Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

07.12.2016 р.[PERSON]звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті [PERSON] В заяві зазначає,що його мати [PERSON]була зареєстрована та проживала [ADDRESS],яке на теперішній час є тимчасово окупованою територією. [INFO].[PERSON]померла. Даний факт підтверджений документами,які складені без урахуванням вимог чинного законодавства України та завірені печаткою Донецької народної республіки,з цих підстав заявнику було відмовлено у видачі свідоцтва про смерть матері Шевченківським райнним у місті Запоріжжі відділом реєстрації актів цивільного стану. Посилаючись на те,що на території м.Донецька тимчасово припинено доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України,у тому числі до Державного реєстру актів цивільного стану громадян до закінчення антитерористичної операції на сході України,проведення зазначених дій здійснюється будь-яким відділом державної реєстрації актів цивільного стану,що знаходиться за межами вказаної території,встановлення факту смерті [PERSON],у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті,в позасудовий спосіб неможливо,заявник з підстав,передбачених ст.256 ч.1 п.8 ЦПК України просить суд встановити факт смерті [PERSON],громадянки України,яка настала [INFO] у м.Юнокомунарівськ(Єнакієве)Донецької області. В судове засідання [PERSON]подав письмову заяву про розгляд справи без його участі та просив вимоги задовольнити. Відповідно до ст.257-1 ЦПК України суд розглянув заяву про встановлення факту смерті невідкладно після її надходження до суду. Всебічно вивчивши обставини справи,дослідивши надані письмові докази у сукупності,суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Згідно п.5 ст.234 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час, у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р.,заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п.7 ст.273 ЦПК України) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті.Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке провадиться на підставі п.4 ст.273 ЦПК і полягає у з'ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою, яке провадиться за правилами глави 35 ЦПК. В свою чергу, вимогами частини ч.1 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі:1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровя або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до пп.1 п.5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом МЮУ 18.10.2000 № 52/5(у редакції наказу МЮУ 24.12.2010 № 3307/5) (далі - Правила) передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. З матеріалів справи суд встановив,що [INFO].[PERSON],[INFO],уродженка с.Мальці Миргородського району Полтавської області,померла в м.Юнокомунарівськ(Єнакієве)Донецької області,про що вказують складене російською мовою « Врачебное свидетельство о смерти» № 1170 від 24.11.2016 р.,видане Республіканським бюро судово-медичної експертизи ДНР та завірено відповідною печаткою, складене російською мовою «Свидетельство о смерти» серія [NUMBER] видане органом державної реєстрації актів громадянського стану адміністрацією міста Юнокомунарівська Донецької народної республіки та завірено відповідною печаткою. Згідно свідоцтва про поховання,виданого [PERSON],25.11.2016 р.[PERSON]була похована на дільниці № 4 кладовища Волинцево м.Єнакієво,про що зроблений відповідний запис 24.11.2016 р.№ 24669. Враховуючи,що вказані вище документи складені не на офіційному бланку свідоцтва про смерть ,який встановлено як єдиний зразок на території України, та не може бути прийнятий органом державної реєстрації актів цивільного стану у якості підтвердження факту смерті [PERSON],отримати свідоцтво про смерть на бланку українського зразка заявник у період тимчасової окупації частини території України очевидно не може, необхідно застосувати інші механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту прав, свобод і законних інтересів заявника. Відповідно до роз*яснень п.18 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (із змінами,внесеними згідно з постановою Пленуму ВСУ № 15 (v0015700-98) від 25.05.98) передбачено, що рішення суду про встановлення факту,що має юридичне значення, не замінює собою документів,що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст.14 ЦПК України,рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обовязковим для органів, які реєструють такі факти або оформляють права, що виникають у звязку із встановленим судом фактом. За таких обставин,заява [PERSON]підлягає задоволенню,оскільки він є громадянином України,його родинні відносини із померлою громадянкою України [PERSON]підтверджені письмовими доказами,документ про підтвердження факту її смерті є недійсним з точки зору приписів чинного українського законовадвства, що унеможливлює отримання заявником свідоцтва про смерть в органах державної реєстрації актів цивільного стану України. Встановлення факту смерті [PERSON]має для [PERSON]юридичне значення, так як дозволяє реалізувати права спадкоємця,які виникають після смерті фізичної особи.

Outcome: approved