Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

10.05.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив стягнути з відповідача суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 46303,52 грн. та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 20.09.2014 року на бул. Чоколівському, 10 в м. Києві сталася дорожньо - транспортна пригода, за участю автомобіля «Мазда 3», д.н. [NUMBER], яким керував [PERSON] та автомобіля «Сеат», д.н. [NUMBER], яким керувала [PERSON] На момент ДТП між відповідачем та позивачем був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 20.05.2014 року №АС/727016, за яким позивач застрахував цивільну відповідальність відповідача перед третіми особами при використанні транспортного засобу «Мазда 3», д.н. [NUMBER]. Відповідно до постанови Солом'янського районного суду м. Києва від 06.10.2014 року дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху відповідачем [PERSON], внаслідок чого відповідача було визнано винним у вчиненні ДТП на підставі ст. 124, ч. 130 КУпАП. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль «Сеат», д.н. [NUMBER], який належить [PERSON] Зазначив, що відповідачем не було повідомлено позивача про настання страхового випадку у строки, передбачені ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 20.09.2014 року [PERSON] звернулась до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із заявою про виплату страхового відшкодування. На підставі страхового акту та заяви [PERSON], позивачемй останній було виплачено страхове відшкодування в сумі 46303,52 грн. З урахуванням викладеного, у відповідності до ст. 1191 ЦК України та ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач вважає, що вказані витрати підлягають стягненню з відповідача, у зв'язку з чим просив позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просив справу розглядати без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечувала представник позивача. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Суд, врахувавши заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що 20.05.2014 року між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] було укладено договір №АС/727016 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобу «Мазда 3», д.н. [NUMBER]. 20.09.2014 року на бул. Чоколівському, 10 в м. Києві сталася дорожньо - транспортна пригода, за участю автомобіля «Мазда 3», д.н. [NUMBER], яким керував [PERSON] та автомобіля «Сеат», д.н. [NUMBER], яким керувала [PERSON] Відповідно до постанови Солом'янського районного суду м. Києва від 06.10.2014 року дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху відповідачем [PERSON], у зв'язку з чим його визнано винним у вчиненні ДТП на підставі ст. 124, ч. 130 КУпАП та позбавлено права керування всіма видами транспортними засобами строком на 2 роки. Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії водія [PERSON] вочевидь не відповідали вимогам ПДР України, а тому він, як особа, що керував автомобілем «Мазда 3», д.н. [NUMBER], внаслідок чого позивач поніс значні матеріальні збитки, є єдиною винною особою дії якої призвели до ДТП. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль «Сеат», д.н. [NUMBER], який належить [PERSON] 20.09.2014 року [PERSON] звернулась до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із заявою про виплату страхового відшкодування. На підставі страхового акту №ОЦ/177/000/0272 від 11.11.2014 року та заяви [PERSON], відповідно до ст 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивачем було виплачено страхове відшкодування в сумі 46303,52 грн. Згідно ст. 33.1.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних заобів» учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди. Встановлено, що відповідачем не було повідомлено ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про настання страхового випадку у строки, передбачені ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних заобів». Відповідно до ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних заобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регрес ний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричини дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у п.п. 33.1.4 ст. 33 Закону. Відповідно до п. 38.1.1 (а) ст. 38 Закону, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регрес ний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливаом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Як встановлено вище, відповідача визнано винним визнано винним у вчиненні ДТП на підставі ст. 124, ч. 130 КУпАП, тобто він керував транспортним засобм у стані алкогольного сп'яніння. 22.12.2014 року відповідачу страховою компанією направлено лист №182 з вимогою сплатити суму страхового відшкодування. Зазначений лист був залишений відповідачем без уваги. Отже, фактичні витрати страхової компанії, пов'язані з цим страховим випадком становить 46303,52 грн. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних затрат, переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотньої вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки відповідач не відшкодував шкоду в добровільному порядку та згідно з положеннями ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» позивач отримав право вимоги на таке відшкодування. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти в розмірі понесених витрат в сумі 46303,52 грн. Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на це, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору 1378,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved