Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-26 00:00:00

09.01.2020 позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, вказуючи, що 30.11.2016 р. між позивачем та [PERSON] укладено Договір позики № 100551 в електронній формі. За умовами п. 1.1. укладеного між позивачем та відповідачем Договору позики, Позикодавець надає Позичальникові грошові кошти в сумі 1 200,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Пунктом 1.3. Договору позики встановлено, що позика надається строком на 30 днів. Відповідно до п. 1.4. дата перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний Позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення Договору позики між Позичальником і Позикодавцем. Позивачем в порядку, встановленому п. 1.4. Договору позики, на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 1 200,00 грн., що підтверджується повідомленням від 02.12.2019 р. ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ». Таким чином, позивачем належним чином виконані умови Договору позики, в той час як відповідачем отримані грошові кошти в передбачені строки не повернуті, внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість за Договором позики зі сплати основного боргу, процентів та прострочених процентів. Згідно п. 1.5. Договору позики, нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: - 1,27 процента від суми позики, але не менше ніж 50 грн. за перший день користування позикою; - 1,27 процента від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня, в межах строку позики, зазначеного в п. 1.3 цього Договору; - 2,53 процента від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений в п. 1.3 цього Договору, у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником своїх зобов`язань за цим Договором. Відповідно п. 1.1, 1.5 Договору позики, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем станом на 25.12.2019 року становить 51 411,20 грн., з яких 1 200,00 грн. - основний борг; 17 118,80 грн. - заборгованість по відсоткам; 33 092,40 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Позивач просить суд стягнути вказану заборгованість, а також відшкодувати судові витрати. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10.01.2020, зокрема, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Згідно зі ст. 274 ЦПК України дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечення відповідача проти розгляду справи в поряду спрощеного позовного провадження не надходили, відзив на позовну заяву судом не отримано. Відповідно до наявної в матеріалах справи заяви позивача, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено, що відповідач в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подав до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку із чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Враховуючи неявку належним чином повідомленого відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою представника позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.11.2016 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] було укладено Договір позики № 100551 в електронній формі. Згідно з п. 1.1. Договору позики позикодавець надає позичальникові на умовах, що передбачених договором, грошові кошти в позику в сумі 1 200,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, визначені договором. Відповідно до п. 1.3. Договору позики строк дії договору складає 30 днів. Згідно з п. 1.5. Договору позики нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: - 1,27 процента від суми позики, але не менше ніж 50 гривень за перший день користування позикою; - 1,27 процента від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 1.3 цього Договору; - 2,53 процента від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений в п. 1.3 цього Договору, уразі невиконання або неналежного виконання Позичальником своїх зобов`язань за цим Договором. Позивач виконав умови договору перерахувавши на картковий рахунок відповідача кошти в сумі 1 200,00 грн. Доказів не отримання грошових коштів відповідачем не надано. Відповідач прийняті на себе зобов`язання за Договором позики належним чином не виконав, що встановлено розрахунком заборгованості наданим позивачем. Відповідно до ст. ст. 526, 615 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції, яка була чинною на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 2 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею ( ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Правила надання грошових коштів у кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В п. 7.2 Договору позики відповідач підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, зобов`язується і погоджується неухильно дотримуватись Правил програми лояльності, текст яких розміщено на сайті позикодавця. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки ст. 629 ЦК України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором порушив, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем. Заборгованість відповідача за Договором позики станом на 25.12.2019 року утворилась в розмірі 51 411,20 грн., яка складається з 1 200,00 грн. - основний борг; 17 118,80 грн. - заборгованість по відсоткам; 33 092,40 грн. заборгованість за ростроченими відсотками. Таким чином, судом встановлено наявність між сторонами кредитних правовідносин, факт порушення відповідачем [PERSON] зобов`язань за договором та наявність заборгованості в сумі 51 411,20 грн. При дослідженні наданого позивачем розрахунку, суд прийшов до висновку про те, що зазначений розрахунок зроблено вірно та у повній відповідності до інших наявних у справі доказів, та стверджує порушення відповідачем обов`язків за кредитним договором щодо своєчасного та повного повернення кредитних коштів. Вказане відповідачем в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України не спростовано. Кредитний договір недійсним в установленому законом порядку не визнаний. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Разом з тим, слід зазначити, що однією з засад судочинства є, зокрема, визначена ст. 12 ЦПК України змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, позов ТОВ «ВЕЛЛФІН» про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 51 411,20 грн. є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме: з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір в розмірі 1 921,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved