Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

07 березня 2019 року [PERSON] звернувся до Рівненського міського суду із позовною заявою до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради про стягнення матеріальної шкоди, в якому просить суд: стягнути з управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради на його користь 47650 грн. матеріальної шкоди. В обгрунтування позову вказує, що відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок державних чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішенням, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Вказує, що Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 30.03.2018 року, яке набрало законної сили 19.06.2018 року визнано протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради (далі - Відповідач) та зобов`язано нарахувати та сплатити єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до Пенсійного фонду України за нього за період з 16.02.2011 по 11.05.2016 рік. Зазначає, що бездіяльністю Відповідача йому завдано майнових втрат, виходячи з наступного. Так, із-за відчуття безкарності Відповідача та безпідставної тяганини пенсія йому була призначена лише з 8 листопада 2018 року, в той час коли право на пенсію у його виникло у жовтні 2017 року. Відповідно тоді ж звернувся до Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області. Таким чином, матеріальний збиток становить: 2751,62 грн. X 10 місяців = 27516,20 грн. Також, 14 місяців стажу, за який необхідно було доплатити для призначення пенсії до 31.12.2017 року коштував 9800 грн. (місяць - 700 грн.). З 01.01.2018 плата за місяць вже складала - 1638,12 грн., тобто з вини Відповідача він сплатив - 22933,68 гри. Зайва сума, яку він змушений був заплатити додатково з вини Відповідача складає - 13133,68 грн. Крім того, не отримавши посвідчення пенсіонера у 2017 році він втратив право на отримання субсидії в опалювальний сезон з грудня 2017 року по квітень 2018 року та змушений був заплатити повну суму за комунальні послуги у розмірі 7000 грн. Враховуючи всі перелічені фактори, вважає, що йому заподіяну матеріальну шкоду у розмірі 47650 грн. У зв`язку з цим звернувся до суду з даним позовом. 10 квітня 2019 року від Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, в якому просили суд відмовити в задоволенні позову. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовільнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в задоволені позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, щорішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 30.03.2018 року, яке набрало законної сили 19.06.2018 року визнано протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради та зобов`язано нарахувати та сплатити єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до Пенсійного фонду України за [PERSON] за період з 16.02.2011 по 11.05.2016 року. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду. За статтею 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Щодо збитків у вигляді неотримання пенсії за 10 місяців у розмірі 27516,20 грн. та щодо збитків у вигляді неотримання субсидії в опалювальний сезон з грудня 2017 року по квітень 2018 року у розмірі 7000 грн. суд зазначає наступне. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ч.2 ст.101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів і відшкодовують її. Відповідно до ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. А суд має самостійно встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який є підставою для стягнення шкоди, оцінивши надані сторонами докази. Вказана позиція узгоджується із правовою позицією, висловленою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18). Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що протиправними діями відповідача позивачу завдано майнову шкоду, яка виразилася у неотриманні пенсії за період часу з 08.11.2018 р. в сумі 27516,20 грн., яку останій мав би можливість отримати у випадку призначення йому пенсії на пільгових умовах. Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Питання щодо надання субсидій врегульовано Положенням про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року №848. Згідно з пунктом 14 Положення у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, субсидія для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг призначається з місяця звернення за її призначенням до дати закінчення опалювального сезону, але не більше ніж на 12 місяців, і розраховується: на неопалювальний сезон - з 1 травня по 30 вересня; на опалювальний сезон - з 1 жовтня по 30 квітня. Також, даним пунктом передбачено, що після закінчення строку отримання субсидії структурні підрозділи з питань соціального захисту населення самостійно здійснюють розрахунок субсидії на наступний період для домогосподарств, які отримували субсидію у попередньому періоді (крім орендарів житлового приміщення, осіб, яким субсидія призначена за зареєстрованим місцем перебування, та осіб, які звертаються за субсидією на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива). Позивачем до матеріалі справи не долучено доказів, що він звертався до відповідача із заявою про призначення субсидії. А тому суд приходить до висновку, що в задоволені даних позовних вимог слід відмовити у зв`язку з недоведеністю позовних вимог. Щодо збитків у вигляді витрат на купівлю стажу у розмірі 13133,68 грн. суд зазначає наступне. Вартість 1 місяця стажу до 31.12.2017 становила 704 грн. (22% від 3200 мінімальної заробітної плати в Україні у 2017 році). Загалом: 700 грн. X 14 місяців = 9800 грн.) разової сплати Єдиного соціального внеску для позивача до 31.12.2017. Однак, оскільки лише після рішення суду відповідачем перераховано внески у кінці липня 2018 року - пенсія позивачу призначена з 08.11.2018 у розмірі 2751,62 грн. Тому позивачу слід було купляти стаж на той момент, що значно збільшився -1638.12 грн на місяць, відповідно за 14 місяців сплачено 22933.68 грн., що стверджується квітанцією№33 (а.с. 18) . Відповідно до ч. 4ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, у відповідності до положень ч. 4ст. 82 ЦПК України, у даному судовому провадженні не підлягають доказуванню обставини, встановлені постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 30 березня 2018 року у справі № 817/694/18. На підставі викладено, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до частково задоволення позову в розмірі 13133,68 грн. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial