Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

08.02.2016 року до Словянського міськрайонного суду Донецької області звернулася [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] державного майна України про стягнення заборгованості по заробітній платі. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що вона працювала у відкритого акціонерного товариства (далі ВАТ) «Словянський керамічний комбінат» на посаді пресувальника облицювальних плиток виробів будівельної кераміки з 19.07.1978 року по 31.05.2000 року. З 01.01.1999 року ВАТ «Словянський керамічний комбінат» припинило виплачувати працівникам заробітну плату. Заочним рішенням Словянського міськрайонного суду по справі № 2/243/4855/2015 (№ 243/9264/15-ц) від 06.10.2015 року вирішено стягнути з ВАТ «Словянський керамічний комбінат» заборгованість по заробітній платі в сумі 878,08 грн. та моральну шкоду в сумі 500,00 грн. Виконавчий листа за рішенням суду був своєчасно направлений до відділу державної виконавчої служби Словянського міськрайонного управління юстиції, але державна виконавча служба винесла постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження. В червні 2013 року позивач з колективом ВАТ «Словянський керамічний комбінат» звернулися з колективною скаргою до Словянського міського управління соціального захисту населення, та 21.06.2013 року отримали відповідь, згідно з якою скарга була розглянута, та було розяснено, що корпоративне право на управління державним майном підприємства ВАТ «Словянський керамічний комбінат» належить [PERSON] державного майна України, частка державної власності майна у статутному фонді підприємства складає 92,9 %. Ухвалою господарського суду Донецької області від 25.12.2008 року ВАТ «Словянський керамічний комбінат» визнано банкрутом, відкрита ліквідаційна процедура, ліквідатором призначений арбітражний керуючий [PERSON] Згідно з п. 5 ст. 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» вимоги, не задоволені за недостатністю майна вважаються погашеними. В листопаді 2013 року колектив працівників звернувся до прокуратури Донецької області. 28.11.2013 року було отримано лист Головного управління юстиції в Донецькій області, згідно з яким на даний час заведене виконавче провадження щодо стягнення заборгованості з ВАТ «Словянський керамічний комбінат» знищено відповідно до акту про знищення виконавчих проваджень та інших документів органу державної виконавчої служби від 17.05.2008 року, у відповідності до п. 3.19 Інструкції з діловодства в органах державної виконавчої служби, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 05.07.1999 року № 470/7. 15.08.2015 року колектив працівників звернулись з колективною заявою про стягнення заборгованості по заробітній платі з держави Україна до Державної казначейської служби України, та 22.09.2015 року отримали лист, з якого вбачається, що оскільки боржник ВАТ «Словянський керамічний комбінат» відсутній на обслуговуванні у Головному управлінні Державної казначейської служби, пакет документів щодо виконання рішення суду повертається без виконання. За весь час державні органи не вжили заходів щодо сплати заборгованості із заробітної плати та виконання рішень суду, не припинили порушення прав позивача протягом тривалого часу. Оскільки частка державної власності у статутному капіталі ВАТ «Словянський керамічний комбінат» становить 92,90 %, згідно з ч. 1 ст. 619 Цивільного кодексу (далі ЦК) України, законом передбачена поряд з відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи, якою є держава Україна. Посилаючись на ст. ст. 619, 625 ЦК України, ст. 8 Конституції України, позивач просить суд стягнути з [PERSON] державного майна України на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 878,08 грн. за заочним рішенням Словянського міськрайонного суду у справі № 2/243/4855/2015 (№ 243/9264/15-ц) від 06.10.2015 року. В судовому засідання позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] державного майна України в судове засідання не зявився, відповідач надав суду клопотання з проханням розглядати справу без участі представника [PERSON] державного майна України, а також надав заперечення проти заявлених позовних вимог, згідно з якими вважає заявлені вимоги необґрунтованими, оскільки акціонери не відповідають за зобовязаннями товариства і несуть ризик збитків, повязаних з діяльністю товариства, тільки в межах належних їм акцій. До акціонерів не можуть застосовуватися санкції, що обмежують їх права, у разі вчинення дій товариством або іншими акціонерами. Законом не передбачена додаткова (субсидіарна) відповідальність [PERSON] поряд з відповідальністю ВАТ «Словянський керамічний комбінат». [PERSON] також не є правонаступником товариства. Відповідно до ст. 3 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд на підставі ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Заслухавши доводи позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні до них правовідносини. Позивач [PERSON] перебувала у трудових відносинах з ВАТ «Словянський керамічний комбінат» у період часу з 19.07.1978 року по 31.05.2000 року, що встановлено рішенням Словянським міськрайонним судом Донецької області у цивільній справі № 2/243/4855/2015 від 06.10.2016 року, та відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 06.10.2015 року Словянським міськрайонним судом Донецької області у цивільній справі № 2/243/4855/2015 (№ 243/9264/15-ц) за позовом [PERSON] до ВАТ «Словянський керамічний комбінат» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів її виплати, трьох відсотків річних від простроченої суми та моральної шкоди було винесено заочне рішення (а. с. 4-6), яким позовні вимоги [PERSON] було задоволено частково, вирішено стягнути з відповідача ВАТ «Словянський керамічний комбінат» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 878,08 грн., моральну шкоду в сумі 500,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог було відмовлено. В даному випадку суд не погоджується з доводами позивача стосовно того, що відповідач має нести додаткову (субсидіарну) відповідальність за дії ВАТ «Словянський керамічний комбінат», виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 619 ЦК України, договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи. Згідно з ч. 2 ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, керівник банкрута звільняється з роботи у звязку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цією статтею. При цьому у першу чергу задовольняються вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати перед працюючими та звільненими працівниками банкрута, грошові компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки та додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, інші кошти, належні працівникам у звязку з оплачуваною відсутністю на роботі (оплата часу простою не з вини працівника, гарантії на час виконання державних або громадських обовязків, гарантії і компенсації при службових відрядженнях, гарантії для працівників, що направляються для підвищення кваліфікації, гарантії для донорів, гарантії для працівників, що направляються на обстеження до медичного закладу, соціальні виплати у звязку з тимчасовою втратою працездатності за рахунок коштів підприємства тощо), а також вихідної допомоги, належної працівникам у звязку з припиненням трудових відносин та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, у тому числі відшкодування кредиту, отриманого на ці цілі. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 152 ЦК України, акціонерне товариство господарське товариство, статутний капітал якого поділено на визначену кількість часток однакової номінальної вартості, корпоративні права за якими посвідчуються акціями. Акціонерне товариство самостійно відповідає за своїми зобовязаннями усім своїм майном. Акціонери не відповідають за зобовязаннями товариства і несуть ризик збитків, повязаних з діяльністю товариства, у межах вартості акцій, що їм належать (крім випадків, установлених законом). Абзацами першим та другим ч. 2 ст. 3 Закону України «Про акціонерні товариства» встановлено, що акціонерне товариство не відповідає за зобовязаннями акціонерів. До товариства та його органів не можуть застосовуватися будь-які санкції, що обмежують їх права, у разі вчинення акціонерами протиправних дій, крім випадків, визначених законом. Акціонери не відповідають за зобовязаннями товариства і несуть ризик збитків, повязаних з діяльністю товариства, тільки в межах належних їм акцій. До акціонерів не можуть застосовуватися будь-які санкції, що обмежують їх права, у разі вчинення протиправних дій товариством або іншими акціонерами. Окрім того, ВАТ «Словянський керамічний комбінат» є юридичною особою, не є казенним підприємством, та за приписами ч. 1 ст. 176 ЦК України, держава, [PERSON] Крим, територіальні громади не відповідають за зобовязаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобовязання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства. Суд не приймає до уваги посилання позивача на вимоги ст. 619 ЦК України, оскільки до спірних правовідносин має застосовуватись трудове законодавство, зокрема, Кодекс законів про працю України, а додаткова (субсидіарна) відповідальність не може застосовуватись до трудових правовідносин, оскільки виникає лише у разі порушення зобовязання. В даному випадку між позивачем та відповідачем не існувало жодних зобовязань, вони не знаходились у трудових відносинах, а тому у відповідача не виникає обовязок перед позивачем щодо виплати сум, належних від підприємства ВАТ «Словянський керамічний комбінат». З огляду на вищенаведене,

Outcome: dismissed