Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

07.09. 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 2500 грн. щомісяця та на своє утримання до досягнення дитиною трьох років в розмірі 1700 грн. В обґрунтування позову зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 13.04.2016 року, від якого мають дочку [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалося, вони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, а тому подальше збереження шлюбу вважає недоцільним. Одночасно просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 2500 грн. щомісяця та на своє утримання до досягнення дитиною трьох років в сумі 1700 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Чернігова від 18.09.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду за правилами загального провадження та відкрито провадження. В судовому засіданні позивач позов підтримала і просила суд його задовольнити. Відповідач та його представник позов визнали частково. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 13 квітня 2016 року. Сторони припинили шлюбні відносини. Вони ведуть окреме господарство і подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам позивача. Примирення між сторонами не можливе. Зазначені обставини в сукупності є підставою для розірвання шлюбу. Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO]. На даний час дитина проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні. За змістом ст. 18 Конвенції про права дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Стаття 27 Конвенції Про права дитини дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст..180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Як зазначено у ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 2500 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття, відповідач заперечує, зазначає, що він не має постійного місця роботи, працює сезонно і його матеріальне становище не дозволяє йому сплачувати аліменти в розмірі 2500 грн. щомісяця, позивач доказів того, що матеріальне становище і дохід відповідача дозволяє сплачувати аліменти в розмірі 2500 грн. щомісяця до суду не надала. Отже, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання їх малолітньої дитини в розмірі 1000 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття, що не є нижчим мінімального розміру аліментів. Відповідно до ч.2, 4 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Отже, враховуючи, що відповідач є працездатним, за станом здоров»я він може працювати, однак позивачем не надано доказів того, що відповідач може сплачувати аліменти на її утримання в розмірі 1700 грн., суд вважає за необхідне стягнути з нього на користь позивача аліменти на її утримання в розмірі 500 грн. щомісяця до досягнення дочкою [PERSON], [INFO] трьох років, а саме до [INFO] Судові витрати підлягають стягненню у відповідності до ст..141 ЦПК України.

Outcome: partial