Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

09 лютого 2018 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтований тим, що згідно укладеного між позивачем і відповідачем договору б/н від 18.10.2010 року відповідач отримав у позивача платіжну картку, відповідно до тарифів якої позивач надав відповідачу кредит в сумі 2900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідач свої зобовязання по поверненню кредиту та відсотків не виконав, внаслідок чого станом на 04.01.2018 року у нього утворилась заборгованість в сумі 12400,93 грн., яка складається з: 1050,74 грн. тіло кредиту; 1783,44 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 8500,04 грн. заборгованість за пенею, а також штрафи в сумі 500 грн. штраф (фіксована частина) та 566,71 грн. штраф (процентна складова). У звязку з цим, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в загальній сумі 12400,93 грн., а також покласти на відповідача судові витрати, а саме суму судового збору 1762,00 грн. Ухвалою судді від 22 лютого 2018 року за даним позовом відкрито спрощене позовне провадження. Заяв та клопотань від учасників справи до суду не надходило. Позивач в судове засідання не зявився, у поданій заяві звернувся до суду з проханням розглядати справу за відсутності представника позивача, на позовних вимогах наполягає, проти заочного вирішення справи позивач не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання 15.03.2018 року не зявилась, відзив на позовну заяву не надіслала, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином. В судове засідання 17.04.2018 року відповідач повторно не зявилась, судова повістка направлялась їй за адресою зареєстрованого місця проживання і була повернена підприємством поштового звязку через закінчення терміну зберігання. Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відповідач вважається такою, що отримала судову повітку. Приймаючи до уваги згоду позивача на заочний розгляд справи, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст.ст. 280-283 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням заяви представника позивача про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Під час розгляду справи судом встановлено, що 18.10.2010 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір, шляхом ознайомлення відповідача з Умовами та правилами надання банківських послуг і підписанням відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, згідно якого відповідач отримав у позивача кредитну картку «Універсальна», відповідно до тарифів якої позивач надав відповідачу кредит в сумі 2900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, обумовивши пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов і правил надання банківських послуг, право банку на зміну (збільшення або зменшення) кредитного ліміту в будь-який момент. Відповідно до п. 2.1.1.1 Умов і правил надання банківських послуг, банк видає клієнту картку на підставі заяви, належно заповненої і підписаної клієнтом. Згідно з Довідкою про умови кредитування, відповідач мав погашати кредит щомісячно до 25 числа кожного місяця в сумі 7 % від розміру заборгованості, але не менше 50 грн. Відповідачем зобовязання по сплаті кредиту не виконувались належним чином, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість. Згідно наданого банком розрахунку заборгованості, який охоплює період з 18.10.2010 року по 04.01.2018 року, починаючи з 01 червня 2016 року у відповідача почала виникати безперервна прострочена заборгованість за кредитом, у звязку з чим банком нарахована позичальнику сума заборгованості станом на 04.01.2018 року в сумі 12400,93 грн., яка складається з: 1050,74 грн. тіло кредиту; 1783,44 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 8500,04 грн. заборгованість за пенею, а також штрафи в сумі 500 грн. штраф (фіксована частина) та 566,71 грн. штраф (процентна складова). В силу ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Доказів належного виконання зобовязань по сплаті кредиту відповідачем надано не було. Відповідно до Довідки про умови кредитування та п. 2.1.1.12.6.1 Умов і правил надання банківських послуг, за прострочення сплати заборгованості нараховується пеня, загальний розмір якої заявлено банком в сумі 8500 грн. 04 коп. Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Враховуючи, що розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, які складаються з суми кредиту та нарахованих відсотків, суд на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України вважає за необхідне зменшити суму пені до 5000,00 грн., що відповідає правовим позиціям Верховного Суду України викладеним у постановах від 04.11.2015 року у справі -1120цс15, та від 03.09.2014 року у справі № 6-100цс14, та постанові Верховного Суду від 30.01.2018 року у справі № 750/4903/14. Таким чином, суд вважає, що з відповідача має бути стягнута сума заборгованості по кредиту за кредитним договором б/н від 18.10.2010 року в розмірі 7834,18 грн., а саме: 1050,74 грн. тіло кредиту; 1783,44 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 5000,00 грн. заборгованість за пенею. Стосовно заявлених позивачем вимог про стягнення штрафу в розмірі 1066,71 грн. (500 грн. - фіксована частина та 566,71 грн. - процентна складова), суд виходить з наступного. Довідкою про умови кредитування та пунктом 2.1.1.7.6 Умов і правил надання банківських послуг передбачено суму штрафу за порушення клієнтом строків платежів більш ніж на 30 днів по будь-якому з грошових зобовязань в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості. Водночас, Довідкою про умови кредитування та пунктом 2.1.1.12.6.1 Умов і правил надання банківських послуг передбачено сплату позичальником пені за несвоєчасне погашення заборгованості. Таким чином, сума штрафу та пені передбачені за однакове за характером порушення порушення строків сплати обовязкових платежів, і визначення підстав для сплати штрафу як порушення зобовязань більше ніж на 30 днів, не змінює суті і характеру такого порушення. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року. У звязку зі стягненням на користь позивача суми пені, то стягнення суми штрафів, які нараховані також за прострочення виконання грошового зобовязання, суперечить ст. 61 Конституції України, а тому в цій частині позову слід відмовити. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог суму судового збору в розмірі 1110 грн. 06 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial