Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

07.11.2005р. [PERSON] звернулася в суд з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Краматорську Донецької області про стягнення з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Краматорську Донецької області на її користь моральної шкоди в сумі 25000 гривень у зв'язку з втратою нею професійної працездатності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 13.05.2005 року її було прийнято на роботу до ВАТ «Краматорський завод важкого верстатобудування» у цех чавунного та кольорового лиття прибиральником в ливарних цехах, зайнятим прибиранням відпрацьованої землі в бункерах та гарячого шлаку. 09.05.2005 року під час роботи з нею трапився нещасний випадок при наступних обставинах. О 6-й годині 55 хвилин від майстра корпусу №1 цеху чавунного та кольорового лиття [PERSON] вона отримала завдання на прибирання розсипу сипучих матеріалів в тонелях. Приблизно о 9-й годині вона спитала у землероба [PERSON] - чи будуть працювати конвеєри в тонелі та відповіла, що ні. Після цього вона самостійно переставила «скребки» на конвеєрі інв.№406815, включила конвеєр, спустилася до тонелю та приступила за допомогою металевого скребку до прибирання просипу піску з-під натяжного барабану цього конвеєру. В цей момент рукавиця на правій руці у неї була захоплена віссю обертового барабану, в наслідок чого трапилося травматичне відчленення правого передпліччя на рівні в/3 - с/3. Розслідуванням встановлено, що на натяжному барабані конвеєра відсутнє огородження. У хвостовій частині конвеєра відсутня аварійна кнопка для його зупинки. Відсутня також тросова система аварійної зупинки конвеєру. В районі розташування натяжного барабану конвеєра відсутнє освітлення, що підтверджується доданими до матеріалів справи Актами за ф. Н-1 та ф.Н-5. З отриманою травмою вона потрапила до лікарні, де їй було зроблено операцію по ампутуванню правої руки до рівня передпліччя. В листопаді 2005 року її первинно було обстежено МСЕК, де встановлено другу групу інвалідності трудового каліцтва та визначено 75% втрати професійної працездатності. 03.07.2005 року вона пройшла повторно огляд МСЕК, де їй встановили третю групу інвалідності трудового каліцтва та визначили 60% втрати професійної працездатності, що підтверджується Витягом з Акту огляду МСЕК Сер.ДОН-04 № 068923 та витягом з акту огляду МСЕК Сер.ДОН-05 №155415. під час отримання травми та під час лікування вона відчувала гострий фізичний біль. Її права рука практично стала неробочою. Наслідки виробничої травми безпосередньо впливають на її теперішнє життя. Вона відчуває себе ущербною людиною. До отримання травми вона вела активний образ життя. Вона мешкає у приватному будинку, але зараз вона не взмозі виконувати фізичну роботу по господарству і її долає відчуття власної неповноцінності. Таким чином, внаслідок отриманого трудового каліцтва вона відчуває моральні страждання, при цьому порушилися її нормальні життєві зв'язки, що потребує від неї додаткових зусиль для організації свого життя. У листопаді 2005 року їй вперше висновком медико - соціальної експертної комісії було встановлено втрату професійної працездатності. Ця подія відбулася ще до виключення статей 21,28,34 із Закону № 1105-ХІV, тому, він має право на відшкодування Фондом моральної шкоди у зв'язку з втратою професійної працездатності. Просить суд стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Краматорську Донецької області на її користь моральну шкоду у сумі 25000 гривень у зв'язку з втратою нею професійної працездатності. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та суду пояснила, що 04.07.2005 року на підприємстві ВАТ «КЗТС» з робітником [PERSON] стався нещасний випадок на виробництві. Був складений акт по формі Н-1 №7 про нещасний випадок на виробництві від 25.07.2005 року. Згідно виписки з акту огляду МСЕК 074728 серія ДОН-04 від 25.10.2005 року потерпілому була встановлена 2 група інвалідності та встановлено 70% ступеня втрати професійної працездатності з переосвідченням - 25.10.2006 року. 03.11.2008 року позивачка пройшла огляд на МСЕК де їй встановили 3 групу інвалідності та 60% ступеня втрати професійної працездатності. 10.11.2005 року [PERSON] звернулася до відділення Фонду про призначення їй страхових виплат та соціальних послуг. Починаючи 25.10.2005 року відділення Фонду призначило виплати, а саме: одноразову допомогу та щомісячну страхову виплату, яка до теперішнього часу виплачується та відповідно до ст.29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» кожний рік підлягає перерахунку. Разом з тим, [PERSON] не бере до уваги той факт, що відповідно до п.10 п.п.10.4 Акта про нещасний випадок на виробництві її також визнано винною у нещасному випадку. Згідно Протоколу №7 від 03.11.2005 року засідання комісії з питань охорони праці ВАТ «КЗТС» - ступень вини [PERSON] становить - 10%. На теперішній час щомісячна страхова виплата [PERSON] складає 624,72 грн. Крім того, відділення Фонду відшкодовує витрати на медичну та соціальну допомогу, а саме: медикаментозне лікування - 4027,66 грн., побутове обслуговування - 5891 грн., складне протезування - 3192,49 грн. Позивачка просить стягнути з відділення Фонду 25000 грн., однак доказів у чому полягає завдання моральної шкоди з боку відділення Фонду - відсутні, які міркування сприяли на позивача, визначаючи такий розмір моральної шкоди, а саме порядок розрахунку моральної шкоди не надав. Відповідно до Порядку встановлення медико - соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язаного з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 року №212 (зі змінами, внесеними наказом МОЗ України від 05.08.1998 року №238), на МСЕК покладено серед іншого, встановлення факту спричинення моральної шкоди. Крім того, згідно з п.3.8 зазначеного Порядку під моральною шкодою розуміють фізичні та моральні страждання, спричинені потерпілому в результаті трудового каліцтва чи іншого ушкодження здоров'я. При встановленні факту моральної шкоди МСЕК враховує як характер каліцтва чи іншого ушкодження здоров'я, так і залишкову працездатність потерпілого. Різновидом висновку медичних органів як підстави для відшкодування моральної шкоди може бути висновок лікаря - психіатра лікувально - профілактичного закладу або лікарсько - консультаційної чи медико - соціальної експертної комісії про стрес, якого зазнав потерпілий у результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, чи їх наслідків, про депресію чи інші негативні вияви стану потерпілого. Позивач не підтвердила факт завдання моральної шкоди та розміру шкоди висновком експертизи. Представник відповідача в судовому засіданні просила суд залишити позов без задоволення. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши зібрані в справі докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно частини 1 ст.9 Закону України «Про охорону праці» від 14.10.1992 року (з наступними змінами) відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Згідно з п.п. «є» п.1 ч.1 ст.21 та ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у разі настання страхового випадку Фонду соціального страхування у встановленому законодавством порядку зобов'язаний виплатити потерпілому грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому цієї шкоди. Зазначені норми не містять будь - яких інших додаткових умов щодо відшкодування моральної шкоди. Положення ст.ст. 21,28,34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», що діяли до прийняття Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік», який набрав чинності з 01.01.2006 року, а також Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року, який набрав чинності з 20.03.2007 року, передбачали обов'язок Фонду провести потерпілому виплату за моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому такої шкоди. За змістом положень ст.ст.21,28,30,34,35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» право на отримання потерпілим страхових виплат у разі стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду виникає у особи в разі встановлення їй такої стійкої втрати працездатності висновком МСЕК. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я. (п.3). Крім того, рішенням Конституційного суду України від 27.01.2004 року визначено, що ФССНВВ зобов'язаний відшкодувати моральну шкоду, заподіяну на виробництві всім потерпілим, в тому числі у випадку встановлення тимчасової стійкої часткової працездатності або повної втрати професійної працездатності. Судом встановлено, що 13.05.2005 року позивачку було прийнято на роботу до ВАТ «Краматорський завод важкого верстатобудування» у цех чавунного та кольорового лиття прибиральником в ливарних цехах, зайнятим прибиранням відпрацьованої землі в бункерах та гарячого шлаку (а.с.3-5). 09.07.2005 року з позивачкою стався нещасний випадок на виробництві. Згідно до витягів з Акту огляду МСЕК Сер. ДОН-05 № 155415 та Акту огляду МСЕК Сер. ДОН-04 № 068923 позивачці встановили третю групу інвалідності трудового каліцтва та визначили 60% втрати професійної працездатності. 10.11.2005 року [PERSON] звернулась до відділення Фонду про призначення їй страхових виплат та соціальних послуг. 25.10.2005 року відділення Фонду призначило виплати, а саме: одноразову допомогу та щомісячну страхову виплату, яка до теперішнього часу виплачується і складає 624,72 грн. Разом з тим, внаслідок ушкодження здоров'я, викликаного стійким захворюванням, позивач зазнав моральних страждань, пов'язаних з тривалим лікуванням, фізичним болем, погіршенням життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні встановлено, що відповідач відмовляється відшкодувати моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров'я, але відшкодувати моральну шкоду відмовляється, посилаючись на недоведеність факту заподіяння моральної шкоди, необґрунтованість розміру такої шкоди та відсутність правових підстав для відшкодування моральної шкоди і стягнення таких сум з Фонду. Враховуючи викладене, та з огляду на те, що позивачу безстроково була встановлена стійка втрата професійної працездатності (60%), виходячи з положень ст.21 та ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», суд дійшов висновку про наявність факту заподіяння позивачеві моральної шкоди через трудове каліцтво, що є підставою для відшкодування їй моральної шкоди саме цим відповідачем. Відповідно до п.3 ч.1 ст.268 ЦК України на вимоги про відшкодування шкоди здоров'ю та про відшкодування моральної шкоди, пов'язаної з ушкодженням здоров'я, строки позовної давності не поширюються. Згідно ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Акт законодавства не має зворотної дії у часі крім, випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи, а тому зазначені норми не можуть бути підставою для відмови у праві на відшкодування моральної шкоди до їх прийняття. Крім того, доводи представника відповідача про те, що факт заподіяння моральної шкоди не встановлений висновком МСЕК - безпідставні і не ґрунтуються на законі, який не передбачає обов'язковість висновків МСЕК в даному випадку. Вже сам факт ушкодження здоров'я позивача і втрата ним працездатності свідчить про заподіяння моральної шкоди позивачеві. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.ч.1,2 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Разом з тим, вирішуючи даний спір та визначаючи розмір відшкодування, що підлягає задоволенню, суд не може повністю погодитись з доводами позивача, якими він цей розмір обґрунтував з огляду на таке. Статтею 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» передбачено, що сума страхової виплати за моральну шкоду не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати незалежно від будь-яких інших страхових виплат. Приймаючи до уваги вищевказане та враховуючи глибину моральних страждань позивача з приводу ушкодження його здоров'я, ступінь втрати ним професійної працездатності, суттєвість змін укладу його життя, який ніколи не відновиться до нормального стану, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що вимоги позивача необхідно задовольнити частково і стягнути з відповідача на користь позивача 15000грн. в порядку відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти задоволених позовних вимог суд відмовляє, оскільки такі вимоги позивача про стягнення з відповідача саме 25000 грн. у відшкодування моральної шкоди не відповідають глибині тих моральних та фізичних страждань, яких позивач зазнав внаслідок професійного захворювання і втрати ним працездатності. На підставі ст.ст.15,21,28,30,34,35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», Рішення Конституційного суду України від 27.01.2004 року № 1-9/2004, п.3ч.1ст.268 ЦК України,

Outcome: partial