Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

10.07.2017 року [PERSON] звернувся із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання. В обґрунтування заявлених вимог позивач в уточненій позовній заяві (а.с.47-48) вказав, що перебував з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 05.09.1998 року по 12.03.2013 року, від шлюбу мають двох дітей: син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO]. Відповідно до рішення суду від 12.03.2013 року обоє дітей залишені на виховання та проживання з матірю [PERSON], однак, на даний час діти проживають з позивачем та знаходяться на його утриманні. Мати дітей, відповідач по справі [PERSON] у виховання дітей участі не приймає, матеріальної допомоги на дітей не надає. На теперішній час син сторін [PERSON] є повнолітнім та навчається в Національному університеті харчових технологій м. Київ на денній формі навчання, термін навчання до 30.06.2020 року. На утримання сина в період навчання необхідні кошти: на оплату навчання, оплату гуртожитку, проїзд до місця навчання, придбання одягу, харчування, підручників тощо. Згоди щодо матеріального утримання сина під час його навчання у вищому навчальному закладі між сторонами не досягнуто, син знаходиться на утриманні позивача, посилаючись на вказані обставини, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на його користь на період навчання сина [PERSON] у розмірі 1\~200,00 грн. щомісячно на період навчання. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав та просить їх задовольнити з підстав, заявлених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов в заявленій сумі не визнала, посилаючись на те, що вона надає матеріальну допомогу дітям і не ухиляється від своїх обовязків щодо виховання та утримання дітей. Зазначила, що на даний час вона офіційно не працевлаштована. Після розлучення з позивачем діти проживали з нею, в м. Коростишів Житомирської області закінчили школу і наразі навчаються у вищих навчальних закладах, син в м. Києві, а дочка в м. Житомирі. Колишній чоловік [PERSON] проживає в будинку, який придбаний в період шлюбу і належить обом сторонам як співвласникам. Діти вже дорослі і вони самі вибирають, де їм проживати в м. Радомишль чи м. Коростишів на час канікул чи на вихідні дні. Просить відмовити в задоволенні заявлених вимог, так як вона надає допомогу в звязку із навчанням синові особисто. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позов свого батька не підтримав та пояснив, що він являється повнолітнім і за необхідності може сам звернутися до суду. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона являється матірю позивача, бабусею третьої особи [PERSON], яким вона опікується, дає гроші на навчання, а мати [PERSON] відповідач по справі, нічим не допомагає. Заслухавши пояснення сторін, третьої особи, свідка, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (п. 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). Матеріали справи свідчать, що сторони перебували в шлюбі з 05.09.1998 року по 12.03.2013 року, від шлюбу мають двох дітей: син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO]. Відповідно до рішення суду від 12.03.2013 року обоє дітей залишені на виховання та проживання з матірю [PERSON] (а.с.6). Згідно довідки Управління праці та соціального захисту населення Коростишівської РДА Житомирської області від 08.08.2017 року, [PERSON] перебуває на обліку та отримує компенсаційні виплати по догляду за інвалідом І-ї групи, всього за 2016 рік отримав 256,79 грн. (а.с.50,51). Син сторін [PERSON], [INFO], є повнолітнім, являється студентом 1-го курсу денної форми навчання Навчально-наукового інституту харчових технологій Національного університету харчових технологій (ІV рівень акредитації) м. Київ, закінчує навчання 30.06.2020 року, а також навчається в ПП «Радомишльський аграрний навчально-виробничий центр» по підготовці водіїв транспортних засобів категорії «В» з 10.08.2017 року по 10.10.2017 року (а.с.12,52-54). Як вбачається з матеріалів справи, Договір про надання освітньої послуги укладено між Національним університетом харчових технологій та [PERSON] (Замовник) та [PERSON] (Одержувач послуги), форма навчання денна, строк навчання з 01.09.2016 року по 30.06.2020 року, загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 55\~200,00 грн. За перший рік навчання становить 13\~800,00 грн., Замовник за надання освітньої послуги першого року навчання до 30.08.2016 року перераховує 6\~900,00 грн.. Відповідно складеного 24.05.2017 року Акта депутата в присутності свідків, діти: [PERSON] та [PERSON] проживають в [INFO] разом із [PERSON], який є батьком дітей (а.с.7). В той же час в судовому засіданні було встановлено, що син [PERSON] знятий з реєстрації в м. Радомишль і зареєстрований в гуртожитку м. Києва, де і проживає на теперішній час, а на вихідні дні приїздить в м. Радомишль. Із копій наданих чеків вбачається, що [PERSON] в березні 2017 року перерахував отримувачу [PERSON] 5\~700,00 грн. із зазначенням «аліменти», а в травні 2017 року [PERSON] перерахував на рахунок [PERSON] 5\~400,00 грн. «на навчання», у серпні 2017 року [PERSON] перерахував [PERSON] 2\~225,00 грн. «за гуртожиток» (а.с.14,15,68). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні в підтвердження своїх заперечень надала для огляду оригінал квитанції про сплату 11.09.2017 року за 2 курс навчання сина [PERSON] 3\~600,00 грн.. Таким чином позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач не надає матеріальної допомоги синові в звязку з навчанням. Відповідно до ч. 3\~ст. 199\~\~СК,\~право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. Аналіз ст. ст.\~199,\~200 СК України\~вказує на те, що законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. Таким чином, [PERSON] має право на отримання аліментів у зв'язку з продовженням навчання і до досягнення ним 23 років, такий обов'язок поширюється на обох батьків за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно зі\~ст. 3 ЦПК України,\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. 29 ЦПК України та ст. 30 ЦК України, особа з досягненням 18 річного віку набуває здатності особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність). У виключних випадках, за наявності підстав передбачених ст. 36 ЦК України суд може обмежити цивільну дієздатність особи. Статтею 45 ЦПК України передбачено право фізичної особи у випадках встановлених законом звертатися до суду про захист прав та інтересів інших осіб та брати участь у цих справах. З правового аналізу ст. ст. 3, 29, 45, 46 ЦПК України, ст. 30 ЦК України та ч. 3 ст. 199 СК України позивач, як батько повнолітнього сина [PERSON], який продовжує навчання, має право звернутись, в інтересах останнього, з відповідним позовом про стягнення аліментів з відповідача. Проте, оскільки [PERSON] має повну цивільну процесуальну дієздатність, саме він повинен бути позивачем у зазначеній справі та аліменти мають бути стягнуті на його користь, а не на користь батька, який звернувся до суду з позовом, так як під час розгляду справи встановлено, що син сторін [PERSON] зареєстрований та проживає в м. Києві, крім того, позовні вимоги свого батька не підтримав. Право звернення до суду з позовом належить виключно тій особі, яка вважає своє право порушеним, невизнаним або оспорюваним. Беручи до уваги наведені норми матеріального та процесуального права, що регулюють дані правовідносини, встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про стягнення аліментів на його користь не можуть бути задоволені. За наявності даного рішення суду [PERSON] не позбавлений можливості звернутись до суду з позовом до будь-кого з батьків про стягнення на свою користь аліментів, у зв'язку з продовженням навчання.

Outcome: dismissed