Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

08.09.2014 позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 30 387,15 грн., з яких 7 674,80 грн. - борг по тілу кредиту, 12 847,62 грн. - борг по відсоткам, 3 837,40 грн. - штраф, 6 027,33 грн. - пеня. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 30.04.2013 Кредитна спілка «Співдружність» та член кредитної спілки [PERSON] (відповідач-1) уклали договір кредитної лінії № 130428/с, згідно з яким кредитна спілка надала позичальнику кредитну лінію з лімітом в сумі 160 000 грн., в межах якої позичальник може отримати будь-які суми кредиту, та зобов'язується повернути їх на умовах, що передбачені договором. Кредит надавався строком на 24 фактичних місяці від дня отримання позичальником усієї суми кредиту або першого траншу за кредитом, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 65,7 % річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом, тобто 0,18 % денних. За умовами вказаного договору відповідач-1 зобов'язалася здійснювати своєчасне повернення кредиту, сплачувати нараховані проценти згідно з графіком розрахунку платежів. 30.04.2013 сторони уклали додатковий договір до договору кредитної лінії № 13028/с, яким домовились про зміну розміру фіксованої процентної ставки у зв'язку з порушенням графіку розрахунків. Зокрема, передбачили, що впродовж строку визнання кредиту кредитом з підвищеним ризиком фіксована процентна ставка за ним встановлюється у розмірі 365 % річних, тобто 1% денних на суму залишку кредиту. З метою забезпечення виконання зобов'язання 30.04.2013 Кредитна спілка «Співдружність», [PERSON] та [PERSON] (відповідач-2) уклали договір поруки №13028/с, за умовами якого [PERSON] поручився відповідати перед кредитною спілкою за виконання [PERSON] свого обов'язку як боржника за кредитним договором. 30.04.2013 окремий договір поруки з аналогічними умовами був укладений і з [PERSON] (відповідачем -3). Позивач вказує, що відповідачі не погашають заборгованість, чим порушують умови договорів. Отже, станом на 04.09.2014 заборгованість відповідачів за кредитним договором становить 30 387,15 грн., з яких 7 674,80 грн. - борг по тілу кредиту, 12 847,62 грн. - борг по процентам, 3 837,40 грн. - штраф, 6 027,33 грн. - пеня. 10.12.2014 позивач, скориставшись своїм процесуальним правом, збільшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідачів борг за кредитним договором у сумі 42 743,84 грн., з яких 7 674,80 грн. - борг по тілу кредиту, 20 292,17 грн. - борг по процентам, 3 837,40 грн. - штраф, 9 939,47 грн. - пеня. Позивач зазначає, що в добровільному порядку відповідачі свої зобов'язання не виконали, а тому позивач вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. На підтвердження цих обставин позивач надав такі докази: копію договору кредитної лінії № 130428/с від 30.04.2013 (а.с.11-13), копію додаткового договору до договору кредитної лінії № 130428/с від 30.04.2013 (а.с. 14), копію видаткового касового ордеру від 30.04.2013 (а.с. 15), копії заяв-анкет про вступ відповідачів до Кредитної спілки «Співдружність» (а.с. 18-20), копії заяв про надання кредиту (а.с. 21-23), розрахунок заборгованості за кредитним договором (а.с. 8-10, 108-110), копію договору поруки № 13028/с від 30.04.2013 із [PERSON] (а.с. 16), копію договору поруки № 13028/с від 30.04.2013 із [PERSON] (а.с. 17), копію договору застави № 13028/с від 30.04.2013 (а.с. 32), копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на ім'я [PERSON] (а.с. 33). Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовну заяву з урахуванням збільшених позовних вимог та просив її задовольнити з викладених у ній підстав. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про день, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, причини своєї неявки суду відповідач-1 та відповідач-3 не повідомили. Від відповідача-2 надійшла телеграма в якій останній просив відкласти розгляд справи. Вислухавши думку представника позивача, суд вважає, що клопотання відповідача-2 не підлягає задоволенню, а повторна неявка до суду є неповажною. Згідно з частиною першою статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до статті 1 Закону України «Про кредитні спілки» від 20.12.2001 «Кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об'єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об'єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом». КС «Співдружність» є неприбутковою організацією, яка надає своїм членам кредити та залучає їх вклади на депозитні рахунки. Суд встановив, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є членами КС «Співдружність», що підтверджується їх заявами-анкетами про вступ до кредитної спілки від 30.04.2013 (а.с. 18-20). Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Як випливає зі статей 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. За правилами статей 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Суд зазначає, що 30.04.2013 Кредитна спілка «Співдружність» та [PERSON] уклали договір кредитної лінії № 130428/с, згідно з яким кредитна спілка надала позичальнику кредитну лінію з лімітом в сумі 160 000 грн., в межах якої позичальник може отримати будь-які суми кредиту, та зобов'язується повернути їх на умовах, що передбачені договором. Кредит надавався строком на 24 фактичних місяці від дня отримання позичальником усієї суми кредиту або першого траншу за кредитом, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 65,7 % річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом, тобто 0,18 % денних (а.