Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

08.01.2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу, посилаючись на те, що 22.06.2012 року між ним та відповідачем було укладено договір позики на суму 20 500 гривень, строк повернення грошових коштів до 31.07.2012 року. В підтвердження факту укладання договору позики та одержання від [PERSON] грошей у зазначеній сумі, відповідач написав розписку. В розписці було зазначено, що відповідач у разі прострочення платежу зобов'язується виплатити штраф в розмірі 0,15 % суми позики за кожен день прострочення. В період з серпня 2012 року по грудень 2013 року позивач звертався до [PERSON] з вимогою повернути отримані кошти, однак, станом на 30.12.2013 року грошові кошти відповідачем не повернуто. Відповідач не виконав своїх зобов'язань за договором позики та не повернув борг у зазначеній сумі. З 31.07.2012 року по 30.12.2013 року відповідач прострочив повернення грошових коштів на 517 діб (0,15 % від суми позики - 20 500 грн. складає 30,75 грн.), тобто сума штрафу за прострочення платежу складає 15 897 грн. На вимоги [PERSON] щодо повернення грошових коштів відповідач не реагує, добровільно повернути кошти не бажає, у зв'язку з чим він змушений звернутися до суду з позовом за захистом своїх прав. У зв'язку з тим, що позивач мешкає в м. Рубіжне, Луганської області і для того, щоб бути присутнім у судових засіданнях 28.03.2014 року та 28.04.2014 року ним було витрачено пальне для заправки транспортного засобу в розмірі 2018,98 гривень. Позивач просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики у розмірі 20 500 гривень, штраф за прострочення платежу (517 діб) - 15 897 гривень, судові витрати: судовий збір в розмірі 364,00 грн. та витрати, пов'язані з прибуття у судові засідання в розмірі 2018, 98 гривень. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з'явились, про дату, час і місце слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином. До суду позивач надав заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, позов підтримує в повному обсязі. У минулому судовому засіданні [PERSON] наполягав на обставини, викладені у позові та пояснив, що розписка та передача грошових коштів відбувалась у квартирі відповідача, при цьому, був присутній [PERSON] Розписку [PERSON] писав добровільно, без жодного примусу. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтвердив, що розписка була написана ним особисто, але гроші в розмірі 20 500 гривень він не отримував від [PERSON] Сума зазначена в розписці є вартістю товару, який він разом зі своєю матір'ю реалізовували на ринках м. Запоріжжя, а позивач поставляв. Розписку написав на пропозицію позивача, так як останній зазначив, що це не буде нести жодних наслідків, але для певного страхування. Під час написання розписки, крім нього та позивача, більше ніхто присутній не був. Після продажі товару він відправляв частково гроші на ім'я [PERSON], так як саме останній був продавцем товару (шкарпеток). Коли позивач та [PERSON] приїжджали до нього, він пропонував останнім забрати залишок товару, але на це останні не погодилися і вимагали лише грошові кошти за отриманий товар. На цей час він не продав товар на суму 5 200 грн., які відповідно не віддав [PERSON] Позов не визнає, просить у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача - [PERSON] вважав, що позовні вимоги не обґрунтовані, просив у задоволенні позову відмовити, так як відносно [PERSON] були здійснені шахрайські дії, тобто позички як такої не було, а під час написання розписки відповідач не розумів, що це може мати якісь наслідки. Допитаний судом [PERSON] пояснив, що він працює директором ТОВ «Рубеж-Текс», яке виготовляє та продає панчішну продукцію (панчохи, шкарпетки тощо). У нього з матір'ю відповідача - [PERSON] був укладений договір про поставку (з його боку) та продаж [PERSON] продукції від 01.05.2012 року. До червня 2012 року він двічі поставляв продукцію останній під реалізацію. Приблизно у червні 2012 року, коли він зі своєю дівчиною та позивач направлялися на море, заїхали до м. Запоріжжя, для того, щоб дізнатися про продаж продукції на виконання умов договору. [PERSON] звернувся до [PERSON] про позичку грошових коштів, на що останній погодився та передав відповідачу 20 500 грн. купюрами по 500 грн. Грошові кошти та розписка складалася у однокімнатній квартирі відповідача, яка розташована на 7-8 поверсі, а він там був присутній, так як його погукав [PERSON] У подальшому, [PERSON] не у повному обсязі виконала укладений договір, а [PERSON] не повернув грошові кошти позивачу. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. За вимогами ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.57, 58, 59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 22.06.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики на суму 20 500 гривень, строк повернення грошових коштів до 31.07.2012 року. Крім того, відповідач зобов'язаний у разі прострочення платежу виплатити штраф у розмірі 0,15 % суми позики за кожен день прострочення (а.с. 15). Відповідно до вимог ст.ст. 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність іншій стороні кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцю таку ж суму коштів. Договір позики вважається укладеним з моменту передачі грошей. Згідно ст.1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. У статті 1049 ЦК України зазначено, що позивальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику - кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором між ними. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про те, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За договором позики укладеним 22.06.2012 року між [PERSON] та [PERSON] передбачено, що відповідач зобов'язуються повернути грошові кошти в сумі 20 500 гривень в строк до 31.07.2012 року, штраф за прострочення платежу - 0,15 % суми позики. Згідно розрахунку сума прострочення платежу станом на 30.12.2013 року складає 15 897 гривень (517 діб х 30,37 грн.). Таким чином, на думку суду, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу у розмірі 20 500 грн. та штрафу у розмірі 15 897 грн., а всього - 36 397 грн. є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Стосовно позовної вимоги [PERSON] щодо стягнення витрат для явки у судові засідання, а саме: вартості пального, витраченого на поїздку з м. Рубіжне, Луганської області, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні зазначеної вимоги, так як ч.2 ст. 85 ЦПК України передбачено, що сторона, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачуються іншою стороною лише добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Судом також не приймаються доводи відповідача та його представника щодо відсутності взагалі факту позички та скоєння відносно [PERSON] шахрайських дій з боку позивача. Представником позивача надано до суду копію заяви [PERSON] до Комунарського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області в порядку ст. 214 КПК України щодо скоєння відносно нього шахрайських дій з боку [PERSON] Відповідач та його представник до суду не надали відповідного рішення до вказаної заяви та навіть витягу з реєстру досудового провадження, тобто не надали доказів, що по заяві [PERSON] проводиться досудове розслідування. Таким чином, лише заява відповідача не може бути підтвердженням факту вчинення відносно останнього шахрайських дій. Відповідачем до суду надано квитанції від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] про здійснення розрахункових операцій на платіжну картку останнього. Разом із тим, зазначені квитанції суд не може визнати належними доказами на підтвердження версії відповідача, що перерахунок вказаних грошових коштів мав місце у зв'язку з виконанням договору від 01.05.2012 року між [PERSON] та [PERSON], так як в них платником зазначено [PERSON] та не вказано підставу перерахування грошових коштів. З врахуванням обставин справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, що на думку суду буде відповідати принципу розумності і справедливості, а також буде адекватно встановленим обставинам. За змістом ст.88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial