Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

08 листопада 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], про усунення перешкод в користуванні власно належним майном-квартирою. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що їй на підставі договору купівлі-продажу на праві приватної власності належить дві кімнати [ADDRESS] У належній їй квартирі зареєстрований відповідач [PERSON], який був членом родини продавців-власників вказаних кімнат, який на момент купівлі - продажу кімнат за вказаною адресою не проживав. Позивач просить суд усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання [PERSON] втратившим право на користування житлом. Ухвалою суду від 05 грудня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду на 12 грудня 2017 року. Ухвалою суду від 12 грудня 2017 року у зв'язку із неявкою сторін до судового засідання розгляд справи відкладено на 01 лютого 2018 року. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, про причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача, суд розглядає справу заочно у порядку ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивачці на підставі договору купівлі-продажу від 19 листопада 2015 року, на праві приватної власності належать кімнати [ADDRESS] що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.21). Згідно акту, посвідченого представником ТОВ «Керуюча компанія-Наш Дім» [PERSON], за місцем реєстрації за адресою [ADDRESS] не проживає з 19 листопада 2015 року (а.с. 23). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 391 ЦК України, передбачає, що власник може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Відповідно до ст.379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Права власника житлового будинку, квартири, визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно з ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Так, позивач [PERSON] є єдиним власником спірної квартири та правомірно набула право власності на неї. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач, будучи власником житлового приміщення, не може в повній мірі володіти, розпоряджатись та користуватись належним їй на праві власності майном, оскільки в приміщенні зареєстрований відповідач [PERSON], яка не є членом сім'ї позивачки та не проживає у кімнатах [ADDRESS] в зв'язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved