Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

09.07.2014 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей - дочки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини усіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дітьми повноліття. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона тривалий час спільно проживала з [PERSON] та вони мають двох спільних неповнолітніх дітей - дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Відповідач проживає окремо, ухиляється від утримання дітей, матеріальної допомоги добровільно не надає, усі обов'язки щодо утримання та виховання дитини позивач виконує самостійно. Позивач у судове засідання не з'явилась, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій одночасно зазначила про те, що позов підтримує повністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечує та просить долучити до матеріалів справи довідку про склад сім'ї. Відповідач у судове засідання не з'явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій одночасно зазначив про те, що позов визнає в повному обсязі. На підставі статтей 158, 169 ЦПК України, суд вважає можливим розгляд справи за відсутності сторін та ухвалення рішення у справі на підставі наявних в ній доказів. Згідно з частиною 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Від спільного проживання у незареєстрованому шлюбі сторони мають двох неповнолітніх дітей - дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у місті Києві від 13.08.2011 року (а.с. 8), та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у місті Києві від 16.10.2013 року (а.с. 9). Діти проживають разом з позивачем, що підтверджується довідкою про склад сім'ї №1517 від 14.07.2014 року, виданою Миропільською селищною радою Романівського району Житомирської області (а.с. 18). Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частин 2, 3 статті 183 Сімейного кодексу України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно до ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.2 ст.27 Конвенції про захист прав дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи повне визнання відповідачем позовних вимог та наявність у відповідача обов'язків утримувати дітей до їх повноліття, суд вважає можливим, не порушуючи права сторін, стягнути з відповідача на користь позивача на утримання їх неповнолітніх дітей аліменти у розмірі 1/3 частини усіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать в тому числі і витрати на правову допомогу (п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України). Частиною 1 ст.56 ЦПК України визначено, що правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем в галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Відповідно до квитанції від 09.07.2014 року [PERSON] було перераховано суму коштів у розмірі 150 грн. У той же час платником у квитанції зазначений також [PERSON] Суду не надано доказів на підтвердження факту укладення між [PERSON] та [PERSON] договору про надання правової допомоги у даній справі. Клопотань та заяв про допуск даної особи до участі у справі в якості особи, яка надає правову допомогу як фахівець у галузі права, до суду не надходило. Тому квитанцію від 09.07.2014 року на суму 150 грн. як доказ надання позивачеві правової допомоги, як і понесення позивачем витрат на правову допомогу, суд до уваги не приймає. Отже, суд приходить до висновку, що судові витрати у даній справі складаються лише із судового збору. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 243,60 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved