Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

08.11.2018 представник заявника [PERSON] звернувся до суду із заявою, заінтересована особа Заводський районний відділ в м. Миколаєві Державної міграційної служби України про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту постійного проживання громадянина [PERSON], [INFO], на території України станом на 24 серпня 1991 року. В обґрунтування доводів заяви заявник зазначив, що він народився в м. Одеса на Україні 21 квітня 1954 року. Вироком Ленінського районного суду м. Києва від 14.05.1984 року заявника було засуджено до позбавлення волі строком на 15 років. Був звільнений з Вінницької УВП 02.02.1999 року по відбуттю строку. Заявник звернувся до Заводського РВ у м. Миколаєві УДМС України в Миколаївській області щодо встановлення до належності громадянства України та отримання паспорту громадянина України, проте відповіддю від 30.08.2018 року заявнику повідомлено, що йому необхідно звернутися з заявою про встановлення юридичного факту належності громадянства. Зазначені обставин і стали підставою для звернення заявника із зазначеною заявою до суду. До судового засідання заявник та його представник [PERSON] не зявилися, представник заявника надав до суду заяву, у якій просив розглядати справу без участі заявника та його представника, заяву підтримав та просив її задовольнити. Представник заінтересованої особи Заводського РВ у м. Миколаєві УДМС України в Миколаївській області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку про можливість задоволення заяви з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народився 21.04.1954 року, що підтверджується свідоцтвом про народження І-ЖД №563119 від 11.05.2018 року. Відповідно до довідки Заводського РВ у м. Миколаєві УДМС України в Миколаївській області від 21.08.2018 №7981. виданої [PERSON], перевіркою встановлено особу заявника, але не встановлено належність до громадянства будь-якої держави. Згідно довідки відділу по контролю за виконанням судових рішень від 26.10.2015 року заявник засуджений 14.05.1984 року Ленінським районним судом м. Києва до 15 років позбавлення волі, відбував покарання з 02.02.1984 року по 02.02.1999 року. Згідно повідомлення [PERSON] Заводського РВ у м. Миколаєві УДМС України в Миколаївській області від 30.08.2018 року, у ході перевірки особу заявника встановлено, але не встановлено належність до громадянства України. Статтею 3 Закону України «Про громадянство України» передбачено, що громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року. Наявні в справі документи підтверджують той факт, що станом на 24 серпня 1991 року заявник постійно проживав на території України. Згідно п. 5 ч. 2ст. 234 ЦПК України\~суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 1\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений уст. 273\~ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Встановлення вказаного факту має для [PERSON] юридичне значення, адже від цього залежить визнання належності його до громадянства України та можливість отримання паспорта. Згідно ч.2 ст. 136 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню із заявника, оскільки сплата судових витрат була відстрочена до ухвалення рішення.

Outcome: approved