Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

09 грудня 2020 року [PERSON] звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ТОВ «Циділо і К» про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він є наймачем квартири [ADDRESS] . Вказує на те, що разом з ним проживали та були зареєстровані в зазначеній квартирі як члени його сім`ї дочка [PERSON] та її син [PERSON] .. [INFO] дочка померла. Онук позивача [PERSON] йому повідомив, що познайомився в м. Києві з дівчиною та має намір створити свою сім`ю, у зв`язку з чим, у серпні 2014 року добровільно виселився з квартири та в ній не проживає, однак до теперішнього часу з реєстрації добровільно не знявся. За наведених обставин, враховуючи, що відповідач не проживає у вказаному житловому приміщенні вже більш як три роки, добровільно знятися з реєстрації бажання не виявляє, а його реєстрація у вказаному житловому приміщенні створює перешкоди в реалізації ним своїх прав як користувача майна, він вимушений був звернутися до суду із даним позовом та просить суд ухвалити рішення яким визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . Позивач [PERSON] та представник позивача адвокат Винник З. Г., яка діє на підставі ордеру серії ДН № 110126 від 09 грудня 2019 року, в судове засідання не з`явилися. Представник позивача до суду надала заяву в якій просила суд розглядати справу без її участі та участі позивача [PERSON] , Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача про місце, день та час розгляду справи. Судом були спрямовані судові повістки за останньою відомою адресою місця проживання [PERSON] зареєстрованого у встановленому законом порядку, що підтверджено відповіддю на запит суду, направлений у порядку ст. 187 ЦПК України. Однак відповідач у судове засідання не з`явився, як не з`явився і до поштового відділення для отримання судових повісток. У зв`язку із чим, відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України, виклик у судове засідання відповідача був здійснений шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Однак [PERSON] , будучи повідомленим у встановленому законом порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзив, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності від нього до суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. З огляду на викладене, оскільки відповідач, будучи повідомленим належним чином про дату, час і місце судового засідання не з`явився у судове засідання без повідомлення причин неявки, не подав відзив, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, зі згоди сторони позивача, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів із постановленням заочного рішення. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступні обставини та відповідні ним докази. Згідно із довідкою від 19 листопада 2018 року наданої ТОВ «Цидило і К», [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , до складу його родини входить його онук [PERSON] , 1996 року народження, який зареєстрований за вищевказаною адресою, [PERSON] померла [INFO] (а.с.5). Згідно із копією паспорту громадянина України, [NUMBER] виданого Слов`янським МВ УМВС України в Донецькій області, [INFO] року, [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.3,4). Згідно із актом обстеження № 643 від 22 листопада 2019 року складеного керівником комітету мікрорайону «ЖЕУ № 3», онук [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але не проживає з 2014 року і по теперішній час, особистих речей в квартирі не має, про що підтверджують сусіди [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею визначені випадки, коли житлове приміщення зберігається понад вищевказані строки. Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК), зокрема від вирішення вимог про позбавлення права користування жилим приміщенням. Відповідно до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Суд виходить з вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідач у судове засідання не з`явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача. В судовому засіданні встановлено, що відповідач добровільно залишив місце постійного проживання та не проживає в ньому понад шість місяців. При цьому, в судовому засіданні не встановлено обставин, передбачених ст. 72 ЖК України, за яких за відповідачем зберігається право користування житловим приміщенням у зв`язку із його відсутностю. Доказів того, що наймодавцем продовжено строк права користування житлом продовжений за заявою відповідача суду не представлено, як і не подано зустрічного позову про продовження такого строку. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з такого. За приписами п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов судом повністю задоволений, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі - 768,40 грн. (а. с. 2). На підставі наведеного,

Outcome: approved