Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

09 жовтня 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання за нею права власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті її матері [PERSON] Мотивуючи позовні вимоги зазначила, що її матір'ю - [PERSON] був придбаний житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Після смерті матері [INFO] року відкрилася спадщина, яка була прийнята [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Між спадкоємцями 06.08.2014 року укладено договір про поділ спадщини. Оскільки за вказаним договором вона отримала спадщину на земельну ділянку на якій розташований вищевказаний будинок, за усною домовленістю з іншими спадкоємцями, вона мала спадкувати і будинок. Нею була подана заява нотаріусу про прийняття спадщини але у зв'язку з тим, що за життя [PERSON] у встановленому законом порядку не зареєструвала право власності на вищевказаний будинок, у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено. Позивач та відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, просили суд про розгляд справи за їх відсутності, відповідачі позовні вимоги визнали, проти задоволення позову не заперечували. За таких обставин суд вважає можливим ухвалити рішення у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального пристрою. Дослідивши матеріали справи, суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Судом встановлено, що позивач у справі - [PERSON] є донькою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 06.02.1971 року (а.с. 17) та довідками про укладення шлюбу, що підтверджують зміну позивачем прізвища (а.с. 18, 19). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Червоногусарівською сільською радою Балаклійського району Харківської області [INFO] року, [PERSON] померла [INFO] року. За життя [PERSON] було придбано житловий будинок [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 06.06.1973 року, посвідченим нотаріусом Балаклійської державної нотаріальної контори Кузьменко І.С. Як вбачається зі спадкової справи № 554/2011 р., заведеної після смерті [PERSON], з заявами про прийняття спадщини до нотаріуса у встановлені строки звернулися [PERSON] та [PERSON] [PERSON] прийняв спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України. 06 серпня 2011 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про поділ спадщини, посвідчений державним нотаріусом Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області Носовою М.В. Як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.10.2014 року, винесеної державним нотаріусом Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області Носовою М.В., [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] у зв'язку з тим, що право власності на це майно не зареєстровано. Оскільки договір купівлі-продажу вказаного будинку укладався в 1973 році, то на момент виникнення цих правовідносин діяв Цивільний кодекс Української РСР в редакції 1963 року. Відповідно до ст. 128 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно зі ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Вимог щодо обов'язкової реєстрації договору в органах БТІ на той час не вимагалось. За змістом чинних у 1973 році нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову та визнання за позивачем права власності на вищезазначене майно в порядку спадкування за законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved