Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

10.01.2020 р. до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до відповідача - [PERSON] , в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 48407,86 грн. та судові витрати - 840.80 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що розпискою між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, предметом якого були грошові кошти в сумі 2000 доларів США. На підтвердження коштів відповідачем було надано розписку від 15.03.2019 року, згідно якої відповідач зобов`язався повернути грошові кошти в строк до 03.04.2019 року. Однак в обумовлений строк та до теперішнього часу відповідач кошти не повернув. У зв`язку з викладеним позивач просить стягнути з відповідача суму боргу, що становить 48407,86 грн. Угоду про добровільну сплату боргу між сторонами не досягнуто, у зв`язку з чим він змушений був звернутися до суду з цим позовом. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10.02.2020 року відкрито провадження по даній справі та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Позивач та його представник - адвокат Семенових О.С. до судового засідання не з`явилися, до суду представник позивача надала клопотання про розгляд справи без її участі, у разі неявки в судове засідання відповідача проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, будучи повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, ніяких заяв до суду не подавав. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно ч.4 ст.223 ЦПК України та, зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України Крім тог, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, та за наявними в справі доказами за правилами спрощеного позовного провадження. Суд, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст.12,ч.1ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положень ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно до ч. 1ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 15.03.2020 р. відповідач [PERSON] отримав в борг від позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 2000 доларів США, які зобов`язався повернути в строк до 03.04.2019 року, про що відповідачем надано відповідну розписку від 15.03.2019 року (а.с. 5). Проте зобов`язання обумовлені в розписці [PERSON] до сі не виконані, сума боргу позивачу не повернена. Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 та 2 ст.207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, наданий суду оригінал розписки за своєю природою є підтвердженням укладання договору позики та отримання відповідачем від позивача грошових коштів зазначених у розписці. Крім того, позивачем [PERSON] на адресу відповідача [PERSON] , 20.11.2019 р. направлена вимога, з проханням повернути суми позики (а.с. 6-7). Разом з цим, вказана вимога залишилася також без уваги збоку відповідача. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Враховуючи наведені положення закону, межі заявлених вимог та офіційний курс НБУ на 20.11.2019 р., сума позики становить 48407,86 грн. (2000 доларів США*24,203928= 48407,86 коп.) Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача відповідачем не надано. Згідно п. 1 ч.1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений останнім за подачу позовної заяви судовий збір в сумі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved