Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

09 липня 2018 року позивач звернулась до суду із позовом в якому просить, із урахуванням заяви про зменшення позовних вимог стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки - [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 4000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Обгрунтовуючи свої вимоги позивач зазначила, що з 26 листопада 2010 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, від якого сторони мають спільну доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя із відповідачем не склалося, шлюбні відносини із відповідачем фактично припинені з 2017 року. Відповідач проживає окремо та не надає допомоги на утримання доньки. Враховуючи, що відповідач має можливість надавати допомогу на утримання доньки, а досудове врегулювання спору виявилось неможливим, позивач змушена звернутись до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з урахуванням заяви про зменшення розміру аліментів, з підстав якими обгрунтовується позовна заява. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні визнав позов та не заперечував щодо стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання доньки - [PERSON], [INFO] у розмірі 4000,00 грн. щомісячно. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 листопада 2010 року сторони зареєстрували у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві шлюб, про що складено відповідний актовий запис №1983 та видане свідотство про шлюб (а.с. 7). Від даного шлюбу позивач і відповідач мають спільну доньку: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 25 січня 2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 8). 22 квітня 2016 року сторони уклали договір про поділ спільного сумісного майна подружжя, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Патрєвою Ю.П. (а.с. 9-10). Спільна дитина сторін проживає разом із матір'ю - позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що визнається сторонами та в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає, оскільки у суду не виникає обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. За даними виписки по картці Приватбанку за період з 01.08.2018 року по 24.10.2018 року, убачається, що відповідач [PERSON] здійснював перерахування грошових коштів на рахунок позивача [PERSON] починаючи з 19 серпня 2018 року по [ADDRESS] року у загальному розмірі 9000,00 грн. (а.с. 25-35). Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. За положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись із максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За положеннями ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За положеннями ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки відповідач визнає вимоги про стягнення аліментів, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, має нерегулярний мінливий дохід, за станом здоров'я та матеріальним становищем [PERSON] спроможний сплачувати аліменти, інших осіб які перебувають на утриманні відповідача судом не встановлено, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання малолітньої [PERSON], [INFO] у розмірі 4000,00 грн. але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 09 липня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно із ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved