Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-14 00:00:00

08 вересня 2015 року позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON]. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що 30 квітня 2005 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON]. Від спільного життя мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини фактично припинені з березня 2015 року через різні погляди на життя, спільне господарство не ведуть, сумісне життя і збереження сімї стали не можливі. Спору про поділ спільного майна не має. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовільнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та просив не розривати шлюб. Суд, прийнявши визнання відповідачем позову, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Вказані вище спірні правовідносини регулюються\~Сімейним кодексом України. В силу ч. 3\~ст. 105 СК України\~шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі\~ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 112 СК України\~суд з'ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 30 квітня 2005 року, про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу серія 1-КИ №005858 виданий в Бабушкінському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції (а.с. 4). Сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серія 1-КИ №097883 виданий в Самарському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 5). Сторони припинили фактичні шлюбні відносини через різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Згідно п. 10 роз'яснень\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена\~Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У відповідності до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд застосовував передбачені ч. 1\~ст. 111 СК України\~заходи щодо примирення подружжя. 05 жовтня 2015 року суд своєю ухвалою надавав сторонам строк для примирення (а.с. 13). Однак, після наданого строку на примирення, сторони в судовому засіданні наголосили про те, що не примирились та позивач наполягає на розірванні шлюбу. У пункті 10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зазначається, що якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. З огляду на те, що позивач після спливу строку на примирення наполягає на задоволенні позовних вимог, а вжиті судом заходи для примирення позитивних результатів не дали, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Питання судових витрат слід вирішити на підставі\~ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved