Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

09.02.2021 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач в особі представника за довіреністю, посилаючись на ст. ст. 509, 525-527, 530, ч.1 ст. 598, 599, 610, ч.2 ст. 615, 629, 1050, 1054 ЦК України, просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 05.11.2010 року в розмірі 59506,72 гривень та понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2270 гривень. В обґрунтування позову позивач послався на те, що [PERSON] ,, звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 05.11.2010 року, чим підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, які діяли на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується її підписом у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді, а також наказом банку про їх затвердження. При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які викладені на банківському сайті: www.privatbank.ua, згідно яких обслуговується відповідач. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додана до позову, а відповідачу надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 5000,00 гривень, щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання Овердрафту. Пунктом 1.1.3.2.3 Договору передбачена можливість зміни тарифів та інших невід`ємних частин Договору. При цьому у сторін Договору виникають обов`язки: у Кредитора: інформування позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 Договору; у Позичальника: отримання виписки про стан та про здійснені операції по карткових рахунках (п. 1.1.2.1.5. Договору). У разі незгоди зі змінами «Умов та правил надання банківських послуг» або Тарифів клієнт має право надати Банку заяву про розірвання Договору, виконавши умови п.2.1.1.5.4 Договору. Згідно з п.2.1.1.12.7.2 Договору в разі непогашення Клієнтом боргових зобов`язань за Кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування Кредитом Клієнт сплачує Банку проценти в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 Договору. У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом згідно з п. 2.1.1.12.6.1 Договору Клієнт сплачує Банку пеню в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування. В редакції Умов та правил, що почала діяти з 01.03.2019 року згідно з п.2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди, що починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4 % - для картки «Універсальна», 84 % - для картки «Універсальна голд». У порушення п. 2.1.1.5.5 Договору, а також ст. ст. 509, 525, 526, 527, 530, 610, 615, 629 ЦК України відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 08.12.2020 року на загальну суму у розмірі 59506,72 грн., яка складається з: 47682,16 грн. - тіло кредиту; 47682,16 грн. - за простроченням тілом кредиту, 11824,56 заборгованість по за простроченими відсотками (а.с.3,4). Ухвалою судді від 22.02.2021 року, після виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, відкрито провадження у справі, та призначено судовий розгляд справи на 16.03.2021 року (а.с.67). Ухвалою суду від 16.03.2021 судовий розгляд справи було відкладено на 14.04.2021 року підставі заяви відповідача ( а.с.74,78). Ухвалою суду від 14.04.2021 року розгляд справи було відкладено, оскільки відповідач в судове засідання не з`явилась, до суду через канцелярію суду надійшов відзив із квитанцією про відправлення позивачам відзиву на позов 14.04.2021 року, а також письмове клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки необхідно надати позивачам час для отримання відзиву і надання заперечення на відзив ( а.с.87,96). Відповідно до письмового відзиву, відповідач позовні вимоги не визнала, вважала їх безпідставними, посилаючись на те, що позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо самого виду договору (кредитний або будь-який інший), а також щодо інших умов, викладених в Умовах та Правилах надання банківських послуг, не доведено факту надання кредиту на підставі анкети-заяви, вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитним договором є безпідставними і задоволені бути не можуть. Розрахунок не містить даних про вид договору, реквізитів розрахункових рахунків чи виду та номеру платіжної картки, на якому (якій) виникла заборгованість. Крім того, розрахунок не містить даних щодо посадових осіб, якими він сформований та не скріплений печаткою банку, а відтак вони не можуть бути належними та допустимими доказами у справі. Витрати клієнтом кредитних коштів відповідно до розрахунку позивача на протязі періоду з 01.06.2015 року по 30.06.2019 року складає суму у розмірі - 90551,32 гривень. «Сума коштів внесена клієнтом на погашення заборгованості» що узгоджується позивачем відповідно до розрахунку позивача на протязі періоду з 01.06.2015 року по 30.06.2019 року складає: 97938,29 грн. виходячи з розрахунку ( 95701,68 грн. - «погашено заборгованості за тілом кредит» + 2236,61грн. («погашено заборгованості за простроченим тілом кредити» 97938,29 грн. - 90551,32 грн. = 7386,97 гривень - особисті грошові кошти відповідача. Тобто станом на 30.06.2019 року заборгованість взагалі відсутня у відповідача перед позивачем. Витрати клієнтом кредитних коштів відповідно до розрахунку позивача на протязі періоду з 30.06.2019р. по 18.01.2021року складає суму у розмірі - 149231,96 гривень. «Сума коштів внесена клієнтом на погашення заборгованості» що узгоджується позивачем відповідно до розрахунку позивача на протязі періоду з 30.06.2019р. по 18.01.2021р складає: 128890,62 грн. виходячи з розрахунку (7386,97 гривень - залишок особистих коштів відповідача станом на 30.06.2019 року +119644,57 грн. - «погашено заборгованості за тілом кредит» + 1859,08 грн. («погашено заборгованості за простроченим тілом кредита»). 149231,96 гривень - 128890,62 грн. = 20341,34 гривень - залишоку зв`язку з його набуттям, збереженням без достатньої правової підстави визначені стат,ями 1212, 1213 ЦК України. Тому просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі ( а.с.87-91). 29.04.2021 року в призначене судове засідання позивач свого представника не направив, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. До позовної заяви долучено клопотання представника позивача за довіреністю в якому він просив проводити судовий розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував (а.с.59). Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явилась, надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, в задоволенні позовних вимог просила відмовити, своє обгрутування виклала у письмовому відзиві ( а.с.74). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено, що 05.11.2010 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «Приватбанк» та [PERSON] , був укладений договір №б/н, шляхом заповнення та підписанням анкети-заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг від 05.11.2010 року, згідно якого відповідачу було надано кредит на платіжну картку, що підтверджується копією анкети-заяви від 05.11.2010 та не заперечується відповідачем ( а.с.14). Тобто, з 05.11.2010 року між ПАТ «КБ Приватбанк» та [PERSON] , виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами в межах кредитного ліміту. В анкеті-заяві зазначено, що відповідач [PERSON] , погоджується з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді ( а.с.14). На підтвердження укладення кредитного договору та наявності у відповідача [PERSON] , заборгованості за вказаним договором, позивачем АТ КБ «ПриватБанк» надано розрахунок заборгованості за кредитним договором, копію анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», (а.с.5-51), копію паспорта відповідача, при цьому згідно копії паспорта відповідач з 13.07.2013 року змінила на [PERSON] ( а.с.41). Як вбачається з довідки між Акціонерним товариством Комерційний Банк «Приватбанк» та [PERSON] , був укладений договір №б/н, за яким надано наступні кредитні картки: [NUMBER] дата відкриття: 16.04.2014, термін дії: 10/17; [NUMBER] дата відкриття: 14.12.2017, термін дії: 09/21 (а.с.12). З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти [PERSON] , картрахунок [NUMBER] , вбачається, що старт карткового рахунку відбувся 16.04.2014 року, і встановлено кредитиний ліміт 1300,00 гривень, який періодично банком збільшувався у період з 19.04.2016 року з 2600 гривень по 25.08.2020 року до 47321,39 гривень, а зх 07.09.2020 року зменшено кредитний ліміт 0.00 грн ( а.с.13). Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитом, що доданий до позовної заяви, заборгованість за кредитним договором б/н від 08.12.2020 року становить в загальній сумі 59506,72 грн., яка складається з наступного: 47682,16 грн. - тіло кредиту; 47682,16 грн. - за простроченням тілом кредиту, 11824,56 заборгованість за простроченими відсотками ( а.с.5-11). Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України). За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 ЦК України). Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. (ч.1). Згідно з вимогами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. За змістом статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до частин першої, другої ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст. 1048 ЦК України). Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець, в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк». Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ст.1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, заборгованість за простроченим тілом кредиту, а також відсотки а саме заборгованість за простроченими відсотками. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором №б/н від 05.11.2010 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розміщені на сайті: www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору. І в цих Витягах з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку визначені пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено строк кредиту. Однак, з Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» вбачається, що є такі кредитні картки: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна голд». Судом встановлено, що даний витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не підписаний відповідачем та в матеріалах справи відсутні відомості, яка саме кредитна картка надавалася відповідачу та з якими умовами кредитування. Крім того, суд критично відноситься до Умов та Правил про надання банківських послуг в ПриватБанку, які долучені позивачем до матеріалів справи, оскільки дані Умови та правила, не містять пунктів на які посилається позивач в позовній заяві. А тому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Отже, в даному випадку, також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (05.11.2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (08.12.2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-якої редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Крім того, надана позивачем копія витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку на сайті: privatbank.uа, не визнається відповідачем та не містить її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 05.11.2010 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, тобто дійшли згоди із усіх істотних умов договору, також не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін. Крім того, зазначення в анкеті-заяві про ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк. Слід зазначити, що Умови та Правила надання банківських послуг