Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

09.06.2017 року заступник керівника Харківської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Харківської міської ради звернувся з позовом до суду до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору дарування та витребування майна. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у провадженні слідчого управління ГУ НП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014220530001051 від 25.04.2014, за ч. ч. 2, 3, 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 365-2, ч.3 ст. 185 КК України за фактом використання підробленого свідоцтва № 7-96-58745 від 28.02.1996 про право власності на приміщення №10, 11, 12 квартири [ADDRESS], а також заволодіння нерухомим майном громади міста Харкова шахрайським шляхом. Під час розслідування встановлено, що рішенням Київської районної ради в м. Харкові №77-35 від 06.03.1991 будівлю по [ADDRESS] визнано ветхою та такою, що не підлягає ремонту. В порядку відселення родина [PERSON], а саме, [PERSON], [PERSON], [PERSON], зняті з реєстраційного обліку та 29.08.2006 за ордером Київського РВК м. Харкова № 2609/06 від 17.08.2006 вказані особи отримали квартиру по [ADDRESS]. В квартирі [ADDRESS] залишилась проживати мати [PERSON] - [PERSON], 1950р.н., яка померла [INFO] р. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 30.12.2015 р. у справі № 640/20021/15-ц за позовом [PERSON] до Харківської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням та укладання договору найму, позовні вимоги останнього задоволені. Визнано за ним право користування квартирою [ADDRESS]. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 05.04.2016 року це рішення скасовано, у задоволенні вимог [PERSON] відмовлено. Незважаючи на рішення суду [PERSON] за допомогою підроблених документів зареєстрував за собою право власності на спірну квартиру. 15.04.2016 місце проживання [PERSON] зареєстровано в [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло № 7-96-58745 від 28.02.1996 р. Відповідно до довідки з адресно - довідкового бюро ГУДМС від 17.05.2017 р. [PERSON] 16.03.2017 знятий з реєстрації за адресою: [ADDRESS], в іншому місці на теперішній час не зареєстрований. За інформацією КП «Харківське МіськБТІ» № 9428 від 29.11.2016 р. зазначена квартира по праву власності не зареєстрована, за вказаним номером зареєстрована квартира [ADDRESS] за [PERSON]. Згідно відповіді № 19434 від 18.11.2016 р. Управління комунального майна та приватизації ХМР, інформація про приватизацію спірної квартири [ADDRESS] відсутня. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 12.04.2017 р., зазначена квартира 21.02.2017 р. [PERSON] була подарована [PERSON] на підставі договору дарування від 21.02.2017 р., реєстраційний номер 65, який посвідчила приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Азадалієва (Купровська) Я.М. 18.03.2017, цим же нотаріусом посвідчений договір дарування спірної квартири [PERSON] на користь [PERSON], реєстраційний № 100. 01.04.2017р.приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Корнійчук О.В. посвідчила договір дарування зазначеної квартири від 01.04.2017 р., № 2018, на користь [PERSON] 11.04.2017 р. був укладений договір про розірвання договору дарування від 01.04.2017 р. Вказана нотаріальна дія зроблена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Корнійчук О.В., реєстровий № 2173. Таким чином, квартира [ADDRESS] за строк, менший, ніж 2 місяці була тричі подарована та один договір дарування розірвано, що свідчить про намагання [PERSON] не повертати її у державну власність. При цьому, позивач зазначив, що право власності на спірну квартиру отримано [PERSON] незаконно, та він не мав права вчиняти будь-які дії з цим майном. Також, в своєму позові позивач вказав, що відповідно до звіту про оцінку майна, виданого ТОВ «Приват Юр груп», вартість квартири становить 188 868 грн. Враховуючи викладене та з метою поновлення порушених законних майнових прав територіальної громади м. Харкова та недопущення подальшого незаконного відчуження трикімнатної квартири № 21, яка складається з приміщень №№ 10,11,12 у комунальній квартирі спільного заселення в будинок 6 по вул. Сумській у м. Харкові, позивач змушений був звернутися до суду. В судове засідання представник Харківської місцевої прокуратури № 2 не з*явився, повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду, надав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність при заочному розгляді справи, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Відповідачі в судове засіданні повторно не з*явилися, повідомлялися належним чином про час та місце судового розгляду, ніяких заяв до суду не надали, у зв*язку з чим суд розглядає справу у їх відсутність при заочному розгляді. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що у провадженні слідчого управління ГУ НП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014220530001051 від 25.04.2014, за ч. ч. 2, 3, 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 365-2, ч.3 ст. 185 КК України за фактом використання підробленого свідоцтва № 7-96-58745 від 28.02.1996 про право власності на приміщення №10,11,12 квартири [ADDRESS], а також заволодіння нерухомим майном громади міста Харкова шахрайським шляхом. Відповідно до вимог ст.ст.23 Закону України «Про прокуратуру», ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування», ст. 45 ЦПК України прокурор Харківської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Харківської міської ради звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просить визнати недійсним договір дарування приміщень №10,11,12 квартири [ADDRESS], реєстраційний №65 від 21.02.2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Азадалієва (Купровська) Я.М., витребувати від [PERSON] на користь територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради приміщення №10,11,12 квартири [ADDRESS], площею 62,1 кв. м., скасувавши її право власності на спірну квартиру. Також просить стягнути з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь позивача (реквізити: прокуратура Харківської області, код 02910108, банк отримувач: Державна казначейська служба м. Київ, код 820172, рахунок 35212041007171, код класифікації видатків бюджету - 2800) витрати по сплаті судового збору у розмірі по 1066,67 грн. з кожного. Під час розслідування кримінальної справи встановлено, що рішенням Київської районної ради в м. Харкові №77-35 від 06.03.1991 будівлю по [ADDRESS] визнано ветхою та такою, що не підлягає ремонту. В порядку відселення родина [PERSON], а саме, [PERSON], [PERSON], [PERSON], зняті з реєстраційного обліку та 29.08.2006 за ордером Київського РВК м. Харкова № 2609/06 від 17.08.2006 вказані особи отримали квартиру по [ADDRESS]. В квартирі [ADDRESS] залишилась проживати мати [PERSON] - [PERSON], 1950р.н., яка померла [INFO] р. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 30.12.2015 р. у справі № 640/20021/15-ц за позовом [PERSON] до Харківської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням та укладання договору найму, позовні вимоги останнього задоволені. Визнано за ним право користування квартирою [ADDRESS]. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 05.04.2016 року це рішення скасовано, у задоволенні вимог [PERSON] відмовлено. Дане рішення набуло чинності, даних про його скасування суду не представлено. Згідно наданих доказів, відповідач [PERSON] за допомогою підроблених документів зареєстрував за собою право власності на спірну квартиру, а саме 15.04.2016 року на підставі свідоцтва про право власності на житло № 7-96-58745 від 28.02.1996 р. (а.с. 37-38). За інформацією КП «Харківське МіськБТІ» № 9428 від 29.11.2016 р. зазначена квартира по праву власності не зареєстрована, за вказаним номером свідоцтва зареєстрована інша квартира [ADDRESS] за [PERSON]. Згідно відповіді № 19434 від 18.11.2016 р. Управління комунального майна та приватизації ХМР, інформація про приватизацію спірної квартири [ADDRESS] відсутня. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 12.04.2017 р., квартира [ADDRESS] 21.02.2017 р. [PERSON] була подарована [PERSON] на підставі договору дарування від 21.02.2017 р., реєстраційний номер 65, який посвідчила приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Азадалієва (Купровська) Я.М. 18.03.2017 року цим же нотаріусом посвідчений договір дарування спірної квартири [PERSON] на користь [PERSON], реєстраційний № 100. 01.04.2017 року приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Корнійчук О.В. посвідчила договір дарування зазначеної квартири від 01.04.2017 р., № 2018, на користь [PERSON] . 11.04.2017 року був укладений договір про розірвання договору дарування від 01.04.2017 р. Вказана нотаріальна дія зроблена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Корнійчук О.В., реєстровий № 2173. Згідно представлених даних та довідки з адресно - довідкового бюро ГУДМС від 17.05.2017 р. [PERSON] 16.03.2017 знятий з реєстрації за адресою: [ADDRESS], в іншому місці на теперішній час не зареєстрований. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Приписами ст. 203 ЦК України встановлені вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Зміст правочину складають його істотні умови. Єдиною істотною умовою договору купівлі-продажу є умова щодо предмету. Умова щодо предмету спірного договору дарування від 21.02.2017 не додержана належним чином, оскільки не відповідає дійсності фактична приналежність предмету договору в момент його укладення дарувальнику, а саме: вищевказана квартира при передачі її від імені [PERSON].(дарувальника) [PERSON] (обдаровуваному) на праві власності [PERSON] не належала, що підтверджується даними з КП «Харківське МіськБТІ» № 9428 від 29.11.2016 р. та № 19434 від 18.11.2016 р. Управління комунального майна та приватизації ХМР. Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Відповідно до висновків, які викладені в узагальненнях Верховного Суду України «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 24.11.2008 року, якщо після укладення недійсного правочину було укладено ще декілька, то вбачається правильним визнавати недійсними не всі правочини, а лише перший і заявляти позов про витребування майна в останнього набувача, тобто від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Першим правочином, за яким відчужено спірну квартиру, є договір дарування від 21.02.2017, укладений між [PERSON] та [PERSON] Водночас, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач) власник має право витребувати це майно від набувача в тому числі у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Таким чином, враховуючи, що спірна квартира вибула поза волею Харківської міської ради, у зв'язку з чим є підстави, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, для витребування спірного майна з чужого незаконного володіння. Згідно з п. 8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5, відповідно до статей 330, 334 ЦК право власності на нерухоме майно, відчужене особою, яка не мала на це права, виникає у добросовісного набувача з моменту реєстрації права на таке майно, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу воно не може бути витребувано у нього. Останнім набувачем квартири згідно договору дарування від 18.03.2017 є [PERSON], право власності якої на спірне майно зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18.03.2017. Отже саме у [PERSON] як теперішнього володільця необхідно витребувати квартиру. Таким чином, перебування спірної квартири у володінні [PERSON] порушує інтереси держави в особі Харківської міської ради. Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває права власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно з ч. 3 ст. 388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Таким чином, у відповідності до вимог ст. ст. 330, 388 ЦК України право власності на майно, яке було відчужено поза волею власника, не набувається добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. Вказана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 11.02.2015 (справа № 6-1цс15). Враховуючи, що Харківська міська рада, якій належить право розпорядження спірною квартирою, не була стороною договорів дарування, згоду на відчуження майна не надавала, відповідне нерухоме майно вибуло з володіння власника не з його волі, іншим шляхом, а тому її право підлягає захисту. Дана обставина підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 11.02.2015 по справі № 6-1цс15. Застосування вказаного способу захисту порушених узгоджується також з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 01.07.2015 по справі № 6-619цс15. На підставі викладеного та враховуючи доведеність позовних вимог, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі та визнання недійсним договору дарування приміщень №10,11,12 квартири [ADDRESS], реєстраційний №65 від 21.02.2017 року між [PERSON] та [PERSON], витребування на користь Харківської міської ради з чужого незаконного володіння [PERSON] приміщень №10,11,12 квартири [ADDRESS]. У випадку задоволення позовних вимог, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню судовий збір на користь держави.

Outcome: approved