Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

08 травня 2014 р. Банк звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача. У обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 15 березня 2007 р. між ним та [PERSON] укладено кредитний договір № 014/08-112/61747, відповідно до якого останній надано грошові кошти в сумі 10 000 доларів США, з виплатою 13,75 % річних, з кінцевим терміном повернення до 15 березня 2017 р. В цей же день, з метою забезпечення належного виконання зобов'язань [PERSON] за цим кредитним договором між Банком і [PERSON] укладено договір Іпотеки, предметом якого є житловий будинок [ADDRESS]. Зазначили, що [PERSON] грошові кошти отримала, однак порушила зобов'язання по кредитному Договору, внаслідок чого станом на 08 квітня 2014 р. заборгованість складає 11 639,40 доларів США, що еквівалентно 135 610,30 грн. З посиланням на ці обставини, статті 526, 610, 611, 625, 1050 ЦК України, ст.ст. 7, 12, 33 Закону України «Про іпотеку» просили у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на житловий будинок. У судове засідання представник Банку не з'явився. але надав суду письмову заяву, в якій цивільний позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач будучи неодноразово своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи у судове засідання не зявився. Про причини неявки суду не повідомив. Третя особа [PERSON] заявлені вимоги не визнала і просила в їх задоволенні відмовити, хоча не заперечувала щодо наявності боргу перед Банком. Заслухавши пояснення третьої особи, дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, а в силу ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту положень ст. 1054 ЦК випливає, що банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Як вбачається з матеріалів справи, 15 березня 2007 р. між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір № 014/08-112/61747, відповідно до якого, їй відкрито не відновлювальну кредитну лінію з лімітом - 10 000 доларів США, з процентною ставкою 13,75% річних на строк 120 місяців, тобто з кінцевим строком повернення 15 березня 2017 р. Згідно пункту 5.1. Договору [PERSON] зобов'язана була щомісячно до « 15» числа поточного місяця погашати кредит відповідно до встановленого графіку. В цей же день, тобто 15 березня 2007 р., з метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] перед Банком за вищезгаданим кредитним договором, між останнім і [PERSON] укладено нотаріально посвідчений договір Іпотеки, предметом якого є належний йому на праві власності житловий будинок [ADDRESS]. Банком перерахована грошова сума [PERSON] на відкритий для цього банківський рахунок. Судом з'ясовано, що [PERSON] свої зобов'язання по кредитному договору не виконує, припинила погашення кредиту у зв'язку з тяжким матеріальним станом. Таким чином, станом на 08 квітня 2014 р. загальна заборгованість за кредитним договором склала - 11 639,40 доларів США, що еквівалентно - 135 610,30 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 8 941,71 доларів США, еквівалент - 104 179,59 грн; заборгованість за відсотками - 976,17 доларів США, еквівалент - 11 373,33 грн; пеня за прострочення кредиту та відсотків - 1 721,52 доларів США, еквівалент - 20 057,38 грн. Нараховану суму боргу третя особа не оспорює. За правилами ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно Закону від 5 червня 2003 р. № 898-IV «Про іпотеку» іпотека розуміється як вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем. За правилами ч. 1 ст. 33 Закону «Про іпотеку», розділу 5 Іпотечного договору у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. В силу ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч. 1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. За такого, ураховуючи те, що [PERSON] (боржник) свої зобов'язання по кредитному договору тривалий час не виконує, то відповідач мав би нести відповідальність перед Банком за невиконання зобов'язань боржником своїм майном, у спосіб звернення стягнення на предмет Іпотеки у рахунок погашення боргу за кредитним договором. Однак, відповідно до пункту 1 частини 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VII від 03.06.2014 р., який набрав законної сили, не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника, за умови, що у позичальника у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно. За такого, ураховуючи, що [PERSON] отримала у Банку кредит в іноземній валюті, а відповідач [PERSON] не має іншого нерухомого житлового майна для проживання його та сім'ї, ніж те, що перебуває в Іпотеці, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог Банку. Разом з тим, суд зазначає, що Банк не позбавлений можливості задовольнити свої вимоги з повернення боргу за цим кредитним договором у інший спосіб відповідно до вимог чинного законодавства та умов кредитного Договору.

Outcome: dismissed