Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

08.05.2018 року відкрите провадження за позовом Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради, в якому служба просила: 1) відібрати малолітню [PERSON] від її матері [PERSON] не позбавляючи її батьківських прав; 2) передати малолітню [PERSON] органу опіки та піклування Білоцерківської міської ради Київської області для подальшого її влаштування. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що [PERSON] не може адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку та вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи її дочки [PERSON]. [PERSON] та її представник [PERSON] на початку розгляду справи заперечували проти позову, однак в ході розгляду справи змінили свою позицію та визнали позов, за умови, що [PERSON] передадуть її старшій сестрі [PERSON], а не в Центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода». Центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода» підтримав позов, просив його задовольнити. В ході розгляду справи, до спільного розгляду прийнятий зустрічний позов [PERSON], в якому вона просила: повернути їй малолітню дочку [PERSON], яка знаходиться в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода». Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона любить свою дочку, служба неодноразово намагалася її від неї відібрати, однак результату такі дії не дали, за час перебування дочки в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода» вона її відвідувала, оплачувала необхідні аналізи, ліки та службою не надано жодних доказів про неможливість здійснення нею батьківських обовязків. Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області заперечувала проти зустрічного позову. Центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода» просив відмовити в задоволенні зустрічного позову. 04.06.2018 року в підготовчому судовому засіданні суд прийняв до спільного розгляду зустрічний позов, після чого оголошено перерву для ознайомлення з ним Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради та Центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода». 06.07.2018 року закрите підготовче провадження та розпочатий розгляд справи по суті. В судовому засіданні заслухано вступне слово представника позивача за первісним позовом, відповідача за первісним позовом та його представника, представника третьої особи, дитину [PERSON] та допитано свідків [PERSON], [PERSON]. Після чого по справі оголошено перерву. 23.07.2018 року судове засідання відкладене у звязку із клопотанням представника відповідача за первісним позовом, оскільки суду надані докази, що відповідач за первісним позовом на час розгляду справи перебував на стаціонарному лікуванні. 25.09.2018 року судове засідання відкладене у звязку із клопотанням представника відповідача за первісним позовом, оскільки сторони мали намір провести мирне врегулювання спору. 25.10.2018 року в судовому засіданні учасники справи повідомили, що не вдалося здійснити мирне врегулювання спору, представник відповідача за первісним позовом відмовився від зустрічного позову, після чого суд дослідив матеріали справи, заслухав учасників справи в судових дебатах та видалився до нарадчої кімнати. Із пояснень представника позивача за первісним позовом, відповідача за первісним позовом та його представника, представника третьої особи, показів свідків [PERSON], [PERSON], дитини [PERSON] та матеріалів справи, встановив, що [PERSON] являється матірю малолітньої [PERSON], [INFO], батьком записаний\~ [PERSON]. Відповідно до листа Комунального закладу Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічного медичного обєднання» [PERSON] з 14.11.2008 року до 02.01.2009 року перебувала на стаціонарному лікуванні в КЗ КОР «Обласне психіатрично-наркологічне медичне обєднання». 19.03.2014 року була госпіталізована в медобєднання вдруге. Згідно листа Комунального закладу Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 4 Управління охорони здоровя Білоцерківської міської ради № 1334 від 21.10.2016 року [PERSON] перебуває під наглядом лікаря-психіатра з приводу шизофренії параноїдальної форми з 2014 року. Відповідно до листа Комунального закладу Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 4 Управління охорони здоровя Білоцерківської міської ради № 236 від 17.02.2018 року [PERSON] з 23.10.2016 року до 23.11.2016 року, з, 20.12.2016 року до 05.01.2017 року, з 29.01.2017 року до 14.02.2017 року знаходилась на лікуванні в психіатричному відділенні. 14.04.2017 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області розглянуто справу за позов Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради в інтересах малолітньої [PERSON] до [PERSON], третя особа Центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода» про відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав та зустрічним позовом [PERSON] до Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради про повернення дитини матері. За результатами розгляду справи вирішено повернути [PERSON] матері. Згідно повідомлення Білоцерківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 7 Білоцерківської міської ради Київської області № 92 від 11.12.2017 року вбачається, що [PERSON] часто пропускає навчальні заняття без поважних причин з початку навчального року, відсутня в школі з 28 листопада, інколи була присутня на 1-2 уроках. В 2016-2017 роках вона не приступила до навчальних занять з 1 вересня і була вилучена із сімї в Центр соціально-психологічної реабілітації «Злагода», згідно рішення суду дочку повернуто сімю. На даний час, зі слів [PERSON] її матір не випускає її із квартири, не дає можливість піти в школу, заважає виконувати домашні завдання, ображає і вживає нецензурну лексику щодо доньки. [PERSON] звернулась по допомогу в соціально-психологічну службу школи. 14.12.2017 року [PERSON] звернулась в Службу у справах дітей Білоцерківської міської ради із заявою в якій вона просила влаштувати її в центр «Злагода», оскільки проживати з своєю матірю не можливо, тому що вона не пускає її в школу, може привести на другий-третій уроки, не дозволяє гуляти із друзями, розмовляти по телефону. 14.12.2017 року [PERSON] звернулась в Службу у справах дітей Білоцерківської міської ради із заявою в якій вона просила влаштувати її сестру [PERSON] [PERSON] в центр «Злагода» на стаціонар в звязку з неадекватною поведінкою матері, до себе дитину тимчасово не може забрати, оскільки мати являється до помешкання і вчиняє скандали з викликом міліції, суперечками і псуванням майна. Починаючи, з 14.12.2017 року [PERSON] перебуває в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода». Відповідно до доповідної записки практикуючого психолога [PERSON] від 18.12.2017 року вона була присутня при бесіді [PERSON] з поліцією, яку до центру «Злагода» викликала матір [PERSON], через те, що вона не може зустрітись із дитиною, але Вероніка не виявила бажання бачитись із мамою через страх побитися. В бесіді Вєераніка розповіла, що мати неодноразово приводила її до школи на 3 чи 4 уроки, порушуючи правила, а одного разу кидалась на дитину із ножем, коли вона задала питання чи підуть вони сьогодні до школи. Також матір забрала в дитини підручники, сказавши, що вони не потрібні. Зі слів дитини матір часто забирала її із школи силою в присутності інших дітей. Згідно листа Центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода» № 842-Д від 18.12.2017 року направленого до Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради [PERSON], щодня викликає до центру працівників поліції, її малолітня донька відмовляється спілкуватись з матірю, пояснюючи це тим, що вона кидалася на неї з ножем, таскала за куртку, била скакалкою. 20.02.2018 року виконавчий комітет Білоцерківської міської ради Київської області затвердив «Висновок щодо розвязання спору про відібрання малолітньої дитини [PERSON], яка опинилася в складних життєвих обставинах, та його відповідність інтересам дитини» № 604/01-07, в якому Комісія з питань захисту прав дитини, дослідивши документи по справі, дійшла згоди, що [PERSON] не може адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку та вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи дочки і рекомендувала Службі у справах дітей звернутися до суду із позовом про відібрання у неї дочки без позбавлення батьківських прав. Відповідно до довідки Комунального закладу Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 4 Управління охорони здоровя Білоцерківської міської ради від 30.05.2018 року [PERSON] проходила в лікарні курс лікування. На виконання висновку виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 20.02.2018 року Служба у справах дітей звернулась до суду із позовом, при вирішенні якого суд керуються наступним. Згідно до ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідно до ч. 4 ст. 15 СК України невиконання або ухилення від виконання сімейного обов'язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Одним з таких наслідків є відібрання дитини без позбавлення батьківських прав. Умови його застосування визначені в ст. 170 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Отже, згідно п. 2-5, ч. 1 ст. 164 суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадку, якщо батьки: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами. Цей перелік не є вичерпним, оскільки згідно ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Відповідно до ч. 1 ст. 23-1 Закону України «Про охорону дитинства» усі дії щодо дитини, яка перебуває у складних життєвих обставинах, спрямовуються на захист прав та інтересів дитини, усунення причин таких обставин і забезпечення безпечних умов її утримання та виховання, надання їй та її батькам комплексу необхідних послуг та соціальної допомоги. Згідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 170 СК України під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сімї (особи) у разі здійснення такого супроводу. При цьому, за змістом ч. 5-6 ст. 19 СК України суд має врахувати поданий висновок органу опіки та піклування щодо вирішення спору поданий на підставі. З даним висновком суд може не погодитися, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Звертаючись до суду із позовом, Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради обґрунтовувала свої вимоги тим, що [PERSON] має психічне захворювання, неодноразово лікувала його в стаціонарі, допускала агресивну, неадекватну поведінку щодо своєї дитини, а саме: погрожувала їй ножем, не пускала дитину до школи, заважала вчитися, силою забирала її із школи, забирала підручники тощо. Такі дії [PERSON] носять системний характер, в звязку із чим Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради неодноразово зверталась до суду з позовом про відібрання дитини, однак такі звернення результату не дали. В звязку із зверненням [PERSON] до Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради її поміщено до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода». Під час перебування [PERSON] в центрі [PERSON] неодноразово туди зявлялась. Дитина уникала зустрічей з матірю, без представника центру проводити їх не хотіла, оскільки боялась агресивних дій з боку матері. [PERSON] та її представник [PERSON] на початку розгляду справи заперечували проти позову, посилаючись на те, що вона любить свою доньку, пройшла курс лікування від психічного захворювання, може за нею доглядати та її виховувати, під час перебування в центрі доньки відвідувала її та оплачувала лікування. Однак в ході розгляду справи, представник [PERSON] повідомив про зміну її позиції, а саме вона визнала позов за умови, що [PERSON] передадуть її старшій дочці [PERSON], а не в Центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода». Оцінюючи аргументи сторін, суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Отже, у разі визнання відповідачем позову, суд має перевірити чи відповідають заявлені вимоги закону та чи в разі задоволення позову не будуть порушені права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд встановив, що в разі задоволення позову права, свободи чи інтереси інших осіб порушені не будуть. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16.07.2015 року). Із системного аналізу ст. 19, 170 СК України вбачається, що у випадку коли перед судом ставиться питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення батьківських прав, суд має виходити перш за все з інтересів дитини та вирішувати справу на основі наданої до суду інформації щодо соціального супроводу сімї (особи) у разі здійснення такого супроводу, висновку органів опіки та піклування про можливість відібрання дитини та наданих на його підтвердження доказів. Суд зазначає, що малолітня донька [PERSON] [PERSON] школу відвідує нерегулярно, це зумовлене діями з боку матері, яка залишала її вдома, приводила на 3-4 уроки (а.с. 13), така поведінка носить системний характер. [PERSON] ухиляється від зустрічей з матірю (а.с. 12), а сам процес відібрання її від матері почався за її заявою. [PERSON] хворіє на психічне захворювання (а.с. 14,15,16), її стан залежить від вчасно проведеного лікування. За таких обставин, у суду відсутні підстави стверджувати, що таке середовище є безпечним, спокійним та стійким для дитини, сприятиме її розвитку та відповідає інтересам дитини. Також, суд враховує, що в разі задоволення позову над нею буде встановлене опікунство з боку її повнолітньої сестри [PERSON], про що наданий висновок Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради від 22.10.2018 року № 1153, тобто дитина не буде позбавлена сімейного піклування, оскільки проживатиме із своєю сестрою, а її матір зможе брати участь у вихованні та не буде обмежена у спілкуванні з нею. Отже, суд констатує про наявність підстав передбачених ч. 1 ст. 170 СК України для відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав, в звязку із чим позов слід задовольнити. В свою чергу, за зустрічним позовом провадження слід закрити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки в судовому засіданні від 25.10.2018 року представник позивача за зустрічним позовом відмовився від нього. За такого рішення, судовий збір стягненню з [PERSON] не підлягає, оскільки вона є інвалідом другої групи (а.с. 38) та звільнена від його сплати на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного та

Outcome: approved