Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

09 березня 2021 року [PERSON] звернувся в суд з цим позовом, в якому просив визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] . Стислий виклад позицій позивача. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивач являється власником житлового будинку з господарським будівлями та спорудами [ADDRESS] , поштову адресу якого було змінено відповідно до витягу з рішення з №22 на №26. У вищевказаному будинку також зареєстрована дочка позивача відповідач [PERSON] , яка за місце реєстрації не проживає з 2007 року по даний час в зв`язку з виїздом до Російської Федерації на заробітки та найближчим часом у зв`язку з карантинними обмеженнями, відмовляється повертатись назад та знятись з реєстрації з належного позивачу будинку, факт реєстрації відповідача чинить позивачу перешкоди у користуванні належною йому власністю, зокрема продажем будинку у якому зареєстрована відповідач. Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що відповідач втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач [PERSON] подану ним позовну заяву підтримав з підстав, викладених в позові та просив її задовольнити. Надав заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої зазначив вулицю належного йому будинку. Відповідач відзиву на позов не подала. Процесуальні дії, заяви та клопотання. 21.12.2020 ухвалою судді відкрито провадження у справі. Справа призначена до спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 19.05.2021. 19.05.2021 справа знята з розгляду у зв`язку з неявкою учасників справи. В подальшому справа призначена до розгляду на 17.06.2021. Відповідачу [PERSON] було надіслано ухвалу про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих документів за її зареєстрованим місцем проживанням [ADDRESS] . Крім того відповідач була повідомлена про час та місце розгляду справи за допомогою оголошення на офіційному веб-сайті судової влади в порядку ч.11 ст. 128 ЦПК України. Від відповідача [PERSON] на адресу суду повернувся конверт із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що підтверджується поштовим повідомленням наявним в матеріалах справи (а.с.25). Згідно з положеннями частини 7 та 8 статті 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до ч.1 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Таким чином, відповідач вважається належним чином повідомленою про час та місце слухання справи. Відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів у відсутність відповідача. Відповідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, за умов існування усіх підставі, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача, суд виніс ухвалу про заочний розгляд справи. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, посилання на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Позивач [PERSON] являється одноособовим власником будинку з господарськими будівлями розташованого в [ADDRESS] , що стверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Жмеринської районної державної нотаріальної контори Вінницької області (а.с.7-8). Відповідач [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] , але не проживає за місцем реєстрації з 2007 року, що стверджується довідкою виконавчого комітету Станіславчицької сільської ради Жмеринського району (а.с.9). Ці докази суд приймає до уваги, оскільки вони містять інформацію про предмет доказування. Мотиви суду. Норми права застосовані судом. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно частин 1, 2 і 7 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Як визначено частиною 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінивши наявні у справі докази у відповідності до статей 77, 78, 79, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх досліджені, які свідчать про те, що відповідач [PERSON] понад один рік без поважної причини не проживає в належному позивачу будинку, за умови відсутності підстав збереження за нею житлового приміщення понад встановлені законом строки, що передбачені частиною 3 ст. 71 ЖК України, приходить до висновку, що право власника даного житла - позивача [PERSON] порушене, тому відповідно до вимог ст. 391 ЦК України підлягає захисту, а відповідно позов задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на корить позивача слід стягнути сплачену позивачем суму судового збору.

Outcome: approved