Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

08 лютого 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме, квартирою № 20 у будинку № 2 по вул. 70 років Жовтня в с. Донець Зміївського району Харківської області. На обґрунтування позову зазначив, що на праві спільної сумісної власності йому належить вищезазначена квартира. У квартирі зареєстрований його син, відповідач у справі, однак, понад трьох років у квартирі не проживає, участі в утриманні квартири, сплаті комунальних послуг не приймає. Факт реєстрації відповідача у квартирі позбавляє позивача права оформити субсидію по сплаті комунальних послуг, що ставить останнього у скрутне матеріальне становище. Просив позовні вимоги задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про те, що позовні вимоги підтримує повному обсязі, з підстав, зазначених вище. Просить справу розглянути за його відсутності, без фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений відповідно до положення ч. 9 ст. 74 ЦПК України. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги [PERSON] підтримує. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. Судове засідання проведено у відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, так як в судове засідання не прибули всі особи, які беруть участь у справі. Розгляд справи проведено у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України за неявки відповідача [PERSON], який належним чином був повідомлений про час та місце судового розгляду, що підтверджується оголошенням у пресі. Суд, дослідивши наявні у справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, входячи з наступного. За положеннями ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном і він реалізує їх на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною першою ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на житло, виданого 15 березня 1996 року радгоспом «Шебелинський» на підставі розпорядження № 284 від 08 лютого 1996 року[ADDRESS], розташована у будинку № 2 по вул. 70 років Жовтня в с. Донець Зміївського району Харківської області, належить на праві спільної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] ( а.с. 6) Відповідно до акту обстеження від 05 січня 2016 року, за адресою: [ADDRESS], зареєстрований та фактично мешкає [PERSON] Крім нього, у квартирі значиться зареєстрованим [PERSON], [INFO], однак упродовж трьох років за вказаною адресою не проживає ( а.с. 10), що також підтверджується даними довідки № 6 від 05 січня 2016 року, виданої ОСББ «Донець» (а.с. 9) Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює права власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь які правочини, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 2 від 10.03.1989 року, № 13 від 25.12.1992 року, № 15 від 25.05.1998 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь - які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Враховуючи, що [PERSON] не проживає за адресою реєстрації \~\~понад строки, визначені ч. 2 ст. 405 ЖК \~\~України, добровільно залишив будинок, фактично мешкає за іншою адресою, тобто обрав \~\~інше постійне місця проживання, \~\~не приймає участі в утриманні спірного житла та оплаті комунальних послуг за користування ним, \~суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] Відповідно до частини п'ятої статті 124 і частини третьої статті 129 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України, а обов'язковість рішень суду визнається однією з основних засад судочинства.

Outcome: approved