Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-30 00:00:00

10.01.2019 року до суду звернувся позивач ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості. 22.02.2019 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25.02.2019 року відкрите провадження по цивільній справі та справу призначено до розгляду в спрощеному провадженні без виклику сторін на 31.05.2019.2019 року. 17.04.2019 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Згідно поданої позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за укладеним кредитним договором в сумі 81257 грн. 61 коп. та понесені судові витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на наступне: 10.10.2013 року між ПАТ « Банк Ренесанс Капітал» та відповідачем був укладений кредитний договір № GP- 5213406 та видано кредит в сумі 12160.00 грн. 19.07.2016 року ПАТ « Банк Ренесанс Капітал» припинилось шляхом приєднання до ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК». Таким чином ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» є правонаступником усіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк «Ренесанс Капітал». На баланс ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» була передана заборгованість за кредитним договором. Відповідач належним чином не виконувала взяті на себе обов`язки за укладеним кредитним договором. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 14.12.2018 року складає 81257.61 грн., з яких: -11274.2 грн., заборгованість за кредитом -10980.25 грн., заборгованість по процентах -3111.66 грн., - заборгованість за комісією -55891.5 грн., штрафні санкції. Вказану суму заборгованості відповідач не сплачує в добровільному порядку, що й стало підставою звернення до суду. Справа розглядалась в спрощеному провадженні без виклику сторін. Відповідач відповідно до наданого відзиву проти задоволення позовних вимог заперечувала. Свої заперечення обґрунтовувала тим, що кредитного договору з банком вона не укладала та взагалі не мала наміру користуватись кредитом. Кредитна картка була нав`язана їй. Будь-якого договору з банком вона не підписувала. Вона користувалася іншою кредитною карткою за якою сума кредиту була значно меншою приблизно 5000 грн., звідки вона знімала незначні грошові суми та вчасно повертала їх банку і ніяких претензій з боку банку до неї не було. Наданий відповідачем розрахунок не може бути безспірним доказам розміру грошових вимог позивача до відповідача без первинних банківських документів. Крім того в період спірного періоду утворення заборгованості, позивачем необґрунтовано в односторонньому порядку збільшувалась процентна ставка за кредитом, що суперечить вимоги закону. Кредитний договір містить несправедливі умови для неї як для споживача послуг. Також позивач застосовує до неї одночасно два види відповідальності у вигляді штрафів та пені, що суперечить положенням Конституції України. водночас позивачем пропущений строк звернення до суду (позовної давності). Оскільки як вбачається із наданого позивачем розрахунку останній платіж вона здійснила 13.03.2014 року, а позивач звернувся до неї з вказаним позовом лише 10.01.2019 року. Тобто після спливу граничного строку позовної давності. За даних обставин просить відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається між сторонами виник спір з кредитних правовідносин. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти Судом встановлено, що 10.10.2013 року між ПАТ «Банк Ренсанс Капітал» та відповідачем був укладений кредитний договір та договір страхування, шляхом підписання пропозиції укласти договір (оферти). Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Надана суду копія договору містить підписи відповідача [PERSON] , та банку, містить особисті дані відповідача [PERSON] та істотні умови договору. Таким чином у розумінні статті 207 ЦК України кредитний договір був укладений ПАТ «Банк Ренсанс Капітал» з відповідачем [PERSON] Тому посилання відповідача про те. що ніяких кредитних договорів вона не укладала суд вважає безпідставними. Крім того положеннями ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця призумпція не буде спростована. Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18). За умовами укладеного договору відповідачу видано кредит в сумі 12160 грн. Дана сума зазначена в наданому суду примірнику договору з урахуванням оплати страхування. Тому доводи відповідача про те, що сума кредиту була значно меншою приблизно 5000 грн., будь-якими доказами не підтверджується. Як і не підтверджуються доводи відповідача, що вона користувалась іншою кредитною карткою. 19.07.2016 року ПАТ « Банк Ренесанс Капітал» припинилось шляхом приєднання до ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК». Таким чином ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» є правонаступником усіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк «Ренесанс Капітал». На баланс ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» була передана заборгованість за кредитним договором. Згідно ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином до позивача перейшли права та обов`язки банку, з яким відповідачем був укладений кредитний договір, в тому числі і право вимоги сплати заборгованості за укладеними кредитними договорами. Судом встановлено, що банк виконав взяті на себе зобов`язання за укладеним кредитним договором, а відповідач скористалася наданим кредитом так як не заперечує факт користування кредитними коштами. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Уклавши із публічним акціонерним товариством ПАТ «Банк «Ренесанс Капітал» кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, відповідач [PERSON] , порушила договірні зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості, яка згідно з розрахунком позивача станом на 14 грудня 2018 року складає 81257.61 грн., з яких: -11274.2 грн., заборгованість за кредитом -10980.25 грн., заборгованість по процентах -3111.66 грн., - заборгованість за комісією -55891.5 грн., штрафні санкції. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даними договором. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Доказів повернення кредиту на час розгляду справи судом сторонами не надано, тому суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача у відповідності із обраним ним способом захисту порушених прав, який передбачений ст. 16 ЦК України та з яким погоджується суд. А саме про стягнення з відповідача на його користь заборгованості по кредиту (поточного та простроченого) та відсотках (поточних та прострочених). Так як така відповідальність передбачена умовами кредитного договору і відповідач підписавши кредитний договір та отримавши кредитні кошти погодився з нею. Правильність проведення позивачем розрахунку заборгованості по кредиту відповідачем належними та допустимими доказами не спростована. В свою чергу виписка по банківському рахунку відповідача містить всі операції з банківським рахунком, з чітким визначенням банківської операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної операції та є належним доказом у справі. Сума заборгованості відповідача, зазначена в розрахунку заборгованості, який має статус первинного документа та є доказом у справі. Крім того відповідач будь-яких доказів на спростування правильності розрахунку за у кладеним кредитним договором суду не надала. Доводи відповідача про включення до кредитного договору несправедливих умов та підвищення процентної ставки, в односторонньому порядку не мають наслідком відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки, якщо відповідач вважала, що до договору включенні несправедливі для неї, як для споживача , умови, вона не відмовилась від укладення даного договору та в подальшому не оспорила договір , не ставила вимоги про його розірвання. Відповідно до ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України - якщо інше не встановлено законом, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитодавець самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, а в разі збільшення процентної ставки - поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки протягом 15 календарних днів, що настають за днем, з якого застосовується нова ставка. У разі незгоди позичальника із збільшенням процентної ставки позичальник зобов`язаний погасити заборгованість за договором у повному обсязі протягом 30 календарних днів з дня отримання повідомлення про збільшення процентної ставки. З дня погашення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі зобов`язання сторін за таким договором припиняються. При цьому до моменту повного погашення заборгованості, але не більше 30 календарних днів з дати отримання повідомлення про збільшення процентної ставки, застосовується попередній розмір процентної ставки. Таким чином відповідач могла погасити заборгованість за укладеним кредитним договором за відсотковою ставкою, яка була встановлена початково, що мало б наслідком припинення зобов`язань за укладеним к кредитним договором. В свою чергу заперечуючи проти задоволення позовних вимог посилається на пропущення позивачем строку позовної давності Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (ч. 1 ст. 266 ЦК України). Як вбачається з наданого суду розрахунку заборгованості, виписки з довідки про стан та історію заборгованості за кредитним договором № GP-5213406 від 11 жовтня 2013 року відповідачем, останній платіж в сумі 249 грн., 91 коп. був внесений 13.03.2014 року. Таким чином порушення прав позивача та строк позовної давності розпочався з дати наступного внесення платежу, а саме 12.04.2014 року, що підтверджується графіком платежів. Починаючи з даної дати строк позовної давності закінчився у квітні місяці 2017 року. Позивач звернувся до суду у жовтні місяці 2018 року тобто з пропуском строку позовної давності. Хоч за графіком погашення платежів строк дії кредитного договору закінчувався 11.04.2017 року. Проте строк позовної давності не може відраховуватись від даної дати. Так як порушення прав позивача відбулось не з часу закінчення строку кредитного договору, а з часу, коли відповідач перестала вносити кошти на погашення заборгованості за кредитним договором, про що було відомо позивачу у справі. Клопотань про поновлення строку позовної давності з обґрунтуванням причин його пропуску позивачем не заявлено та не надано. Виходячи з вищевикладеного суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі в зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду для захисту порушеного права. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приймає до уваги, що відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог, та враховуючи, що судом ухвалюється рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, тому понесені судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача та за рахунок відповідача не відшкодовуються. На основі ст. 256,257, 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed