Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

08.10.2020 року позивачка звернулась до суду з вищевказаним позовом та просила суд: визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у загальному розмірі 40 000 (сорок тисяч) гривень 00 копійок, тобто по 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок на кожну дитину, але в будь-якому разі не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позовні вимоги мотивовані наступним. Згідно позовної заяви, 15 вересня 2020 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси по справі №521/10564/20 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . За час шлюбу у сторін народилося двоє дітей, а саме: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На даний час діти постійно проживають з позивачкою у трьохкімнатній квартирі, яка належить сторонам в рівних частинах. Позивачка стверджує, що у зазначеній квартирі створенні всі належні житлово-побутові умови для спільного проживання дітей з матір`ю. Позивачка піклується про дітей та постійно займається їх вихованням, водить до школи та позашкільні гуртки, проводить з ними дозвілля та належним чином виконує свої материнські обов`язки. Відповідач в силу своєї трудової діяльності не може постійно приділяти увагу дітям. Відтак, позивачка вважає, що визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з нею буде максимально враховувати інтереси останніх. Позивачка стверджує, що, незважаючи на факт розірвання шлюбу, їхнім дітям має бути забезпечено звичний та належний матеріальний рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Позивачка просить при визначенні розміру аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , врахувати наступне. Інших неповнолітніх дітей або непрацездатних осіб на утриманні відповідача немає, позивач працездатний та постійно працює штурманом на іноземних судах; відповідач отримує дохід в іноземній валюті, у відповідача наявне нерухоме майно. Згідно позовної заяви, з квітня 2018 року по липень 2019 року місячний дохід відповідача варіюється від 150 000 грн. до 450 000 грн. А отже, позивачка вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей у загальному розмірі 40 000,00 гривень, тобто по 20 000,00 гривень на кожного із дітей. Згідно позовної заяви, витрати позивачки на утримання дітей є значними витрати, а саме: на навчання обох дітей у приватній школі складають від 9000 до 12000 грн. на місяць, заняття у гуртках додатково оплачуються, вартість дитячого одягу та взуття складають від 4000 гривень до 5000 гривень на місяць, а вартість продуктів харчування складає орієнтовно 7000 гривень на місяць. З огляду на вищевикладене позивачка звернулася до суду з відповідною позовною заявою. 04.12.2020 року відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що спору відносно позовних вимог щодо визначення місця проживання дітей з матір`ю у сторін немає, стосовно позовних вимог щодо стягнення з нього аліментів на корить позивачки на утримання дітей у загальному розмірі 40 000,00 гривень, відповідач просив відмовити у їх задоволенні. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 16.12.2020 року клопотання позивачки про витребування доказів задоволено, витребувано від філії - Одеського обласного управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» та акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» відомості про наявні відкриті всі банківські рахунки на ім`я [PERSON] , зобов`язано надати по ним виписку про рух грошових коштів з моменту відкриття; витребувано від Державної прикордонної служби України інформації про перетин кордону України [PERSON] із зазначенням мети виїзду з України та на підставі документів відбувався перетин кордону, за період з 01.01.2016 року. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 16.12.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд вищевказаної справи по суті. 18.12.2020 року позивачка подала до суду відповідь на відзив, у якій просила позовні вимоги задовольнити повністю. 28.12.2020 року відповідач подав заперечення, у яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з нього аліментів на корить позивачки на утримання дітей у загальному розмірі 40 000,00 гривень. 14.06.2021 року від Київської районної адміністрації ОМР надійшов лист, у якому суду повідомлено, що Сімейним кодексом України врегульовано процедуру визначення місця проживання дитини державними органами, зокрема, органом опіки та піклування, лише в разі наявності спору між батьками, а оскільки у даній ситуації відсутній спір між батьками, а тому законодавчі підстави для вирішення питання по суті та прийняття рішення органом опіки та піклування щодо визначення місця проживання дітей разом з матір`ю - відсутні. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 22.06.2021 року закрито провадження в частині позовних вимог, що стосувались місця визначення дітей разом з матір`ю, у зв`язку з відсутністю спору. В судове засідання позивачка та її представник з`явились, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання з`явилася, просила задовольнити частково позовні вимоги, а саме: щодо стягнення з відповідача аліментів на корить позивачки на утримання дітей у загальному розмірі 9 000,00 гривень. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що шлюб між сторонами зареєстровано шлюб 11.06.2011 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 424 серія [NUMBER] . За час шлюбу у дітей народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, що видане Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1097, серія [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , свідоцтвом про народження, що видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 4876, серія [NUMBER] . Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 15.09.2020 року по справі №521/10564/20 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Діти - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками №А4-179043-ф/л від 02.09.2020 року, №А4-179071-ф/л від 02.09.2020 року, №А4-179090-ф/л від 02.09.2020 року, та фактично проживають разом з матір`ю з 2015 року за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою від 31.07.2020 року, що видана головою об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «КОРОЛЬОВА 32». Відповідно до ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Пунктом 1 статті 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Частиною 1 статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. ст. 8, 11, 15 того ж Закону, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Суд вирішив задовольнити частково позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з огляду на наступні обставини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. А також, зазначеною статтею встановлено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 статті 157 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 150 Сімейного кодексу України визначенні обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Частинами першою, другою статті 155 СК України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аналогічна правова позиція викладена у ч. 1 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до якого, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Крім цього, відповідно до вимог Сімейного кодексу України (ст. 182-184), вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що будь-які витрати на утримання дітей мають визначатися за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід ураховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Згідно з частиною другою та третьою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина перша статті 184 СК України). Відповідно до частини другої статті 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Судом при визначенні розміру аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , врахував наступне. У відповідача немає інших аліментних зобов`язань, інших неповнолітніх дітей або непрацездатних осіб на утриманні. Позивач працездатний та працює штурманом далекого плавання на іноземних судах. Зазначене підтверджується інформацією, наданою Інспекцією з питань підготовки та дипломування моряків, про видачу відповідачу починаючи з 2009 року по 2016 рік відповідних дипломів штурмана далекого плавання, підтвердження до дипломів штурмана далекого плавання, диплом загального оператора ГМЗЛБ, свідоцтв фахівця з підготовки за розширеною програмою для здійснення вантажних операцій на танкерах. На час подання даної позовної заяви у відповідача дійсні: диплом штурмана далекого плавання №13418/2016/07 від 13.07.2016 р., підтвердження до диплому штурмана далекого плавання №13418/2016/07 від 13.07.2016 р., диплом загального оператора ГМЗЛБ №14282/2016/07 від 11.08.2016 р., підтвердження до диплому загального оператора ГМЗЛБ №14282/2016/07 від 11.08.2016 р.; свідоцтво фахівця з підготовки за розширеною програмою для здійснення вантажних операцій на танкерах (на танкерах-хімовозах) №13431/2016/07; свідоцтво фахівця з підготовки за розширеною програмою для здійснення вантажних операцій на танкерах (на нафтових танкерах) №13430/2016/07 від 11.08.2016 р. Також, згідно інформації наданої Капітаном Одеського морського порту, 02.07.2016 р. на ім`я відповідача видане посвідчення особи моряка [NUMBER] , яке дійсне до 02.07.2021 р. Згідно відповіді на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 16.12.2020 року від Державної прикордонної служби Головного центру обробки спеціальної інформації, яка надійшла на адресу суду 20.11.2021 року, суду стало відомо, що відповідач перетнув кордон 21.10.2020 року з метою виїзду до м. Амстердаму, Нідерланди, та станом на дату відповіді до України не повернувся. У відповідь на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 16.12.2020 року, АТ «Райффайзен банк Аваль» повідомив, що на ім`я відповідача відкрито рахунок, дата відкриття 06.11.2017 року, дата закриття 18.06.2018 року, після зміни реквізитів - дата відкриття 15.06.2018 року, дата закриття 26.06.2020 року, на який надходили грошові кошти за призначенням - заробітна плата, у сумах: 17.04.2018 року - 17279,14 доларів США, що за курсом НБУ на зазначену дату становить 450 800 гривень 30 копійок; 05.09.2018 року - 2000 доларів США, що за курсом НБУ на зазначену дату становить 56 985 гривень 99 копійок; 02.10.2018 року - 2000 доларів США, що за курсом НБУ на зазначену дату становить 56 425 гривень 35 копійок; 08.11.2018 року - 1300 доларів США що за курсом НБУ на зазначену дату становить 36 266 гривень 05 копійок; 27.11.2018 р. - 13249,29 доларів США, що за курсом НБУ на зазначену дату становить 369 522 гривні 70 копійок; 02.04.2019 року - 1600 доларів США, що за курсом НБУ на зазначену дату становить 43505 гривень 39 копійок; 02.05.2019 р. - 8000 доларів США, що за курсом НБУ на зазначену дату становить 212 954 гривні 62 копійки; 06.06.2019 р. - 8000 доларів США, що за курсом НБУ на зазначену дату становить 215 440 гривень 78 копійок; 02.07.2019 р. - 8000 доларів США, що за курсом НБУ на зазначену дату становить 209 651 гривню 94 копійки; 15.07.2019 р. - 5892,82 доларів США, що за курсом НБУ на зазначену дату становить 151 802 гривні 48 копійки; 09.12.2019 року - 1800 доларів США, що за курсом НБУ на зазначену дату становить 42 704 гривні 62 копійки; 09.01.2020 року - 1000 доларів США, що за курсом НБУ на зазначену дату становить 23 834 гривні 50 копійок; 07.02.2020 року - 1400 доларів США, що за курсом НБУ на зазначену дату становить 34 411 гривень 16 копійок; 04.03.2020 року - 1400 доларів США, що за курсом НБУ на зазначену дату становить 34 914 гривень 04 копійки; 06.04.2020 року - 1200 доларів США, що за курсом НБУ на зазначену дату становить 32 847 гривень 60 копійок; 04.05.2020 року - 1200 доларів США, що за курсом НБУ на зазначену дату становить 32 365 гривень 66 копійок. Як вбачається із зазначеного місячний дохід у вказаний період відповідача варіюється від 1000 до 17000 доларів США, тобто від 23 000 грн. до 450 000 грн. Судом встановлено, що у відповідача наявне нерухоме майно, що підтверджується договором купівлі-продажу від 03.11.2014 р. посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Алексеєвою О.В., згідно якого [PERSON] та [PERSON] прийняли у власність в рівних частках кожний, квартиру під номером [ADDRESS] . Також, відповідачу належав автомобіль «MITSUBISHI OUTLANDER» 2007 року випуску, але 01 вересня 2020 року, відповідачем було відчужено зазначений автомобіль [PERSON] , що підтверджується відповідями на адвокатські запити від Головного сервісного центру МВС та ТСЦ №5141 від 18.09.2020 року та 24.09.2020 року. У відповідь на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 16.12.2020 року, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» повідомив, що на ім`я відповідача відкрито рахунок, згідно виписки за період з 01.01.2016 року по 26.02.2021 року прихід коштів складає 219 577, 62 гривні, а витрати складають 215 525,05 гривень. У матеріалах справи відсутні докази про стан доходів відповідача з 04.05.2020 року, проте згідно з виписки наданої суду АТ КБ «ПРИВАТБАНК», поповнення рахунку відповідача відбувалось у вересні 2020 року на суму 43 000,00 гривень, жовтні 2020 року на суму 52 023,49 гривень, у листопаді 2020 року - на 7000,00 гривень, у грудні 2020 року - 50 000,00 гривень, у січні 2021 року - 5 000,00 гривень, у лютому 2021 року - 32 500,00 гривень. Також, згідно даної виписки суду вдалось встановити, що відповідач сплачував добровільно для позивачки кошти на утримання дітей у вересні 2020 року на суму 24 100,00 гривень, у жовтні 2020 року на суму 23 600,00 гривень; у листопаді 2020 року - 29 413,62 гривень, у грудні 2020 року - 25 000,00 гривень, у січня 2021 року - 30 000,00 гривень, у лютому 2021 року - 26 000,00 гривень. Судом встановлено, що у відповідача наявні витрати, що перевищують його заробіток (дохід) за останні півроку, і щодо таких витрат відповідачем не було доведено джерело походження коштів на його рахунку та з якого відповідач сплачував для позивачки добровільно кошти на утримання дітей, щомісячно у середньому на суму 26 352,27 гривень. Проте, суд роз`яснює позивачці, що батьки мають рівні обов`язки з надання утримання дітей та враховуючи те, що позивачкою не було надано суду доказів того, що діти потребують утримання на суму у розмірі 80 000 гривень на місяці з розрахунку та що позивачка має дохід, який дозволить їй порівну з батьком дітей забезпечувати утримання дітей на суму 40 000,00 гривень, а тому суд приходить до висновку про необхідність у частковому задоволенні позову, та встановити розмір аліментів у сумі 10 000,00 гривень щомісячно на кожну дитину. Суд звертає увагу відповідача, що визначений судом розмір аліментів у сумі 10 000,00 гривень щомісячно на кожну дитину, не перевищує розмір аліментів, які відповідач добровільно сплачував позивачці з жовтня 2020 року по лютий 2021 року, та який у середньому складав 26 352,27 гривень на місяць, тобто по 13 176,13 гривень на кожну дитину. Посилання відповідача на те, що розмір аліментів у рази перевищує розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановлений чинним законодавством, не заслуговують на увагу, оскільки законодавством України закріплено виключно гарантований державою рівень мінімального матеріального забезпечення громадянина України, у тому числі дитини до досягнення нею певного віку, тоді як при визначенні розміру аліментів на утримання дітей, суд виходить з того, що, відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу дітям у визначеному судом розмірі, що є достатнім та таким, що відповідає потребам дітей, спрямований на забезпечення їх гармонійного розвитку. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. Згідно ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ч. 6 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, враховуючи те, що позивачка звільнена від сплати судового збору за позовні вимоги про стягнення аліментів, суд вважає обґрунтованим стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 гривень. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Outcome: partial