Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

07 червня 2018 року [PERSON] представник за довіреністю Шепетівського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги №94 від 05.06.2018 року для [PERSON] звернулась до суду в інтересах останньої з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову посилається на те, що [PERSON] є власником [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу квартири від 31.07.2003 року. У вказаній квартирі зареєстровані [PERSON] та її син [PERSON] З 31 липня 2003 року останній в даній квартирі не проживає, його особисті речі відсутні. Між [PERSON] та [PERSON] відсутня також домовленість щодо збереження за останнім права користування спірною квартирою. Реєстрація [PERSON] в належній [PERSON] квартирі перешкоджає останній оформити соціальні пільги, повноцінно користуватися та розпоряджатися належним їй на праві власності майном. А тому, просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням [ADDRESS] Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали з підстав, викладених у ньому, просили його задовольнити, не заперечили проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча про час, день та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку шляхом розміщення оголошення про його виклик на офіційній сторінці суду веб-порталу судової влади України. Причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність та відзиву не подав. В зв'язку з неявкою відповідача у судове засідання, за згодою позивача та її представника на заочний розгляд справи, суд ухвалив у відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача та її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку позов задовольнити з наступних підстав. Як встановлено в суді та вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 31.07.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу Петровською Л.О., р.№3522, довідки КП «Шепетівське БТІ» про належність житлової площі на квартиру від 01.08.2003 року, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10.09.2003 року [NUMBER], [PERSON] є власником [ADDRESS]. З довідки від 01.06.2018 року №151, виданої приватним підприємством Управлінська компанія «Житлофонд», інформації, що надійшла на запит суду з Шепетівського МВ УДМС України в Хмельницькій області від 12.06.2018 року та відділу реєстрації місця проживання Шепетівської міської ради від 15.06.2018 року №67311 на виконання вимог ч.6 ст. 187 ЦПК України вбачається, що крім позивача у вказаній квартирі з 19.03.2003 року значиться зареєстрованим відповідач [PERSON], [INFO]. Згідно даних акту від 01 червня 2018 року, складеного комісією у складі голови квартального комітету [PERSON] та сусідів: [PERSON], жительки [ADDRESS], [PERSON], жительки [ADDRESS], [PERSON] жительки [ADDRESS], відповідач [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS], але фактично не проживає за вищевказаною адресою з липня 2003 року, комунальними послугами не користується, особистих речей у даному будинку не має. Даний факт підтвердили також допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], які суду показали, що є сусідами позивача, а тому знають, що позивач [PERSON] проживає у [ADDRESS]. Відповідач [PERSON], який є її сином, у будинку зареєстрований, однак не проживає з липня 2003 року, особисті речі останнього в будинку відсутні. Вирішуючи позов в межах заявлених вимог, суд зважає на таке. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України, якою встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною другою ст. 405 ЦК України встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом не здобуто та відповідачем не надано доказів того, що останньому як члену сім'ї власника житла створюються перешкоди для проживання у будинку за адресою: [ADDRESS], наявні поважні причини відсутності у даному житлі або існує інша домовленість між ним і власником житла. Отже, з урахуванням положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, суд дійшов висновку, що [PERSON] добровільно залишив жиле приміщення і постійно, більше 1 року, проживає за іншою адресою. За наведених обставин, вимоги позивача ґрунтуються на законі, доведені належними та допустимими доказами, тому підлягають до задоволення. Крім цього, у відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню понесені і документально підтверджені витрати на оплату судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved