Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-17 00:00:00

07 жовтня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо премета спору на стороні позивача: Веселинівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини. Позов мотивовано тим, що вона в листопаді 2018 року познайомилася з [PERSON] . Протягом місяця між ними були інтимні стосунки, внаслідок яких вона завагітніла. [INFO] вона народила доньку - [PERSON] . Про її народження вона повідомила відповідача, однак через те, що він своє батьківство не визнає, її народження було зареєстровано в порядку ч. 1 ст. 135 СК України. Зважаючи на це, просить суд визнати [PERSON] батьком її дитини - [PERSON] , та стягувати з нього аліменти на її утримання. В підготовчому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Губська Ю.О. позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити. Позивач [PERSON] зокрема зазначила, що в листопаді 2018 року в м. Одеса вона познайомилася з відповідачем [PERSON] . Приблизно протягом місяця між ними були інтимні стосунки, внаслідок яких вона завагітніла. [INFO] вона народила доньку - [PERSON] . Про її народження вона повідомила відповідача, однак через те, що він своє батьківство не визнав, її народження було зареєстровано в порядку ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідач [PERSON] в підготовчому засіданні позовні вимоги визнав повністю, підтвердив слова позивача та вказав, що він визнає своє батьківство по відношенню до дочки позивача - [PERSON] , та бажає брати участь в її вихованні, а тому згоден сплачувати аліменти на її утримання. Представник Веселинівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в підготовче засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. 20.11.2020 року надав заяву про розгляд справи без їх участі, проти позовної заяви не заперечують. Суд, заслухавши вступне слово позивача [PERSON] , представника позивача Губської Ю.О. та відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, дійшов наступного висновку. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] в період з листопада 2018 року по грудень 2018 року (точний період судом не встановлено) перебували в інтимних стосунках, внаслідок яких позивач завагітніла. [INFO] в них народилася донька - [PERSON] . Про її народження позивач повідомила відповідача, однак через те, що він своє батьківство не визнавав, її народження було зареєстровано в порядку ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідно до ст. 134 СК України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України та видає нове свідоцтво про народження. В пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді скарги про встановлення батьківства суди повинні приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини, щоб її права не порушувалися. Даючи оцінку доказам по справі, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні знайшли підтвердження обставини, які дають підстави вважати, що батьком дитини - [PERSON] є відповідач [PERSON] , який визнав в підготовчому засіданні своє батьківство. Визнання відповідачем позову не суперечить Закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи визнання позову відповідачем, а також той факт, що дитині важливо знати своїх батьків, виходячи з інтересів дитини, суд вважає позовні вимоги позивача законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, позивачем також заявлена позовна вимога про стягнення з відповідача аліментів на утримання дочки, при вирішенні якої суд виходить з наступного. За змістом ст. 51 Конституції України дитинство являється об`єктом охорони держави. Згідно з ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1. ст. 183 СК України частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками та проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідач [PERSON] в підготовчому засіданні визнав своє батьківство, і судом встановлено, що він є батьком [PERSON] . Таким чином, з метою захисту інтересів дитини, створення їй необхідних умов для всебічного розвитку, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання їх дочки в розмірі 1/4 (однієї чверті) від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягувати з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Виходячи із вищевказаного пункту, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір (за вимогу про стягнення аліментів) в розмірі 840, 80 гривень. В підготовчому засіданні позивач відмовилась від стягнення з відповідача на її користь витрат на правничу допомогу і судового збору. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, оскільки відповідач визнав позов повністю судовий збір (за вимогу про визнання батьківства) в розмірі 420,40 грн. підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. На підставі викладеного,

Outcome: approved