Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

08.10.2019 позивач звернулась до суду із позовом про визнання недійсним договору комплексного обслуговування фізичних осіб, який укладений 25.01.2018 між недієздатною [PERSON] та ПАТ «Перший український міжнародний банк» умови якого погоджені сторонами у заяві № [NUMBER] на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 25.01.2018 та паспорті споживчого кредиту від 25.01.2018. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] на час укладення вказаного договору була визнана недієздатною. Провадження у справі відкрите 09.10.2019 у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач відзив на позов не надав. У судове засідання позивач не з`явилась, будучи повідомленою про час і місце розгляду справи. Представник позивача відмовився від клопотання про залучення третьої особи, позовні вимоги підтримав повністю, пояснив, що на час укладення оспорюваного договору позичальник [PERSON] була визнана недієздатною, а отже з підстав, передбачених ст. 215, 225 ЦК України вказаний договір повинен бути визнаний недійсним. Відповідач свого представника у судове засідання не направив, заяв про неможливість розгляду справи у відсутність їхнього представника не надавав. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд керується наступним. Встановлено, що відповідно до рішення Київського районного суду м. Полтави від 24.09.2012 [PERSON] визнана недієздатною, їй призначений опікун [PERSON] ( а.с. 7). Вказане рішення набрало законної сили 05.10.2012 та на час розгляду справи не скасоване. Також встановлено, що на час отримання кредиту та розгляду справи [PERSON] не поновлена в дієздатності, є інвалідом третьої групи, перебуває на обліку Полтавському обласному психоневрологічному диспансері ( а.с.8, 9). 25.01.2018 [PERSON] , будучи визнаною недієздатною, уклала з ПАТ «Перший український міжнародний банк» кредитний договір, умови якого погоджені сторонами у заяві № 10096743001 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 25.01.2018 та паспорті споживчого кредиту від 25.01.2018. ( а.с. 5-6). Відповідно до умов цього договору недієздатна [PERSON] отримала кредит у розмірі 9520.64 грн. Строк дії договору по 25.01.2020. Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Із наведеного вище убачається, що на день укладення договору про отримання кредиту ( 25.01.2018) [PERSON] була визнана недієздатною та не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності для укладення такого договору, що ґрунтується на положеннях ч. 2 ст. 41 ЦК України , яка передбачає, що недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Ч. 2 ст. 215 ЦПК України передбачає, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Отже недійсність кредитного договору, а саме договору комплексного обслуговування фізичних осіб, який укладений 25.01.2018 між недієздатною [PERSON] та ПАТ «Перший український міжнародний банк», умови якого погоджені сторонами у заяві № 10096743001 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 25.01.2018 та паспорті споживчого кредиту від 25.01.2018 встановлена законом, а тому визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У п. 4 постанови Пленуму ВСУ від 06 листопада 2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом Суд не приймає пояснення представника позивача про застосування до вказаних правовідносин ст. 225 ЦПК України, оскільки положення цієї статті стосуються правових наслідків вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, а у вказаній справі правочин укладений недієздатною особою. Позивач звільнена від сплати судового збору, а тому питання про судові витрати судом не вирішується.

Outcome: dismissed