Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

07 вересня 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , у якому просила визнати відповідача її батьком та внести відповідні зміни до актового запису про її народження. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що її матір [PERSON] , починаючи з 1990 року по 1994 рік перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] , від яких [INFO] народилася позивач. В свідоцтві про народження позивача вказаний батьком [PERSON] через те, що батьки не перебували у зареєстрованому шлюбі запис про батька був зроблений зі слів матері на підставі ст. 55 КпШС України. За час сумісного проживання біологічний батько позивача [PERSON] та мати [PERSON] вели спільне господарство, мали спільний бюджет, який складався з їх заробітних плат і який вони витрачали на придбання домашньої обстановки та ужитку, одягу, взуття, продуктів харчування, взаємно підтримували та піклувалися один про одного, [PERSON] визнавав позивача своєю дочкою. З 1994 року після припинення фактичних шлюбних відносин з матір`ю позивача, батько продовжував спілкуватися із дочкою, піклуватися нею, її здоров`ям, займався її вихованням, надавав матері кошти на утримання позивача. 05 жовтня 2001 року мати позивача зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] , а [INFO] мати померла. У зв`язку із викладеним для захисту своїх прав позивач вимушена звернутися до суду із цим позовом, оскільки у іншому порядку, ніж судовому, вона не може захистити свої права і встановити батьківство відповідача. Ухвалою суду від 18 вересня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 02 жовтня 2020 року підготовче провадження було закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Калашникова В.С. підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав у повному обсязі, суду пояснив, що [PERSON] є його дочкою, яка народилася від фактичних шлюбних відносин із [PERSON] , з якою він проживав в період з 1990 року по 1994 рік. Навіть після припинення спільного проживання із матір`ю позивача, він продовжував піклуватися і дбати про свою дочку, яка після смерті матері проживала з його матір`ю [PERSON] , надавав кошти на її утримання, переймався її успіхами, станом здоров`ям, і він ніколи не відмовлявся від своєї дочки. Представник третьої особи Покровського районного у місті Кривому Розі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в судове засідання не з`явився, у наданій суду письмовій заяві просив розглянути справу без участі третьої особи. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона є хрещеною матір`ю [PERSON] . В 2003 році вона приїхала до м. Кривого Рогу і винаймала квартиру по-сусідству з [PERSON] , дочку якої [PERSON] у 2003 році похрестила. Вона знайома із [PERSON] , який є батьком [PERSON] , завжди піклувався про неї, і після смерті [PERSON] , матері [PERSON] , останню забрала жити до себе мати [PERSON] - [PERSON] . На теперішній час [PERSON] спілкується і проживає з батьком, завжди називала [PERSON] «татом», а він у свою чергу називав і називає [PERSON] «дочкою». Повідомила, що вона була неодноразово на святах, де був присутній і [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона є матір`ю відповідача [PERSON] , який у період 1990-1994 роки проживав разом із [PERSON] , і у них народилася у 1993 році дочка [PERSON] , яку [PERSON] записала на себе, оскільки [PERSON] на той час був на заробітках. У 1994 році [PERSON] та [PERSON] припинили спільне проживання, а в 2005 році [PERSON] померла, і [PERSON] вона (свідок) забрала жити до себе. [PERSON] ніколи не відмовлявся від дочки, завжди визнавав її дочкою, піклувався нею, ходив на батьківські збори, а в 2017 році придбав квартиру і зареєстрував [PERSON] як члена сім`я. Вона вважає [PERSON] своєю онукою, вони постійно спілкуються як рідні люди. Заслухавши учасників справи, свідків, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до такого висновку. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] народилася [INFO] в м. Кривий Ріг, про що в книзі реєстрації актів про народження 27 серпня 1993 року зроблено відповідний запис за № 1074. Матір`ю дитини вказана [PERSON] , батьком дитини вказаний [PERSON] (а.с. 13). 05 жовтня 2001 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , у зв`язку з чим змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 15). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11 лютого 2005 року (а.с. 16). Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у статті 128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справи про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручі до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Відповідно до ст. 53 КпШС, в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як зазначено в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», яка була діючою на час дії КпШС України, згідно зі ст. 53 КпШС України підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або є докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. З урахуванням положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В судовому засіданні відповідач [PERSON] повністю визнав позовні вимоги і зазначив про те, що визнавав раніше і визнає на теперішній час [PERSON] своєю дочкою. Згідно із ст. 206 ЦПК України відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії цивільного процесу; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оцінивши досліджені докази, як кожен окремо, так і в їх сукупності, зокрема покази свідків, письмові докази, фотознімки, а також приймаючи визнання відповідачем позову, як таке, що не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що позивачем [PERSON] доведені обставини спільного проживання [PERSON] та померлої [PERSON] [PERSON] до народження позивача [INFO] та спільного ведення ними господарства, а також спільного виховання та утримання померлою [PERSON] [PERSON] та відповідачем [PERSON] дитини - позивача у справі. Також у судовому засіданні достовірно підтверджено визнання [PERSON] батьківства стосовно [PERSON] . Таким чином, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи справу по суті, суд враховує, що позивач мала право звернення до суду з даним позовом, оскільки у рішенні, ухваленому 13 липня 2006 року у справі «Яггі проти Швейцарії», Європейський суд з прав людини постановив, що мало місце порушення ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при цьому суд зазначив, що людина, котра намагається встановити своє походження, реалізує життєвий інтерес, який захищається Конвенцією. Цей інтерес полягає в отриманні правдивої інформації, котра може допомогти встановити факт, що торкається важливого аспекту її особистої ідентичності, а тому суд не може позбавити права позивача на звернення до суду для встановлення свого походження і на судовий розгляд справи по суті. Оскільки судом задоволено позов у частині визнання батьківства, суд, враховуючи вимоги ст. 134 СК України, відповідно до якої на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження, задовольняє позовні вимоги про внесення змін до актового запису № 1074 від 27 серпня 1993 року про народження [PERSON] , щодо запису батьком дитини [PERSON] , прізвище, ім`я та по батькові залишити без змін. Відповідно до вимог ст. 142 ЦПК України у зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне стягнути з нього на користь позивача судовий збір у розмірі 420,40 грн., а позивачу повернути з Державного бюджету 50% сплаченого нею судового збору, тобто 420,40 грн. (а.с. 1). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved