Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

09 липня 2013 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на дитину. В обґрунтування позову вона зазначила, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 26.10.2012 р. Від цього шлюбу вони мають малолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачкою і перебуває на її утриманні. Добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач позивачці не надає, хоча має таку можливість, оскільки працює. Аліменти він нікому не виплачує. Таким чином, позивачка просить суд винести рішення про стягування з відповідача аліментів на її користь на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше встановленого законодавством мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивачка підтримала заявлені позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з'явився, оскільки в даний час перебуває в Російській Федерації. Як вбачається з матеріалів, отриманих в результаті судового доручення, відповідач визнав позов і просив розглянути справу за його відсутності. Заслухавши позивачку, дослідивши докази, матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, суд вважає можливим задовольнити позов з наступних підстав. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 p. і ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р., батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 52 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 183 СК України за рішення суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судом встановлено, що сторони з 26.10.2012 р. перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 2). Від цього шлюбу вони мають малолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується копіє свідоцтва про народження, в якості батька дитини у свідоцтві зазначений відповідач [PERSON] (а.с. 3). Відповідно до довідки № 2165 від 20.06.2013 р., що є в матеріалах справи, позивачка [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Із зазначеної довідки також вбачається, що разом з нею проживає і, відповідно, перебуває на її утриманні її дочка [PERSON] (а.с. 7). За таких обставин, оскільки судом встановлено, що малолітня дитина сторін перебуває на утриманні позивачки, а відповідач належної матеріальної допомоги позивачці на утримання їх дитини не надає, що було визнано самим відповідачем, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та винести рішення про стягування аліментів з відповідача. Зважаючи на те, що позовна заява підлягає задоволенню, а при зверненні до суду з позовом позивачка була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» № 3674-IV від 08.07.2011 р., з відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в розмірі 229,40 грн. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах сплати платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved