Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

09 вересня 2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. (а.с. 1-6) Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2020 року позовну заяву АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] , [PERSON] , про стягнення боргу кредитором спадкодавця передано за підсудністю до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська. (а.с.63) В обґрунтування вказаної позовної заяви зазначено, що між банком та [PERSON] було укладеного договір за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 7 600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом. [INFO] [PERSON] помер. На момент смерті [PERSON] разом із ним проживали [PERSON] та [PERSON] . Позивач 28 січня 2019 року звернувся до нотаріальної контори із претензією кредитора у відповідь на яку нотаріус повідомив про те, що спадкоємці померлого [PERSON] до нотаріальної контори із заявами про відмову від прийняття спадщини не звертались. У зв`язку із цим, позивач вважає, що відповідачі вважаться такими, що прийняли спадщину. Станом на день смерті позичальника перед банком заборгованість за кредитним договором становить 7 674,20 грн., яка складається з 7 324,97 грн. - заборгованість за кредитом, 349,23 грн. - заборгованість по відсоткам. 30 вересня 2019 року на адресу відповідачів було направлено лист-претензію, яку відповідачами було проігноровано. Позивач просить суд в судовому порядку стягнути з солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 15 травня 2014 року в розмірі 7 674,20 грн. (а.с.1-4) З урахуванням того, що згідно ст. 31 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, ухвалою від 22 червня 2020 року було відкрито провадження у справі та з урахуванням п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України, призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін (а.с. 70-71). Одночасно з позовною заявою позивачем було подано клопотання (а.с. а.с. 5 - 6) про витребування доказів, яке ухвалою від 22 червня 2020 було частково задоволено та витребувано від Першої дніпропетровської нотаріальної контори \-- копію спадкової справи після смерті [PERSON] (а.с.70-71). 31 серпня 2020 року з Першої дніпропетровської нотаріальної контори надійшла витребувана копія спадкової справи. Представник позивача у судові засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись шляхом направлення на його адресу судових повісток. Позивачем до позовної зави було додане клопотання в якому він просить суд розглянути справу за відсутності представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК», проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує. (а.с. 35) Відповідачі в судові засідання не з`явились, відзив на позов до суду він них не находив. Відповідачі був неодноразово повідомлений про час і місце розгляду справи шляхом направлення на їх адресу судових повісток (а.с.а.с. 72, 78, 84). Конверти направлені на адресу відповідачів повернулись до суду із позначкою - повертаються за закінченням терміну зберігання. (а.с.73-76, 79-82) Клопотань про розгляд справи за їх відсутності відповідачі не надали, про причини неявки не повідомили. З урахуванням викладених вище обставин на підставі ст.ст. 280, 287, 288 ЦПК України, розгляд справи проведено в заочному порядку. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, справа розглянута без фіксування судового засідання технічними засобами, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з таких підстав. На запит суду Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою була надана копія спадкової справи № 728-2015 до майна померлого [INFO] [PERSON] , індекс справи № 02-14, з матеріалів якої вбачається, що [INFO] у віці 50 років помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого відділом державно реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 09 квітня 2015 року, актовий запис № 2968. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. 07 жовтня 2015 року до нотаріуса звернулась [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після померлого чоловіка [PERSON] 07 жовтня 2015 року до нотаріуса звернулась [PERSON] із заявою по відмову від прийняття належної їх частини спадкового майна за законом на користь дружини спадкодавця [PERSON] . 07 жовтня 2015 року до нотаріуса звернулась [PERSON] із заявою по відмову від прийняття належної їх частини спадкового майна за законом на користь дружини спадкодавця [PERSON] . 08 лютого 2019 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до нотаріальної контори із претензією кредитора. Згідно ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. З урахуванням того, що відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] відмовились від прийняття спадщини після померлого [PERSON] , вимоги до них з приводу стягнення заборгованості за договором укладеним між позивачем та [PERSON] задоволенню не підлягають, оскільки вони є неналежними відповідачами. Крім того, згідно доводів позовної заяви 14 травня 2014 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит без визначеного розміру у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. На підтвердження факту укладення з [PERSON] кредитного договору позивачем надано копію анкети-заяви від 14 травня 2014 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 9), яка хоч і містить підпис від імені [PERSON] , проте не містить інформації про виявлене бажання оформити на своє ім`я дебетову особисту картку, не містить даних, якою саме послугою має намір скористатись позичальник, не містить зазначений бажаний кредитний ліміт, а також, не зазначено індивідуального номеру картки та відкритого за цією заявою банківського рахунку, строку дії та який кредитний ліміт їй було встановлено; не містить істотних умов договору (базову процентну ставку, порядок погашення кредиту, пільговий період та інше), як це передбачено нормами ст. ст. 207, 1055 ЦК України. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). В ході розгляду справи встановлено, що надана позивачем анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, окрім підпису від імені [PERSON] , не містить даних якою кредитною послугою мав намір скористатись позичальник, не містить зазначений бажаний кредитний ліміт, процентну ставку, а також, який саме вид платіжної картки банком фактично було видано відповідачу відповідно до його заяви, її номеру, строку дії та який кредитний ліміт йому було встановлено; не містить істотних умов договору (базову процентну ставку, порядок погашення кредиту, пільговий період та інше). Умови та Правила надання банківських послуг, які не містять підпису [PERSON] та не мають дати їх складання позивачем, у судовій практиці застосування ст. 207 ЦК України за висновками Верховного Суду України в постанові № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору, оскільки такий документ не може без сумнівів підтверджувати, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву-анкету. За офіційним тлумаченням частини четвертої статті 42 Конституції України в рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин і свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту, з огляду на що споживач послуг банку приєднується лише до тих умов, з якими він ознайомлений, а банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Відповідно, суд відкидає аргументи позивача про застереження у заяві-анкеті перед місцем її підписання [PERSON] , що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку становить між сторонами договір банківських послуг, внаслідок їх явної неприйнятності з огляду на усталену судову практику застосування ст. ст. 207, 634 ЦК України за висновками Великої палати Верховного Суду, викладеними третього липня 2019 року у постанові № 14-131цс19, про неприпустимість покладання на слабшу сторону - споживача невиправданого тягаря з`ясування змісту кредитного договору. За відсутності в заяві-анкеті домовленості сторін про сплату комісій, пені та штрафів за несвоєчасне повернення кредиту надані позивачем банком витяги з тарифів і умов, які не містять підпису відповідача, в судовій практиці застосування ст. ст. 633, 634 ЦК України за висновками Великої палати Верховного Суду у зазначеній постанові № 14-131цс19 не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не можуть підтверджувати вказаних обставин. Враховуючи поділ умов договору щодо процентів та неустойки відповідно до ст. 628 ЦК України на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі), у з`ясованих судом обставинах відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення строків виконання, а також ціну договору в формі сплати комісій та в тому розмірі процентів, яких по суду відшукує позивач саме у цій справі. Так, номер банківського рахунку у підписаній від імені [PERSON] в заяві-анкеті позивачем зазначений не був, виписки про рух коштів на клієнтському рахунку чи будь-який розрахунковий документ про зарахування позивачем коштів на виконання ч. 2 ст. 1068 ЦК України в розмірі на користь відповідача до позовної заяви не додано, внаслідок чого суду позбавлений можливості достеменно встановити достовірні фактичні дані передачі коштів кредитного ліміту у будь-якому розмірі у власність відповідача на умовах кредитного договору згідно з ст. 1054 ЦК України в момент видачі платіжної карти. Положеннями статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Таким чином, матеріали справи не містять письмових доказів на підтвердження факту отримання [PERSON] за кредитним договором № б/н від 14 травня 2014 року кредитних коштів в обумовленому розмірі, оскільки договором такий розмір не узгоджувався. Наданий позивачем до матеріалів справи розрахунок заборгованості не є доказом підтверджуючи факт користування [PERSON] кредитними коштами, а лише є документом яким позивач обґрунтовує заявлену ним суму заборгованості, яку просить стягнути в судовому порядку. (а.с.7-8) З огляду на вищевикладене, враховуючи, що з матеріалів справи неможливо встановити факт користування відповідачем кредитними коштами, неможливо встановити розмір процентної ставки за користування кредитним лімітом, вирішувати питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості є неможливим. Такі висновки судом зроблені відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України з урахуванням правових позицій, висловлених Верховним Судом у постанові Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 14-131цс19, постановах Верховного Суду від 09 січня 2020 року у справі № 203/4297/18, 09 січня 2020 року у справі № 204/6608/18, а також у постанові Верховного Суду від 27 березня 2020 року №703/3063/18. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, витрати зі сплату судового збору покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed