Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

08.04.2019 року \~ [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить здійснити поділ майна, що об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнати за позивачем [PERSON] право власності на 2/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 64,2 кв.м., житловою площею 24,6 кв.м. по [ADDRESS] ; залишити у власності відповідача [PERSON] 1/3 частки вказаного житлового будинку; стягнути з відповідача понесенні судові витрати. Позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що 06.06.1998 року між сторонами було укладено шлюб. В період перебування в шлюбі сторони за спільні сумісні кошти подружжя відповідно до Договору №5476 купівлі-продажу нерухомого майна від 22.04.2002 року придбали житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , зареєстрований у КП «Миколаївське МБТІ» за реєстровим №719 від 13.05.2002 року. В подальшому подружнє життя між сторонами не склалося, на даний час вони проживають окремо, спільне господарство не ведеться. В березні 2019 року позивачка звернулась до суду з позовними заявами про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей. Починаючи з січня 2018 року відповідач припинив турбуватися про спільних з позивачем неповнолітніх дітей, надавати добровільну матеріальну допомогу, ка необхідна для забезпечення їх фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до ст. 70 СК України у разі\~поділу майна,\~що є\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя,\~частки майна\~дружини та\~чоловіка є\~рівними,\~якщо інше\~не визначено\~домовленістю між\~ними або\~шлюбним договором. При\~вирішенні спору\~про поділ\~майна суд\~може відступити\~від засади\~рівності часток\~подружжя за\~обставин,\~що мають\~істотне значення,\~зокрема якщо\~один із\~них не\~дбав про\~матеріальне забезпечення\~сім`ї,\~ухилявся від\~участі в\~утриманні дитини\~(дітей),\~приховав,\~знищив чи\~пошкодив спільне\~майно,\~витрачав його\~на шкоду\~інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Спірний житловий будинок, що є в спільній сумісній власності подружжя, та яким користуються сторони та їх неповнолітні діти, має загальну площу 62,4 кв.м., житлову площу 24,6 кв.м. та складається з двох житлових кімнат площею 9,9 кв.м. та 14,7 кв.м. при визначеній житловим законодавством України норми на одну особу 13,65 кв.м., крім того позивач та її неповнолітні сини є особами різного пола. На підставі викладеного, просить суд здійснити поділ майна, що об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнати за позивачем [PERSON] право власності на 2/3 частки спірного житлового будинку, залишивши у власності відповідача 1/3 частку вказаного будинку. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явилась, суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримувала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, відзив до суду не надав, у зв`язку з чим справа розглядалась відповідно до вимог\~ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 12 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Крім того згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 163 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється подію під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Так судом встановлено, що 06.06.1998 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Першотравневої сільської ради Снігурівського району Миколаївської області. В період перебування в шлюбі, відповідач за спільні сумісні кошти подружжя відповідно до Договору №5476 купівлі-продажу нерухомого майна від 22.04.2002 року придбав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , який складається з двох житлових кімнат загальною площею 62,4 кв.м., житловою площею 24,6 кв.м. Даний договір було посвідчено Товарною біржою «Нерухомість-Південь» та зареєстровано у КП «Миколаївське МБТІ» за реєстровим №719 від 13.05.2002 року. Право власності на вказаний житловий будинок було зареєстровано за [PERSON] . Рішенням Третейського суду м Миколаєві від 22.04.2002 року договір купівлі-продажу нерухомого майна №5476 від 22.04.2002 року визнано дійсним; за [PERSON] визнано право власності на об`єкт нерухомого майна житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , як ціла ідеальна частка. За такого, спірний будинок [ADDRESS] є спільним майном подружжя, оскільки був придбаний позивачем і відповідачем за спільні кошти подружжя у період перебування у шлюбі. Від шлюбу подружжя має спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Звертаючись до суду з вказаним позовом позивачка, посилаючись на те, що відповідач з родиною не проживає, матеріальної допомоги не надає, фактичні шлюбні відносини між ними припинені, просила суд здійснити поділ майна, а саме спірного житлового будинку, визнавши за нею право власності на 2/3 частки домоволодіння та за відповідачем на 1/3 частку домоволодіння, відповідно до ст. 70 СК України. Відповідно до абзацу першого пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 (далі постанова Пленуму) сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшення, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду, інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивачкою не доведено обставин, на які вона посилається, як на підстави для задоволення позову, а саме не надано жодних доказів на підтвердження того, що відповідач не дбає про матеріальне становище сім`ї, не приймає участі в утриманні спірного житлового будинку, приховав, знищив чи пошкодив спільне нерухоме майно. Таким чином, враховуючи, що спірний будинок [ADDRESS] є спільним майном подружжя, оскільки був придбаний позивачем і відповідачем за спільні кошти подружжя у період перебування у шлюбі, що підтверджується наданими доказами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя підлягають частковому задоволенню, шляхом визнання за кожним із членів подружжя права власності на Ѕ частку спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог, в розмірі 1011,14 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial