Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

09.12.2021 заявниця звернулася до суду з вищевказаною заявою, в якій просить видати обмежувальний припис строком на 6 місяців із забороною [PERSON] перебувати у місці спільного проживання із [PERSON] по [ADDRESS] , заборонити наближатися до місця проживання заявниці по [ADDRESS] на відстань 500 м.; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу та її дітей, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися із нею та її дітьми; заборонити вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою та її дітьми через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що перебуває із [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 27 листопада 2009 року, однак 4 листопада 2021 року останній вчинив відносно неї домашнє насильство, а саме нецензурно виражався та штовхав руками, у зв`язку із чим на заінтересовану особу було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП. Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 3 грудня 2021 року у справі №686/28337/21 [PERSON] було визнано винним у вчиненні вищезазначеного правопорушення. [PERSON] також зазначила, що її чоловік [PERSON] позбавив можливості користуватися належним їй на праві власності житловим будинком по [ADDRESS] , змінив замки, а тому заявниця разом із дітьми перебуває у Хмельницькому обласному центрі соціально-психологічної допомоги у місті Хмельницькому. З огляду на наведені обставини, [PERSON] відповідно до ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» просить її заяву задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] подав до суду письмові пояснення, в яких у задоволенні заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису просив відмовити з тих підстав, що наявна у справі постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності не є свідченням періодичності вчинення відносно неї домашнього насильства, інших доказів до заяви не долучено. На час звернення до суду із обмежувальним приписом постанова Хмельницького міськрайонного суду законної сили не набрала, а 20 грудня 2021 року [PERSON] оскаржив вказану постанову до Хмельницького апеляційного суду. Заявник зазначив, що між ним та його дружиною виникла сімейна сварка, і для того, щоб не загострювати конфлікт, [PERSON] залишив квартиру при цьому відштовхнув дружину, яка створювала для цього перешкоди. [PERSON] не має змоги бачитися із своїми дітьми, як перебувають разом із матір`ю у невідомому місці. Будинок по [ADDRESS] є єдиним житлом [PERSON] , доказів чинення домашнього насильства щодо дітей справа не містить, у зв`язку із чим він просить у задоволенні вимоги [PERSON] відмовити. В судовому засіданні заявниця та її представник подану заяву просили задовольнити, зазначили, що дійсно 4 листопада 2021 року мав місце конфлікт, під час якого за місцем проживання матері [PERSON] до неї було застосовано як психологічне так і фізичне насильство, у зв`язку із чим саме вона залишила місце свого перебування та звернулася за допомогою до Хмельницького обласного центру соціально-психологічної допомоги, де перебуває і до цього часу. Хоча кримінальне провадження за фактом заподіяння легких тілесних ушкоджень і було закрито, про їх нанесення свідчить медична довідка з КП «Хмельницька міська лікарня», з приводу заміни замків у житловому будинку заявниця також зверталася відділення №1 Хмельницького районного управління Національної поліції в Хмельницькій області, однак перевірка була завершена із посиланням на існування цивільно-правових відносин між подружжям. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні заперечив, щодо задоволення поданої заяви, зазначив, що між ним та [PERSON] виник конфлікт щодо майна, фізичного насильства до заявниці не застосовувалось. В подальшому [PERSON] в судове засідання не з`явився. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні заперечила, щодо задоволення поданої заяви, із посиланням на відсутність достатньої кількості доказів, які б давали можливість задовольнити вимоги [PERSON] . Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 27 листопада 2009 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають двох спільних дітей, [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . Місце проживання [PERSON] у встановленому законом порядку зареєстровано за адресою [ADDRESS] . Ѕ зазначеного будинку належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 31 серпня 2001 року, а інша Ѕ частина будинку на підставі договору довічного утримання від 14 липня 2009 року, право власності на зазначену частину було зареєстровано в той же день, тобто набуто заявницею до укладення шлюбу із заінтересованою особою. 4 листопада 2021 року приблизно о 14 год, [PERSON] , перебуваючи за адресою [ADDRESS] , вчинив відносно дружини [PERSON] домашнє насильство, а саме умисні дії фізичного та психологічного характеру, які полягали у виражаннях нецензурною лайкою та в тому, що [PERSON] штовхнув руками [PERSON] , внаслідок чого могла бути завдана шкода фізичному та психічному здров`ю потерпілої [PERSON] . Вказані обставини, встановлені постановою Хмельницького міськрайонного суду від 3 грудня 2021 року у справі №686/28337/21, якою [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. На підставі заяви [PERSON] 05 листопада 2021 року було зареєстровано кримінальне провадження №1202124306001406 правова кваліфікація ч.1 ст.125 КК України, за фактом заподіяння тілесних ушкоджень. Наявність тілесних ушкоджень зафіксовано довідкою від 05 листопада 2021 року №1092 виданою КП «Хмельницка міська лікарня» ХМР травмпункт, виданої [PERSON] в якій у графі діагноз зазначено забій, підшкірна гематома верхньої третини стегна, забій м`яких тканин голови, забій лівого плечового суглобу, травма отримана в побуті, побив відомий чоловік 4 листопада 2021 року. З 16 год. 30 хв. 4 листопада 2021 року [PERSON] разом із дітьми перебувала Хмельницькому міському центрі соціальних служб для сім`ї, дітей і молоді, що підтверджується листом №329/01-22, та у «Хмельницькому обласному центрі соціально-психологічної допомоги», де перебуває до цього часу. 11 листопада 2021 року за заявою [PERSON] подала заяву на закриття кримінального провадження з причини відсутності свідків. Як пояснила в судовому засіданні заявниця, це було зумовлено тим, що на переконання дізнавача, відсутні жодні перспективи для притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності саме внаслідок відсутності свідків злочину, оскільки єдиним свідком була матір [PERSON] , яка відмовилася давати будь-які показання. 11 листопада 2021 року старшим дізнавачем СД Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області було винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку із відмовою потерпілої підтримувати приватне обвинувачення. Однак примирення між подружжям не відбулося. 20 листопада 2021 року [PERSON] звернулася до відділення поліції №1 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області, про те, що не має доступу до будинку по [ADDRESS] для того, щоб забрати особисті речі, однак у зв`язку із заміною серцевин замків, потрапити до будинку не змогла, на що в цей же день отримала відповідь, про те, що у даному випадку вбачаються цивільно-правові відносини. У частинах першій, третій статті 100 ЦПК України передбачено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема,на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі(в тому числі в мережі Інтернет). В судовому засіданні заявницею було продемонстровано здійснений запис на належному їй мобільному телефоні, із явними погрозами життю та здоров`ю, які висловлював [PERSON] , в тому числі і погрози щодо позбавлення життя дружини. На прохання залишити заявницю в спокої, [PERSON] повідомив, що вона його отримає тільки коли буде на кладовищі, на попередження щодо кримінальної відповідальності та відбуття покарання за це, [PERSON] відреагував, що він же відбував покарання і нічого в цьому страшного не має, і що там також можна нормально жити. Розмова супроводжувалася словесними приниженнями, а саме при зверненні до заявниці використовувалося тільки слово російською мовою « [PERSON] » та підкріплювалося нецензурною лайкою. Такі погрози не можуть не тримають заявницю у постійній напрузі, у зв`язку із чим вона разом із дітьми переховується від чоловіка. Про існування неприязних відносин між подружжям, свідчать також і подана [PERSON] позовна заява про розірвання шлюбу (справа №686/27804/21, тривале проживання у «Хмельницькому обласному центрі соціально-психологічної допомоги», наявність зафіксованих у травмпункті тілесних ушкоджень, які виникли саме 4 листопада 2021 року під час сварки із [PERSON] , факт якої в судовому засіданні ним не заперечувався, неможливістю перебування за місцем свого постійного проживання по [ADDRESS] та користування цим нерухомим майном. Суд приходить до висновку, що заінтересованою особою вчинялись і психологічне, і фізичне, і економічне насильство щодо заявниці. Згідно п.3 ч.1 ст.1 Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Відповідно до пунктів 8 та 9 частини 1 статті 1 цього Закону особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі; оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. В силу пункту 14 частини 1 статті 1 Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» (надалі Закон 2229-VIII), психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. П.4 ч.1 ст.1 Закону 2229-VIII економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; Згідно пункту 17 частини 1 статті 1 Закону 2229-VIII фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Частинами 1 та 2 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~визначено, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: 1) постраждала особа або її представник; 2) у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; 3) у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи - опікун, орган опіки та піклування. обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема, 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Згідно ст.350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). У разі неможливості надати докази, визначені пунктом 3 частини першої цієї статті, до заяви може бути додано клопотання про їх витребування. Долучені до справи докази, зокрема матеріали свідчать про те, що [PERSON] чинилося фізичне, психологічне та економічне насильство щодо дружини, внаслідок чого вона зазнала значного звуження свої прав, була вимушена шукати захисту у органах влади, вимушено змінила місце перебування та переховується від чоловіка, побоюючись за свої фізичне та психологічне здоров`я та життя, реально сприймаючи висловлювані [PERSON] погрози, не має можливості вільно користуватися житлом, власником якого є. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. З огляду на викладене, враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суд, оцінюючи наявні ризики та вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, приходить до висновку, що події, які відбуваються свідчать про вчинення психічного, економічного та фізичного насильства відносно заявниці, і існує висока вірогідність повторювання таких дій кривдником щодо потерпілої від домашнього насильства побоюватися за своє життя, здоров`я та безпеку свого проживання, у зв`язку із чим вважає, що подану заяву слід задовольнити частково, зокрема щодо заборони перебувати та наближатися до місця проживання та перебування заявниці, наближатися до місця проживання на відстань ближче ніж 200 метрів, розшукувати особисто чи через третіх осіб, вести із нею листування, переговори, контактування строком на 6 місяців. В частині заборони [PERSON] розшукувати дітей, спілкуватися із ними, вести листування та телефонні розмови із дітьми, контактувати із ними особисто слід відмовити, оскільки він як батько не тільки має право брати участь у їх вихованні, але й і зобов`язаний це робити, у справі не має доказів того, що існують ризики чинення будь-якого виду насильства щодо дітей. На підставі викладеного,

Outcome: partial