overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

10.03.2016 року [PERSON] звернувся до суду із цим позовом посилаючись на те, що з 10.03.2005 року перебуває із [PERSON] у шлюбі, від якого мають двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалося, так як у них з відповідачкою різні погляди на шлюб, сімю, виховання дітей. Постійні сварки призвели до того, що стали чужими, припинили подружні відносини, більше двох років проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Втратив до відповідачки повагу і любов. Збереження сімї неможливе, так як відповідачка має іншого чоловіка, тому вирішив шлюб розірвати. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] показала, що їх із [PERSON] сімя дійсно уже три роки як розпалася і поновлення подружніх відносин неможливе, оскільки він погано ставився до неї: бувало бив, не дбав про дітей, виганяв з дому, у звязку з чим також втратила до нього повагу і любов. Дослідивши докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Сторони одружилися 10.03.2005 року, зареєструвавши шлюб за актовим записом № 06 у Чаплівській міській раді Старосамбірського району Львівської області. У звязку із одруженням відповідач змінила прізвище Куш на [PERSON] (а.с.3), мають двох спільних дочок: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Свідок [PERSON] показав, що сторони тривалий час проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Судом встановлено, що між сторонами виникали непорозуміння, які призвели до припинення подружніх відносин. Більше двох років вони проживають окремо: позивач у місті Старий Самбір, а відповідач із дітьми у селі Гуманець Старосамбірського району Львівської області. Частиною 2 ст.112 Сімейного Кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам хоч одного із них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Оскільки сторони припинили подружні відносини, тривалий проживають окремо, не ведуть спільного господарства, втратили один до одного повагу і любов, це свідчить що сімя розпалася, а формальне існування шлюбу суперечить інтересам сторін із-за неможливості влаштувати своє життя у відповідності зі своїми бажаннями, вподобаннями, тому цей шлюб слід розірвати. А тому,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

10.03.2016 року [PERSON] звернулась до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів з [PERSON] на утримання неповнолітньої сина - [PERSON] [INFO] щомісячно у розмірі 1000 починаючи з дня подачі заяви і до повноліття дитини. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, просив слухати справу за його відсутнсоті, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився,надав до суду письмову заяву, просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги визнав частково. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Як встановлено у судовому засіданні, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 06.05.2011 року. Від шлюбу мають спільного сина - [PERSON] [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами припинені по причині несумісності характерів, різних поглядів на життя, що призвело до втрати почуттів кохання та взаємоповаги. Таким чином, суд вважає, що їх сім'я розпалася і зберегти її неможливо, тому згідно ст. ст. 110, 112 СК України позовна заява про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, якщо подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них і мають істотне значення. Крім того, відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Від шлюбу у [PERSON] та [PERSON]. народився син [PERSON] [INFO]. Подружнє життя не склалось, шлюбні відносини фактично припинились та вони почали проживати окремо один від одного. Дитина залишилась проживати разом з позивачкою і знаходиться на ії утриманні, матеріальна допомога з боку відповідача не надається. Відповідно до ст. ст. 180 - 182 Сімейного Кодекса України батьки зобов'язані утримавати дітей до досягнення їм повноліття. На виконання цього обов'язку за рішенням суду можуть стягатися аліменти, розмір яких визначається з урахуванням стану здоров'я і матеріального положення дітей і інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів з [PERSON], суд враховує матеріальний і сімейний стан відповідача, та вважає можливим стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до повноліття дитини. Одночасно, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

10.03.2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з відповідачем, який був зареєстрований 23.01.2010 року відділом РАЦС Солом'янського РУЮ в м. Києві , актовий запис № 62. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Однак, спільне життя не склалось, мають сина - [PERSON], [INFO] Перебування в шлюбі та примирення є неможливим і суперечить їх інтересам, оскільки давно втратили один до одного почуття любові та поваги, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Позивач в судове засідання з'явилась, свій позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23.01.2010 року, який зареєстрований відділом РАЦС Солом'янського РУЮ в м. Києві , актовий запис № 62, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER]. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім'ї неможливе. При розгляді справи суд виходив з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. А тому, враховуючи вищевикладене, у суду є підстави вважати, що сім'я розпалася остаточно, шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, а тому, наявні підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України позивач має право на збереження шлюбного прізвища після розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

10.03.2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначено, що сторони зареєстрували шлюб 27.11.2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, про що було зроблено актовий запис за № 2918. Від даного шлюбу у сторін є неповнолітня дитина - донька [PERSON], [INFO]. Спільне життя у сторін не склалось, оскільки у сторін виявились несумісні характери, різні погляди на взаємовідносини між подружжям та з родичами, особливо у фінансових питаннях. Сторони втратили взаєморозуміння, віддалились один від одного, поступово виникло взаємне охолодження в їхніх стосунках. За таких умов подальше сумісне проживання стало для них недоцільним і 9 місяців тому сторони припинили подружні відносини і сумісне проживання. Спільне господарство не ведуть, спільного бюджету немає. Вважають, що шлюб фактично розпався. Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі. Відповідач позов визнав та не заперечив проти розірвання шлюбу. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 27.11.2012 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, про що було зроблено актовий запис за № 2918, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 27.11.2012 року. Від даного шлюбу у сторін є неповнолітня дитина - донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки судом встановлено, що сім`я фактично розпалася, поновлювати сімейні стосунки сторони не бажають, подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, строк на примирення не дав позитивних результатів, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права та інтереси інших сторін. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 551,20 грн. та витрати на правову допомогу 300 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

10.03.2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позові вона вказала, що 09.02.2008 року вступила в шлюб з відповідачем, який було зареєстровано відділом РАЦС Зміївського РУЮ Харківської області, актовий запис №06. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Як зазначила позивачка, сумісне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміня, різні погляди на життя та виховання дитини. [PERSON] вказала, шлюбні відносини припинено з 2015 року, примирення неможливе, сім'я розпалась остаточно. [PERSON] у судове засідання не з'явилась, звернулась із заявою про розгляд справи у її відсутність, наполягала на задоволенні позову, просила прізвище після розірвання шлюбу залишити «[PERSON]». Відповідач [PERSON] позов визнав, просив розглянути справу у його відсутність, про що надав відповідну заяву. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ознайомившись з матеріалами справи, дослідив надані докази, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що сторони уклали шлюб 09.02.2008 року, який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Зміївського РУЮ Харківської області, актовий запис №06, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER]. (а.с.4) Сторони є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про його народження серії [NUMBER], виданим Чемужівською сільською радою Зміївського району Харківської області. (а.с.5) Шлюбні відносини сторін припинено з 2015 року. Судом встановлено, що припинення шлюбних відносин сталося за відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на життя. Ст.112 СК України передбачає, що шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Причини припинення шлюбу, на які вказала позивачка, визнаються такими, що є підставою для розірвання шлюбу. За таких обставин, подальше збереження сім'ї сторін є неможливим та суперечить інтересам позивача. Спору про поділ майна сторони не мають. Згоди про місце проживання малолітнього сина досягнуто, він після розірвання шлюбу залишається проживати з матір'ю [PERSON] Тому, позов [PERSON] підлягає задоволенню. Витрати по сплаті судового збору позивачка взяла на свій рахунок та просила не стягувати їх з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

10.03.2016 року, [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] та просить: -«1.Визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON]. 2.Визнати за мною право власності на 1/2 частину квартиру [ADDRESS]. 3.Припинити право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS].» (а.с.2-3) Свої вимоги мотивує тим, що починаючи з 23.11.1996 року вона перебувала в шлюбі з відповідачем, який рішенням Подільського районного суду м.Києва від 13.03.2015 року було розірвано. Під час шлюбу та за спільні кошти було придбано вищевказану квартиру, яка зареєстрована на відповідача. Розділити майно в позасудовому порядку не представилося можливим, а тому вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав. В судове засідання сторони не з»явилися. Від позивачки надійшла заява про розгляд справи без її участі, при цьому позов вона підтримала, про постановлення заочного рішення не заперечує, а судові витрати просить покласти за її рахунок.(а.с.113) Відповідач також не з»явився в попередні судові засідання та надав заяву про розгляд справи без його участі, при цьому вважає, що частка позивачки повинна складати - 1/3 частину квартири, оскільки вона була придбана за його особисті кошти.(а.с.48) Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Такого висовку суд дійшов на підставі ст.70 ч.1 СК України, яка передбачає, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Так, як вбачається зі свідоцтва Серії [NUMBER], сторони перебували у шлюбі з 23.11.1996 року.(а.с.18) Згідно зі свідоцтвом про право власності від 15.11.2007 року, виданого Київською міською державною адміністрацією, на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації за №1980-С/КІ від 07.11.2007 року, ним посвідчено, що двокімнатна квартира №30, загальною площею 74,00 кв.м, жилою площею 29,70 кв.м, в буд.[ADDRESS] належить на праві власності [PERSON](а.с.27-28). Як вбачається з рішення Подільського районного суду м.Києва від 13.03.2015 року, шлюб між сторонами розірвано, оскільки сторони не підтримують шлюбно - сімейні стосунки, не ведуть спільного господарства, мають окремі бюджети, починаючи з 01.01.2015 року.(а.с.19) Оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки спірне майно придбане під час шлюбу, а докази, які свідчать про те, що воно буле придбане лише за кошти, які належали відповідачу до шлюбу, в матеріалах справи відсутні. На підставі викладеного, -ст.70 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

10.03.2016 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, що продовжує навчання. В направленому на адресу суду позові позивачка [PERSON] зазначила, що відповідач являється її батьком. Після закінчення школи вона продовжила навчання в Лубенському медичному училищі, на період навчання потребує матеріальної допомоги, оскільки йдуть витрати на канцелярські вироби, одяг, харчування. Термін закінчення навчання -30.06.2017 року. Просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на період навчання в розмірі ? частини всіх його видів заробітку (доходу) щомісячно. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, але направила на адресу суду заяву про проведення розгляду справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] позов визнав, дав свою згоду на стягнення аліментів на утримання дочки, що продовжує навчання на період такого навчання в тому розмірі, в якому просить позивачка. Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що відповідач є батьком позивачки [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.3). Позивачка, після закінчення школи продовжила навчання в Комунальному вищому навчальному закладі 1 рівня акредитації Полтавської обласної ради «Лубенське медичне училище». Термін закінчення навчання 30.06.2017 року (а.с.4). Згідно ст.ст. 199; 200 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідач погодився сплачувати аліменти на період навчання своєї дочки в тому розмірі, в якому просила позивачка, а отже позов підлягає до задоволення. Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача на користь держави на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

10.03.2016 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про визнання недієздатною дочки - [PERSON], посилаючись на те, що вона, будучи інвалідом дитинства ІІ групи інвалідності та перебуваючи на диспансерному обліку в лікаря-психіатра з діагнозом помірна розумова відсталість з емоційно-вольовою нестійкістю, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними і потребує постійного стороннього догляду. Визнання [PERSON] недієздатною їй потрібно для встановлення над нею опіки, оскільки дочка потребує сторонньої допомоги, не може самостійно вчиняти правочини, навіть дрібні побутові, створювати для себе цивільні права та нести обов'язки. В судовому засіданні 30.03.2016 року [PERSON] заявлені вимоги підтримала. В судове засідання 17.06.2016 року [PERSON] не з»явилася, згідно поданої заяви просила розгляд справи проводити у її відсутності, вимоги задовольнити. Представник заінтересованої особи - органу опіки та піклування Білогірської селищної ради в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву в якій просив справу розглянути без його участі, заяву задовольнити. Ознайомившись із письмовими заявами заявника та представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до переконання, що вимоги заявника підлягають задоволенню. Так, із пояснення заявника, амбулаторної карти [PERSON] вбачається, що [PERSON] є інвалідом другої групи та перебуває на обліку у лікаря психіатра з діагнозом помірна розумова відсталість з поведінковими розладами. Амбулаторною судово-психіатричною експертизою Хмельницької обласної психіатричної лікарні №1 від 05 травня 2016 року, проведеною на підставі ухвали Білогірського районного суду від 30 березня 2016 року, встановлено, що [PERSON] страждає на помірну розумову відсталість з поведінковими розладами. [PERSON] в силу свого психічного розладу здоров»я не може розуміти значення своїх дій та не може керувати ними. Згідно рішення виконавчого комітету Білогірської селищної ради Білогірського району Хмельницької області №6 від 10.03.2016 року опікуном [PERSON] доцільно призначити [PERSON]. Частиною першою ст. 39 ЦК України передбачено, що фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Ч. 1 ст. 60 цього кодексу встановлено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON] недієздатною та встановлення над нею опіки. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

10.03.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через втрату почуттів любові та взаємоповаги. У зв'язку з цим шлюбні стосунки між ними припинені і їх поновлення неможливе. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надавши письмову заяву про підтримання позову, в якій одночасно клопотала про розгляд справи за її відсутності і після розірвання шлюбу просила залишити прізвище [PERSON]. Відповідач в судове засідання також не з'явився. Подав заяву про визнання позову з клопотанням розглядати справу за його відсутності. Дослідивши в судовому засіданні надані сторонами письмові докази по справі, суд дійшов наступного. 08.04.1989 року сторони уклали шлюб, від якого мають дітей: [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO]. (а.с. 6, 8, 9) Через розбіжності у поглядах на характер сімейних стосунків і життя в цілому сторони шлюбні стосунки припинили за шість місяців до звернення до суду з даним позовом. З того часу спільне господарство ними не ведеться. Примирення та поновлення сімейних стосунків між сторонами не можливе, а подальше збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам та інтересам неповнолітніх дітей. Майнового спору та спору про місце проживання дітей між сторонами немає. За взаємною згодою сторін діти залишаються проживати разом із позивачкою. У зв'язку з викладеним та на підставі ст. ст. 110, 112 СК України шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved