Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

08.10.2013 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з дійсним позовом до [PERSON] та [PERSON] та просив визнати за собою права приватної власності в порядку набувальної давності на домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своєї заяви вказав, що в травні 2002 року між ним та відповідачами на підставі усних домовленостей відбувся договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Жодних письмових угод щодо переходу права власності на вказане вище нерухоме майно між ними не укладалося, оскільки відповідачі упевнили його у відсутності такої необхідності, адже сторони правочину в повній мірі досягли згоди щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу, мають достатній рівень довіри та всі можливості фактично виконати всі істотні умови договору, що і було зроблено. Згодом з'ясувалось, що відповідачі на той момент (2002 р.) не були власниками спірного будинку, а набули це право лише у 2012 році шляхом оформлення спадщини. Також позивач посилається на те, що він не знав та не міг знати що володіє чужим майном, зокрема майном померлої [PERSON], оскільки відповідачі у справі видавали себе за власників домоволодіння. Володіння має бути відкритим, очевидним для усіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним, - він відкрито володів вказаним домоволодінням з 2002 року, з цього часу сплачував за комунальні послуги, оформив на себе особовий рахунок на електроенергію, провів в будинок газове обладнання, оформив документи на газопостачання, та володіння має бути безперервним протягом визначених законом строків - він володів домоволодінням безперервно. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник підтримали позов та наполягають на його задоволенні, посилаючись на те, що відповідно до вимог ст. 344 ЦК України у нього є всі підстави визнати його право на спірне домоволодіння за набувальною давністю, оскільки він відкрито, добросовісно, безперервно, з 2002 року володіє ним та проживає там з родиною. За це домоволодіння він уплатив відповідачам грошову суму еквівалентну 800 доларів США восени 2002 року в 2 етапи в рівних частках. Цю суму затребували саме відповідачі. Договір купівлі-продажу нотаріально не оформляли. У 2011 році відповідачі вимагали від нього ще оплату в сумі 15000,00 грн., у противному випадку звільнити домобудівництво. З цього моменту у них йде спір з приводу даного домобудівництва. За час проживання в даному будинку ним було проведено газифікацію за його особовий рахунок, оформлені особливі рахунки на його ім'я на користування природним газом й електроенергією. Заявлені позовні вимоги вважає законними й доведеними ним в суді. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] позов не визнали, у виді його необґрунтованості, посилаючись на те, що вони є законними власниками в рівних частках кожний по ? частині спірного домоволодіння, після смерті їхньої матері. Ніякого договору купівлі-продажу в усній формі відносно цього будинку вони з позивачем не укладали та ніяких грошей за домобудівництво від позивача не отримували. Позивач з сім'єю проживав у домобудівництві в якості квартиранта і в три етапи восени 2002 року за користування квартирою здійснював передоплату. Крім того, в рахунок оплати за користування квартирою позивач здійснив за свій рахунок газифікацію домобудівництва. Наміру продавати цей будинок у них ніколи не було. Свідок [PERSON] - співмешканка позивача пояснила, що за спірне домоволодіння відповідачам було сплачено 4000 грн. У 2002 році вона особисто передала їм 2000 грн., а в 2003 році - 2000 грн. особисто передав їм гроші її співмешканець - позивач по справі. Дане домобудівництво вони купили у відповідачів, але документально угоду не оформляли. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою позивача. Як їй відомо, позивач купив спірне домобудівництво у відповідачів за 800 доларів США. Угоду купівлі-продажу документально не оформляли. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою позивача та їй відомо, що позивач у 2002 році купив спірне домобудівництво у братів [PERSON]. За яку ціну, їй не відомо, угоду купівлі-продажу не оформляли. Згодом позивач в будинку здійснив ремонт, газифікував його. З 2002 року постійно там проживає з родиною. Свідок [PERSON] пояснила, що її онука [PERSON] - цивільна дружина позивача спільно з ним у 2002 році купили домобудівництво у братів [PERSON] за 800 доларів США. Угоду не оформляли, оскільки відповідачі на той період не прийняли спадщину на цей будинок після смерті їх матери, а коли у 2012 році відповідачі прийняли спадщину на спірне домобудівництво, тоді й почали вимагати від позивача і її онучки звільнити будинок. Суд, вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи приходить до висновку про залишення позову без задоволення, з наступних підстав. Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до ст 153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до с т. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ст. 344 ЦК України, особа, яка добровільно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безпосередньо володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять років з часу спливу позовної давності. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Крім того, на думку Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ викладеної у листі «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» №24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року, при вирішенні спорів, пов'язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати наступне: Задоволення судом вимог на підставі ст.344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: - добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння, - за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено, - судам слід мати на увазі, що норми ст.344 ЦК України про набувальну давність не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалось на підставі договірних зобов'язань (договорів оренди, зберігання, безплатного користування, оперативного управління тощо), оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. В судовому засіданні було встановлено, що матір відповідачів [PERSON] померла [INFO]. Єдиними спадкоємцями першої черги після її смерті були її сини: [PERSON] та [PERSON] Свідоцтво про право на спадщину за законом вони отримали 02.11.2012 року. Зареєстрували своє право власності на спадщину по ? частки на кожного 15.11.2012 року. Акт обстеження житлово-побутових умов від 07.05.2013 року свідчить, що спірне домобудівництво належить на праві особистої власності [PERSON] та [PERSON], яке вимагає капітального ремонту (л.д. 59). За таких обставин, суд вважає, що у позивача відсутні підстави для задоволення його позову й для визнання за ним права власності в порядку набувальної давності на спірний житловий будинок, який належить відповідачам на законних підставах. На підставі викладеного, відповідно до ст. 344 ЦК України,

Outcome: dismissed