Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

09.02.2021 позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. У позовній заяві зазначила, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 27 квітня 2012 року. В шлюбі народилось двоє синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалось мають різні погляди на життя та сімейні обов`язки, в сім`ї відбувались сварки, що призвело до того, що стали чужими людьми. Подружні відносини припинились з 2016 року, з того часу спільного господарства не ведуть. Мають вже другі сім`ї, подальше життя та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дітей. Тому просила шлюб розірвати, дітей залишити на проживанні з нею та стягувати аліменти з відповідача в розмірі по 1 500 гривень на кожну дитину, щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Позивач в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримула в повному обсязі. Відповідач в судові засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі в частині розірвання шлюбу, а в частині стягнення аліментів визнає частково, просить стягувати в сумі 1000 гривень на кожну дитину, врахувати при цьому його матеріальне становище, відсутність офіційного працевлаштування та додаткових джерел доходів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 27 квітня 2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис № 394 (а.с. 3). В шлюбі народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 6-7). На даний час діти проживають з позивачем за адресою: [ADDRESS] , що вбачається із довідки № 15377 від 04.09.2020, про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за даними Муніципального реєстру м. Івано-Франківськ ( а.с. 4). Довідок про свої доходи сторони суду не надали. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейних стосунків, шлюб їх існує формально. Збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Тому такий шлюб зберігати не доцільно. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами: [PERSON] та [PERSON] слід розірвати, дітей залишити проживати з позивачем [PERSON] . В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2021 року - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України враховує відсутність інформації про доходи сторін, потреби дітей щодо належного утримання. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Враховуючи що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, інтереси дітей при визначенні розміру аліментів, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення аліментів слід задоволити частково та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей в розмірі по 1200 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому стягнення аліментів слід розпочати з дня коли позивач звернулась із позовом до суду - 09 лютого 2021 року. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача слід стягнути 908 гривень судового збору в користь позивача за вимогу про розірвання шлюбу та 908 гривень судового збору на користь держави за вимогу про стягнення аліментів. На підставі ст. ст. 104, 110, 112, 180-182, 190, 191 СК України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved