Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-26 00:00:00

10.06.2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ПрАТ «Північний ГЗК» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку із втратою професійної працездатності, якою просить стягнути моральну шкоду у розмірі 236150 грн., у зв`язку з отриманим професійного захворюванням на виробництві. Розгляд справу просив проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Вказує, що він пропрацював з 12.10.1992 по 24.09.2010 у відповідача на посаді машиніста бульдозера в кар`єрі та машиністом бульдозера в кар`єрі, а всього 27 років 10 місяців. 02.03.2020 Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини, позивача встановлено професійні захворювання: вібраційна хвороба першої-другої стадії з церебральним переферичним синдромом, в сполучені з полурадикулонейропатією на попереково-крижовому та шийному рівнях, вираженим порушенням біомеханіки хребта, неродистрофічним синдромом у вигляді двобічного плечолопаткового періатрозу ПФ другого ст. деф. артрозу ліктьових ПФ першого ст. суглобів, трофічними розрадами кистей; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легенів першої стадії) ЛН першого-другого ст. Відповідно довідки МСЕК від 03.11.2010 року йому первинно було первинно встановлена 3 (третя) група інвалідності та 50 % втрати професійної працездатності, з яких 35% - вібраційна хвороба, 15 % - ХОЗЛ. 10.10.2011, 23.10.2012, 06.11.2014 позивач повторно проходив огляд МСЕК де йому встановлено також 3 (третя) група інвалідності та 50 % втрати професійної працездатності, з яких 35% - вібраційна хвороба, 15 % - ХОЗЛ, та з 01.11.2014 безстроково. У зв`язку з захворюванням у нього було порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, болями. Також зазначає, що не може повернутися до повноцінного образу життя, відчуває фізичні страждання, фізичну біль, обумовлену важкістю самопочуття та особливостями лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначається на душевному та фізичному стані. Виходячи з тривалості роботи у відповідача та відсотку втрати професійної працездатності, просить стягнути з ПрАТ 236 150 грн. моральної шкоди. Ухвалою суду від 01.07.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 21.07.2020 представник відповідача ПрАТ «ПівнГЗК» Доценко Т.Ю. надала до суду відзив на позовну заяву. Вказує, що позивач добровільно обрав роботу, міг звільнитися у будь-який час, також позивач був попереджений та обізнаний з шкідливими умовами праці, отримував компенсації і пільги. Наявність шкідливих умов праці є об`єктивною на деяких робочих місцях згідно законодавства, гігієнічної класифікації праці. Вказує на відсутність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою здоров`ю позивача і діями роботодавця, а також відсутність доказів завдання позивачу моральної шкоди. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Сукупністю належних, допустимих і достовірних письмових доказів суд встановив, що [PERSON] в проміжок часу з 12.10.1992 по 24.09.2010 працював на посаді машиніста бульдозера в кар`єрі та машиністом бульдозера в кар`єрі, стаж позивача складає понад 27 років 10 місяців , що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 47-59). Актом від 24.09.2010 розслідування хронічного професійного захворювання встановлена наявність у позивача професійних захворювань: вібраційна хвороба першої-другої стадії з церебральним переферичним синдромом, в сполучені з полурадикулонейропатією на попереково-крижовому та шийному рівнях, вираженим порушенням біомеханіки хребта, неродистрофічним синдромом у вигляді двобічного плечолопаткового періатрозу ПФ другого ст. деф. артрозу ліктьових ПФ першого ст.суглобів, трофічними розрадами кистей; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легенів першої стадії) ЛН першого-другого ст., що також підтверджується виписками із медичної картки, виписками-епікризами, (а.с. 19-22, 23-46). Відповідно до п. п. 16, 17, 18, 19 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 24.09.20100 року, причиною хронічного професійного захворювання позивача є робота машиністом бульдозера в кар`єрі та машиністом бульдозера в кар`єрі та на відвалах виробничої дільниці дорожньо-будівельної техніки Ганнівського кар`єру ПівнГЗК, який виконував роботу з керування бульдозера при переміщенні гірничої маси, будування трас залізничних шляхів, формування автодоріг в кар`єрі та на відвалах. В процесі роботи виникла вібрація, рівень якої перевищував ГДР внаслідок конструктивних недоліків бульдозера, джерелами якої є встановлені на бульдозері працюючи механізми та обладнання. Крім цього, умовами праці характеризувались впливом підвищеної концентрації пилу. Згідно Акту про узгоджену редакцію п. 19 акту розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 17.09.2010, винних осіб, які відповідальні за виникнення професійного захворювання, встановити не вдалось, оскільки комбінат було спроектовано за технологією, яка передбачала використання обладнання, машин та механізмів при роботі яких виникають шкідливі фактори, що безпосередньо впливають на організм працівника (а.с. 19-22). Згідно виписок із актів огляду МСЕК від 03.11.2010, 10.10.2011, 23.10.2012, 06.11.2014 [PERSON] було встановлено 3 (третю) групу інвалідності та 50 % втрати професійної працездатності, з яких 35% - вібраційна хвороба, 15 % - ХОЗЛ (а.с. 13-16). Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 06.11.2024 позивачу безстроково було встановлено 3 (третю) групу інвалідності та 50 % втрати професійної працездатності, з яких 35% - вібраційна хвороба, 15 % - ХОЗЛ (а.с. 17-18). Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем. Оцінка суду. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави, що передбачено ст.3 Конституції України. Згідно до ч.3 ст.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Відповідно до ч. 1, 3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Згідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Виходячи з норм ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частиною 1 ст. 237-1 КЗпП України, передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Позивачу, як вказувалося раніше, згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання, виписками із медичної картки, виписками-епікризами (а.с. 19-22, 23-46), встановлено хронічне професійне захворювання. Виробничими факторами, що спричинили захворювання, є шкідливі, напружені умови праці позивача у ПрАТ: перевищення гранично допустимого рівня пилу, рівня вібрації, важкості праці. Встановлена вина роботодавця в пошкодженні здоров`я позивача, згідно п.16-19 акту. Вказане свідчить про наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача і завданою здоров`ю позивача шкодою. Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Згідно роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує значний період роботи на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, а саме 27 років 10 місяців, характер і тяжкість отриманих позивачем професійних захворювань, що порушує його нормальні життєві зв`язки та викликає фізичні і моральні страждання, ступінь втрати ним професійної працездатності та встановлення йому 3 групи інвалідності, тривалість розладу його здоров`я, періодичне лікування, тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним позов задовольнити частково та стягнути на користь позивача 80 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що просить позивач завищеною. Щодо неутримання податків та інших обовязкових платежів з вказаної суми відшкодування суд зазначає, що дане питання відноситься до стадії виконання судового рішення - тому на цей вирішенню не підлягає. Суд не може взяти до уваги доводи представника відповідача про добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, оскільки добровільне виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці не знімає з відповідача обов`язку виконати вимоги ч.2 ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку. Згідно положення, закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, а частка задоволених вимог від первинно заявлених становить 33,87 % відсотків, тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає частковому стягненню з відповідача на користь держави пропорційно до задоволених вимог в сумі 799,84 грн. На підставі ст.43 Конституції України, ст. ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial