Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

09 грудня 2020 року до Овідіопольського районного суду в Одеській області звернувся представник позивача з вищевказаною позовною заявою, в якій вказав, що 14 квітня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «ДІНЕРО» (далії по тексту банк) та відповідачем був укладений договір кредитної лінії № L5034062 , згідно якого відповідач отримала кредит у сумі 5 500.00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 468 % річних у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Банк свої зобов`язання по вищевказаному кредитному договору виконав, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач свої зобов`язання по кредитному договору не виконує. В подальшому 22 серпня 2019 року банк відступив право вимоги по кредитному договору позивачу В зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 43 385.96 грн. та судові витрати. В ході судового розгляду представник позивача не з`явився, але направив на адресу суду заяву в якій вказав, що позовну заяву підтримує та просить розглянути справу у відсутність їхнього представника. Відповідач до суду не з`явився, при цьому представник відповідача направив відзив, з якого вбачається, що в позові необхідно відмовити (а.с.66). Дослідивши письмові докази по справі суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 263 ч.1 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом і передбачених цим Кодексом випадках. Так судом встановлено, що 14 квітня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «ДІНЕРО» та відповідачем [PERSON] , [INFO] (код [NUMBER] ) отримала кредитний ліміт в розмір 5500 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 468 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення.(а.с.9) Банк свої зобов`язання по вищевказаному кредитному договору виконав, що підтверджується перерахуванням коштів. Відповідач свої зобов`язання по кредитному договору не виконує. 22 серпня 2019 року між банком та позивачем був укладений договір відступлення прав вимоги (а.с.21). Станом на 27 жовтня 2020 року сума заборгованості за вищевказаним кредитним договором складає: - заборгованість за тілом кредиту - 5500.00 грн. - заборгованість за відсотками на дату відступлення прав вимоги 1 426.45 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) -30 959.50 грн. - заборгованості з пені -5500.01грн.; В обґрунтування своїх позовних вимог в частині стягнення заборгованості позивач посилається на не виконання зобов`язань по кредитному договору, з урахуванням процентної ставки за користування кредиту 468 % річних. До суду від відповідача надійшов відзив, в якому відповідач зазначив, що 30 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис № 11718 про стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № L5034062 від 14.04.2019 року, згідно виконавчого напису з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» підлягає стягненню заборгованість за період з 30 вересня 2019 року по 28 грудня 2019 року. Сума заборгованості складає 15 287.43 в тому числі: - заборгованість за тілом кредиту - 5500.00 грн., - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками - 4237.42 грн., - заборгованості з пені -5500.01 грн., -50- плата за вчинення виконавчого напису. Здійснивши аналіз позову від 04.12.2020 року вих. № 26966 від 04.12.2020 року, суд звернув увагу, що позивач в обґрунтуванні позову надав розрахунок, до якого суд відноситься критично, так як в виконавчому написі нотаріуса є інший розрахунок заборгованості за той же самий кредитний договір в період з 30 вересня 2019 року по 28 грудня 2019 року. Таким чином суд прийшов до висновку, що позивач не зміг обґрунтувати свої позовні вимоги в частині виникнення заборгованості за кредитним договором, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити. У відзиві, якій надійшов до суду відповідач посилається на те, що він фактично не укладав кредитний договір № L5034062 від 14.04.2019 року. Відповідач не заперечує, щодо виконавчого напису нотаріуса, згідно якого з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в розмірі 15 287.43 грн. З урахуванням предмету позову суд вважає, що в цій частині заперечення щодо волевиявлення по кредитному договору не підлягали дослідженню. Питання щодо волевиявлення по договору підлягають судовому захисту в іншому порядку на загальних підставах в порядку цивільного судочинства. Позивач при поданні позову сплатив судовий збір у сумі 2102.00 грн., та поніс витрати на правову допомогу в розмірі 20 000 грн., суд прийшов до висновку, що позов є не обґрунтований, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати розподілу не підлягають.

Outcome: dismissed