Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

07 грудня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, предметом якого є: визнання за ним права власності на земельну ділянку загальною площею 0,25 га, що розташована за адресою: Миколаївська область, Очаківський район, с. Чорноморка, вул. Чорноморська, 4, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку (а.с. 44). Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 01 березня 2000 року він на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ним та відповідачем [PERSON], набув у власність житловий будинок № 4, розташований за адресою: Миколаївська область, Очаківський район, с. Чорноморка, вул. Чорноморська. Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 квітня 2010 року вказаний вище договір визнано дійсним, право власності позивача зареєстровано у встановленому законом порядку. Разом із житловим будинком у власність позивача перейшла земельна ділянка площею 0,25 га для обслуговування цього будинку. Державний акт на вказану земельну ділянку був виданий матері відповідача [PERSON] Оскільки у 1999 році [PERSON] померла, [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] та Чорноморської сільської ради. Представник позивача в судовому засіданні, яке відбулось 01 квітня 2016 року, заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. 13 квітня 2016 року представник в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідач [PERSON], будучи повідомленим про час та місце розгляду справи через оголошення у пресі (а.с. 28), в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Чорноморська сільська рада Очаківського району Миколаївської області свого представника в судове засідання не направила. До суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника сільської ради, в якій також зазначено, що проти позову Чорноморська сільська рада не заперечує (а.с. 58). Суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду представника позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, ухвалив розглядати справу в заочному порядку. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши долучені до матеріалів справи докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 01 березня 2000 року [PERSON] продав [PERSON] житловий будинок № 4, розташований за адресою: Миколаївська область, Очаківський район, с. Чорноморка, вул. Чорноморська (а. с. 9). З матеріалів справи вбачається, що 21 березня 2000 року позивач зареєстрував своє право власності на вищевказаний будинок в Очаківській філії КП ММБТІ за реєстровим № 112 (а.с.10, 51-52). Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 квітня 2010 року укладений між сторонами договір купівлі-продажу будинку визнаний дійсним (а.с. 12). Згідно з державним актом на право приватної власності на землю МК (а.с.8), попередній власниці [PERSON] на підставі рішення виконкому Чорноморської сільської ради та договору дарування №84 від 22 жовтня 1993 року було виділено земельну ділянку площею 0,25 га - для обслуговування житлового будинку № 4, розташованого за адресою: Миколаївська область, Очаківський район, с. Чорноморка, вул. Чорноморська. Судом встановлено, що [PERSON] померла 17 січня 1999 року (а.с. 48). З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) вбачається, що в ньому відомості про спадкоємців [PERSON], яка померла 17 січня 1999 року, відсутні (а.с. 49-50). Вирішуючи переданий на розгляд суду спір, слід виходити з такого. Згідно зі ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам умови захисту прав власності на землю. Відповідно до ст. 30 ЗК України в редакції 1992 року, який діяв на час укладення договору купівлі-продажу, при переході права власності на будівлю та споруду переходило у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі. За змістом ч. 2 ст. 67 ЗК України, розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарський будівель і споруд повинен бути не більше 0, 25 гектара у сільських населених пунктах. Аналіз змісту норми ст. 30 ЗК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Як вбачається з договору купівлі-продажу, зміст ст. 30 ЗК України сторонам, що підписали договір, було роз'яснено (п. 7 Договору). Враховуючи викладене, а також той факт, що позивач на підставі цивільно-правової угоди та рішення суду набув право власності на житловий будинок і вказане право зареєстрував, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо визнання за ним права власності на земельну ділянку, на якій розташований належний йому житловий будинок. Враховуючи клопотання позивача, суд відносить судові витрати на його рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: approved