Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

07.10.2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №PLRZRX31680026 від 01.09.2006 року в сумі 14680,19 грн. та судові витрати у розмірі 1218,00 грн. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідно до укладеного договору №PLRZRX31680026 від 01.09.2006 року позивач отримала кредит у розмірі 3300 грн, однак свої обовязки щодо його повернення, сплати відсотків та інших платежів виконує неналежним чином. Відповідно до уточненої позовної заяви (а.с.54-56), отриманої судом 10.11.2015 року, станом на 22.09.2015 року відповідач має загальну заборгованість у сумі 28705,12 грн, яка складається з наступного: -2204,82 грн заборгованість за кредитом; -10196,20 грн заборгованість по процентам за користування кредитом; -264,00 грн заборгованість по комісії за користування кредитом; -16040,10 грн пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитом. Позивач в уточненій позовній заяві також зазначив, що рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 21.08.2013 року та рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 31.10.2013 року задоволено вимоги позивача за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА [PERSON]«ПРИВАТБАНК» до [PERSON] за даним кредитом, стягнуто певні суми заборгованостей, які були обраховані станом на 06.02.2013 року, а саме: -2204,82 грн заборгованість за кредитом; -10196,20 грн заборгованість по процентам за користування кредитом; -264,00 грн заборгованість по комісії за користування кредитом; -801,83 грн- пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитом. -штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн; -штраф (процентна складова) в сумі 1233,53 грн. Таким чином, позивач зазначив, що предметом розгляду даної справи є вимоги щодо стягнення заборгованості у сумі 16000,18 грн, яка складається з пені в сумі 15238,27 грн та штрафу у сумі 761,91 грн (відсоткова складова). Ухвалою суду від 09.12.2015 року закрито на підставі п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України провадження у цивільній справі щодо вимог, які були предметом розгляду та ухвалення Козельщинським районним судом Полтавської області рішення від 21.08.2013 року та рішення Апеляційного суду Полтавської області від 31.10.2013 року, які набрали законної сили, а саме щодо вимог про стягнення пені в сумі 12005,54 грн, нарахованої за період з 15.10.2006 року по 06.02.2013 року. Таким чином, судом розглядаються вимоги щодо: - стягення пені за період з 07.02.2013 року по 22.09.2015 року у сумі 4034,46 грн (16040,10 12005,54); - стягнення штрафу у сумі 761,91 грн (відсоткова складова). Позивач, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, у судове засідання представника не забезпечив, надав суду письмову заяву про розгляд справи без участі представника позивача, згоден на заочний розгляд справи, позовні вимоги підтримує. Відповідач, належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, у судове засідання повторно не зявилась, про причини неявки не повідомила, заяв чи клопотань не подавала. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Ухвалою суду встановлено заочний розгляд справи. Суд, вивчивши письмові докази по справі, встановив наступні юридичні факти (обставини) та відповідні ним правовідносини. Відповідно до заявки №PLRZRX31680026 від 01.09.2006 року відповідач отримала кредит у розмірі 3300 грн (а.с.9). Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 21.08.2013 року по справі №533/235/13-ц та рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 31.10.2013 року частково задоволено вимоги позивача за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА [PERSON]«ПРИВАТБАНК» до [PERSON] за даним кредитом, стягнуто певні суми заборгованостей, які були обраховані станом на 06.02.2013 року, а саме: -2204,82 грн заборгованість за кредитом; -10196,20 грн заборгованість по процентам за користування кредитом; -264,00 грн заборгованість по комісії за користування кредитом; -801,83 грн- пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитом. -штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн; -штраф (процентна складова) в сумі 1233,53 грн. Відмовлено у стягненні пені на суму 11203,71 грн. Рішення набрали законної сили. Станом на 22.09.2015 року сума непогашеного боргу за тілом кредита складає 2204,820 грн (а.с.8). Позивач продовжує нараховувати на вказану суму боргу пеню. Суд вважає, що позовні вимоги в частині стягення пені в сумі 4034,46 грн підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу. Договір є обовязковим для виконання (ст.629 ЦК України). У відповідності до вимог ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідач неналежним чином виконує умови договору, має несплачену в строк заборгованість з тіла кредиту. Відповідно до заявки №PLRZRX31680026 від 01.09.2006 року відповідач зобовязався виконувати Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») Стандарт). Пунктом п.5.1. Умов за кожний день прострочки платежів передбачена пеня (а.с.13). Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання пені, оскільки зобовязання залишається належним чином не виконаним (ст.ст.598, 599 ЦК України). Таким чином, позивач правомірно нараховує відповідачу пеню в розмірі, передабченому п.5.1. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) (надалі Умови) (а.с.10-13). Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідачем не заявлялось про застосування строків позовної давності, тому судом це питання не вирішується. Відповідачем не заявлялось клопотань про застосування ч.3 ст.551 ЦК України щодо зменшення розміру неустойки, тому судом це питання не вирішується. В частині стягення штрафу в сумі 761,91 грн (процентна складова), суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Пунктом 5.1 Умов передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно з пунктами 5.3 Умов передбачено сплату штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів грошових зобовязань більш ніж на 30 днів. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена у правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 21.10.2015 р. № 6-2003цс15, який є обовязковим для застосування за правилами ст.360-7 ЦПК України. Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково, на 25,23%, то з відповідача у відповідності до ст.88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір на користь позивача пропорційно до задоволених вимог в сумі 307,30 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial