Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

07травня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання матері. В обґрунтування позову [PERSON] посилалася на те, що відповідач [PERSON] є її сином. Вона є пенсіонером, хворіє на ряд хронічних захворювань. Єдиним джерелом їх доходу є пенсія, якої не вистачає на продукти харчування та ліки, у зв`язку з чим вона потребує матеріальної допомоги. Відповідач є працездатним, працює, а тому вважає, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на її утримання. В зв`язку з наведеним, в позовній заяві [PERSON] просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання,у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову та довічно. Ухвалою суду від 22 червня 2020 року відкрите провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з клопотанням про проведення судового розгляду без її участі, позов підтримує в повному обсязі, просила суд задовольнити заявлені нею вимоги. Відповідач [PERSON] та його представник в судове засідання не з`явилися,згідно заяви представника останній просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнав, не заперечував проти задоволення позову. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши надані сторонами докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] є матір`ю відповідача [PERSON] , про що сторонами не заперечувалось. Відповідно до пенсійного посвідчення серії [NUMBER] від 07 травня 2007 року позивач [PERSON] являється пенсіонером за віком. Встановлено, що позивач страждає на ряд хронічних захворювань, а саме: хронічний панкреатит із болевим і диспептичним синдромом в стадії загострення; хронічний холецестит в стадії загострення; хронічний персистируючий гепатит; хронічний пілеонефрит, ст. н/ремісії; мікролітіаз ХПН 0 ст., у зв`язку з чим потребує лікування: спелеоаеронотерапія, масаж, магнітотерапія, глутаргін, контрикал, рибоксин, вит. В6,В12,Е, кеталонг, мезим-форте, пентоксифілін, аллохол, уролесан, кратал, що підтверджується випискою із хвороби № 1488. Зокрема, також встановлено, що [PERSON] перебуває на обліку в Апостолівському відділі Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком в розмірі 2100,00 грн. щомісяця, що підтверджується довідкою Управління обслуговування громадян Апостолівського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області № 7701 2279 5473 1731. Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року надано роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги не є абсолютним. Як роз`яснено у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст.204 СК). Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Частиною 1 ст. 205 СК України передбачено суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Згідно ч.2 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] має на утриманні неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 10 вересня 2007 року. Також встановлено, що відповідач працевлаштований та працює у Філії Оператор газосховищ України» Пролетарського виробничого управління Підземного зберігання газу на посаді приладиста. Його заробітна плата без утримання податків та інших утримань складає в середньому 11 000,00 грн.-15 000,00 грн. на місяць, що підтверджується довідкою про доходи з місця роботи від 17 лютого 2020 року за вих. № 23/03. Суд враховує, що відповідач позов визнав в повному обсязі, відсутні докази на підтвердження, що позивач [PERSON] ухилялася від виконання своїх батьківських обов`язків щодо утримання відповідача [PERSON] , а тому підстав у відповідності до ч.1 ст.204 СК України для звільнення останнього від обов`язку утримувати свою матір, яка потребує матеріальної допомоги, не вбачається. При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує:1) стан здоров`я сторін;2) позивач є пенсіонером з рядом хронічних захворювань, на лікування яких потрібні додаткові втрати;3) неможливість одержання позивачем [PERSON] утримання від інших осіб; 4) матеріальний стан відповідача та позивача, 5) сімейний стан відповідача; 6 ) наявність на утриманні відповідача неповнолітньої доньки. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. В зв`язку з наведеним, суд приходить до переконання, що позивач потребує допомоги від свого сина, а розмір аліментів на її утримання повинен становити 1/6 частки доходів відповідача, починаючи стягнення з 07 травня 2020 року і довічно, в зв`язку з чим, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладено та

Outcome: partial