Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

09 листопада 2016 року [PERSON], звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON], треті особи: територіальна громада Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області, ПАТ «Племінний завод «Червоний Велетень», відділ Держгеокадастру у Зміївському районі Харківської області, в якій просить визнати за нею у порядку спадкування за законом, після смерті матері - [PERSON], померлої [INFO] року, право на земельну частку (пай) під № [NUMBER] в ПрАТ «Племінний завод «Червоний Велетень» с. Першотравневе Зміївського району Харківської області, що розташована в адміністративних межах Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області, загальною площею - 4,3238 га., в тому числі ріллі - 4,2193 га., сіножаті - 0,1045 га., що належала спадкодавиці на підставі Протоколу № 4 загальних зборів членів трудового колективу ВАТ «Племінний завод «Червоний Велетень» від 15 січня 2002 року,+ про затвердження списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), та Протоколу № 2 загальних зборів власників земельних часток (паїв) ВАТ «Племінний завод «Червоний Велетень» від 06 грудня 2003 року про розподіл земельних часток (паїв) шляхом жеребкування. В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] року померла її мати [PERSON] На час смерті мати була пенсіонеркою, яка працювала з 25 лютого 1961 року по 28 вересня 2000 року в ПЗ «Червоний велетень». При розпаюванні даного сільськогосподарського підприємства [PERSON] набула право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності ВАТ «Племінний завод «Червоний велетень». За життя, остання брала участь у розпаюванні земель колективної власності ВАТ «Племінний завод «Червоний велетень» на загальних зборах трудового колективу і пенсіонерів, що раніше перебували з ВАТ «Племінний завод «Червоний Велетень» у трудових відносинах, які відбулися 15 січня 2002 року та була внесена до списку осіб, що мають право на земельну частку (пай) під № [NUMBER]. У результаті розпаювання земель та передачі їх у приватну власність [PERSON] одержала пай у вигляді земельної частки під № [NUMBER], площею - 4,3238 га., яка розташована на території Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області. Крім того, [PERSON] була власником простих іменних акцій та права на земельну частку (пай) під № [NUMBER], розміром - 4,3238 га., в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, із земель колективної власності ВАТ «Племінний завод «Червоний велетень», що розташована на території Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області. Однак, за час свого життя [PERSON] через свою хворобу та юридичну несвідомість не встигла оформити своє право. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала, просила розгляд справи проводити без фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Представник третьої особи - територіальної громади Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області в судове засідання не з'явився, 25 листопада 2016 року до канцелярії суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника сільської ради. Позовні вимоги [PERSON] визнають у повному обсязі. Представник третьої особи - Публічного акціонерного товариства «Племінний завод «Червоний Велетень» у судове засідання не з'явився, у листі за № 1450 від 24.11.2016 року, який надійшов до канцелярії суду 29.11.2016 року, просили розгляд справи проводити за відсутності їх представника, проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечують. Представник третьої особи відділу Держгеокадастру у Зміївському районі Харківської області в судове засідання не з'явився, 01 грудня 2016 року до канцелярії суду надано письмові пояснення з приводу заявлених позовних вимог, які просили врахувати при ухваленні рішення. Судове засідання проведено у відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, так як в судове засідання не прибули всі особи, які беруть участь у справі. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що [INFO] р. померла [PERSON], про що в Книзі реєстрації актів просмерть Бірківською сільською радою Зміївського району Харківської області зроблено запис за № 35, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER]. (а.с. 14) [PERSON], з працювала з 25 лютого 1961 року по 28 вересня 2000 року в Племзаводі «Червоний велетень», якій був перейменований Держплемзавод «Червоний Велетень», правонаступником якого є ВАТ «Племінний завод «Червоний велетень», який у даний час перейменовано у ПрАТ «Племінний завод «Червоний велетень», що знаходиться в адміністративних межах Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області, та розташоване на території с. Першотравневе Зміївського району Харківської області про що свідчать відповідні записи в трудовій книжці. (а.с. 15-16) При розпаюванні даного сільськогосподарського підприємства [PERSON] набула право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності ВАТ «Племінний завод «Червоний велетень». За життя [PERSON] брала участь у розпаюванні земель колективної власності ВАТ «Племінний завод «Червоний велетень» на загальних зборах трудового колективу і пенсіонерів, що раніше перебували з ВАТ «Племінний завод «Червоний Велетень» у трудових відносинах, які відбулися 15 січня 2002 року, та була внесена до списку осіб, що мають право на земельну частку (пай) під № [NUMBER]. У результаті розпаювання земель та передачі їх у приватну власність [PERSON] одержала пай у вигляді земельної частки під № [NUMBER], площею - 4,3238 га., яка розташована на території Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області. За життя [PERSON] була власником простих іменних акцій номінальною вартістю 0,25 грн., в кількості - 5600 штук, з належними по ним дивідендами ВАТ «Племінний завод «Червоний Велетень» згідно сертифікату іменних акцій серії А № [NUMBER], виданого 25 травня 2004 року, ВАТ «Племінний завод «Червоний Велетень». (а.с. 17) Крім того, за життя [PERSON] була власником права на земельну частку (пай) під № [NUMBER], розміром - 4,3238 га., в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, із земель колективної власності ВАТ «Племінний завод «Червоний велетень», що розташована на території Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області. Даний факт підтверджується списком членів трудового колективу ВАТ «Племінний завод «Червоний велетень» та Додатком до Протоколу № 2 загальних зборів власників земельних часток (паїв) ВАТ «Племінний завод «Червоний Велетень» комісії по жеребкуванню земельних ділянок від 06 грудня 2003 р., згідно з яким за [PERSON] було визначено земельну частку (пай) № [NUMBER], загальною площею - 4,3238 га., в т.ч. ріллі - 4,2193 га., сіножаті - 0,1045 га. (а.с. 25-44) Той факт, що саме за життя [PERSON] набула право на вказану земельну частку (пай) підтверджується наступним: Зокрема, 15 січня 2002 року, відбулися загальні збори членів трудового колективу ВАТ «Племінний завод «Червоний Велетень», на яких ухвалено список членів трудового колективу і пенсіонерів, які раніше працювали в ВАТ «Племінний завод «Червоний Велетень» та які мають право на земельну частку (пай). Згідно з Протоколом № 4 загальних зборів членів трудового колективу ВАТ «Племінний завод «Червоний Велетень», правонаступником якого стало ПАТ «Племінний завод «Червоний Велетень», від 15 січня 2002 року, рішенням зборів був затверджений список громадян - членів трудового колективу і пенсіонерів, які раніше працювали у ВАТ «Племінний завод «Червоний Велетень», що мають право на земельну частку (пай), до якого під № [NUMBER] була внесена [PERSON] 06 грудня 2003 року на загальних зборах власників земельних часток (паїв) ВАТ «Племінний завод «Червоний велетень», внаслідок розподілу земельних ділянок (паїв) шляхом жеребкування [PERSON] було виділено земельну частку (пай) під № [NUMBER], загальною площею - 4,3238 га., в т.ч. ріллі - 4,2193 га., сіножаті - 0,1045 га. З протоколу № 2 загальних зборів власників земельних часток (паїв) ВАТ «Племінний завод «Червоний Велетень» від 06 грудня 2003 року та додатку до нього вбачається, що було проведено розподіл земельних часток (паїв) шляхом жеребкування, на підставі якого за [PERSON], яка мала право на земельну частку (пай), та до якого під № 294 була внесена і вона, було закріплено земельну частку (пай) під № [NUMBER], загальною площею - 4,3238 га., в т.ч. ріллі - 4,2193 га, сіножаті - 0,1045 га. (а.с. 25-44) Однак, за життя [PERSON] не оформила своє право. Згідно ч. 2 ст. 25 ЗК України рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій. Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Згідно ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; г-1) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до п. «б» ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій. Згідно із ч. 3 ст. 118 ЗК України громадяни працівники державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонери з їх числа, зацікавлені в одержані безоплатно у власність земельних ділянок, які перебувають у постій -ному користування цих підприємств, установ та організацій, звертаються з клопотанням про приватизацію цих земель відповідно до сільської, селищної, міської або районної ради, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації. Відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі» від 10.07.1996 р. № 290/96 - ВР приватизація майна радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється шляхом перетворення їх у колективні сільськогосподарські підприємства або у акціонерні товариства за рішенням загальних зборів (зборів уповноважених). Таким чином, право [PERSON] на земельну частку (пай) виникло у неї за життя і є майновим правом, яке не припинилось внаслідок її смерті та входить до складу спадщини. Спадкоємцями першої черги на майно після смерті [PERSON] є донька та чоловік померлої, відповідач у справі, який не претендує на спадщину. Зважаючи на те, що [PERSON] померла [INFO] року, тобто на момент дії Цивільного Кодексу УРСР (в редакції 1963 року), то правовідносини щодо спадкового майна виникли в період дії цього Кодексу, а тому при вирішенні справи повинні бути застосовані саме його норми. Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року - відносини спадкування регулюються правилами ЦК України (в редакції 1963 pоку), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК України, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 527 ЦК України, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК України при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ст. 548 ЦК України для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК України визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 553 ЦК України вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] (а.с. 18), яка після реєстрації шлюбу з [PERSON] змінила прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]». (а.с. 20) З копії довідки № 2773 від 07.10.2016 року, виданої Бірківською сільською радою Зміївського району Харківської області, вбачається, що [PERSON] дійсно була зареєстрована з 1985 року по день смерті - [INFO] року за адресою: [ADDRESS]. На день смерті [PERSON] за вищевказаною адресою були зареєстровані та проживали [PERSON] та [PERSON] Більше ніхто не був зареєстрований, в тому числі малолітні та неповнолітні діти. (а.с. 21) Таким чином, після смерті [PERSON] [PERSON] фактично прийняла спадщину, оскільки вступила в управління та володіння спадковим майном, що передбачено нормами ЦК України в редакції 1963 року, і саме тому в встановлений законом термін заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини не подавала, і не заявляла про відмову від спадщини. З відповіді завідувача Зміївської державної нотаріальної контори № 1853/01-1616 від 23.11.2016 року вбачається, що після померлої [INFO] року [PERSON] з заявами про прийняття або відмову від спадщини у встановлений законом шестимісячний термін до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звертався. Свідоцтво про право на спадщину не видавалося. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» №475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенція), Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Так, відповідно до ч. 1 п. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. За змістом ст. 25 Закону України «Про сільськогосподарську кооперацію» та ст. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» право на земельну частку (пай) та право на земельну ділянку, яка виділена в натурі (на місцевості), можуть бути об'єктом спадкування. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта на право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Згідно з пунктом 17 розділу X «Перехідні положення» ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Отже, з огляду на вищенаведені положення право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акта про право колективної власності, в якому ця особа вказана як така, що має право на земельну частку (пай). Це право є непорушним та підлягає захисту без обмеження строком позовної давності. Таким чином, право [PERSON] на земельну частку (пай) виникло у неї за життя і є майновим правом, яке не припинилось внаслідок її смерті та входить до складу спадщини. За таких обставин, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов до висновку, що позовна заява [PERSON] про визнання права на земельну частку (пай) є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Outcome: approved