Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

08 грудня 2020 року позивачка звернулась до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що сторони перебувають у шлюбі з 12 серпня 2000 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалось, спільне господарство вони не ведуть, шлюбні відносини не підтримують, спільно не проживають: живуть в різних містах. Зберігати сім`ю позивачка не бажає, вважає, що збереження шлюбу суперечитиме її інтересам, оскільки відповідач не бажає звертатись до органів реєстрації актів цивільного стану для розірвання шлюбу, позивачка просить розірвати шлюб в судовому порядку (а.с. а.с. 1 - 2). Представник позивачки в судовому засіданні підтримав позовну заяву та просив її задовольнити в повному обсязі. Пояснив, що зараз позивачка перебуває в Чехії, жодних сімейних стосунків з відповідачем не підтримує, наполягає на розірванні шлюбу. Вказав, що позивачка не бажає змінювати прізвище. Відповідач в судовому засідання проти задоволення позову заперечував. Вказував, що не впевнений у тому, що волевиявлення позивачки при зверненні до суду з позовом про розірвання шлюбу було вільним. Між ним та позивачкою не виникало ситуацій, які б свідчили про необхідність розірвання шлюбу. Вказане питання вони не обговорювали. Відповідач вважав, що їх з позивачкою сім`я продовжує існувати і підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу немає. Звертав увагу суду, що сім`я позивачки та відповідача існує більше 20 років. Відповідач наводив свої доводи щодо відсутності належних доказів перебування позивачки в Чехії протягом тривалого строку. Відповідач просив відмовити у задоволенні позову (а.с. а.с. 21 -22, 32 - 33). Представник відповідача в судовому засіданні підтримувала доводи відповідача. За клопотанням відповідача ухвалою суду від 23 лютого 2021 року сторонам надавався двомісячний строк для примирення (а.с. а.с 37 - 38). Після закінчення строку на примирення позиції сторін залишились незмінними: представник позивачки наполягав на розірванні шлюбу, відповідач та його представник - заперечували проти розірвання шлюбу. Суд, заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі статтею 110 цього Кодексу. Згідно зі статтею 112 СК суд з`ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 12 серпня 2000 р., який зареєстровано Соборним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 596, що підтверджується повторною копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим 06 липня 2017 року Соборним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. При укладанні шлюбу позивачка змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 7). Від шлюбу сторони неповнолітніх та малолітніх дітей не мають. Між сторонами виник спір щодо розірвання шлюбу, оскільки позивачка наполягає на цьому, а відповідач заперечує проти розірвання шлюбу, тому цей спір підлягає вирішенню в судовому порядку. Як зазначено в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК) Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Сторони припинили шлюбні стосунки, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Жодних доказів існування сімейних відносин між сторонами немає. За час, наданий сторонам для примирення жодних змін у стосунках між позивачкою та відповідачем не сталось. Подальше існування зареєстрованого шлюбу між сторонами не забезпечує певних інтересів дітей або самих сторін (щодо утримання, догляду, надання допомоги тощо). Згідно ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, тому суд приходить до висновку, що збереження зареєстрованого шлюбу всупереч волі позивачки порушуватиме її права. За вказаних обставин суд вважає, що вимоги позивачки обґрунтовані й підлягають задоволенню. Судові витрати позивачки, які складаються з сплаченого нею судового збору в розмірі 840,80 грн., на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved