Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

09 березня 2017 року [PERSON] звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ПАТ «Шахтоуправління «Покровське», третя особа: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійську Донецької області про відшкодування моральної шкоди, у звязку з нещасним випадком на виробництві. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з відповідачем у справі він перебував у трудових відносинах з 01.10.2003 року до 12.04. 2016 року. Наказом № 258 ку від 13.04.2016 року його було звільнено за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, у звязку з виходом на пенсію. Позивач зазначив, що перебуваючи з відповідачем у трудових відносинах, він працював з повним робочим днем у шахті. Також вказав, що 25.03.2014 року о 02.50 год. під час роботи в шахті з ним трапився нещасний випадок, що підтверджується актом № 34 за формою Н-1 від 28.03.2014 року та актом розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 28.03.2014 року. Позивач вказує, що внаслідок цього нещасного випадку він лікувався спочатку на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні ДЦМЛ, а потім знаходився під наглядом у Покровській міській лікарні, а також неодноразово був на лікуванні у лікаря-хірурга, що підтверджується випискою з амбулаторної карти № 543. Йому було встановлено діагноз: «Закритий зрослий уламковий внутрішньо суглобний перелом дистального мета епіфіза лівої променевої кістки, закритий зрослий перелом шиловидного відростка лівої ліктьової кістки зі зміщенням після МОС. Післятравматичний деформуючий артроз лівого проміневозапясткового суглоба з больовим синдромом, помірним порушенням функцій». 18.11.2015 року згідно висновку Обласної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії (МСЕК) йому було встановлено 20 % втрати професійної працездатності, потребу в медикаментозному лікуванні з 18.11.2015 року по 01.12.2017 року. Позивач зазначив, що з моменту припинення трудових правовідносин з відповідачем до теперішнього часу він не працює. Позивач зауважив, що у звязку з небезпечними умовами праці він отримав травму на виробництві і тому відповідач повинен йому відшкодувати моральну шкоду. Спричинена йому моральна шкода полягає у тому, що у звязку з вказаною травмою він постійно змушений лікуватися, почуває себе погано, не має можливості працювати як раніше на шахті та вести звичайний спосіб життя, що у свою чергу призвело до втрати нормальних життєвих звязків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що потягли за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму. Періодичні дуже сильні болі не дають йому можливості почувати себе повноцінною людиною, заважають спілкуванню з родиною. Тривале лікування позначилося на його загальному стані, він постійно пригнічений через те, що можливості лікування і відновлення здоровя практично не має, відносини його погіршилися, він позбавлений можливості повноцінно виконувати свої сімейні обовязки по дому, усі турботи по будинку лягли на його близьких. Все це разом має вплив на його життя та стосунки з близькими, у нього зявилося почуття відчаю, тривоги перед майбутнім. В даний час чималі кошти його родини спрямовані на відновлення його здоровя. Моральну шкоду він оцінює в 20 000 грн., яку просить стягнути з відповідача на його користь. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав клопотання про розгляд справи у його відсутність, на позовних вимогах наполягає. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти позову заперечив у повному обсязі, надавши письмове заперечення, що міститься в матеріалах справи. Представник третьої особи Відділення виконавчої дирекціїФонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м. Красноармійську у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просить позов розглянути у його відсутність, щодо ухвалення рішення поклався на розсуд суду. Відповідно до ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних доказів за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно записів у трудовій книжці серії АД № 017608, з 01.10.2003 року по 12.04.2016 року позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем та був звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, у звязку виходом на пенсію (а.с. 6-7). Перебуваючи з відповідачем у трудових відносинах, позивач: з 01.10.2003 року по 17.10.2003 року знаходився на заняттях в учбовому пункті, з 20.10.2003 року по 31.03.2005 року працював гірником очисного забою 4 р. підземним з повним робочим днем у шахті, з 01.04.2005 року по 12.04.2016 року працював гірником очисного забою підземним 5 р. з повним робочим днем у шахті. Під час роботи в шахті [PERSON] отримав виробничу травму, що підтверджується актом № 34 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (а.с. 8, 9), Актом розслідування нещасного випадку, що стався 25.03. 2014 року о 02 год. 50 хв. (а.с. 10, 11), в пункті 6 якого вказано, що даний нещасний випадок повязаний з виробництвом, підлягає обліку на підприємстві, і по ньому необхідно скласти акт про нещасний випадок, повязаний з виробництвом, за формою Н-1. Згідно п. 6.2. комісія дійшла висновку, що особами, що допустили порушення нормативних актів з питань охорони праці, невиконання яких привело до даного нещасного випадку є: [PERSON], гірник очисного вибою дільниці № 4 ПАТ «Шахтоуправління «Покровське», який проявив необережність під час пересування по гірничим виробкам; порушення п. 1.11 «Інструкції з охорони праці, безпечному виконанню робіт і поводженню в шахті гірника очисного вибою», ст. 14 Закону України «Про охорону праці», п. 2.11 «Колективного договору підприємства на 2013-2015 р.р.». Згідно п. 3 зазначеного акта [PERSON] ніс стійку на лівому плечі, при переміщенні біля заскладованих лісоматеріалів на ПК 230 він зачепився з лісоматеріалами, втратив рівновагу і разом зі стійкою впав на грунт. Згідно довідки Міжрайонної травматологічної МСЕК серії 10 ААА № 246707 від 20.11.2014 року [PERSON] було встановлено втрату професійної працездатності 20 % первинно з 20.11.2014 р. по 20.11.2015 р., потребу в медикаментозному лікуванні (а.с. 29). Згідно довідки Міжрайонної травматологічної МСЕК серії 10 ААА № 241867 від 18.11.2015 року [PERSON] було встановлено втрату професійної працездатності 20 % повторно з 18.11.2015 р. по 01.12.2017 р., потребу в медикаментозному лікуванні (а.с. 14). З виписки з амбулаторної карти № 543 та епікризу з історії хвороби вбачається, що позивач має діагноз: закритий зрослий уламковий внутрішньо суглобний перелом дистального метаепіфіза лівої променевої кістки, закритий зрослий перелом шиловидного відростка лівої ліктьової кістки зі зміщенням після МОС. Після травматичний деформуючий артроз лівого променевозапясткового суглоба 1-П ст. Комбінована контрактура лівого променезапясткового суглоба з больовим синдромом, помірним порушенням функцій (а.с. 12, 13). Згідно ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Законом України «Про охорону праці», а саме ч. 1 ст. 9 було визначено, що відшкодування шкоди заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров'я або у випадку смерті працівника здійснюється Фондом соціального страхування він нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» від 23 липня 2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Оскільки Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві на час виникнення спірних відносин, в звязку зі зміною спеціального закону, не відповідає за завдану моральну шкоду, то у разі отримання працівником виробничої травми чи професійного захворювання в цей період, він набуває права на відшкодування моральної шкоди на загальних підставах, встановлених законом. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло з моменту встановлення стійкої втрати професійної працездатності вперше висновком МСЕК від 20.11.2014 року (а.с. 28). Конституційний Суд України в п. 4.1 свого рішення від 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004 зазначив, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні і фізичні страждання. Втрата працездатності, яка встановлена висновком МСЕК, вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, оскільки стан здоров'я потерпілого погіршено. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань та з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Судом встановлено, що позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він був здоровою працездатною людиною, у звязку із трудовим каліцтвом він втратив 20% працездатності. Після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Ушкодження здоров'я, завдає фізичні та моральні страждання потерпілому, вимагає від нього додаткових зусиль для організації життя та спілкування з оточуючими, викликає критичне ставлення до себе. Судом встановлено факт заподіяння моральної шкоди позивачу і він має право на відшкодування цієї шкоди з відповідача. Однак ураховуючи ступінь втрати працездатності, характер, обсяг і тривалість страждань позивача, погіршення стану здоровя позивача, те, що травму позивачем було отримано внаслідок власної необережності, у звязку із порушенням п. 1.11 «Інструкції з охорони праці, безпечному виконанню робіт і поводженню в шахті гірника очисного вибою», ст. 14 Закону України «Про охорону праці», п. 2.11 «Колективного договору підприємства на 2013-2015 р.р.»., втрату професійної здатності на 20%, суд вважає за можливе стягнути на його користь суму 6000 грн., яка буде справедливою сатисфакцією за заподіяну моральну шкоду та відповідає критеріям розумності та справедливості. Суд не приймає до уваги доводи письмових заперечень відповідача, що позивачем завищено оцінку його моральних страждань, оскільки моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю та спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, та втраченому позивачем здоровя при виконанні своїх трудових обовязків, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, позивач за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Частиною 3 ст.88 ЦПК України, встановлено, що якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою встановлена ставка судового збору - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», з 01 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 1600 грн. Отже, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у сумі 640 грн.

Outcome: partial