с. 11-13). 30.04.2013 сторони уклали додатковий договір до договору кредитної лінії № 13028/с, яким домовились про зміну розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику, а саме у зв'язку з порушенням графіку розрахунків. Зокрема, передбачили, що впродовж строку визнання кредиту кредитом з підвищеним ризиком фіксована процентна ставка за ним встановлюється у розмірі 365 % річних, тобто 1% денних на суму залишку кредиту (а.с.14) Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином, зокрема, на підставі заяви [PERSON] про надання кредиту (а.с. 21) видав їй грошові кошти в сумі 80 000 грн., що підтверджується видатково-касовим ордером від 30.04.2013 (а.с. 15). Пункт 7.3 кредитного договору передбачає, що у разі своєчасного ненадходження (прострочення) повністю або частково планового платежу, встановленого графіком розрахунків, кредитор нараховує, а позичальник зобов'язується сплатити пеню в розмірі 0,5% за кожен день прострочення від суми несплаченого платежу. Крім того, визначено, що у разі прийняття кредитором рішення про стягнення процентів за користування кредитом та сум кредиту в судовому порядку внаслідок невиконання позичальником зобов'язань щодо своєчасного повернення кредиту і сплати процентів, до позичальника застосовується штраф у розмірі 50 % від суми фактичного залишку на дату прийняття кредитором рішення про стягнення простроченої заборгованості в судовому порядку. Чинне цивільне законодавство визначає, що неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Неустойка у формі штрафу обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Неустойка у формі пені обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно (статті 549-551 ЦК України). Суд зауважує, що згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, борг відповідача-1 за кредитним договором складає 42 743,84 грн., з яких 7 674,80 грн. - борг по тілу кредиту, 20 292,17 грн. - борг по процентам, 3 837,40 грн. - штраф, 9 939,47 грн. - пеня (а.с. 108-110). Суд звертає увагу на те, що розмір неустойки, нарахованої у формі штрафу і пені загалом складає 13 776,87 грн. Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір є значним. На думку суду, такі дії позивача щодо нарахування значного розміру неустойки можуть тлумачитися як виявлення ознак недобросовісності. Тому у світлі вищезазначених міркувань та з огляду на усі наявні матеріали суд вважає за потрібне ухвалити рішення на засадах справедливості, зменшивши розмір неустойки до 500 грн. Така правова позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 03.09.2014 № 6-100цс14, який є обов'язковим для застосування за правилами статті 360-7 ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно з частиною другою статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Суд встановив, що з метою забезпечення виконання зобов'язання 30.04.2013 Кредитна спілка «Співдружність», [PERSON] та [PERSON] уклали договір поруки № 13028/с, за умовами якого [PERSON] поручився відповідати перед кредитною спілкою за виконання [PERSON] свого обов'язку як боржника за кредитним договором (а.с. 17). 30.04.2013 окремий договір поруки з аналогічними умовами був укладений і з [PERSON] (а.с. 16). Суд констатує, що правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, урегульовані статтею 554 ЦК України. Зі змісту цієї норми вбачається можливим встановлення поруки щодо виконання одного й того самого зобов'язання одночасно з боку декількох осіб. Однак така порука виникає на підставі її спільного надання, у формі укладення одного договору (частина третя статті 554 ЦК України). У такому разі поручителі відповідають перед кредитором солідарно. Законом не заборонено укладення й кількох договорів поруки на виконання того самого зобов'язання, але в цьому випадку частина третя статті 554 ЦК України застосована бути не може. Поручителі не несуть у такому разі солідарної відповідальності, оскільки не можна говорити про їхню спільну поруку. За таких обставин кредитор має право пред'явити вимогу до кожного з поручителів на підставі відповідного договору, але поручитель, що виконав зобов'язання, не може висунути вимогу до іншого поручителя на предмет розподілу тягаря відповідальності перед кредитором. Крім того, до позивача, який виконав зобов'язання за кредитним договором, переходять права кредитора лише в розмірі частини зобов'язання, виконаного ним. З огляду на викладене, беручи до уваги наявність забезпечення виконання кредитних зобов'язань у вигляді поруки, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Розподіляючи судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає, що з відповідачів необхідно стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 94,89 грн. з кожного.

Outcome: partial