Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

09 серпня 2019 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , в якому просила суд: розірвати шлюб між нею та відповідачем, що зареєстрований 04 липня 2017 року в Управлінні у справах населення Нілюфер міста Бурса Турецької Республіки. Після розірвання шлюбу змінити її прізвище на дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Визначити місцем проживання дитини, сина [PERSON] , [INFO] з нею. Стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в сумі 2500 гривень щомісячно з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з [PERSON] на свою користь, сплачений нею судовий збір у сумі 1536, 80 гривень. Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04 липня 2017 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, під час перебування в зареєстрованому шлюбі [INFO] у них народився син - [PERSON] . Однак з початку 2019 року сімейне життя стало погіршуватись, зважаючи на різні погляди на життя, сім`ю, характер кожного, різне віросповідання. Відповідач почав висловлювати бажання розлучитись. З огляду на викладене позивачка вважає, що подальше збереження шлюбу буде суперечити її інтересам та інтересам дитини, і тому просила шлюб між нею та відповідачем розірвати. З липня 2019 року вона з дитиною постійно проживає в Україні в м. Ужгороді, піклується про дитину, виховує дитину, має з дитиною повний психологічний контакт, приділяє багато уваги та часу своїй дитині. З огляду на викладене просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини, сина [PERSON] , з нею. З липня 2019 року дитина [PERSON] проживає разом з нею та знаходиться на її повному утриманні. В свою чергу, відповідач, як під час спільного проживання, так і в подальшому, матеріально дитину не забезпечує в повному обсязі. На її думку батько дитини зобов`язаний нарівні із нею нести витрати на утримання дитини і тому вона просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі 2500 гривень щомісячно починаючи із дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Крім цього просить суд стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати по сплаті судового збору. 09 січня 2020 року відповідач за первісним позовом [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив суд зобов`язати [PERSON] не чинити йому перешкод у спілкуванні із сином - [PERSON] . Визначити йому порядок участі у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON] шляхом систематичних побачень з можливістю проводити час поза місцем фактичного проживання дитини, а також можливістю на вихідні дні залишатися з ночівлею в батька за його фактичним місцем проживання, та один раз на шість місяців разом із [PERSON] вивозити дитину до Турецької республіки. Терміном до 14 календарних днів для відпочинку та побачення зі своїми родичами. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовував тим, що в теперішній час його син [PERSON] проживає з матір`ю [PERSON] , яка не дає йому можливості бачитись з дитиною, спілкуватись із сином, в тому числі засобами зв`язку. Такі її дії позбавляють його можливості виконувати свої батьківські обов`язки та лишають сина можливості спілкуватись із батьком, що негативно вплине на його розвиток. З огляду на викладене [PERSON] просив суд усунути перешкоди у спілкуванні з сином та визначити способи його участі у вихованні сина та спілкуванні із сином. В судовому засіданні позивачка за первісним позовом [PERSON] свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Пояснила, що спочатку її стосунки з відповідачем були добрі, але після народження дитини зіпсувались. З 2019 року її стосунки з відповідачем значно погіршились, він тиснув на неї психологічно, не забезпечував її та сина належним чином, встановлював певні обмеження. Через погіршення стосунків з відповідачем вона вирішила не повертатись із України в Туреччину із сином. З того часу відповідач не надає їй матеріальної допомоги на утримання дитини. Зустрічний позов [PERSON] частково визнає та не заперечує проти того, щоб батько спілкувався, бачився із сином та брав участь в його вихованні. Стверджувала, що вона не чинить ніяких перешкод [PERSON] у спілкуванні із дитиною і коли відповідач приїжджав до м. Ужгорода вона завжди дозволяла йому бачитьсь із сином. Однак вважає, що оскільки сину зараз виповнилось всього 4 роки, то такі побачення мають відбуватись в її присутності. В судовому засіданні представник позивачки адвокат Бобонич Н.В. первісні позовні вимоги [PERSON] підтримав в повному обсязі. Щодо зустрічних позовних вимог зазначила, що [PERSON] не створює перешкод [PERSON] у можливості спілкуватись з сином. Вважає, що поки дитина маленька і потребує постійного материнського піклування, побачення батька із сином мають відбуватись в присутності [PERSON] . В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги [PERSON] визнав частково, не заперечував проти розірванні шлюбу та відновлення дошлюбного прізвища позивачки. Щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю заперечував, вважає, що проживання разом із матір`ю суперечило б інтересам дитини. Щодо стягнення аліментів в сумі 2500 гривень зазначив, що в теперішній час він не працює та не має змоги сплачувати аліменти в такому розмірі, не заперечував проти стягнення аліментів в мінімальному розмірі визначеному законом. Свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Пояснив, що після укладення шлюбу з позивачкою вони разом проживали у Туреччині. Він створював для неї та для новонародженої дитини всі умови, забезпечував усім необхідним, оплачував лікування [PERSON] , ніяких проблем в їх родині не було. В 2019 році вони разом приїхали в Україну, щоб відвідати родичів дружини, і позивачка вирішила не повертатись в Туреччину та розірвати шлюб без будь-яких на те причин. Вважає, що це сталось через проблем з психікою [PERSON] . В теперішній час вважає, що шлюб між ним і [PERSON] слід розірвати, однак у зв`язку із тим, що, на його думку, [PERSON] є проблеми з психікою, не хоче щоб місце проживання дитини було визначено з нею. Крім того зазначає, що його син [PERSON] є громадянином Туреччини. Зазначив, що [PERSON] створює йому та його родичам перешкоди у спілкуванні з дитиною. В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом адвокат Умероджа А.М. заявив, що первісні позовні вимоги слід задовольнити частково, а саме розірвати шлюб, відновити дошлюбне прізвище позивачки та стягнути аліменти на утримання дитини в мінімальному розмірі визначеному законом. В задоволенні решти вимог слід відмовити. Зустрічний позов [PERSON] підтримав в повному обсязі. Вважає, що батько дитини має повне право бачитись з дитиною, спілкуватись із ним, брати участь в його вихованні без присутності матері. Представник органу опіки і піклування Служби у справах дітей Ужгородської міської ради в судове засідання не з`явився. Надав заяву згідно з якою просив розглянути справу за його відсутності. Суд, вислухавши позицію сторін [PERSON] , [PERSON] , представників сторін адвокатів Бобонич Н.В., Умероджа А.М. , пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши надані докази, вважає, що первісний позов [PERSON] до [PERSON] підлягає задоволенню, зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, згідно з свідоцтва про одруження № [NUMBER] (т. 1, а.с. 9-17) [PERSON] та [PERSON] 04 липня 2017 року уклали шлюб в Управлінні у справах населення: Нілюфер/Бурса. Із копії паспорту (т. 1, а.с. 18) видно, що [PERSON] є громадянкою України. Відповідно до Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання (т. 1, а.с. 19) зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та має реєстраційний номер облікової картки платників податків [NUMBER] (т. 1 а.с. 20). Із довідки про реєстрацію місця проживання особи (т. 1 а.с. 21) видно, що [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Із свідоцтва про народження [NUMBER] (т. 1, а.с. 22-31) видно, що [PERSON] народився в Республіці Туреччина, в м. Бурса район Нілюфер [INFO] та його батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Довідкою №61318/17-536-1432 від 17 жовтня 2017 року (т. 1 а.с. 32) підтверджується, що [PERSON] , [INFO] зареєстрований громадянином України. Із висновку органу опіки і піклування Ужгородського міськвиконкому (т. 1, а.с. 44-46, 50-52) №632/23-35 від 04 жовтня 2019 року видно, що доцільним буде визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з його матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою її місця проживання. Із фотографій (т. 1, а.с. 98-102) видно, що [PERSON] проводить час разом із сином [PERSON] в м. Ужгороді. Згідно з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №1407352 від 05 вересня 2003 року (т. 1 а.с. 103) видно, що [PERSON] є співвласницею квартири за адресою: [ADDRESS] . Із довідки від 22 листопада 2019 року (т. 1, а.с. 140) видно, що на ім`я [PERSON] транспортні засоби не зареєстровані. Із довідки від 22 листопад 2019 року (т. 1, а.