Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

08 серпня 2014 року до суду звернулись публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог посилались на те, що 23 листопада 2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 12000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, та тарифами банку складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 01.06.2016 року має заборгованість у розмірі - 27928,52 грн., з яких: 11750,16 грн. - заборгованість за кредитом; 3676,16 грн.- заборгованість за відсотками за користування кредитом; 9874,08 грн. - нараховано пені; 1050,00 грн. нараховано штрафів, а також штрафів ( фіксована складова); 1306,12 грн. - штраф ( процентна складова) та судові витрати у розмірі 1378,00 грн., які просять стягнути з відповідача. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив розглядати справу у його відсутність. Також зазначив, що у разі відсутності відповідача, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Крім того в матеріалах справи наявне пояснення позивача на заперечення, з якого вбачається, що [PERSON] звернулась до ПАТ КБ « Приватбанк» з метою отримання банківських послуг у зв`язку чим підписав заяву № б/н від 23.11.2010 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 12000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У провадженні Ширяївського районного суду Одеської області знаходиться цивільна справа за позовом ПАТ КБ « Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Відповідач заперечує, що між сторонами було укладено договір в письмовій формі. Вказана обставина не відповідає дійсності. 05.06.2015 року до банку надійшло платіжне доручення клієнта про перерахування коштів в розмірі 10719,28 грн. Ініціатором переказу є власник карткового рахунку, переказ ініційований використанням держателем електронного платіжного засобу для оплати вартості товару, послуг, що не суперечить вимогам ст. 21 ЗУ « Про платіжні системи та переказ коштів на Україні».Даній платіж ініційований клієнтом через інтернет, а саме шляхом введення інформації про номер картки, термін її дії та CVV код та проходженням успішної авторизації.Кожна транзакція забезпечена захистом від шахрайських дій , а саме проходженням клієнтом авторизації, тобто введення реквізитів карти, які дають можливість ідентифікувати клієнта та картковий рахунок, та додаткове підтвердження операції шляхом введення одноразового ОТП - паролю, який надсилається банком на мобільний телефон клієнта, який зареєстрований ним в банківській системі. Тобто для підтвердження операції відповідачем отримано та введено однаразовий ОТП - пароль, який і завершив транзакцію.У разі збігу пароля з відповідним клієнту банк перевіряє номер мобільного телефону клієнта, а саме: чи зареєстрований він в системі Приват 24/або Mobile Banking. Якщо номер мобільного телефону зареєстрований і збігається з номером телефону клієнта вважається, що клієнт прийняв умови публічного договору, розміщеного у відповідному розділі умов та правил, згідно з яким клієнту адаватимуться затребувані ним послуги. Сторони визнають ОТР-пароль, що збігся, електроним підписом клієнта. Тобто посилання відповідача на те, що коштами заволоділи шахраї є необґрунтованими, оскільки кожна операція забезпечена авторизацією та ОТР-пароль входу в комплекси та підтвердження платежів надсилалися на його номер мобільного телефону та доступні були тільки відповідачу. Сторони погодили положення кредитного договору в тих межах, які сторони бажали викласти у самому договорі. Звинуваченням відповідача, що банк застосовує нечесну підприємницьку практику є безпідставними, адже сторони досягли згоди щодо усіх умов, що засвідчили власними підписами.Доказів, що [PERSON] не мала можливості прочитати договір перед його укладенням відповідач до суду не надала. Окрім того, [PERSON] протягом тривалого часу належним чином виконувала зобов`язання за кредитним договором, що свідчить про згоду з вказаними умовами.Розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за кредитним договором визначається в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 2,5 % в місяць або 30,00% на рік. Далі відсоткова ставка була змінена, що підтверджується наказами банку від 01.09.2014 року. Відповідно до Наказу Банку № СП -2014-6915682 від 18.08.2014 року відсоткова ставка була підвищена до 34,80 %, 01.04.2015 року відсоткова ставка була підвищена до 43,20 %, згідно Наказу № СП -2015- 6552838 від 18.02.2015 року.Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальником шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.1.1.3.1.9. Умов та правил надання банківських послуг. При укладенні кредитного договору між банком і клієнтом- позичальником дотримується принцип свободи договору. А саме, позичальник є вільним у заключенні даного договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, підписуючи кредитний договір він погоджується з усіма умовами, передбаченими кредитним договором. Заперечення відповідача, про незаконність нарахування одночасно пені і штрафу, яке ґрунтується на ст. 61 КУ, є помилковим, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня і штраф є формами неустойки, але не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. Крім того, зазначили, що розрахунок заборгованості не є доказом за своєю природою, а є інформаційною довідкою по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображує стан нарахувань в певні періоди часу. При подачі позову банк позиціонує розрахунок заборгованості як доказ, а посилається на нього як в обґрунтування ціни позову. Крім того, вважають що писилання на дерективи ЄС є над зухвалим наміром відповідача відвести суд від вирішення питання відповідно до реально діючих на території України норм права. Представник відповідача [PERSON]- [PERSON] в судовому засіданні не визнав позовні вимоги ПАТ КБ « Приватбанк» оскільки він вважає позовні вимоги необгрунтованими та не заснованими на нормах матеріального права. Дійсно 23.11.2010 року відповідач підписувала заяву № б/н від 23.11.2010 року на встановлення їй ліміту кредитної лінії 5000,00 грн., але їй було фактично спочатку встановлено ліміт кредитної лінії 2000,00 грн. 05.06.2015 року невідомі особи у неї з її картки зняли кошти в сумі 10719,28 грн. 06.06.2015 року вона звернулась з заявою до Ширяївського РВ ГУМВС України в Одеській області. Банки зобов`язані зі своїх коштів повертати клієнтам гроші, вкрадені з їх карт шахраями, якщо немає доказів, що клієнти самі спровокували крадіжку своїми діями або бездіяльністю. Операція зі зняття готівки з картки позивача в сумі 10719,28 грн., були проведенні без надання відповідачем PIN - коду його картки.Тому він вважає, що у позивача відсутні будь-які підстави для стягнення з відповідача на користь Приватбанку незаконно списаних грошових коштів з картрахунку відповідача в сумі 10719,28 грн. 16 травня 2017 року кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України було незаконно закрито постановою Ширяївського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області про закриття кримінального провадження. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 23.11.2010 року відповідач [PERSON] заповнила та підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приват Банк». Даний факт підтверджується копією вищевказаної анкети-заяви. З анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 23.11.2010 року вбачається, що відповідач своїм підписом підтвердила свою згоду на те, що дана заява, Пам`ятка клієнта, Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифами є договором про надання банківських послуг, вона ознайомилась з договором про надання банківських послуг до його укладення. Відповідач [PERSON] своїм підписом підтвердила, що їй було надано повну інформацію щодо надання банківських послуг. При оформленні анкети-заяви на отримання кредиту, що була підписана [PERSON] зазначено, що заява разом з Пам`яткою, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею і Банком Договір про надання банківських послуг. Укладення Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання (ст.634 ЦК України). Підписання заяви Позичальника приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. Умови та зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах. Таким чином, під час укладення кредитного договору сторонами було досягнуто всіх істотних умов договору, як це передбачено законом. Укладаючи Договір відповідач не ставив під сумнів розумність та справедливість його умов, укладаючи договір сторони розумно оцінювали умови, за яких він буде виконуватись, зокрема, зважувати на відповідальність, яка настає при його невиконанні або неналежному виконанні. Банком надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Враховуючи, що законодавчо не встановлений обов`язок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту ознайомлення відповідача з Умовами кредитування є положення ч.2 ст.638, ч.2 ст.642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладення договору дією (отримання кредиту боржником та сплати ним періодичних платежів). Наслідком надання відповідачу повної інформації є підписання сторонами кредитного договору та відсутність від позичальника претензій протягом передбаченого законом строку. Крім того, доказом наявності кредитного договору є фактичне прийняття пропозиції договору дією (отримання кредиту боржником та сплата ним періодичних платежів у продовж 2010-2015 років). Таким чином суд вважає, що 23.11.2010 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору саме в такій формі не суперечить чинному законодавству. Частиною 1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі вказаної анкети-заяви відповідачу [PERSON] було надано кредит у розмірі 12000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного лімітту на картковий рахунок. Згідно з доданими до матеріалів справи банківськими документами, [PERSON] користувалась кредитною лінією, періодично знімаючи різні суми, але згідно з даними позивача за користування кредитом сплачувала нерегулярно, не в повному обсязі, останній платіж відбувся 21.07.2015 року, в розмірі 110,00 грн., будь яких інших платежів в рахунок погашення кредиту відповідачем не здійснювалось. Даних про закриття карткового рахунку та припинення дії укладеного між сторонами договору суду не надано. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Матеріалами справи підтверджено, що погашення заборгованості відповідач припинила здійснювати з 21.07.2015 року. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 01.06.2016 року має заборгованість у розмірі - 27928,52 грн., з яких: 11750,16 грн. - тіло кредиту; 3676,16 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом; 9874,08 грн. - нараховано пені; 1050,00 грн. - нараховано штрафів, а також штрафи: 500,00 грн. - штраф ( фіксована складова); 1306,12 грн. - штраф ( процентна складова). В матеріалах справи наявна копія витягу з кримінального провадження № 12015160460000329 від 06.06.2015 року, з якого вбачається, що 05.06.2015 року невідома особа, шахрайським шляхом, заволоділа кредитними коштами мешканки [ADDRESS] , гр.. [PERSON] , [INFO] , які знаходились на її платіжній картці « Приватбанк» в сумі 10307 грн. Потерпілою в даному кримінальному провадженні є [PERSON] . 05.06.2015 року з картки [PERSON] № [NUMBER] були перераховані кошти в сумі 10307,00 грн., що стверджується випискою по рахунку виданою головним бухгалтером банку - Коротиною Л.І. 16.05.2017 року постановою про закриття кримінального провадження т.в.о. заступника начальника СВ Ширяївського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області - Чернецькою А.В кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015160460000329 від 06.06.2015 року, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Суд вважає, що відповідач [PERSON] не надала належних і допустимих доказів, які б спростували доводи позивача, тобто посилання відповідача на те, що коштами заволоділи шахраї є недоведеними, що між тим підтверджується постановою про закриття кримінального провадження за заявою [PERSON] у звязку із відсутністю складу кримінального правопорушення. Доказів того,що постанова скасована суду не надано. З огляду на зазначене, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Разом з тим, відповідно до матеріалів справи вбачається, що штраф і пеня нараховані банком за одні і ті ж порушення, а тому суд вважає, що стягнення з боржника одночасно штрафу й пені є подвійною цивільно-правовою відповідальністю. Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити, оскільки встановлено, що позичальник допустив порушення умов укладеного кредитного договору, за що позивач нараховував відповідачу пеню, а стягнення штрафу носить разовий характер, у зв`язку з тим, що порушенням позичальником будь-якого грошового зобов`язання на строк понад 30 днів, що змушує позивача звернутись до суду з позовом, а тому за порушення умов укладеного кредитного договору підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку пеня. За таких обставин, правові підстави до стягнення штрафу відсутні, а тому у задоволенні позову в зазначеній частині слід відмовити. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне заявлені вимоги задовольнити частково, в сумі в розмірі 25300,40грн., з яких: 11750,16грн. - заборгованість за тілом кредиту; 3676,16грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 9874,08грн. - заборгованість за пенею. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] слід стягнути понесені позивачем судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 1253,98грн.

Outcome: partial