Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

07 вересня 2018 року позивач звернувся до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: кімнатою [ADDRESS] . В обґрунтування позову посилається на те, що відповідач в спірному житловому приміщенні з 30.11.2009р. не проживає, із заявою про збереження за нею місця проживання до позивача не зверталась, її речі в кімнаті відсутні. Відповідач не проживає в кімнаті, однак не знялась з реєстрації, що виключає можливість проживати у гуртожитку тим особам, що на даний момент перебувають у трудових відносинах з позивачем та потребують житла, а тому просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, із заявою про розгляд справи у її відсутність до суду не зверталась, відзиву не надала. З урахуванням викладеного, в судовому засіданні 12 червня 2019 року ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області у відповідності із ч. 4 ст. 223, 280, 281 ЦПК України постановлено провести заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що приміщення гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , є власністю приватного акціонерного товариства «Шосткинський завод хімічних реактивів» /а.с.8/. У кімнаті № 17/1 вказаного гуртожитку з 01 червня 2004 року зареєстрована [PERSON] , [INFO] 26 жовтня 2016 року, 18 квітня 2017 року, 22 листопада 2017 року комендантом гуртожику [PERSON] за участі мешканців гуртожитку складено акти про те, що [PERSON] з 2009 року за місцем реєстрації не проживає. Відповідно до службової записки від 30.11.2009р. коменданта гуртожику [PERSON] , відповідач звільнила кімнату № 17/1 30 листопада 2009року та повернула ключі від неї. Згідно з довідкою ПрАТ «Шосткинський завод хімічних реактивів» за вих. № 55-613 від 20.08.2018р. [PERSON] у трудових відносинах з вказаним підприємством не перебувала та не перебуває. За змістом позовної заяви, позивач посилається на те, що відповідач виїхала, не знявшись з реєстрації за останнім місцем проживання у гуртожитку, тому просить визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням гуртожитку відповідно до ст. 71, 72 ЖК УРСР. Надаючи правову оцінку наведеним доводам позивача, суд, передусім, вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 47 Конституції України та ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР, ніхто не може бути примусово позбавлений права користування житловим приміщенням інакше, як з підстав і в порядку, передбачених законом за відповідним рішенням суду. Виходячи із положень Конституції про гарантування громадянам свободи пересування і вільного вибору місця проживання, сама по собі наявність чи відсутність реєстрації не може бути підставою як для визнання права користування жилим приміщенням за особою, так і для відмови в цьому. Відповідно до ч. 8 ст. 8 ЦПК України та з урахуванням подібності за змістом правовідносин саме щодо користування жилою площею у гуртожитку з правовідносинами, що регулюються загальними правилами ст. ст. 71, 72 ЖК Української РСР щодо відсутності осіб, які мають право користування жилим приміщенням державного або громадського житлового фонду, положення цих правил про збереження за відсутньою особою права на жиле приміщення слід застосовувати і в разі тимчасової відсутності у гуртожитку особи, якій у ньому надавалася жила площа (за відсутності підстав для виселення). Відповідно до ч. 1,2 ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Частиною 3 ст. 71 ЖК Української РСР закріплено перелік випадків, за яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. Згідно ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв`язку з чим вказане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Дослідженими доказами підтверджено, що відповідач з 2009 року, тобто понад шість місяців, не проживає у вказаній кімнаті, при цьому, перешкод у її проживанні за місцем реєстрації, а також поважних причин невикористання відповідачем свого права користування спірним житловим приміщенням не встановлено. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач втратила право користування жилим приміщенням, та як наслідок, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1762 грн. 00 коп.

Outcome: approved