Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

09.07.2019 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 16.12.2015 року між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №9/15-Т/К/БЦ щодо забезпечення транспортного засобу «Mitsubishi», державний реєстраційний номер [NUMBER] . 24.06.2016 року в м. Біла Церква по бульвару Олександрійському мала місце ДТП за участю автомобіля «Mitsubishi», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Renault», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням. [PERSON] , внаслідок чого транспортні засоби отримали пошкодження. Згідно постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області вказана дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок порушення правил дорожнього руху України водієм автомобіля «Renault», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Виконуючи свої зобов`язання за договором ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» виплатила власнику застрахованого автомобіля суму страхового відшкодування у розмірі 29 959,90 грн. Під час дослідження страхового випадку стало відомо, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія автомобіля «Renault», державний реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована в АТ «СГ «ТАС» за полісом АЕ/8727957 (ліміт за шкоду майну 100 000 грн.). ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» звернулась до АТ «СГ «ТАС» на підставі ст.27 ЗУ «Про страхування» про відшкодування збитків в порядку регресу на суму 29 959,90 грн., на що остання здійснила виплату в розмірі 20 046,85 грн., з урахуванням коефіцієнту зносу згідно ст.29 ЗУ «Про ОСЦПВ». Позивач неодноразово звертався до відповідача, з метою досудового врегулювання спору, із претензією про відшкодування збитків, однак з його боку не було вчинено жодних дій для відшкодування завданих збитків. Тому, просили стягнути з відповідача на користь ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» відшкодування збитків в порядку регресу в розмірі 9 913,05 грн. та судові витрати. Ухвалою суду від 03.09.2019 року у вказаній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 24.09.2019 року відповідач - [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що з постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2016 року у справі №357/7660/16-п 3/357/2291/16, 24 червня 2016 року близько 16.10 год. [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Renault», державний реєстраційний номер [NUMBER] в м. Біла Церква, по бульвару Олександрійському проявив неуважність, не дотримався безпечної дистанції та швидкості руху, що призвело до зіткнення з автомобілем «Mitsubishi» державний реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдано збитків. Відтак, його [PERSON] , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено відповідне адміністративне стягнення, а також стягнено судовий збір. Відповідно до висновку №145 експертного авто товарознавчого дослідження про визначення матеріального збитку, заподіяного ушкодженням колісного транспортного засобу від 2 липня 2016 року, матеріальний збиток, нанесений власнику автомобіля «Mitsubishi», державний реєстраційний номер [NUMBER] від пошкоджень, отриманих внаслідок ДТП, складає 23 736,26 грн. За рахунком - фактурою №ІП-0000150 від 7 липня 2016 року ремонт автомобіля складає 29 959,90 грн. Однак, за вказаним рахунком неможливо однозначно встановити який саме автомобіль ремонтувався. Згідно платіжного доручення від 29 липня 2016 року позивач сплатив на рахунок ТОВ «Інтер-Продукт» 29 959,90 грн. за відновлювальний ремонт автомобіля. Також, 16 грудня 2015 року між позивачем та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №9/15-Т/К/БЦ, за яким у пунктах 5 та 17 зазначено, що забезпечений транспортний засіб «Mitsubishi», державний реєстраційний номер [NUMBER] , а виплата страхового відшкодування здійснюється без урахування експлуатаційного зносу, тобто без урахування значення коефіцієнта фізичного зносу складових, що підлягають заміні. Разом з тим, вищевказаним висновком експертного авто товарознавчого дослідження визначено коефіцієнт фізичного зносу складових, що підлягають заміні 0,51 та визначено відповідний розмір матеріального збитку в сумі 23 736,26 грн. Разом з тим, його цивільно-правова відповідальність на момент настання дорожньо-транспортної пригоди під час керування автомобілем «Renault», державний реєстраційний номер [NUMBER] , була забезпечена за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/8727957, де страховиком є приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС». Разом з тим, він у відповідності до ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» подав до страховика - ПрАТ «СГ «ТАС» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та інші необхідні та передбачені законодавством матеріали для виплати страхового відшкодування за згаданою дорожньо-транспортною пригодою. Крім того, з матеріалів даної цивільної справи вбачається, що позивачем не заперечується факт отримання ним страхового відшкодування у сумі 20 046,85 грн. від ПрАТ «СГ «ТАС». Полісом №АЕ/8727957 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за яким забезпечено цивільно-правову відповідальність водія транспортного засобу «Renault», державний реєстраційний номер [NUMBER] , у період з 23.04.2016 р. по 22.04.2017 р. включно, ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю на одного потерпілого - 200 000,00 грн., за шкоду, заподіяну майну на одного потерпілого - 100 000,00 грн., франшиза - 0,00 грн. Таким чином, до визначення розміру збитків слід застосовувати висновок №145 експертного авто товарознавчого дослідження про визначення матеріального збитку, заподіяного ушкодженням колісного транспортного засобу, складеного 2 липня 2016 року, за яким експертом визначено матеріальний збиток, нанесений власнику транспортного засобу «Mitsubishi», державний реєстраційний номер [NUMBER] , від пошкоджень, отриманих внаслідок ДТП в сумі 23 736,26 грн. Крім того, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Вимога позивача (страховика потерпілої) до завдавача шкоди не є регресною та заснована на інших приписах законодавства. Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою. Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпіла) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Тому, просив у задоволенні позову відмовити. 04.10.2019 року представник позивача, [PERSON] , подала відповідь на відзив в якому зазначила, що рахунок-фактура № ІП-0000150 був складений згідно з ремонтною калькуляцією № 9407290616 від 07.07.2016 року, копію якої було надано відповідачу. В ремонтній калькуляції чітко визначені ідентифікаційні ознаки транспортного засобу, який ремонтувався, зокрема, марка транспортного засобу «Мitsubishi Lancer LX», державний реєстраційний номер [NUMBER] та номер кузова ( [NUMBER] ). 02.07.2016 року ФОП « [PERSON] », суб`єкт оціночної діяльності сертифікат [NUMBER], було складено висновок про визначення вартості матеріального збитку «Мitsubishi Lancer LX», державний реєстраційний номер [NUMBER] , та визначено вартість відновлювального ремонту (фактичний розмір шкоди) складає 34 140, 02 гри., а вартість матеріального збитку (сума яку повинен сплатити страховик згідно полісу ОСЦІ1В з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу) становить 23 736, 26 гри. Постановою Верхового суду України від 15 квітня 2015 р., Законами України «Про страхування» та «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобов`язанні страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу. Таким чином, ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» вирахувало вартість матеріального збитку та в подальшому виплатило страхове відшкодування згідно вищезгаданого Висновку на підставі заяви страхувальника від 24.06.2016 р., який підтверджує розмір завданих збитків і такі витрати є необхідні для відновлення автомобіля згідно п. 27.10- договору КАСКО. Вартість відновлювального ремонту (фактичний розмір шкоди) пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, тому що вартість матеріального збитку - це та сума, яку за Законом України «Про ОСІДПВ» має сплатити страховик, як страхове відшкодування. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну і відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тобто, з метою захисту інтересів потерпілого на страхувальника (зокрема, винуватця ДТП покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність. При цьому страховик, який виплатив страхове відшкодування потерпілому, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимог до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого відшкодування. Отже, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування завданої потерпілому шкоди, то страховик, який виплатив страхове відшкодування, на підставі статті 1194 ЦК України має право звернутися безпосередньо до страхувальника з вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник чи інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за заподіяні збитки. Тому, страховик відповідача (АТ «СК «ТАС» (приватне) виплатив страхове відшкодування з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу (0,51 %) та безумовної) франшизи 0,00 грн., вони виконали своє зобов`язання перед страхувальником. Щодо прохання зобов`язати позивача передати відповідачу замінені пошкоджені внаслідок дорожньо-транспортної пригоди деталі автомобіля «Мitsubishi LancerLX», державний реєстраційний номер [NUMBER] , таке зобов`язання є недоречним, оскільки позивач є страховою компанією і ні законодавством, ні за договором не є відповідальною особою за зберігання та збережені схоронності зазначених деталей. Ухвалою від 16.10.2019 року, яка занесена до протоколу судового засідання, у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог - ПАТ «Страхова група «ТАС». В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, до суду подано заяву представника позивача, за довіреністю у справі, [PERSON] , про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача, адвокат Гайдуков Борис Борисович подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони відповідача, позов не визнав та просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи, Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», в судове засідання не з`явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 24.10.2016 року близько 16 години 10 хвилин [PERSON] керуючи автомобілем марки «RenaultFluence», державний реєстраційний номер [NUMBER] , в м. Біла Церква по б-ру Олександрійському, проявив неуважність, не дотримався безпечної дистанції та швидкості руху, що призвело до зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Lancer», державний реєстраційний номер [NUMBER] , чим порушив вимоги п.2.3 (б), п.13.1 ПДР України. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, завдано матеріальні збитки. 22.07.2016 року постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді шести місяців позбавлення прав керування транспортними засобами, що підтверджується постановою від 22.07.2016 року (справа №357/7660/16-п 3/357/2291/16) (а.с.13). Згідно із ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, постановою суду від 22.07.2016 року, яка набрала законної сили, встановлено, що 24.10.2016 року сталася ДТП з вини відповідача - [PERSON] , який керував транспортним засобом марки «RenaultFluence», державний реєстраційний номер [NUMBER] , і в наслідок його неправомірних дій автомобіль «Mitsubishi Lancer», державний реєстраційний номер [NUMBER] , отримав механічні пошкодження. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Отже, на загальних підставах, відповідач, як винна особа в ДТП, зобов`язаний відшкодувати шкоду потерпілому. Однак, судом встановлено, що 23.04.2016 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» та [PERSON] був укладений Поліс №АЕ/8727957 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зі строком дії до 22.04.2017 року (а.с.61), з якого вбачається, що відповідач застрахував свою цивільно-правову відповідальність, як власник автомобіля «Renault Fluence», державний реєстраційний номер [NUMBER] і страхова сума ліміту відповідальності встановлена в розмірі 100000 грн. Також, встановлено, що власником автомобіля «Мitsubishi LancerLX», державний реєстраційний номер [NUMBER] , 2008 року випуску, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с.11 на звороті) є [PERSON] , яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність уклавши з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» договір добровільного страхування наземного транспортного засобу №9/15-Т/К/БЦ від 16.12.2015 року із строком дії до 17.12.2016 року (а.с.4-8), і страхова сума ліміту відповідальності становить 182 400 грн. Судом встановлено, що 24.06.2016 року автомобілем «Мitsubishi LancerLX», державний реєстраційний номер [NUMBER] керував [PERSON] , який 24.06.2016 року звернувся із заявою до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу (а.с.9) та повідомив про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 24.06.2016 року за участю транспортного засобу Мitsubishi LancerLX», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під його керуванням та автомобіля «Renault Fluence», державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. Встановлено, що на підставі договору з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» від 26.11.2013 року суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] було складено висновок № 145 експертного автотоваризнавчого дослідження про визначення матеріального збитку, заподіяного ушкодження колісного транспортного засобу Мitsubishi LancerLX», державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.20-22), згідно якого вартість матеріального збитку заподіяного власнику вказаного автомобіля з урахуванням зносу, становить 23 736 грн. 26 коп. Разом з тим, згідно страхового акту №9/15-Т/К/БЦ-1 за договором страхування №9/15-Т/К/БЦ від 16.12.2015 року (а.с.10), розмір страхового відшкодування [PERSON] було визначено у сумі 29 959,90 грн. ПрАТ «СК «Арсенал страхування» здійснило виплату, згідно платіжного доручення №28864 від 29.07.2016 року (а.с.18), на рахунок ТОВ Інтер-Продукт» по страховому випадку [PERSON] в розмірі 29 959,90 грн. на підставі рахунку-фактури №ІП-0000150 від 07.07.2016 року (а.с.15), в якому вказано вартість ремонту автомобіля Мitsubishi LancerLX», державний реєстраційний номер [NUMBER] згідно калькуляції з ПДВ в розмірі 29 959,90 грн. Як вбачається з п. 5, п.17 договору добровільного страхування наземного транспорту №9/15-Т/К/БЦ, укладено 16.12.2015 року між позивачем та [PERSON] виплата страхового відшкодування здійснюється без урахування експлуатаційного зносу, тобто без урахування значення коефіцієнта фізичного зносу складових, що підлягають заміні. Як зазначено позивачем у позовній заяві та відповідачем у відзиві, АТ «Страхова група «ТАС» (страховик [PERSON] ) виплатило ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» (страховик [PERSON] ) страхове відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в розмірі 20 046,85 грн. 20.02.2017 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» направило [PERSON] лист (а.с.19), в якому просили, згідно ст.993, 1188 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування», перерахувати на користь ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» суму в розмірі 9 913,05 грн., призначення платежу «Регрес за страховим відшкодуванням згідно СА №9/15-Т/К/БЦ-1-1 від 28.07.2016 року, без ПДВ». Звертаючись з позовом до суду та обґрунтовуючи розмір майнових збитків позивач посилається на те, що відповідальність відповідача була застрахована в АТ «Страхова група «ТАС», яке сплатило частково завдану шкоду, тому ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» просить стягнути з [PERSON] збитки в порядку регресу в розмірі 9 913,05 грн., різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як вбачається із ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Разом з тим, цивільно - правова відповідальність на момент настання ДТП під час керування автомобілем «Renault Fluence», державний реєстраційний номер [NUMBER] , була забезпечена полісом обов`якового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, де страховиком є АТ «Страхова група «ТАС». Як вбачається зі ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо - транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», об`єктом обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно - правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно - правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п.п.9.1., 9.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. У разі якщо загальний розмір шкоди за одним страховим випадком перевищує п`ятикратну страхову суму, відшкодування кожному потерпілому пропорційно зменшується. Відповідно до п. 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. За п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і ліміт розміру страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих встановлено - 100000 грн. Відповідач повідомив страховика - ПрАТ «СГ «ТАС» про дорожньо-транспортну пригоду, які в свою чергу виплатили позивачу страхове відшкодування в сумі 20 046,85 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Тому, суд приходить до висновку, що при визначенні розміру збитків слід застосовувати висновок №145 експертного авто товарознавчого дослідження про визначення матеріального збитку, заподіяного ушкодженням колісного транспортного засобу, складеного 2 липня 2016 року, за яким експертом визначено матеріальний збиток, нанесений власнику транспортного засобу «Мitsubishi LancerLX», державний реєстраційний номер[NUMBER] , від пошкоджень, отриманих внаслідок ДТП, в сумі 23 736,26 грн., а враховуючи ліміт відповідальності за полісом № АЕ/8727957 страховик відповідача мав виплатити вказану суму збитків на користь позивача. Також, 24.11.2003 року Міністерством юстиції України, Фондом Державного майна України, прийнято наказ № 142/5/2092, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 року за №1074/8395 «Про затвердження методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів». За п.п. 1.4., 4.4.1. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, методика застосовується з метою: визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ; визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ. Висновок експерта (експертного дослідження) складається з урахуванням особливостей його оформлення згідно із законодавством. Відповідно до п. 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Згідно п. 7.44 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, у разі визначення фізичного зносу окремої складової частини КТЗ, що був у користуванні, коригування його вартості виходячи з комплектності, укомплектованості та ВТВ від попередніх ремонтів не провадиться. Відповідне коригування за формулою (2) не провадиться також у разі відсутності даних про його пробіг, умови експлуатації чи інших факторів, які впливають на вартість. Для КТЗ, який раніше був у ремонті, фізичний зносскладників, що піддавалися заміні (якщо встановлення такої ремонтної дії є можливим), може бути визначений окремо. У цьому випадку коефіцієнт фізичного зносу складової частини, що раніше піддавалася заміні, може розраховуватись із застосуванням формул (15), (2) та значення С у формулі (9). В такому випадку значення С у формулі (9) В1 врз щодо витрат на ремонт цієї та інших складових частин не враховуються. Як вбачається із п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, значення Ез приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки. Таким чином, з урахуванням зазначеної Методики в даному випадку з урахуванням строку експлуатації пошкодженого автомобіля, має застосовуватися коефіцієнт фізичного зносу складових при визначенні розміру збитків. Отже, рахунок-фактури №ІП-0000150 від 07.07.2016 року не може бути прийнятий до уваги при визначені збитків завданих пошкодженням автомобіля «Мitsubishi LancerLX», державний реєстраційний номер[NUMBER] , враховуючи, що в матеріалах справи відсутній акт виконаних робіт з ремонту пошкодженого транспортного засобу по рахунку-фактурі №ІП-0000150 від 07.07.2016 року. Згідно ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Згідно із ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. 04 липня 2018 року Великою Палатою Верховного Суду за результатами розгляду справи № 755/18006/15-ц викладено висновки щодо правильного застосування норм права при стягненні матеріальної шкоди з особи, яка застрахувала свою відповідальність. Так, Великою Палатою Верховного Суду зазначається, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанніу межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Відповідно до статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення. Згідно із ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати, які поніс позивач, не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Outcome: dismissed