с. 141) видно, що на ім`я [PERSON] записів про реєстрацію нерухомості немає. Із довідки про реєстрацію місця проживання особи від 21 листопада 2019 року (т. 1, а.с. 146) видно, що [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] . Із довідки від 21 листопада 2019 року (т. 1, а.с. 149) видно, що [PERSON] , його мати [PERSON] та сини [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . Із довідки Інспекції соціального захисту від 21 листопада 2019 року (т. 1, а.с. 156-158) видно, що [PERSON] не отримує жодної пенсії. Із заяви [PERSON] до Ужгородського міського голови від 22 жовтня 2020 року (т. 2, а.с. 11) видно, що [PERSON] звертався до органу опіки і піклування з проханням визначити спосіб його участі у вихованні сина [PERSON] . Із висновку Органу опіки і піклування служби у справах дітей Ужгородської міської ради (т. 2, а.с. 22) видно, що орган опіки і піклування Ужгородської міської ради рекомендує встановити [PERSON] певний порядок участі зустрічей із сином, при цьому зустрічі проводити виключно в присутності матері дитини - [PERSON] та за місцем фактичного проживання дитини. Із довідки №1 від 19 травня 2021 року (т. 2, а.с. ) видно, що [PERSON] в психоневрологічному диспансерному відділенні КНП «УМП» Ужгородської міської ради не спостерігається. Із фотографій квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яку наймає [PERSON] , (т. 2 а.с. 70) видно стан квартири та умови для проживання дитини. Згідно з довідки №143 від 06 липня 2021 року (т. 2, а.с. 71) [PERSON] працює у закладі дошкільної освіти № 36 на посаді вихователя з 01 червня 2021 року. Згідно з характеристики №156 від 16 липня 2021 року (т. 2, а.с. 101), виданої Закладом дошкільної освіти №36, за місцем роботи [PERSON] характеризується позитивно. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що його донька [PERSON] вийшла заміж за [PERSON] та проживала разом із ним у Туреччині до 2019 року. В 2019 році вона із онуком [PERSON] повернулась в Україну. З того часу його донька ніяким чином перешкод [PERSON] у спілкуванні з онуком не створювала. Зазначив, що [PERSON] ставиться до сина добре. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою [PERSON] і бачила у 2019 році як [PERSON] йшов із сином, при цьому [PERSON] йшла попереду них і ніяких перешкод не створювала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона бачила як [PERSON] йшов із сином, при цьому [PERSON] ніяких перешкод не створювала. Насамперед суд зазначає, що позовна вимога про розірвання шлюбу між сторонами розглядається в порядку, регламентованому ч. 2 ст. 23, а позовні вимоги про стягнення аліментів, визначення місця проживання дитини та визначення участі у вихованні дитини - за ч. 4 ст. 24 Угоди між Україною та Турецькою Республікою про правову допомогу в цивільних і сімейних справах, ратифікованою Україною 05.01.2001, за якою застосовує законодавство України. Щодо позовної вимоги про розірвання шлюбу. Відповідно до положень ст. ст. 24, 56 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, які з 2019 року разом не проживають, мають різні погляди на житті, зокрема [PERSON] не уявляє свого майбутнього в країні проживання [PERSON] - Турецькій Республіці через особливості побуту та відмінності у віросповіданні, враховуючи думку [PERSON] , який не проти розірвання шлюбу, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалась, шлюб існує формально, збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а відтак суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та ухвалення відповідного судового рішення. При цьому ухвалюючи рішення в цій частині суд керується ст. 206 ЦПК України, за якою відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Тож, суд враховує, що [PERSON] визнав позовні вимоги в цій частини, таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно зі ст. 113 СК особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу (або під час реєстрації шлюбу або у порядку передбаченому ст. 53 СК), має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на заявлену [PERSON] позовну вимогу щодо повернення дошлюбного прізвища, суд вважає за можливе повернути останній дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання дитини. Приписами ст. 7 СК України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно із п. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. В розглядуваному випадку сторони не досягли згоди щодо визначення місця проживання дитини, так як [PERSON] наполягає на проживання дитини з нею в Україні, перш за все враховуючи малолітній вік дитини, а [PERSON] вважає за необхідне, щоб син проживав в Турецькій Республіці, оскільки [PERSON] страждає на психічні розлади, однак позовних вимог про визначення місця проживання дитини із ним не заявляв. Відповідно до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновком органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому від 04.10.2019 встановлено, що доцільним є визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] за адресою її місця проживання. При цьому органом опіки та піклування встановлено, що [PERSON] має зареєстроване місце проживання, за яким характеризується позитивно. У Декларації прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (принцип 6), встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Відповідно до приписів ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованою Україною 27.02.1991), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.ст. 11, 12 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В означеному аспекті судом оцінено, що [PERSON] забезпечує малолітньому сину належні умови проживання, вона орендує в квартиру, в якій [PERSON] , 2017 р.н. забезпечений серед іншого спальним місцем та ігровою зоною. Окрім цього [PERSON] працює вихователем в дитячому садку, а отже має навики та вміння спілкування з дітьми. При цьому доводи [PERSON] , подані ним в обґрунтування заперечень щодо визначення місця проживання його сина з [PERSON] , а саме те, що остання страждає психічними розладами спростовується довідкою від 19.05.2021, за якою в психоневрологічному диспансерному відділенні КНП «УМП» Ужгородської міської ради не спостерігається. Суд, вирішуючи дану позовну вимогу, приймає до уваги вищеозначені характеристики [PERSON] , відповідний висновок компетентного органу опіки та піклування, а також враховує малолітній вік дитини - чотири роки, те, що останній з 2019 року постійно проживає з матір`ю, а з батьком бачиться періодично в силу територіальної віддаленості України від Туреччини, а відтак має тісніший зв`язок з матір`ю, й вважає за можливе визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] з матір`ю - [PERSON] , що наразі відповідає якнайкращим інтересам дитини, сприятиме його повному і гармонійному розвитку. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів. Згідно з ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі ст. 180, ч. ч. 1, 2 ст. 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері,батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. У відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 ЗУ «Про державний бюджет на 2021 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень. Половина від вказаної суми є гарантованим розміром. Так, з в ході судового розгляду з`ясовано, що [PERSON] орендує квартиру, в якій проживає разом з малолітнім сином, останній, з її слів, потребує посиленого харчування у зв`язку з анемією. При цьому [PERSON] , за його твердження, не працює, доходу та власності у нього немає, є батьком ще двох синів, на утримання яких сплачує аліменти. В означеному аспекті суд зауважує, що [PERSON] є фізично здоровою особою, доказів протилежного у суду немає, може працювати, отримувати дохід, а відтак виконувати обов`язок по утриманню [PERSON] , [INFO] та сплачувати аліменти у розмірі, який забезпечував би необхідний життєвий процес та розвиток дитини. При цьому наявність у [PERSON] інших утриманців (двох синів) не може ставити [PERSON] , [INFO] в менш сприятливе матеріальне забезпечення порівняно з його братами. З огляду на вказане, враховуючи, що розмір аліментів у 2500 гривень не є непомірним тягарем для відповідача, суд задовольняє позовну вимогу про стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі 2500 грн., щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На думку суду, вказана сума, разом з витратами, які несе [PERSON] на утримання неповнолітнього сина, забезпечить належний фізичний, інтелектуальний, соціальний розвиток дитини. За правилами ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Щодо позовної вимоги про визначення способу участі у вихованні дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки дитини зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття нею повної загальної середньої освіти. В силу ст.ст. 157, 158, 159 СК України той з батьків, з ким проживає дитина, не має права чинити перешкод іншому з батьків, якій проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. В разі, коли той з батьків, з ким проживає дитини, чинить іншому батьку перешкоду у спілкуванні з дитиною, спір між батьками вирішується органом опіки та піклування, а вразі ухилення батька, з яким проживає дитини, від виконання рішення органу опіки та піклування, - судом. Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини). Відповідно до ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час судового розгляду судом не здобуто доказів у підтвердження позиції [PERSON] про те, що [PERSON] чинить йому перешкодити для спілкування з дитиною, навпаки, показами свідків, наявними фотоматеріалами, підтверджується, що [PERSON] спілкувався та бачився з сином, а [PERSON] , в свою чергу, цьому не перешкоджала. При цьому суд враховує, що наявне наразі обмеження [PERSON] у спілкуванні з малолітнім сином, обумовлене територіальною дистанцією, а також режимом дня дитини. Разом з тим, суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому від 05.01.202, за яким визначено способи участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином: Надати можливість [PERSON] під час його перебування в м. Ужгороді проводити спільний час з дитиною шляхом відвідування дитини за місцем її фактичного проживання у вівторок та четвер щотижня з 14.00. до 17.00 год. У цей час батько дитини вправі забирати її на прогулянки та дитячірозважальні центри в межах населеного пункту, де проживає дитина; Надати-можливість [PERSON] проводити з дитиною час під час святкування, мусульманських релігійних свят, а також 2 години у день народження дитини, за умови перебування його у цей час за місцем проживання дитини. Надати можливість батьку дитини [PERSON] необмежене спілкування з дитиною засобами телефонного, поштового та електронного засобів зв`язку, які не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дитиною. Батьку дитини [PERSON] проводити зустрічі з сином у присутності матері дитини - [PERSON] та за фактичним місцем проживанням дитини. [PERSON], завчасно, за два дні до зустрічі з дитиною, попереджати матір дитини про свої дії відносно дитини та узгоджувати з нею зміну режиму дня, стану здоров`я дитини її інтереси та потреби. Матері дитини, у разі зміни місця проживання дитини, завчасно за два дні до зустріті батька з дитиною повідомляти [PERSON] про точну адресу проживання або перебування дитини Відповідно до абзацу 3 ч. 2 ст. 159 СК України під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Приймаючи до уваги малолітній вік дитини, необхідності дотримання розпорядку дня та відпочинку в силу дошкільного віку, з метою забезпечення якнайкращих інтересів дитини, суд вважає, що вказаний у резолютивній частині рішення графік для спільних побачень (відпочинку) [PERSON] з сином є достатнім і відповідатиме принципу розумності, справедливості, збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин, підтримці зв`язків з родичами, участі дитини у культурних та національних традиціях турків. При цьому, саме з огляду на вік дитини, його прихильність до матері, суд вважає, що супровід матері - [PERSON] наразі є необхідним під час спілкування, побачень, будь-яких зустрічей [PERSON] із сином та спільного відпочинку. Суд допускає, що [PERSON] може мати побачення із сином наодинці, без присутності матері, в тому випадку, якщо [PERSON] дозволить такі побачення, з нею буде заздалегідь погоджено місце, час і тривалість таких зустрічей, що цілком відповідатиме інтересам дитини. Час для спілкування який просить встановити [PERSON] , суд вважає надмірним, оскільки позбавлятиме [PERSON] спілкування з сином у вихідні та святкові дні, а також під час канікул. Суд зазначає, що дане рішення не є перешкодою згодом визначити участь у вихованні дитини у інший спосіб, якщо зростання прихильності дитини до батька обумовить це. До того ж рішення суду не є перешкодою визначення батьками в добровільному порядку додаткових днів побачень [PERSON] з дитиною, в тому числі без присутності матері. Узагальнюючи вищевказане, первісні та зустрічні позовні вимоги сторін підлягають до врегулювання судом, шляхом визначення місця проживання дитини з матір`ю, визначення способу участі батька у спілкуванні і вихованні дитини, а також шляхом стягнення аліментів на утримання дитини з батька на користь матері у відповідній грошовій сумі.

Outcome: approved