Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

08 липня 2020 року позивач, [PERSON] , звернулася до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу, в якій вказує, що 11 лютого 2006 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, у цьому шлюбі мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . З жовтня 2019 року, сторони фактично припинили шлюбні відносини, оскільки відповідач постійно здійснює психологічне та фізичне насильство відносно [PERSON] та їхньої доньки, відновлювати сімейні стосунки позивач не бажає, тому прохає суд даний шлюб розірвати та після розлучення залишити їй прізвище - [PERSON] . Ухвалою суду від 16 липня 2020 року провадження по даній справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач, [PERSON] , будучи завчасно, належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує. Відповідач, [PERSON] , будучи завчасно, належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, у якій прохав розглядати дану справу без його участі, позов визнає повністю. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити. Судом встановлено, що 11 лютого 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кобеляцького районного управління юстиції Полтавської області між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 10 (а.с. 5). За час шлюбу у подружжя народилася донька [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Статтями 51 Конституції України та 24 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини третьої, четвертої статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі статтею 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має суттєве значення. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд, вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки сторони фактично припинили шлюбні стосунки та відновлювати їх позивач і відповідач наміру не мають. В зв`язку з вищевикладеним, враховуючи, що шлюб ґрунтується на вільній згоді подружжя, а позивач не бажає продовжувати шлюбні стосунки, тому збереження шлюбу суперечитиме його інтересам, вважаю, що шлюб слід розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного, суд вважає, що після розірвання шлюбу позивача слід іменувати прізвищем - [PERSON] . Крім цього, відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, тому із [PERSON] слід стягнути судовий збір в розмірі 840,80 грн. на користь держави.

Outcome: approved