Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

08.02.2018 року [PERSON] звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати неправомірними дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, які полягають у не здійсненні в період з 09.10.2014 року по 29.01.2018 року виконавчих дій з перевірки даних відносно виявлення майна боржника Кредитної спілки «Регіон» за адресою: [ADDRESS], по виконавчому провадженні №45007934. В обґрунтування скарги посилався на те, що в провадженні державного виконавця Київського ВДВС знаходиться зведене виконавче провадження №45007934 з виконання рішень Червонозаводского районного суду м. Харкова про стягнення з боржника -Кредитної спілки «Регіон» коштів на його користь. 09.10.2014 року він звернувся до державного виконавця Київського ВДВС з клопотанням, де зазначив майно боржника, яке знаходилось за адресою: [ADDRESS], та з вимогою викликати голову правління Кредитної спілки «Регіон» для проведення виконавчих дій по стягненню коштів та перевірки даних про майно, що знаходиться у третіх осіб. 29.01.2018 року державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районі м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області [PERSON] по виконавчому провадженню №51890368 здійснила вихід на вказану адресу та склала акт державного виконавця. Згідно акту виявлено майно боржника, на яке вказував стягувач у своєму клопотанні. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23.05.2018 року скаргу [PERSON] залишено без задоволення. В апеляційній скарзі [PERSON] просить ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 травня 2018 року скасувати та прийняти нове судове рішення. Вважає ухвалу суду необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також вказує на невідповідність висновків суду обставинам справи. В обґрунтування апеляційної скарги [PERSON] зазначає, що суд не дослідив і не надав оцінки доказам про те, що він надав державному виконавцю Київського ВДВС відомості про наявність та склад майна боржника за адресою: [ADDRESS], та має місце бездіяльність державного виконавця відносно виявлення майна боржника. Вказує, що суд дійшов помилкового висновку, що він наполягав на необхідності виходу державного виконавця за вказаною адресою боржника. Натомість [PERSON] просив суд визнати дії державного виконавця Київського ВДВС неправомірними щодо неприйняття заходів по виявленню майна боржника в період з 09.10.2014 року по 22.12.2014 року. Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, які з'явилися у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.ч.2,5ст.263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відмовляючи у задоволені скарги, суд першої інстанції зазначив, що відсутні підстави для виходу державного виконавця Київського ВДВС за адресою: [ADDRESS], для виявлення майна боржника Кредитної спілки «Регіон», так як це жодним чином не вплине на можливість виконання рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова і не буде сприяти поновленню прав стягувача, оскільки державним виконавцем виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова [PERSON] виявлено майно боржника та його вартості явно недостатньо для виконання рішення Червонозаводського суду м. Харкова, яке знаходиться на виконанні виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова. Судова колегія вважає висновки суду першої інстанції вірними. Встановлено, що на виконанні Київського ВДВС ХМУЮ перебувало зведене виконавче провадження № 45007934 про стягнення коштів з Кредитної спілки «Регіон» на користь [PERSON] Згідно статті 1 Закону України № 606-XIV від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» (надалі закон № 606-XIV) у редакції, що діяла на час вчинення виконавчих дій, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Закону № 606-XIV державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим законом. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку (п.п. 4,5 ч.3 ст. 11 Закону № 606-XIV). Державним виконавцем проводилися виконавчі дії - направлялися запити компетентним органам з метою виявлення майна, належного боржнику; винесено постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; керівник КС «Регіон» викликався до державного виконавця. Доказів підтвердження того, що на протязі 2014 - 2017 років державним виконавцем Київського ВДВС не вчинялися дії щодо виявлення майна, належного Кредитній спілці «Регіон» за адресою: [ADDRESS], [PERSON] не надано. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Державним виконавцем Київського ВДВС ХМУЮ 08.06.2018 року винесено постанову про передачу зведеного виконавчого провадження до Міжрайонного ВДВС по Слобідському та Основ'янському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області (а.с. 74 ). 29.01.2018 року державний виконавець Міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова ГТУЮ у Харківській області [PERSON] у присутності представника орендодавця-власника [PERSON] склала акт про вихід за адресою: [ADDRESS]. Актом було встановлено, що за вказаною адресою знаходяться належні КС «Регіон» кондиціонер та жалюзі. Посилання [PERSON] в суді апеляційної інстанції на те, що постановою апеляційного суду Харківської області від 19.07.2018 року його скаргу на дії державного виконавця щодо невиявлення майна боржника - Кредитної спілки «Регіон» було задоволено не приймається до уваги, оскільки вказане стосується іншого виконавчого провадження, що знаходилося на виконанні у Фрунзенському ВДВС міста Харкова. Інші доводи апеляційної скарги зводиться до помилкового тлумачення норм права, тому висновків суду не спростовують і не свідчать про порушення судом норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства. Обґрунтовуючи судове рішення, окрім того, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, згідно з яким, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Outcome: dismissed