Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

09.10.2017 року [PERSON], в інтересах якої діє адвокат Дайнеко І.А., звернулась до суду з позовом до Новозаводського відділу ДВС м. Чернігів ГТУЮ Чернігівської області, Чернігівської ОДПІ ГУ ДФС в Чернігівській області, в якому просить: зняти арешт з 1/4 частини квартири [ADDRESS], накладений постановою Новозаводського відділу ДВС м. Чернігів ГТУЮ в Чернігівській області від 04.05.2017 року. Позов мотивовано тим, що 04.05.2017 року головним державним виконавцем Новозаводського ВДВС м. Чернігів ГТУЮ в Чернігівській області Бобок О.М. було відкрито виконавче првоадження № 53868195, за яким [PERSON] є боржником та накладено арешт на 1/4 частину квартири [ADDRESS] при примусовому виконанні виконавчого листа апеляційного суду Чернігівської області № 750/1436/16-к від 23.02.2017 року. Вказує, що 10.01.2017 року між нею та [PERSON] було укладено договір дарування 1/4 кв. [ADDRESS]. Враховуючи те, що 1/4 вищевказаної квартири на момент накладення арешту не належала боржнику, а перебуває на законних підставах у власності позивача, то накладення арешту на вищевказану частину квартири при примусовому виконанні виконавчого листа від 23.02.2017 року порушує її право розпоряджатися своєю власністю. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та наявні в матеріалах справи докази, просив зняти арешт з 1/4 частини квартири, оскільки в даному випадку порушені всі права позивача, в тому числі щодо розпорядження своїм майном. Крім того, просить стягнути з відповідачів витрати, пов»язані з оплатою правової допомоги у розмірі 2000,00 грн. Представник відповідача Новозаводського ВДВС м. Чернігів ГТУЮ в Чернігівській області в судовому засідання позов не визнала. Пояснила, що оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зазначено, що за [PERSON] зареєстроване право власності на 1/4 частину кв. [ADDRESS], тому вона винесла постанову про накладення арешту на це майно. Даних про те, що дана частина квартири належить комусь іншому у неї не було, тому вважає, що вини ДВС не має. Просила відмовити у задоволенні клопотання про стягнення з виконавчої служби витрат, пов»язаних з оплатою правової допомоги. Представник відповідача Чернігівської ОДПІ ГУ ДФС в Чернігівській області в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не відомо, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд визнав за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача Чернігівської ОДПІ ГУ ДФС в Чернігівській області. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного: 04.05.2017 року головним державним виконавцем Новозаводського ВДВС м. Чернігів ГТУЮ у Чернігівській області Бобок О.М. при примусовому виконанні виконавчого листа № 750/1436/16-к, виданого 23.02.2017 року апеляційним судом Чернігівської області про конфіскацію всього належного майна засудженого [PERSON] винесено постанову про накладення арешту на 1/4 частину квартири [ADDRESS], та належить [PERSON] (а.с. 5). Згідно копії договору дарування частини квартири від 10.01.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Тарасенком Р.О., [PERSON] подарував [PERSON] 1/4 частину трикімнатної квартири, що находиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). Дані про нового власника були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 10.01.2017 року (а.с.7) Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном . Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, що передбачено ст. 391 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Враховуючи те, що арештоване майно, а саме: 1/4 частина кв. [ADDRESS], на час винесення постанови головного державного виконавця Новозаводського ВДВС м. Чернігів ГТУЮ у Чернігівській області Бобок О.М. від 04.05.2017 року про арешт майна, боржнику [PERSON] не належало, а накладення арешту на вказану частину квартири порушує право позивача розпоряджатися своєю власністю, тому необхідно зняти арешт з 1/4 частки квартири [ADDRESS], належної на праві приватної власності [PERSON], накладений постановою Головного державного виконавця Новозаводського ВДВС м. Чернігів ГТУЮ у Чернігівській області Бобок О.М. від 04.05.2017 року у виконавчому провадженні № 53868195. Щодо відшкодування витрат на правову допомогу, суд приходить до наступного висновку. Відповідно ст. 84 ЦПК України витрати, пов»язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Стаття 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 № 4191-VI зі змінами та доповненнями, передбачає, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. У разі, якщо сторона у цивільній чи адміністративній справі звільнена від оплати витрат на правову допомогу, компенсація витрат на правову допомогу виплачується за рахунок державного бюджету в межах видатків, передбачених Державній судовій адміністрації України на здійснення правосуддя місцевими загальними та місцевими адміністративними судами. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі договору про надання правової допомоги № 1/10 від 06.10.2017 року укладеного між [PERSON] та адвокатом Дайнеко Ігорем Анатолійовичем, позивачкою було сплачено 2000 гривень за послуги адвоката за цим договором, про що свідчить квитанція до прибуткового касового ордера № 10 від 06.10.2017 року (а.с.9,10,26). Разом з тим позивачкою [PERSON] на підтвердження розміру вказаних витрат не наданий розрахунок щодо виду та складу оплачених послуг. Як вбачається з журналу судового засідання від 18.10.2017 року та 02.11.2017 року (а.с.19, 27-29) адвокат Дайнеко І.А. приймав участь в судових засіданнях у розгляді даної справи близько 1,5 години, тому у відповідності до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», на користь позивачки належить відшкодувати витрати на правову допомогу, виходячи з розрахунку 1,5 години х 640 гривень (40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2017 року)= 960 гривень. Оскільки відповідачами у справі є державні органи, суд, задовольняючи позов, вважає за можливе у відповідності до ст.2 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» витрати на правову допомогу [PERSON] компенсувати за рахунок державного бюджету.

Outcome: partial