Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

07.10.2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив стягнути з відповідача на його користь борг за борговою розпискою в сумі 140000,00 грн., відсотки за користування грошовими коштами в сумі 14000,00 грн., а також понесені судові витрати в розмірі 1540,00 грн. В позові посилається на те, що 12.05.2011 року надав відповідачу у борг 140000,00 грн., які останній зобов'язався повернути до 08.08.2011 року, а також відсотки в сумі 14000,00 грн., про що складено відповідну боргову розписку. Позивач посилається, що відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав та в строк до 08.08.2011 року кошти у розмірі 154000,00 грн., не повернув.А тому, позивач просив позов задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі та просив суд його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв'язку з необхідністю ознайомлення з матеріалами справи, оскільки довіреність представнику відповідача була видана лише 03.11.2014 року. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає причину неявки повідомлену представником відповідача неповажною, оскільки копія позовної заяви з додатками, а також повідомлення про дату, час та місце судового засідання відповідачем було отримано завчасно, а саме 21.10.2014 року. Тобто, у відповідача було достатньо часу для підготовки до судового засідання та можливості скористатися правовою допомогою. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 2 статті 1047 ЦК України встановлює, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 12.05.2011 року було укладено договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачу в борг 140000,00 грн., строком до 08.08.2011 року, що підтверджується борговою розпискою (а.с.4). Крім того, відповідач зобов'язався повернути позивачу відсотки в розмірі 14000,00 грн., про, що зазначено в борговій розписці. Так, відповідно до ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Таким чином, наявність боргової розписки у позикодавця та відсутність останньої у позичальника, свідчить про те, що боргові зобов'язання остання не виконані. Встановлено, що оригінал розписки від 12.05.2011 року знаходився у позивача та не повернутий відповідачу. В розписці від 12.05.2011 року зазначено, що відповідач отримав кошти в розмірі 140000,00 грн. та зобов'язався повернути позивачу вказану суму разом з відсотками в розмірі 14000,00 грн. в строк до 08.08.2011 року. З огляду на викладене, оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що боргова розписка від 12.05.2011 року в розумінні вимог ч.2 ст. 1047 ЦК України є належним доказом у справі в підтвердження отримання відповідачем у позику від позивача коштів у розмірі 140000,00 грн. Доказів того, що у відповідача відсутні боргові зобов'язань перед позивачем за борговою розпискою від 12.05.2011 року , відповідачем не надано. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України закріплено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1540,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved