Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-07 00:00:00

10.03.2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про позбавлення батьківських прав до відповідача [PERSON]. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачкою зазначено, що вона та відповідач є батьками малолітнього [PERSON], [INFO]. Шлюб між нею та відповідачем було розірвано 13.04.2010 року, аліменти на утримання сина було стягнуто ще рішенням суду від 05.11.2008 року. З моменту розірвання шлюбу та на теперішній час відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов»язків, здоров»ям дитини не цікавиться, не відвідує, вихованням не займається, жодної матеріальної допомоги на його утримання не надає. Просила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно сина. Позивачка в судове засідання не з»явилась Подала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі. Просила позов задовольнити з викладених у ньому підстав. Відповідач в судове засідання не з»явився. Про розгляд справи повідомлявся належним чином. В матеріалах справи міститься нотаріально засвідчена заява про те, що він не заперечує проти задоволення позову та розгляду справи без його участі. Представник третьої особи в судове засідання не з»явився. Подав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та представника третьої особи, ухвалити рішення на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON], який народився [INFO] року, про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.11). Шлюб між сторонами позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано 13.04.2010 року, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві зроблено відповідний актовий запис № 159 (а.с.10). В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що всупереч вимог СК України відповідач вихованням та утриманням сина не займається. Він не цікавиться місцем його перебування, станом здоров»я, духовним та фізичним розвитком, не надає кошти на його утримання. Відповідно до нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 20.02.2017 року, останній, повідомляє, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO] та йому відомі наслідки, які з цим пов»язані (а.с.9). Судом встановлено, що малолітній син [PERSON] проживає разом із матір»ю - позивачкою у справі, яка працює, дитина перебуває на її повному утриманні. Відповідно до висновку Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації № 100-8209 від 24.05.2018 року, встановлено, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. За даними характеристики на учня 3-а класу ліцею «Голосіївський» № 241 міста Києва, [PERSON] зарекомендував себе як старанний та дисциплінований учень. Вихованню та навчанню дитини приділяє належну увагу лише мати [PERSON] За три роки навчання [PERSON] у школі батько жодного разу не цікавився досягненнями сина, вихованням дитини не займається (а.с.14). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до ст. 150 СК України, батьки зобов»язані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Правилами ст. 164 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки або один з них можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Пунктом 15 Постанови ПВСУ № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що відповідач своїх обов»язків відносно сина належним чином не виконує, участі в житті дитини не приймає, його життям не цікавиться, позовні вимоги визнав в повному обсязі, суд дійшов висновку про те, що позов є обґрунтований у зв»язку з чим підлягає задоволенню в повному обсязі. Судові витрати у справі підлягають розподілу в порядку ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved