грн.; телефон Nokia Asha 305 та чохол до нього на загальну суму 1037 грн., а також стягнути з відповідача на його користь кошти в сумі 3526 грн. в рахунок вартості безпідставно набутого майна у вигляді металопластикових вікон та дверей. В судовому засіданні позивач змінив підставу позовних вимог, зазначив, що фактично між ним та відповідачем виникли відносини з приводу позички майна, з обговоренням повернення речей на першу вимогу. Оскільки між ним та відповідачем були добрі довірливі відносини він фактично надав їй в безоплатне користування телефон Nokia Asha 305 та чохол до нього на загальну суму 1037 грн., тобто позичку. Крім цього ним за власні кошти було придбано та встановлено в належній відповідачки квартирі [ADDRESS] металопластикові вироби на загальну суму 3526 грн., тобто знову ж, так як вартість вікон була сплачена ним особисто він фактично надав їй в безоплатне користування з можливістю виплатити йому її вартості. Перед Новим роком він придбав в кредит телевізор 3D LED SAMSUNG UE-40ES6307UXUA з кронштейном на загальну суму 11340 грн., та оскільки вони планували зустрічати Новий рік разом у квартирі відповідача, а в неї був старенький телевізор, він тимчасово перевіз до неї додому придбаний ним телевізор. Враховуючи те, що він дуже багато часу проводив з відповідачем у неї дома, то забирати назад телевізор не квапився. Знову ж таки враховуючи наявні довірливі відносини, він фактично надав в тимчасове безоплатне користування відповідачу зазначений вище телевізор. Отже, фактично між ним та відповідачем виникли відносини з приводу позички майна, з обговоренням повернення речей на першу його вимогу. Коли на початку квітня 2013 року він прийшов до відповідачки вона заявила, що між ними все скінчено і вона не має наміру з ним зустрічатися. На його вимогу повернути речі, а саме: телефон, телевізор та сплачені ним кошти за металопластикові вікна та двері, відповідач заявила, що нічого повертати не збирається. З приводу незаконного привласнення відповідачем належних йому речей він звертався з заявою до міліції. На його неодноразові звернення до відповідача з приводу повернення належних йому речей та вартості встановлених вікон та дверей, остання пояснила, що поверне речі тільки за рішенням суду. Отже, з метою захисту своїх майнових прав він змушений звернутися до суду з даним позовом. Просить враховуючи зміст ст.ст.827,828,834,836 ЦК України зобов'язати [PERSON] повернути в натурі йому отримане майно, а саме телевізор 3D LED SAMSUNG UE-40ES6307UXUA з кронштейном на загальну суму 11 340 грн., телефон Nokia Asha 305 та чохол до нього на загальну суму 1037 грн. Стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти у розмірі 3526 грн. в рахунок відшкодування матеріальних збитків, завданих неможливістю повернення отриманих металопластикових вікон та дверей. Стягнути з [PERSON] понесені судові витрати по справі у розмірі 229,40 грн. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час, дату і місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала письмові заперечення проти позову, в яких просила відмовити позивачу в задоволенні позову повністю, зазначила, що позивач посилається на те, що між нею та ним виникли правовідносини позички майна. До договору позички застосовуються положення глави 58 ЦК України. Відповідно до ст.831 ЦК України якщо сторони не встановили строку користування річчю, він визначається відповідно до мети користування нею. За умовами ч.2 ст.763 ЦК України якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк. В матеріалах справи письмове попередження про відмову від договору позички та докази його направлення відповідачу відсутні. Позивач вимогу про розірвання договору позички не заявив. Тобто, позивач право вимоги на примусове повернення майна не набув, оскільки правовідносини між позивачем та відповідачем не припинилися. ВСУ в листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст.16 ЦК України» роз'яснив, що матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з'ясуванні, чи має особа таке право та інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. При цьому слід виходити з положень ст.11 ЦК про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов'язків. Відповідно до них цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, наприклад, договори та інші правочини, створення речей, творча діяльність, результатом якої є об'єкти права інтелектуальної власності, завдання майнової (матеріальної та моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених згаданими актами, або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або не настання певної події. Особа здійснює свої права вільно на власний розсуд ( ст.12 ЦК). Зокрема, враховуючи зміст ч. 3 ст. 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частини 2-5 ст.13 ЦК. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковими для неї. Особа може бути звільнена від цивільного обов'язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (ст.14 ЦК). Матеріальний аспект захисту охоплює й положення глави 3 ЦК, в якій йдеться саме про захист цивільних прав та інтересів. З урахуванням змісту ст.15 ЦК України надзвичайно важливого значення набуває необхідність належного з'ясування судом питання щодо того, про «захист яких саме прав особи йдеться». Отже, відповідач не може бути примушений в судовому порядку до повернення спірних речей, оскільки нею не порушувалися права позивача. Крім того, позивач як на підставу позову посилається на те, що між ним та відповідачем виникли правовідносини, за якими позивач передавав відповідачу придбані ним речі, а відповідач був зобов'язаний повернути йому вартість цих речей. Про те, за змістом статті 827 ЦК України однією з істотних умов договору позички є зобов'язання користувача повернути позичкодавцеві річ в натурі, а не вартість речі. Отже, посилання позивача на те, що між ними виникли правовідносини позички майна не ґрунтуються на законі. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. За змістом положень статей 3, 4 та 11 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні інтереси у спосіб, визначений законам України. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події. Відповідно до ч.1 статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Частиною 1 статті 13 ЦК України передбачено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Згідно свідоцтва про шлюб вбачається, що [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] 11 січня 2014 року, після державної реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.73). Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] дійсно 10.09.2012 року придбав в кредит для [PERSON] телефон «Nokia Asha 305» та чохол до нього на загальну суму 1037 грн., що підтверджується актом прийому - передачі № 2858-001470 від 10.09.2012 року (а.с.11) та графіком погашення кредиту (а.с.15). 12.11.2012 року [PERSON] придбав металопластикові вікна та двері на загальну суму 3526 грн., які було встановлено в квартирі, де проживає відповідач [PERSON] за адресою [ADDRESS], що підтверджується договором № 1805 від 12.11.2012 року та розрахунковою квитанцією серії ВААВ № 534860 від 12.11.2012 року (а.с. 8-10). Крім того, 19.12.2012 року [PERSON] придбав в кредит телевізор 3D LED SAMSUNG UE-40ES6307UXUA з кронштейном на загальну суму 11340 грн., який був встановлений у квартирі відповідача за адресою: [ADDRESS], що підтверджується видатковою накладною № П56-005646 від 19.12.2012 року та графіком погашення кредиту (а.с.12-14), а також матеріалами кримінального провадження № 1201312020001219 від 04.04.2013 року. Відповідно до ст. 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. У відповідності до ч. 1 ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Згідно ч. 1, 2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У відповідності до ч.1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч.2, 3 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 2 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 827 ЦК України за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов'язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними. Згідно ч. 1 ст. 828 ЦК України договір позички речі побутового призначення між фізичними особами може укладатися усно. У відповідності до ч. 1 статті 829 ЦК України позичкодавцем може бути фізична або юридична особа. Особа, яка здійснює управління майном, може бути позичкодавцем за згодою власника. Відповідно до статті 830 ЦК України якщо позичкодавець не виконує обов'язку передати річ у користування, друга сторона має право вимагати розірвання договору позички та відшкодування завданих збитків. Статтею 831 ЦК України передбачено, що якщо сторони не встановили строку користування річчю, він визначається відповідно до мети користування нею. Згідно п.3 ч.2 статті 833 ЦК України користувач зобов'язаний повернути річ після закінчення строку договору в такому самому стані, в якому вона була на момент її передання. Пунктом 1 ч.2 статті 834 ЦК України передбачено, що позичкодавець має право вимагати розірвання договору і повернення речі у разі, якщо у зв'язку з непередбаченими обставинами річ стала потрібною йому самому. Згідно ст. 836 ЦК України якщо після припинення договору користувач не повертає річ, позичкодавець має право вимагати її примусового повернення, а також відшкодування завданих збитків. У квітні 2013 року позивач звернувся до відповідача з вимогою повернення належного йому майна, але відповідач майно не повернула, на неодноразові дзвінки позивача з приводу повернення майна не відповідала. Тоді у квітні 2013 року позивач звернувся до Ленінського ВМ Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області з приводу неправомірних дій [PERSON] щодо неповернення належного йому майна, і за його зверненням 04.04.2013 року було розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 1201312020001219 від 04.04.2013 року за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, а саме заволодіння чужим майном шляхом введення в оману (а.с.57, 65. 121,137). В судовому засіданні позивач пояснив, що кримінальне провадження було закрито, роз'яснено його право звернутися до суду в цивільному порядку для захисту своїх прав та інтересів. 10 липня 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про повернення в натурі безпідставно отриманого майна. 10.04.2015 року [PERSON] додатково з листом - попередженням звернувся до відповідача про розірвання усної домовленості щодо позички майна, користування яким обумовлено було на строк їх спілкування, яке з квітня 2013 року було припинено, а саме, телевізора 3D LED SAMSUNG UE-40ES6307UXUA з кронштейном на загальну суму 11340 грн., телефону «Nokia Asha 305» та чохлу до нього на загальну суму 1037 грн., металопластикових вікон та дверей на загальну суму 3526 грн., які було встановлено в її квартирі за адресою [ADDRESS], відносно вікон та дверей залишив на її розсуд можливість повернути їх в натурі або ж компенсувати їх вартість в сумі 3526 грн.(а.с.201). 23.04.2015 року [PERSON] направила позивачу листа, згідно якого вона заперечує факт усної домовленості з [PERSON] з приводу позички телевізора, телефону, металопластикових вікон та дверей, оскільки вважає вимогу про розірвання договору позички, який не укладався такою, що не ґрунтується на законі (а.с.198). Приймаючи до уваги вищевикладене, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, враховуючи, що між [PERSON] та [PERSON] складалися довірливі відносини, тому між ними був укладений усно договір позички речей побутового призначення, згідно якого [PERSON] безоплатно передав [PERSON] речі для користування протягом їх спілкування, яке з квітня 2013 року було припинено, [PERSON] з квітня 2013 року звертався до відповідача з вимогою повернення належного йому майна, але відповідач добровільно не бажає повернути позивачу його майно, яке зберігає у себе без достатньої правової підстави, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 3526 грн. в рахунок вартості майна у вигляді металопластикових вікон і дверей та зобов'язати відповідача повернути позивачу в натурі майно, а саме: телевізор 3D LED SAMSUNG UE-40ES6307UXUA з кронштейном на загальну суму 11340 грн., а також телефон Nokia Asha 305 та чохол до нього на загальну суму 1037 грн. За наведених обставин позовні вимоги позивача підлягають задоволенню повністю. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, в зв'язку з чим з підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати по справі у розмірі 229,40 грн.

Outcome: approved