Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-06 00:00:00

10.04.2020 р. [PERSON] звернулась до суду з вказаною заявою, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , строком на шість місяців, та заборонити [PERSON] перебувати в місці її проживання (перебування); заборонити наближатись на відстань ближче 100 метрів до місця проживання (перебування), інших місць частого відвідування; заборонити вести листування, телефонні переговори. В обґрунтування заяви зазначила, що вона проживає в квартирі [ADDRESS] . Разом з нею у згаданій квартирі проживає малолітній син [PERSON] , [INFO] , та батьки. З [PERSON] вона знаходиться у зареєстрованому шлюбі, наразі до суду подана позовна заява про розірвання шлюбу. Шлюбні відносини між нею та [PERSON] припинились в січні 2020 р., з цього час [PERSON] виїхав з квартири, проживає окремо. На протязі сумісного проживання [PERSON] систематично вчиняє щодо неї, дитини та родичів заявниці насильство: морально принижує, наносить побої, ображає, висловлюється на її адресу нецензурною лайкою. Окрім цього, [PERSON] має вогнепальну зброю, якою погрожує заявниці. [PERSON] неодноразово застосовував відносно неї фізичне насильство бив по голові, тулубу, тягає за волосся, душить. Все це відбувається на очах сина. Після того, як шлюбні відносини між ними були припинені [PERSON] продовжує вчиняти домашнє насильство. Систематично, без дозволу приходить до її квартири, влаштовує сварки, поводить себе агресивно. З приводу неправомірних дій [PERSON] вона зверталась до Шевченківського ВП і 18.03.2020 р. було винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника [PERSON] . Вказаним заборонним приписом [PERSON] строком на 10 діб (до 07.04.2020 р.) заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, зобов`язано залишити місце проживання постраждалої особи, заборонено входити та перебувати в місці проживання постраждалої особи. Не зважаючи на заборонний припис, [PERSON] продовжує вчиняти домашнє насильство шляхом погроз, застосовуючи телефонний (мобільний) зв`язок. Заявник була вимушена звернутись за допомогою до КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної допомоги» та до Запорізького місцевого центру з надання БВПД, з заявою про вчинення насильства в сім`ї, де отримала психологічну та юридичну допомогу. Заявниця вважає, за необхідне просити суд видати обмежувальний припис, спрямований на забезпечення безпеки постраждалих осіб, строком на шість місяців, яким визначити певні заходи тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, та покладення на неї певних обов`язків. Ухвалою від 10.04.2020 р. відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 13.04.2020 р. 13.04.2020 р. розгляд справи було відкладено на 07.05.2020 р. за клопотанням заінтересованої особи на підставі п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України. В судовому засіданні заявник та її представник підтримали заяву, просили її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце його проведення повідомлявся у встановленому законом порядку, подав до суду пояснення по суті заяви [PERSON] . На підставі ч.1 ст.223 ЦПК України суд розглянув справу без участі [PERSON] . Заслухавши пояснення заявника та її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, що з 07.10.2017 р. сторони перебувають у шлюбі, наразі в судовому порядку вирішується питання про розірвання шлюбу. З наданих [PERSON] письмових документів судом встановлено, що відносно [PERSON] двічі - [INFO] . та [INFO] . виносились тимчасові заборонні приписи, якими йому було заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, зобов`язано залишити місце проживання постраждалої особи, заборонено входити та перебувати в місці проживання постраждалої особи. Відповідно до інформації, наданої КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної допомоги», [PERSON] зверталась до центру за консультацією психолога, спираючись на отримані в процесі діагноситики результати, психологом були зроблені висновки про те, що психоемоційний стан [PERSON] на даний час нестабільний, було виявлено наявність психофізіологічного стресу, пов`язаного з занепокоєнням, тривогою і невизначеністю ситуації. Вирішуючи дану заяву суд виходить з наступного. Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон). Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з п.п. 3, 4, 14, 17 ч.1 Закону, домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Враховуючи викладені вище обставини справи, а також зазначені положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених в КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Ч.2 ст. 3 Закону України\~«Про запобіганню\~та протидію\~домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою. Приписами п.п. 5 та 6 ч.2 ст.\~26\~Закону України\~«Про запобіганню\~та протидію\~домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього певних обов`язків, зокрема: заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею та заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 1 даного Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Таким чином, відповідно до вищевказаного Закону, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Те, що [PERSON] вчиняє відносно [PERSON] дії фізичного та психологічного характеру, підтверджується показами допитаних судом свідків [PERSON] та [PERSON] . З огляду на викладене, суд вважає доведеним ризик продовження [PERSON] домашнього насильства по відношенню до заявниці, тому для запобіганню ризику продовження таких дій щодо [PERSON] та з метою захисту її прав і свобод вважає за необхідне видати обмежувальний припис.

Outcome: approved