Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

09 вересня 2016 року позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями. Свої вимоги звернення до суду мотивувала тим, що вона купила у відповідача [PERSON] 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями, що розташовані за адресою: смт. Нові Санжари, вул. Соснова Роща, 45, Полтавської області. За вказану 1/2 частину житлового будинку та господарських будівель позивач [PERSON] повністю сплатила кошти відповідачу [PERSON] В даний час позивачу потрібний правовстановлюючий документ на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями, але оскільки відповідач відмовляється звертатися до нотаріуса, тому вона змушена звернутись до суду з вказаним позовом. Позивач в судове засідання не зявилася, в матеріалах справи є заява, в якій вона просить позов задовольнити повністю, справу розглянути без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнає повністю. Давши оцінку матеріалам справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У звязку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у звязку з наступним. У відповідності зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 657 ЦК України договори купівлі-продажу нерухомого майна підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню, але враховуючи, що даний договір вже повністю виконаний, є підстави вважати його таким, що відбувся. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємцем 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями, що розташовані за адресою: смт. Нові Санжари, вул. Соснова Роща, 45, Полтавської області, після померлої 22.06.1997 року [PERSON] є син [PERSON] (а.с. 7). [PERSON] купила у [PERSON] 1/2 частину житлового будинку та господарських будівель, що розташовані за адресою: смт. Нові Санжари, вул. Сосновий Бір, 45, Полтавської області. Даний факт підтверджується відповідною розпискою від 10.08.2016 року, наявною в матеріалах справи, згідно якої [PERSON] отримав від [PERSON] обговорену суму за зазначене майно (а.с. 27). Згідно ст. 220 ЦК України, договір, укладений із порушеннями нотаріальної форми є нікчемним. Однак, в ч. 2 вищевказаної статті зазначено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Така можливість передбачена законом як одна із форм захисту інтересів добросовісного учасника цивільних правовідносин. Стаття 392 ЦК України передбачає, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи, що між сторонами договір купівлі-продажу було укладено 10 серпня 2016 року, позивач вказує на відсутність правовстановлюючого документа, у звязку з чим у неї виникають складнощі щодо реєстрації її права власності нотаріально,суд приходить до висновку про необхідність захисту її прав та задоволення позову.

Outcome: approved