Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

07 грудня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з [PERSON] аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON], який продовжує навчання, в твердій грошовій сумі в розмірі 4000,00 грн. щомісячно; змінити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. щомісячно; та 9875,00 грн. понесених нею додаткових витрат на [PERSON], викликаних особливими обставинами. На обґрунтування своїх вимог вказує про те, що судом на її користь на утримання спільних з відповідачем дітей було присуджено аліменти. Старшому сину [PERSON] 01 лютого 2017 року виповнилося 18 років і він продовжує навчання у вищому навчальному закладі, у звязку з чим потребує матеріальної допомоги на оплату вартості навчання, проживання в гуртожитку, харчування, проїзд, придбання необхідної літератури тощо, у розмірі 4000,00 грн. щомісяця. На утримання неповнолітньої дочки [PERSON] з відповідача стягуються аліменти в сумі близько 398,00 грн., яка є мізерною. У звязку із зміною її матеріального стану у бік погіршення, викликаний постійними витратами до закінчення навчання сина, просить змінити раніше встановлений розмір аліментів для дочки до 1000,00 грн. щомісячно. У 2016 році нею було оплачено 16100,00 грн. вартості навчання сина [PERSON] та 3650,00 грн. вартості його проживання в гуртожитку, половину яких позивач просить стягнути з відповідача. В судовому засіданні [PERSON] предявлений позов підтримала з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом публікації оголошення в пресі (а.с.28). 15 грудня 2017 року набирала чинності нова редакція\~ЦПК України, відповідно до п.9 ст.\~1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, позивач [PERSON] не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають до задоволення частково, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 квітня 1997 року по 29 листопада 2011 року. Від цього шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. Згідно з досліджених в ході судового розгляду копій свідоцтв про народження батьками вказаний дітей записані сторони по справі (а.с.13-14). Рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 19 жовтня 2011 року вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі 6/10 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] і досягнення повноліття першою дитиною (а.с.8). Рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 14 травня 2014 року вирішено змінити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], визначити їх та стягувати у розмірі 5/10 частки від його доходу щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с.9-12). 01 лютого 2017 року старшому сину [PERSON] виповнилося вісімнадцять років. З довідки Національного університету біоресурсів і природокористування України від 28 листопада 2017 року [PERSON] є студентом другого курсу денної форми навчання за спеціальністю «Інженерія програмного забезпечення» факультету інформаційних технологій. Рік вступу 01 вересня 2016 року, рік закінчення 30 червня 2020 року (а.с.20). Згідно ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Частиною 2 ст. 199 СК України встановлено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Як розяснено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Пороте в матеріалах справи відсутні докази наявності у відповідача можливості надавати таку допомогу. Навпаки, рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 14 травня 2017 року у справі № 561/77/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів, звільнення від сплати заборгованості за аліментами встановлено, що [PERSON] створив нову сімю, його дружина [PERSON] має двох неповнолітніх дітей. [PERSON] є інвалідом другої групи загального захворювання довічно, та отримує пенсію (а.с.10). У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України закріплено правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки позивачем не доведено наявності у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу повнолітньому [PERSON], який продовжує навчання, відтак в позові у цій частині слід відмовити за недоведеністю. Вирішуючи позовну вимогу про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON] суд виходить з такого. З дослідженої в ході судового розгляду довідки управління з нарахування та виплати пенсій Головного управління ПФУ в Рівненській області № 1063 від 26 жовтня 2017 року вбачається, що [PERSON] сплачує аліменти в сумі 398,48 грн., (а.с.17), тобто з розрахунку на одну дитину. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~також розяснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. Зважаючи на те, що на момент ухвалення судового рішення від 14 травня 2014 року [PERSON] зобовязаний був сплачувати аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей, а з 01 лютого 2017 року такий обовязок щодо сплати аліментів на старшу дитину, яка досягла вісімнадцяти років, припинився, відтак матеріальний стан відповідача змінився в сторону покращення, а тому є передбачені підстави для часткового задоволення позовних вимог про збільшення розміру аліментів на утримання їх найменшої неповнолітньої дочки [PERSON] Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто, даний обовязок є рівною мірою обовязком як матері, так і батька, при чому обовязком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік»\~, з 01 грудня 2017 року встановлено прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років у розмірі 1860 грн. на одну особу в розрахунку на місяць. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоровя набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. За наведених обставин, враховуючи загальні засади регулювання сімейних відносин, визначених у статті 7 СК України, а саме рівність прав і обовязків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сімї, а також приймаючи до уваги положення частини другої статті 182 СК України в редакції Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VІІІ, суд прийшов до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача на утримання дочки [PERSON] підлягають аліменти у розмірі не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що з урахуванням віку дитини, має становити не менше 930 гривень. Судом встановлено, що на виконання умов договору № ІПЗ-16243б від 11 серпня 2016 року про надання освітніх послуг між Національним університетом біоресурсів і природокористування України та фізичною (юридичною) особою, за навчання [PERSON] позивачем було сплачено 16100,00 грн. (а.с.18), а також 3650,00 грн. за його проживання в гуртожитку (а.с.19). Як на підставу стягнення половини вказаної суми (9875,00 грн.) позивач [PERSON] покликається на ст. 185 СК України. У відповідності до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Верховний Суд України у своїй постанові від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15 зазначив про таке: «На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обовязку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобовязань, обовязку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у звязку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу». Оскільки позивачем не доведено наявності у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу повнолітньому [PERSON], який продовжує навчання, а тому суд не вбачає правових підстав для задоволення позову у цій частині. На підставі ст. ст. 180, 182, 185, 191, 192, 199 СК України,

Outcome: partial