Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

09.08.2019 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Новобузької міської ради Миколаївської області, згідно з яким просила визнати за нею право власності на земельну ділянку, площею 0,1 га, для обслуговування житлового будинку, розташованої по [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що вона придбала у громадянки [PERSON] , згідно договору купівлі-продажу від 30.03.2000 року, житловий будинок [ADDRESS] . Однак, будучи власницею вказаного будинку, вона не має можливості відчужити його, оскільки земельна ділянка на якій розташований зазначений будинок перебуває у власності іншої особи, - [PERSON] , який помер, а тому посилаючись на приписи ст. 120 ЗК України та факт смерті власника земельної ділянки, просила задовольнити її позов. 14.08.2019 року провадження по даній справі було відкрито та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні позивачка [PERSON] посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Представник відповідача - Новобузької міської ради Миколаївської області, Кучерява О.С. , в судове засідання не з`явилася, надала суду письмову заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить такого висновку. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна № 168, укладеного між продавцями [PERSON] і [PERSON] та покупцем [PERSON] , що посвідчений Вознесенською універсальною товарно-сировинною біржею 30.03.2000 року, який визнано дійсним згідно рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 21.03.2013 року, позивачка [PERSON] являється власником житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 6-8). Однак, предметом вказаного договору слугував лише будинок, питання про передачу (продаж) у власність земельної ділянки, на якій розташований цей будинок (для обслуговування житлового будинку) при укладанні цього договору не вирішувалося. Вищезазначене домоволодіння розташоване на земельній ділянці, площею 0,1 га, яка приватизована попереднім її власником - [PERSON] , та значиться за ним відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 17.01.1996 року Новобузькою міською радою Миколаївської області на підставі рішення виконкому цієї ради від 26.04.1994 року за № 377 (а.с. 10). Згідно ч. 1 ст. 30 ЗК України, в редакції 1991 року, чинній на час виникнення спірних правовідносин, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. З моменту передачі земельної ділянки у приватну власність [PERSON] і до цього часу цільове призначення земельної ділянки не змінилося. З огляду на викладене, у зв`язку з придбанням позивачкою [PERSON] житлового будинку, до позивачки разом з правом власності на житловий будинок перейшло і право власності на земельну ділянку для його обслуговування. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, дослідженні при судовому розгляді справи обставини, свідчать про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] Вимоги щодо стягнення з відповідача судових витрат понесених позивачкою у зв`язку з розглядом справи, остання не заявляла, тому суд відносить ці витрати на її рахунок.

Outcome: approved