Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-04 00:00:00

07.10.2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, який був зареєстрований 19.12.2012 року виконкомом Гульської сільської ради Новоград-Волинського району, актовий запис № 6. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Однак, спільне життя не склалось, від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO]. Перебування в шлюбі та примирення є неможливим і суперечить їх інтересам, оскільки давно втратили один до одного почуття любові та поваги. З лютого 2013 року проживають окремо. Позивач у судовому засідання свій позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, однак про час місце розгляду справи повідомлений належним чином. Зважаючи на вищевказані обставини, а також на те, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд згідно з вимогами ч. 1 ст. 225 ЦПК України, прийшов до висновку про необхідність провести розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19.12.2012 року, який зареєстрований виконкомом Гульської сільської ради Новоград-Волинського району, актовий запис № 6. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім'ї неможливе. При розгляді справи суд виходив з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. А тому, враховуючи вищевикладене, у суду є підстави вважати, що сім'я розпалася остаточно, шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, а тому, наявні підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України позивач має право на збереження шлюбного прізвища після розірвання шлюбу. Оскільки відсутній спір про місце проживання неповнолітньої дитини, яка проживає з позивачем, суд вважає можливим при розгляді справи вирішити питання про залишення дитини на виховання матері. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Документально підтверджені судові витрати відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Позивачем надано копію квитанції № 42 від 01.10.2015 р. та копію акту прийому-передачі наданих юридичних послуг № 1 від 01.10.2015 р., згідно яких позивачу надано послуги юридичної консультації та складання позовної заяви на суму 400 грн. (а.с. 12) Згідно квитанції від 02.10.2015 р. позивачем сплачено судовий збір в сумі 487,20 грн. та послуги банку 5 грн. (а.с. 1) Відповідно до копії квитанції № 59 від 11.12.2015 р. та копію акту прийому-передачі наданих юридичних послуг № 4 від 11.12.2015 р., згідно яких позивачу надано послуги представництво інтересів в суді на суму 500 грн. (а.с. 31) Таким чином, загальна сума судових витрат складає 1392,20 грн.

Outcome: approved