Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

07 липня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON]. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що в червні 2015 року між нею та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], що належала їй на праві приватної власності. Вказаний договір було укладено поза її волею, під психологічним тиском з боку відповідача та її знайомого [PERSON]. Посилаючись на те, що під час підписання спірного договору вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, просила визнати його недійсним. Позивачка та її представник в судовому засіданні повністю підтримали заявлені вимоги. Позивачка при цьому пояснила, що в 2013 році в психіатричній лікарні, де проходила лікування, вона познайомилась із [PERSON]. В подальшому той вступив у зговір із відповідачем, і вони примусили її скласти розписку про передачу грошей та підписати спірний договір купівлі-продажу. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав. В обґрунтування своїх заперечень послався на те, що позивачка свідомо здійснила своє волевиявлення щодо наміру продати спірну квартиру. Як під час попередньої домовленості щодо продажу квартири, так і під час укладення договору [PERSON] не виявляла жодних ознак психічного розладу. Увесь час разом із нею був присутній [PERSON], якого вона представила як свого племінника. Гроші від продажу квартири були передані позивачці особисто в присутності свідків, про що вона склала відповідну розписку. Ці гроші вона відразу ж віддала [PERSON], пояснивши, що він буде займатися організацією перевезення її речей до м. Одеси, де вона має намір придбати житло. В подальшому протягом майже місяця [PERSON] не звільняла квартиру від своїх речей та продовжувала проживати в ній, пояснюючи це тим, що чекає на [PERSON]. Посилаючись на те, що позивачка умисно скористалась цією ситуацією, щоб повернути собі спірну квартиру, маніпулюючи при цьому своїм нібито психічним захворюванням, просив повністю відмовити в задоволенні позову. Третя особа приватний нотаріус Очаківського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] в судовому засіданні вважала позов безпідставним, пославшись на відсутність порушень чинного законодавства під час укладання спірного договору. Так,сторонам було розяснено зміст та наслідки вказаного правочину, що останні засвідчили власноручними підписами. Нею особисто було перевірено дієздатність позивачки та розяснено наслідки вчинення нотаріальної дії. [PERSON] під час укладення спірної угоди складала враження цілком розумної, поміркованої та впевненої в собі особи. Про це свідчив навіть той факт, що, попередньо ознайомлюючись із текстом договору купівлі-продажу, вона знайшла в ньому арифметичну помилку. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши експерта, свідків, дослідивши оригінал нотаріальної справи, письмові докази, надані сторонами, суд дійшов такого. 05 червня 2015 року між позивачкою [PERSON], з однієї сторони, та відповідачем [PERSON], з другої сторони, було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Очаківського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 356 (а. с. 7-8). Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про його предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу квартири укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Як вбачається з матеріалів справи, сторонами договору купівлі-продажу квартири було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору, а саме щодо предмета договору, його ціни та строку виконання, обумовлено права та обовязки сторін за договором та відповідальність у разі порушення його умов. Договір укладено відповідно до вимог щодо форми, які ставляться до договорів даного виду, і він є укладеним з моменту його державної реєстрації. Матеріалами справи та поясненнями допитаних судом в якості свідків [PERSON] та [PERSON], які були присутні під час передачі грошей позивачці, підтверджено, що остання усвідомлювала, що нею відчужується квартира, її волевиявлення було вільним і відповідало її внутрішній волі. Судом не можуть бути взяті до уваги посилання представника позивачки на психічний стан [PERSON], в силу якого вона не здатна була усвідомлювати значення своїх дій, з огляду на таке. Під час розгляду справи представником позивачки було заявлено клопотання про призначення комплексної судової психолого-психіатричної експертизи з метою визначення психічного стану [PERSON] під час укладення спірного договору, яке було задоволено судом. Згідно з висновком судово-психіатричного експерта за участю експерта-психолога № 86 від 23 лютого 2016 року, [PERSON] страждає хронічним психічним розладом у формі шизотипічного розладу. На час укладення спірного договору вона не в повній мірі могла приймати рішення і реалізовувати їх своїми діями, не в повній мірі могла розуміти значення своїх дій та керувати ними (а. с. 128-136). В судовому засіданні було допитано судового експерта [PERSON], за участю якого проводилась експертиза. Експерт пояснив суду, що психічний стан позивачки можна оцінювати як за медичним, так і за юридичним критеріями. Згідно з першим, [PERSON] є інвалідом ІІІ групи за психічним захворюванням. Однак, відповідно до юридичного критерію, позивачка усвідомлювала значення свої дій під час укладення спірної угоди. Експерт виключив можливість впливу на позивачку сторонніх осіб в момент підписання договору. Також пояснив, що [PERSON] було виписано з лікарні 02 червня 2015 року, за три дні до укладення договору, в задовільному стані, вона не виявляла жодних ознак психічного розладу. Частиною 1 ст. 150 ЦПК України та п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» визначено, що в справі може бути призначено додаткову експертизу, якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним. Разом із тим, позивачка не скористалась своїм правом заявити клопотання про призначення додаткової експертизи, а тому суд у відповідності до ст. 11 ЦПК України постановляє рішення за наявними у справі доказами і вважає, що позивачкою не доведено, що вона страждала на психічне чи інше захворювання, які могли вплинути на розуміння значення нею своїх дій та можливість керувати ними під час укладення спірного договору. Натомість в судовому засіданні знайшли свої підтвердження посилання представника відповідача на те, що позивачка усвідомлювала значення своїх дій і навіть цілеспрямовано ввела в оману нотаріуса, який посвідчував спірний договір. Так, в матеріалах нотаріальної справи, відкритої на посвідчення спірного договору, оригінал якої було оглянуто в судовому засіданні, міститься надана позивачкою довідка № 25 від 04 червня 2015 року, видана ТВК «Наш дім», згідно з якою у спірній квартирі на момент укладення угоди ніхто не зареєстрований (а. с. 42). Однак, як вбачається з показань допитаної судом в якості свідка доньки позивачки [PERSON], вона була зареєстрована в квартирі матері на момент укладення договору купівлі-продажу і знялась з реєстрації набагато пізніше, на прохання представника відповідача, коли він дізнався про наявність зареєстрованої особи в його квартирі. Також свідок підтвердила, що її мати здатна на свідомий обман. Вказані показання свідка узгоджуються з характеристикою позивачки за місцем колишнього проживання, наданої за клопотанням експерта (а. с. 99). Так, зі змісту цієї характеристики вбачається, що [PERSON] постійно зловживала спиртними напоями у сумнівних компаніях, проявляла здатність к обману, маніпулювала своїм станом здоровя. Під час зняття з реєстрації намагалась взяти довідку в ТВК про те, що вона не зареєстрована в своїй квартирі, без фактичного зняття з реєстрації в органах УДМС. Ці обставини підтвердили допитані судом в якості свідків голова ТВК «Наш дім» [PERSON], сусіди [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Останній також повідомив суду, що після укладення договору позивачка в приватній бесіді пообіцяла скоро повернутися. Посилання представника позивачки на введення [PERSON] в оману під час укладання угоди з боку [PERSON] судом до уваги не беруться, оскільки не є предметом розгляду даної справи, а [PERSON] стороною в ній. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14, враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (ст. 159 ЦПК України), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Проаналізувавши викладені вище обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позивачкою та її представником не надано до суду жодного доказу на підтвердження викладених ними обставин щодо визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, як і не доведено, що цей договір було вчинено поза волею позивачки, внаслідок умисних дій відповідача [PERSON]. Оскільки рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON]. Також, відповідно до ч. 2 ст. 82 ЦПК України з позивачки на користь держави слід стягнути 23 грн 60 коп. в рахунок недоплаченого судового збору, сплату якого було відстрочено до ухвалення рішення в справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved