Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

08.11.2017 року позивач\~\~звернувся до суду\~\~з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредиту. Вимоги обґрунтовуються тим, що 05.11.2003 кредитна спілка «Імперіал ЛТД» та [PERSON] уклали між собою Кредитний договір № 3871, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 2100,00 грн. на умовах строковості, зворотності та цільового використання. Плата за користування кредитом становить 70% річних від загальної суми залишку кредиту за кожень день користування кредитом. За згодою сторін було складено графік погашення кредиту. Однак не зважаючи на прийняті зобовязання , відповідач постійно порушує графік сплати кредиту, не доплачує необхідні до сплати суми. За період з 01.09.2015 по 31.10.2017 сума заборгованості за відсотками по кредиту становить 1087,00 грн. Позивач або його представник, будучи належним чином повідомлений про час та рогляд справи (а.с.26,39) - не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Крім того судом 26.12.2017 виносилась ухвала якою явка позивача на засідання 11 січня 2018 року визнана обовязковою. Дана ухвала отримана 31.01.2018. Але представник не зявився та знову надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не зявилася. Про дати судових засідань повідомлялася належним чином (а.с.37,49). Заяву про розгляд справи без її присутності не недала. В силу положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи викладені обставини, суд у відповідності до ч.1, п.2 ч.3 ст. 223 ЦПК вважає за можливе розглянути справу по суті. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про необгрунтованість позовних вимог позивача до відповідача, що в свою чергу свідчить про необхідність відмови у задоволенні позову виходячи з наступного: Згідно ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.2 ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно наявних матеріалів справи позивач у обґрунтування своїх позовних вимог до відповідача про стягнення з нього 1087, 00 грн. як заборгованість по кредиту посилався на кредитний договір № 3871 від 05.11.2013 між сторонами й відповідно на порушення відповідачем умов цього договору які призвели до виникнення заборгованості й відповідно надавалися позивачеві правові підстави для звернення із вказаним позовом. Однак оригінал або належним чином посвідчена копія договору позивачем не була надана ані у додатках до позовної заяви, ані у подальшому ході розгляду справи. Вказана обставина позбавляє суд можливості зробити висновок про доведеність позовних вимог позивача до відповідача, оскільки саме договір є основним належним доказом існування між сторонами правовідносин, а також свідчить про наявність або відсутність фактичних обставин якими позивач обґрунтовував свої вимоги до відповідача. Суд не бере до уваги посилання позивача у позові на рішення Марківського районного суду Луганської області від 21.10.2015 по справі № 417/1334/15-ц згідно якого на думку позивача встановлені обставини укладання договору № 3871 від 05.11.2003, оскільки наданий до позовної заяви витяг із ЄДРСР ( а.с.10.11) не містить індивідуальних даних сторін, та вказаний документ не відповідає вимогам ч.2 ст.95 ЦПК України і не може бути визнаний судом як належний і допустимий доказ. Слід зазначити, що в обґрунтування позову позивачем не надано доказів про сам факт отримання відповідачем будь-яких коштів за вказаним договором. Розрахунок заборгованості наданий позивачем (а.с.2) також за даних обставин не може бути прийнятим судом як доказ заборгованості відповідача, оскільки він не підписаний відповідачем, що не може свідчить про його згоду із заборгованістю й відповідно з позовом. Вказані обставини у своєї сукупності позбавляє суд зробити висновок про наявність існування між сторонами правовідносин по отриманню відповідачкою кредиту у відповідача, а також порушення нею умов повернення цього кредиту. Таким чином суд констатує невідповідність дій позивача в ч.1 ст. 81 ЦПК України згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи викладене та ставлячи на меті дотримання принципів верховенства права, змагальності сторін, диспозитивності цивільного судочинства, суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі за необґрунтованістю. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом приймається рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі то є необхідним стягнути з позивача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved