Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

07.10.2019 року позивач, [PERSON] (надалі за текстом [PERSON] , позивач),\~звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] (надалі за текстом [PERSON] , відповідач) про стягнення боргу. В обгрунтування своїх позовних вимог зазначає, що\~в листопаді 2015 року вона надала [PERSON] грошові кошти в розмірі 10 тисяч доларів США в якості позики, підтвердженням чому є відповідна розписка від 15.11.2015 року підписана відповідачем в присутності свідків. Оскільки даною розпискою не встановлено строк користування наданими грошовими коштами, то, силу приписів ч. 2 ст. 530 ЦК України, вона направила відповідачу вимогу про повернення грошових коштів від 03.09.2019 року, якою встановила строк виконання зобов`язання повернути зазначені грошові кошти. За сплином понад двадцяти днів з моменту отримання її вимоги відповідач не виконала свої грошові зобов`язання та не повернула грошові кошти, чим порушує її права на володіння своєю власністю грошовими коштами. Крім цього, за весь час користування позикою, на підставі ст.ст. 1047, 1048 ЦК України, відповідач має заборгованість перед нею по процентам за користування позикою у розмірі 125520,18 грн. Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в сумі 371638,18 грн., з яких 246118,00 грн. сума основного боргу, 125520,18 грн. сума процентів та понесені нею судові витрати на оплату судового збору та правничої допомоги. 08.10.2019 року судом було зроблено запит до Комишуваської громади Оріхівського району Запорізької області з приводу місця реєстрації відповідача [PERSON] та 25.10.2019 року на адресу суду надійшла відповідь на запит, відповідно до якої [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 25.10.2019 року було відкрито провадження у справі, а розгляд справи призначений в порядку загального позовного провадження та було призначено підготовче судове засідання на 21.11.2019 року, а також надано строк відповідачу на надання відзиву на позовну заяву. Підготовче судове засідання, яке було призначено на 21.11.2019 року, за клопотанням представника позивача було відкладено на 16.12.2019 року. 21.11.2019 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву та до даного відзиву було долучено докази його направлення на адреси позивача та її представника. В обгрунтування відзиву на позовну заяву зазначає, що відповідач заперечує факт укладання договору позики та видання позивачу в підтвердження укладення договору розписки, а також отримання зазначених грошових коштів, стверджує, що розписку вона не підписувала, гроші за розпискою не отримувала, а тому просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Ухвалою суду від 16.12.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 20.01.2020 року. 20.01.2021 року представником відповідача, у судовому засіданні, до матеріалів справи було долучено диск, на якому міститься технічний запис судового процесу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , під час якого свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] були допитані судом з приводу видання [PERSON] розписки на суму 10000 доларів США від 15.11.2015 року. Судове засідання за клопотанням представника відповідача було відкладено на 20.02.2020 року. 20.02.2020 року до канцелярії суду від представника відповідача надійшло клопотання про призначення почеркознавчої експертизи та про витребування про витребування документів для її проведення. Ухвалою суду від 20.02.2020 року клопотання представника відповідача адвоката Дорогих Л.А. про витребування доказів задоволено; витребувано з Новояківлівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області особову справу [PERSON] зі зразками підпису; витребувано з Оріхівського районного центру Управління Державної міграційної служби у Запорізькій області Форму 1 [PERSON] ; витребувано у [PERSON] розписку від 15.11.2015 року на суму 13000 грн. та розписку від 20.01.2016 року на суму 400,00 доларів США. Судове засідання було відкладено на 17.03.2020 року у зв`язку з витребуванням документів необхідних для призначення експертизи. 27.02.2020 року на адресу суду від Оріхівського районного сектору управління державної міграційної служби України в Запорізькій області надійшов лист в якому зазначено, що управління не має змоги надати витребуваний судом документ, так як паперові картотеки були передані у володіння Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області. 03.03.2020 року, на виконання ухвали суду від 20.02.2020 року, з Новояковлівського старостинського округу Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області надійшла особова справа [PERSON] 16.03.2020 року на адресу суду від [PERSON] надійшла заява, в якій він вказує, що не може виконати вимоги ухвали суду від 20.02.2020 року, у зв`язку з тим, що розписки від імені [PERSON] від 15.11.2015 року, 16.01.2016 року йому не належать, а належать вони його сестрі [PERSON] та дані розписки у нього не перебувають. Ухвалою суду від 17.03.2020 року клопотання представника відповідача адвоката Дорогих Л.А. про витребування доказів задоволено; витребувано з Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області оригінал заяви про оформлення паспорта форми 1 [PERSON] . Судове засідання було відкладено на 09.04.2020 року у зв`язку з витребуванням документу необхідного для призначення експертизи. 03.04.2020\~року,\~на виконання\~ухвали суду\~від 17.03.2020\~року,\~з Центрального\~міжрегіонального управління\~Державної міграційної\~служби у\~м.\~Києві та\~Київській області\~надійшов оригінал\~заяви про\~оформлення паспорта\~форми 1\~ [PERSON] . Судове засідання, яке було призначено на 09.04.2020 року, за клопотанням представника відповідача було відкладено на 13.05.2020 року. Судове засідання, яке було призначено на 13.05.2020 року, за клопотанням представника відповідача було відкладено на 05.06.2020 року. Судове засідання, яке було призначено на 05.06.2020 року, за клопотанням представника відповідача було відкладено на 06.07.2020 року. Судове засідання, яке було призначено на 06.07.2020 року, було відкладено на 07.09.2020 року у зв`язку з перебуванням судді Смоковича М.В. у нарадчій кімнаті по кримінальному провадженню за обвинуваченням [PERSON] за фактом скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 187 КК України, [PERSON] за фактом скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 187 КК України, [PERSON] за фактом скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та [PERSON] за фактом скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 297 КК України. Судове засідання, яке було призначено на 07.09.2020 року, за клопотанням представника відповідача було відкладено на 08.10.2020 року. Судове засідання, яке було призначено на 08.10.2020 року, за клопотанням представника позивача було відкладено на 29.10.2020 року. Судове засідання, яке було призначено на 29.10.2020 року, було відкладено на 02.12.2020 року у зв`язку з перебуванням головуючого судді Смоковича М.В. на лікарняному. Судове засідання, яке було призначено на 02.12.2020 року, було відкладено на 11.01.2021 року у зв`язку з неявкою у судове засідання відповідача на її представника. 05.01.2021 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про стягнення судових витрат в якій він просить стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати щодо сплати професійної правничої допомоги у розмірі 15000,00 грн. Позивач у сьогоднішнє судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила. У сьогоднішнє судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач та її представник у судове засідання повторно не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. У судовому засіданні, яке відбувалося 20.01.2021 року, проти позовних вимог заперечували з підстав, які викладені у відзиві на позовну заяву. Фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовна заяав підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,\~що 15 листопада 2015 року [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в розмірі 10 тисяч доларів США, підтвердженням чому є відповідна розписка від 15.11.2015 року, підписана відповідачем [PERSON] в присутності свідків [PERSON] , [PERSON] та відповідно до даної розписки грошові кошти були отриманні [PERSON] за право користування [PERSON] земельною ділянкою, яка належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с. 9). Як вбачається з позовної заяви, позивач звернулася до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача, посилаючись на положення ст.ст. 1046, 1047, 1048, 1049\~ЦК України, зазначивши про те, що між ним та відповідачем було укладено договір позики. Позикові відносини регулюються положеннями\~глави 71 ЦК України. Поняття договору позики визначено\~статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій\~статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом\~статті 205 ЦК України\~сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Згідно із частиною першою\~статті 206 ЦК України\~усно можуть вчинятись правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. За\~статтею 208 ЦК України\~у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою\~статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Відповідно до\~статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка (заява) як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Як вбачається з правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11.11.2015 року у справі № 6-1967цс15, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Із розписки, складеної 15.11.2015 року, вбачається, що 15.11.2015 року [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти у сумі 10000 доларів США та відповідно до даної розписки грошові кошти були отриманні [PERSON] за право користування [PERSON] земельною ділянкою (передачу у власність), яка належить на праві приватної власності [PERSON] . Також в даній розписці зазначається, що [PERSON] ніяких матеріальних та інших претензій до [PERSON] не має, вимагати збільшення оплати за вищезазначеною земельною ділянкою чи її повернення з безстрокового (з передачею у власність) користування не буде. Таким чином, із змісту розписки від 15.11.2015 року не вбачається, що відповідач брав в борг у позивача грошові кошти, оскільки в заяві вказано про отримання грошових коштів за безстрокове користування земельною ділянкою. Інших належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладення договору позики сторона позивача не надала. Таким чином, суд приходить до висновку, що договір позики між сторонами укладений не був. Однак, нормами\~глави 83\~ЦК України визначені загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Відповідно до ч.1, 2\~ст. 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і яке не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження майна за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину, або інших підстав, передбачених статтею11\~ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої\~статті 1212 ЦК України\~безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою\~статті 11 ЦК України. Загальна умова частини першої\~статті 1212 ЦК України\~звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi\~статті 1212 ЦК України\~тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого\~виконання. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України\~може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. У справі № 61-29056св18 від 30.08.2018 Верховний Суд дійшов висновку, що для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Так, у відзиві на позовну заяву та у судовому засіданні, яке відбувалося 20.01.2020 року, відповідач та її представник заперечували факт укладання договору позики та видання позивачу в підтвердження укладення договору розписки, а також отримання зазначених грошових коштів, стверджували, що розписку відповідач не підписувала, гроші за розпискою не отримувала, а тому просили у задоволенні позовних вимог відмовити. Більш того, 20.02.2020 року до канцелярії суду від представника відповідача надійшло клопотання про призначення почеркознавчої експертизи. Також, 20.02.2020 року та 17.03.2020 року судом, за клопотанням представника відповідача, були витребувані оригінали документів, які необхідні для призначення вищезазначеної експертизи. В подальшому, у судові засіданні, які були призначені на 09.04.2020 року, 13.05.2020 року, 05.06.2020 року, 07.09.2020 року, 08.10.2020 року, 02.12.2020 року, 11.01.2021 року, ані відповідач, ані її представник, будучи належним чином повідомленні про час та місце розгляду справи, не з`явилися. Судові засідання, які були призначені на 09.04.2020 року, 13.05.2020 року, 05.06.2020 року, 07.09.2020 року, відкладалися за клопотанням представника позивача, з посиланням на карантин, який діє на території України, тоді як у судові засідання, які були призначені на 08.10.2020 року, 02.12.2020 року, 11.01.2021 року, відповідач та її представник не з`явилися без жодного повідомлення про це суд. Таким чином, враховуючи численні неявки відповідача та її представника у судові засідання, а також те, що почеркознавчу експертизу, яку було заявлено представником відповідача, без відібрання експериментальних зразків у відповідача, провести не можливо, суд розцінює це як не підтримання поданого раніше клопотання. Крім цього, на підтвердження своїх заперечень проти позовних вимог представником позивача було надано диск, на якому міститься технічний запис судового процесу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , під час якого свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] були допитані судом з приводу видання [PERSON] розписок, в тому числі й на суму 10000 доларів США від 15.11.2015 року. Під час перегляду даного диску, судом встановлено, що на ньому не мається показів свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які надавалися останніми під час судового розгляду цивільної справи № 323/2506/18 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості з виплати орендної плати, а міститься одне з судових засідань по вищевказаній справі за участю представників позивача та відповідача тривалістю 23 хвилини. Інших доказів, які б спростовували факт підписання відповідачем розписки від 15.11.2015 року та отримання останньою від позивача 10000 доларів США, стороною відповідача не надано. Таким чином, враховуючи те, що відповідачем та її представником жодних належних та допустимих доказів на свої заперечення, які ними були викладені у відзиві на позовну заяву, суду надано не було, а позивачем на підтвердження факту отримання грошових коштів було надано розписку, яка містить підпис відповідача (зворотнього відповідачем доведено не було), суд приходить до висновку, що позивачем грошові кошти у розмірі 10000 доларів США були отримані. Отже, враховуючи те, що після постанови Запорізького апеляційного суду від 10.04.2019 року (а.с. 43-46) земельна ділянка, яка була предметом укладення розписки від 15.11.2015 року на суму 10000 доларів США, фактично повернута у користування [PERSON] , позивач має право на повернення їй безпідставно набутих [PERSON] коштів. Станом на момент подачі позову 1 долар США, за курсом НБУ, дорівнював 24,6118 грн., а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 246118,00 грн. (10000 доларів США) безпідставно набутих коштів. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування позикою, то суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині, так як суду не було надано достатніх доказів про укладення такого договору. Велика Палата Верховного Суду 10 квітня 2018 року надала роз`яснення (справа №910/1056/17)\~що наслідком неправомірного користування чужими грошовими коштами, тобто прострочення виконання грошового зобов`язання\~(як договірного, так і позадоговірного), є нарахування процентів річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено нарахування три проценти річних а також індексу інфляції за весь час прострочення. Однак, позивачем вимог з приводу стягнення з відповідача 3 % річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України заявлено не було. Щодо заявлених вимог про стягнення з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати на оплату судового збору та правничої допомоги суд зазначає наступне. Згідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені судом в розмірі 66,23 % від заявленої суми, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 66,23 % від понесених судових витрат, тобто 2461,36 грн. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 15000,00 грн. витрат, пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги. 12.08.2019 року між позивачем та адвокатом Донецької обласної колегії адвокатів Макаренком О.М. укладено договір про надання правової (правничої) (а.с. 12). В додаток до вказаного Договору його сторони 07.10.2019 року підписали акт виконаних робіт (а.с.14). Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру від 07.10.2019 року позивач здійснив оплату авдокату [PERSON] наданих послуг з правової допомоги на суму 5000,00 грн. (а.с. 15). Також, в додаток до вказаного Договору його сторони 05.01.2021 року підписали акт виконаних робіт (а.с. 144). Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру від 07.10.2019 року позивач здійснив оплату авдокату [PERSON] наданих послуг з правової допомоги на суму 5000,00 грн. (а.с. 15). Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як зазначено Верховним Судом у постанові від 17.10.2018 року № 301/1894/17 розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений законом № 4191-VI. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч.8 ст.141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Однак, відповідно до ч. 4 ст. 141 ЦПК України якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правову допомогу, які поніс позивач, до 10000,00 грн., тобто суми, яка була заявлена в орієнтовному розрахунку. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial