Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

07 червня 2019 року позивач [PERSON] звернувся у Шевченківський районний суд м. Львова з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Стислий виклад позицій сторін. Обгрунтування позивача. 26 вересня 2016 року у м. Львові між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Клімовою А. В. Згідно умов п. 1 даного договору позикодавець - [PERSON] передає у власність позичальнику - [PERSON] грошові кошти в сумі 6000 (шість тисяч) доларів США, що в еквіваленті до національної валюти України - гривні, за встановленим курсом Національного банку України (виходячи з курсу 1 долар США становить 25 грн. 99 коп.) станом на день укладення договору становить 155940 (сто п`ятдесят п`ять тисяч дев`ятсот сорок) гривень, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів готівкою до 26.11.2016. Відповідно до умов п. 3 договору, сума позики була повністю отримана позичальником від позикодавця до підписання даного договору. Позичальник, відповідач [PERSON] , у визначений сторонами строк, а саме до 26.11.2016, не повернув суму позики, чим порушив своє зобов`язання та не виконав умов договору позики. Згідно п. 7 договору, у випадку несвоєчасного повернення позичальником суми позики позикодавцеві, позичальник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також відсотки в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми позики. Позивач зазначає, що оскільки, сума позики в гривневому еквіваленті становила 155940грн., то саме на цю суму, починаючи з 27.11.2016 по 03.06.2019 нараховуються відсотки, розмір яких визначений сторонами на рівні подвійної облікової ставки НБУ та становить 122167 (сто двадцять дві тисячі сто шістдесят сім) грн. 24 коп. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України та п. 7 договору, відповідач зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції. Інфляційні втрати, нараховані на суму боргу в розмірі 155940грн., починаючи з 27.11.2016 по 03.06.2019 становлять 50811 (п`ятдесят тисяч вісімсот одинадцять) грн. 79 коп. Станом на момент звернення до суду із даним позовом, відповідач позичених, згідно договору позики від 26.09.2016 коштів не повернув, відтак у відповідача перед позивачем виникла заборгованість, розмір якої складає 6000 (шість тисяч) доларів США, що в еквіваленті до національної валюти України - гривні, за встановленим курсом Національного банку України (виходячи з курсу 1 долар США становить 25 грн. 99 коп.) станом на день укладення договору становить 155940 (сто п`ятдесят п`ять тисяч дев`ятсот сорок) грн.; 122167 (сто двадцять дві тисячі сто шістдесят сім) грн. 24 коп. відсотків, нарахованих на суму позики; 50811 (п`ятдесят тисяч вісімсот одинадцять) грн. 79 коп. інфляційний втрат, а тому просить стягнути заборгованість, судові витрати на професійну правничу допомогу та витрати по сплаті судового збору, що і стало підставою для звернення до суду. Обгрунтування заперечень відповідача. Відповідачем [PERSON] відзив на позовну заяву у встановлений судом строк та порядок подано не було. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 24 червня 2019 року провадження у зазначеній справі відкрито та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 18 липня 2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Фактичні обставини встановлені судом, зміст спірних правовідносин, оцінка доказів та висновки суду. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, направив клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився по невідомій суду причині, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Зі згоди позивача, суд у відповідності до вимог ст. ст. 280-285 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. 26 вересня 2016 року у м. Львові між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Клімовою А. В. (а. с. 7). Згідно умов п. 1 даного договору позикодавець - позивач [PERSON] передає у власність позичальнику - відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 6000 (шість тисяч) доларів США, що в еквіваленті до національної валюти України - гривні, за встановленим курсом Національного банку України (виходячи з курсу 1 долар США становить 25 грн. 99 коп.) станом на день укладення договору становить 155940 (сто п`ятдесят п`ять тисяч дев`ятсот сорок) гривень, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів готівкою до 26.11.2016. Відповідно до умов п. 3 договору, сума позики була повністю отримана позичальником від позикодавця до підписання даного договору. Позичальник, відповідач [PERSON] , у визначений сторонами строк, а саме до 26.11.2016, не повернув суму позики, чим порушив своє зобов`язання та не виконав умов договору позики. Відповідно до п. 7 договору, у випадку несвоєчасного повернення позичальником суми позики позикодавцеві, позичальник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також відсотки в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми позики. Відповідно до розрахунку нарахування відсотків та інфляційних витрат, наданих позивачем, починаючи з 27.11.2016 по 03.06.2019 нараховуються відсотки, розмір яких визначений сторонами на рівні подвійної облікової ставки НБУ та становить 122167 (сто двадцять дві тисячі сто шістдесят сім) грн. 24 коп. Інфляційні втрати, нараховані на суму боргу в розмірі 155940грн., починаючи з 27.11.2016 по 03.06.2019 становлять 50811 (п`ятдесят тисяч вісімсот одинадцять) грн. 79 коп. (а. с. 8-13). Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком, який відповідачем не спростований у належний та допустимий спосіб. Судовим розглядом не спростовано доводів позивача, що станом на момент звернення до суду кошти повернуті не були. Законодавство, що застосоване судом при розгляді спірних правовідносин. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1047 ЦК України передбачає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Так, в Постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Нормою ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до норми ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони. Статтею 623 ЦК України встановлений обов`язок боржника, який порушив зобов`язання відшкодувати, завдані цим збитки, в тому числі недоодержані доходи (упущену вигоду). Відповідно до статей 610 та 611 ЦК України у разі невиконання зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Відповідно до ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки. Частиною першою ст. 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 625 боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку що позов є підставним та підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами. Позивачем понесені і документально підтверджені судові витрати у вигляді судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7200 (сім тисяч двісті) грн., сплачений судовий збір у сумі 3289 (три тисячі двісті вісімдесят дев`ять) грн. 20 коп. та 32 (тридцять дві) грн. 89 коп. сплаченої банківської комісії, які згідно ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved