Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

07 листопада 2019 року позивач звернулася до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовною заявою до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що відповідач за вказаною адресою не проживає з серпня 2018 року. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 11.11.2019 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням залишено без руху та запропоновано позивачу в триденний строк з дня отримання копії ухвали усунути вказані в ній недоліки. 18.11.2019, на виконання вимог ухвали судді від 11.11.2019 про залишення позовної заяви без руху, позивачем надано виправлену позовну заяву. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 19.11.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 02.12.2019 на 11 годин 00 хвилин. 02.12.2019, у зв`язку з неявкою сторін, розгляд справи відкладено на 17.12.2019 на 09 год. 30 хв. Сторони, які повідомлялися судом про дату, час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку, у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, відповідач відзиву на позов та жодних заяв чи клопотань до суду не надала, у зв`язку з чим за письмовою згодою представника позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. У відповідності до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу 17.12.2019 за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Гезою І.А. 16 січня 2003 року, зареєстрованого в реєстрі за № 140 (а.с. 4-5). У вказаній квартирі, крім позивача, зареєстрована також її дочка - [PERSON] , про що свідчить довідка про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 4801 від 06.11.2019, видана ОЖБК м. Чернігова (а.с. 7). Позивач зазначила, що відповідач з серпня 2018 року у вказаній вище квартирі не проживає, але зареєтрована, що перешкоджає їй розпоряджатися власним майном на свій розсуд. Актом від 05.11.2019, зі слів [PERSON] та [PERSON] , підтверджено те, що відповідач зареєстрована у квартирі [ADDRESS] , проте не проживає за місцем своєї реєстрації з серпня 2018 року (а.с. 8,). Той факт, що відповідач не проживає у спірній квартирі понад один рік підтверджується також допитаними у судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з частиною першою статті 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з частиною другою статті 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин, вимога позивача про визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням з підстав, передбачених частиною другою статті 405 Цивільного кодексу України, підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved