Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

08 червня 2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до[PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Позивачка зазначила, що вона являється власником житлового будинку за адресою м.Прилуки вул..Ракітна, буд.№78 згідно копії договору дарування та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.6-7). З 17 квітня 2001 року за даною адресою в будинку зареєстрований, але фактично не проживає та не бере участі в утриманні житла, племінник позивачки, [PERSON], який у цьому ж 2001 році добровільно виїхав з будинку та проживає за іншою за адресою. З моменту добровільної зміни відповідачем свого місця проживання та до цього часу, [PERSON] як власнику житлового будинку доводиться багато сплачувати за рахунками за житлово-комунальні послуги за нього, хоча відповідач там фактично ніколи не проживав і не проживає, що підтверджується складеним актом №1325 від 12 травня 2016 року (а.с.8). У судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, але завчасно подала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує повністю та просить справу розглянути у її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявилася, з невідомих для суду причин, хоча про час і місце судового засідання був повідомлений завчасно, а також не надав заперечень щодо суті позову і не повідомив про поважність причин неявки в судове засідання. Згідно ч.2\~ст.197 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У звязку з цим, суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з таких підстав: Факт не проживання відповідача за вказаною адресою підтверджується актом обстеження фактичного проживання (а.с.8). Відповідач виїхав з зареєстрованого місця проживання добровільно та проживає в іншому місці за невідомою адресою. Тобто відповідно до ст..107 Житлового Кодексу України втратила право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від предявлення позову про це. Відповідно до положень ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача чи членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст..72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщення, внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Відповідно до положень ч.2 ст.167 ЖК України наймач, який вибув з жилого приміщення на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті, втрачає право на користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Згідно ч.1 статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання і проживання членів своєї сімї та інших осіб. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. На підставі наведеного та ст..ст.71, 72, 163, 167 ЖК України, ст..ст.391, 405 ЦК України,

Outcome: approved