повинні містити підпис позичальника (відповідача), та саме з цього моменту такі умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Аналогічна позиція висловлена в правових висновках, що викладені в ухвалах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (№6-16цс15) та від 22 березня 2017 року (6-2320цс16). В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Згідно з п.22 ч.1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] , АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Саме до такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, вказані висновки є обов`язковими для судів першої, апеляційної інстанції. Як вбачається з матеріалів справи, заяву-анкету відповідч подала 05.11.2010 року, проте отримала кредитну картку 16.04.2014 року, при цьому зазначено, що старт карткового рахунку відбувся 16.04.2016 року із кредитним лімітом, який до 25.02.2020 року був збільшений до 47 321,39гривень. Відповідач не заперечує факту користуватися картковим рахунком та кредитними коштами. Відповідач зазначає, що вона погашала заборгованість за кредитом, і що в неї відсутня заборгованість. З наданих розрахунків вбачається, що витрати відповідачем кредитних коштів відповідно до розрахунку позивача на протязі періоду з 01.06.2015 року по 30.06.2019 року складає суму у розмірі - 90551,32 гривень. Сума коштів внесена відповідачем на погашення заборгованості, що узгоджується позивачем відповідно до розрахунку позивача на протязі періоду з 01.06.2015 року по 30.06.2019 року складає 97 938,29гривень. Витрати відповідачем кредитних коштів відповідно до розрахунку позивача на протязі періоду з 30.06.2019 року по 18.01.2021 року складає суму у розмірі - 149 231,96 гривень. Сума коштів внесена відповідачем на погашення заборгованості, що узгоджується позивачем відповідно до розрахунку позивача на протязі періоду з 30.06.2019 року по 18.01.2021 року складає: 128 890,62 грн. Внаслідок чого суд дійшов висновку, що вимога банку до відповідача про стягнення фактично отриманої суми кредитних коштів є безпідставною. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. З урахуванням наведеного, враховуючи, що анкета-заява позичальника не містить розміру процентної ставки, а Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», в якому визначена процентна ставка, не підписаний відповідачем, тому не є складовою частиною кредитного договору, то підстави для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом в розмірі, визначеному у Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», відсутні. Перевіряючи доводи позивача щодо наявності підстав для стягнення заявлених вимог в сумі 11 824,56 гривень, яка є заборгованістю за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно із ст. 625 ЦК України, суд виходить із наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Обґрунтовуючи підстави стягнення відсотків, нарахованих на прострочений кредит згідно із ст. 625 ЦК України, у розмірі 11824,56 гривень, позивач послався на ст. 625 ЦК України і Умови та правила, редакція яких почала діяти з 01.03.2019 року, відповідно до п. 2.1.1.2.12 яких сторони дійшли згоди, що починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4 % - для картки «Універсальна», 84 % - для картки «Універсальна голд». Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 612 цього Кодексу встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно із ч.2 вказаної статті, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. З наведених норм права вбачається, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З розрахунку заборгованості вбачається, що нараховані позивачем відсотки на прострочений кредит згідно із ст.625 ЦК України, виходячи з відсоткової ставки 84%, хоча у анкеті-заяві про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку не передбачено розмір процентів, нарахованих на прострочений кредит згідно із ст. 625 ЦК України. Крім того, суд звертає увагу на те, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 05.11.2010 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Виходячи із змісту вимог частини другої статті 530 ЦК України, саме з часу звернення банку з вимогою про повернення коштів у відповідача виникає обов`язок щодо виконання грошового зобов`язання. Оскільки доказів направлення відповідачеві вимог із встановленим строком виконання зобов`язань матеріали справи не містять, тому у цій справі вимогою про виконання боржником обов`язку є позовна заява, а відтак, підстави для нарахування відсотків, які передбачені ст. 625 ЦК України, відсутні. Із виписки по картковому рахунку відповідача, доданого до позовної заяви, вбачається, що відповідач користувався грошовими коштами у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 05.11.2010 року. При цьому, відповідно до виписки з карткового рахунку та розрахунку заборгованості позивач списував з рахунку відповідача проценти за використання кредитного ліміту за ставкою 34,8 %, 43,2%, 42% та пеню, тобто кошти, внесені відповідачем на погашення кредиту, позивач в першу чергу зараховував на погашення процентів та неустойки, а в останню чергу - на погашення основної суми боргу. Враховуючи, що між сторонами не узгоджено розмір процентів за користування кредитом та пені, то необхідно зарахувати внесені відповідачем кошти саме на погашення кредиту. З розрахунку заборгованості, доданого позивачем до позовної заяви, вбачається, що з 05.11.2010 року по 08.12.2020 року відповідачем фактично було отримано та використано сума кредитних коштів більше ніж сума фактично отриманих коштів, внаслідок чого вимога банку до неї про стягнення фактично отриманої суми кредитних коштів є безпідставною. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed