Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

08 лютого 2019 року позивач, [PERSON] , звернувся до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 15 червня 1991 року міським відділом ЗАГС м. Марганець, за актовим записом № 175. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Сімейно-шлюбні відносини припинили 15 травня 2018 року. Їх сім`я фактично розпалася, вони проживають окремо, спільного бюджету та спільних інтересів не мають, відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть. Вважає збереження шлюбу неможливим. Розірвати шлюб через органи РАЦСу відповідач відмовляється, у зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою. Просить суд розірвати шлюб, укладений між ним, [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 15 червня 1991 року міським відділом ЗАГС м. Марганець, актовий запис № 175. Позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовільнити, строк для примирення не застосовувати. Витрати по справі просить покласти на сторони порівну. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Проти розірвання шлюбу не заперечує, після розірвання шлюбу просить залишити прізвище [PERSON] , витрати по справі залишити за позивачем, оскільки у неї на утриманні знаходиться неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , опікунами якого являються вони з позивачем. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовільнити з наступних підстав. Побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (стаття 1 СК України). Проте, судом встановлено, що вказані паритетні засади побудови сімейних відносин у даного подружжя відсутні. Частиною 2 статті 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Нормами ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, а також те, що збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Детально вивчивши й оцінивши мотиви розлучення, повно і всебічно з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, приймаючи до уваги те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, сторони тривалий час не підтримують шлюбні стосунки, проживають окремо, суд вважає, що конфлікт між сторонами носить стійкий характер, їх шлюб розпався, причини, що спонукають сторони наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розлучення відповідачці слід залишити прізвище - [PERSON] . Відповідно до 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Позивачем при пред`явленні позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 768,40 гривень, що підтверджується доданою позивачем до матеріалів справи квитанцією ПриватБанку (а.с.1). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача, однак оскільки позивач у своїй заяві просить судові витрати покласти на сторони порівну, суд вважає за необхідне судові витрати по справі покласти на сторони порівну, таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню половина суми сплаченого судового збору, а саме:- 384 гривні 20 копійок.

Outcome: approved