Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

07 грудня 2020 року до Новосанжарського районного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] (надалі також - позивач, [PERSON] ) до [PERSON] (надалі також - відповідач-1, [PERSON] ), [PERSON] (надалі також - відповідач-2, [PERSON] ), в якій позивач просила: - стягнути з [PERSON] , на її користь 70066 грн 66 коп. на відшкодування завданої моральної шкоди через приниження честі та гідності у зв`язку з поширенням недостовірної інформації стосовно неї, про те, що [PERSON] з 01.09.2020 вибралася з будинку за адресою: [ADDRESS] , остаточно, без примусу, добровільно; - стягнути з [PERSON] , на її користь 70066 грн 66 коп. на відшкодування завданої моральної шкоди через приниження честі та гідності у зв`язку з поширенням недостовірної інформації стосовно неї, про те, що [PERSON] з 01.09.2020 вибралася з будинку за адресою: [ADDRESS] , остаточно, без примусу, добровільно. 17 грудня 2020 року суд своєю ухвалою прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі, вирішивши розгляд справи здійснювати в поряду спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. 06 січня 2021 року [PERSON] подала до суду заяву про залучення третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Нехворощанську сільську раду Новосанжарського району Полтавської області, а також [PERSON] була подана заява про виклик та допит в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Однак, у судовому засіданні, яке відбулось 01.02.2021, представник відповідача-2 просив вважати зазначені заяви такими, що не подані та залишити їх без розгляду. Про це також просила і [PERSON] у заяві, поданій під час судового засіданні 01.02.2021 (а.с. 88). Аргументи учасників справи В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначала, що під час розгляду цивільної справи № 542/913/20 ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 11.11.2020 її - [PERSON] - було залучено до участі у вказаній справі за позовом [PERSON] до Нехворощанської сільської ради, третя особа: [PERSON] , про визнання факту належності правовстановлюючого документа та визнання права власності на земельну ділянку та житловий будинок в порядку спадкування за заповітом, в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору. Отримавши від відповідачів за позовною заявою третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору (позивачів за первісним позовом) - [PERSON] та [PERSON] - відзив на позовну заяву третьої особи та додані до неї документи, в тому числі й акт від 14.11.2020, [PERSON] прийшла до висновку про поширення вказаними документами про неї недостовірної інформації. Такою недостовірною інформацією, на думку позивача, є відомості про те, що вона, [PERSON] , з 01.09.2020 вибралась з будинку за адресою: [ADDRESS] , остаточно, без примусу, добровільно. Вважаючи відомості, що містяться в таких документах, недостовірною інформацією, [PERSON] вказала, що такою інформацією їй спричинено значної моральної шкоди та моральних страждань через порушення належних їй немайнових прав, до яких відносяться право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі. З огляду на викладене, позивач звернулась до суду із вказаним позовом про відшкодування завданої їй моральної шкоди. 06 січня 2021 року [PERSON] до суду подано відзив на позовну заяву (а.с. 26-32), в якому відповідач-1 просив відмовити в позові повністю. Відповідачем-1 у відзиві на позов, зокрема, зазначено, що акт від 14.11.2020, який, як на думку позивача, містить недостовірну інформацію, складений в порядку, визначеному чинним законодавством України уповноваженою особою - представником Нехворощанської сільської ради та затверджений виконуючим обов`язки голови сільської ради - Гапон О.М. в присутності свідків. [PERSON] зазначено, що відповідний акт від 14.11.2020, він отримав і долучив до матеріалів справи № 542/913/20, як уповноважений представник [PERSON] під час розгляду справи № 542/913/20 в інтересах свого клієнта - [PERSON] . З огляду на викладене, він зазначав, що не є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки акт не складав, а надаючи його до матеріалів справи, діяв лише як представник в інтересах клієнта. Крім вказаного, відповідач-1 акцентував на тому, що на підтвердження спричинення [PERSON] моральної шкоди, останньою не надано до матеріалів справи належних та допустимих доказів заподіяння такої шкоди, а також не обґрунтовано розміру заявленої в позові суми відшкодування. Вказав, що зазначаючи в усіх заявах по суті, направлених до Новосанжарського районного суду Полтавської області, адресу [PERSON] як: [ADDRESS] , керувався лише нормами ЦПК України, відповідно до яких в позовній заяві та в інших процесуальних документах має зазначатись зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання чи перебування учасника справи, а не місце їх фактичного проживання. 06 січня 2021 року [PERSON] до суду подано відзив на позовну заяву (а.с. 37-43), в якому відповідач-2 просила відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі з огляду на наступне. Так, на думку [PERSON] , акт від 14.11.2020, який, як зазначено позивачем, містить недостовірну інформацію, складений в порядку, визначеному чинним законодавством України уповноваженою особою - представником Нехворощанської сільської ради та затверджений виконуючим обов`язки голови сільської ради - Гапон О.М. в присутності свідків. Відповідачем-2 вказано, що цей акт від 14.11.2020, вона отримала від представника Нехворощанської сільської ради. Отже, з огляду на це, вона є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки акт не складала. Аналогічно аргументам відповідача-1, викладеним у відзиві на позов, [PERSON] у своєму відзиві на позов зазначила, що на підтвердження спричинення позивачці моральної шкоди, останньою не надано до матеріалів справи належних та допустимих доказів заподіяння такої шкоди, а також не обґрунтовано розміру заявленої в позові суми відшкодування. [PERSON] вказано, що зазначаючи в усіх заявах по суті, направлених до Новосанжарського районного суду Полтавської області, адресу [PERSON] як: [ADDRESS] , керувалась нормами ЦПК України, відповідно до яких в позовній заяві та в інших процесуальних документах має зазначатись зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання чи перебування учасника справи, а не місце їх фактичного проживання. Додатково, відповідачем-2 зазначено, що 11.08.2020 комісією Нехворощанської сільської ради вже складався акт, зі змісту якого вбачається, що [PERSON] добровільно, без примусу частину речей перевезла в інше місце проживання, [PERSON] передала [PERSON] ключ від будинку, а остання зобов`язалась сплачувати комунальні послуги за проживання в цьому будинку по [ADDRESS] . Незважаючи на це, комунальні послуги [PERSON] не оплачуються, водопостачання в будинку вимкнено, з опалювальної системи здійснено злив води, будинок непридатний для проживання. Своїм правом подати відповіді на відзиви відповідачів позивач не скористалась. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити, надали пояснення, аналогічні викладеним у відзиві. В судовому засіданні представником позивача надані до суду документи на підтвердження оплати [PERSON] комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] , а також надані пояснення щодо розміру моральної шкоди, заявленого до відшкодування. Відповідач-1, в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, що є аналогічними викладеним у відзиві на позов. Відповідач-2 та її представник, в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, відповідача-1, відповідача-2 та її представника, допитавши в якості свідка [PERSON] , вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. Обставини справи, встановлені судом З матеріалів справи встановлено, що до Новосанжарського районного суду Полтавської області надійшла цивільна справа № 542/913/20 (номер провадження 2/542/516/20) за позовом [PERSON] до Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, третя особа: [PERSON] , про визнання факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на земельну ділянку та житловий будинок в порядку спадкування за заповітом, за змістом якого [PERSON] просила: -встановити факт належності померлому [INFO] [PERSON] , свідоцтва на право особистої власності, видане виконкомом Нехворощанської сільської ради народних депутатів від 14.11.1990, що підтверджує право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; -визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку площею 0,1200 га, кадастровий номер 5323484201:01:004:0415 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , як за спадкоємцем за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 11 листопада 2020 року залучено [PERSON] в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, до участі у цивільній справі за позовом [PERSON] до Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, третя особа: [PERSON] , про визнання факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на земельну ділянку та житловий будинок в порядку спадкування за заповітом. Прийнято до розгляду з первісним позовом [PERSON] до Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, третя особа: [PERSON] , про визнання факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на земельну ділянку та житловий будинок в порядку спадкування за заповітом, позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Нехворощанська сільська рада Новосанжарського району Полтавської області, про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку, в порядку спадкування обов`язкової частки. Цивільній справі присвоєно єдиний номер 542/913/20, номер провадження 2/542/516/20. Вказаною ухвалою суду відповідачу за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору (тобто [PERSON] ), встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву і всіх письмових доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів і заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідач за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, позивач за первісним позовом, [PERSON] , скориставшись своїм правом подати відзив на позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, подала до суду і одночасно направила [PERSON] такий відзив. У відзиві на позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, як на підставу своїх доводів і заперечень, [PERSON] та її представник [PERSON] вказали, що на житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку площею 0,1200 га, кадастровий номер 5323484201:01:004:0415 за [PERSON] не може бути визнано право власності в порядку обов`язкової частки у спадщині згідно зі статтею 1241 УК України, й крім іншого вказано, що відповідно до акта від 14.11.2020, складеного представником Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області в присутності свідків, гр. [PERSON] з 01.09.2020 в домогосподарстві за адресою: [ADDRESS] , не проживає, зазначено домогосподарство покинула добровільно. Додатком до такого відзиву вказана, зокрема, копія акта від 14.11.2020, зі змісту якого вбачається, що він складений комісією у складі [PERSON] - спеціаліста ІІ категорії з юридичних питань, в присутності свідків - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та затверджений виконуючим обов`язки сільського голови Гапон О., в якому вказано, що « [PERSON] з 01.09.20 р. вибралася з будинку за адресою: [ADDRESS] , остаточно, без примусу, добровільно» (а.с. 11). Вважаючи, що вказаним відзивом та доданим до нього актом [PERSON] та її представник [PERSON] , поширили про [PERSON] недостовірну інформацію, наслідком чого є створення негативної репутації [PERSON] та спричинення їй значної шкоди і моральних страждань, остання звернулась до суду із відповідним позовом про відшкодування завданої моральної шкоди у зв`язку з поширенням недостовірної інформації. Надаючи оцінку вказаному позову, суд виходить з наступного. Норми права, які підлягають застосуванню Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 28 Конституції України, кожен має право на повагу до його гідності. Згідно з частиною 4 статті 32 Конституції України, кожному гарантується право на захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. Відповідно до статті 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку (пункт 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»). Згідно з частиною 1 статті 270 ЦК України, відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Частиною 1 статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про інформацію», під інформацією розуміються документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. За змістом статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02. 2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Згідно з пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації, поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Згідно з пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред`явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом. Згідно з пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02. 2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Висновки щодо правозастосування З аналізу процитованих вище норм, можна дійти висновку про те, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. В той же час, при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають з`ясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Судом встановлено, що [PERSON] звернулась до суду із відповідним позовом у зв`язку з тим, що у відзиві на позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору у справі № 542/913/20, який був направлений до суду [PERSON] та її адвокатом [PERSON] (позивачем та її представником за первісним позовом у справі № 542/913/20 та відповідачем і її представником за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору у цій же справі) містилась інформація про виселення її з будинку за адресою: [ADDRESS] , остаточно, без примусу, добровільно, яка є недостовірною, і якою [PERSON] завдано моральної шкоди у зв`язку з приниженням її честі та гідності. Надаючи оцінку вказаним аргументам, суд зазначає наступне. Новосанжарським районний судом Полтавської області, як зазначено вище, здійснюється розгляд цивільної справи № 542/913/20 за позовом [PERSON] до Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, третя особа: [PERSON] , про визнання факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на земельну ділянку та житловий будинок в порядку спадкування за заповітом. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 11 листопада 2020 року у такій справі залучено [PERSON] в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору. Відповідач за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, [PERSON] , скориставшись своїм правом подати відзив на позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, подала до суду і одночасно направила [PERSON] такий відзив. У відзиві, як на аргумент заперечення проти позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] та її представником [PERSON] вказані відомості про те, що [PERSON] з 01.09.2020 в домогосподарстві за адресою: [ADDRESS] не проживає, зазначене домогосподарство покинула добровільно. На підтвердження вказаних тверджень в якості додатку надана копія акта від 14.11.2020 за змістом якого вказано, що [PERSON] вибралась із цього будинку остаточно, без примусу, добровільно. З огляду на викладене, суд зазначає, що інформація, яку позивач вважає недостовірною, була отримана [PERSON] та її адвокатом від уповноважених осіб органу місцевого самоврядування на підставі акта від 14.11.2020, складеного комісією у складі [PERSON] - спеціаліста ІІ категорії з юридичних питань, в присутності свідків - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Вказаний акт затверджений в.о. сільського голови Гапон О. Отже, відповідна інформація, що міститься в акті від 14.11.2020, не була самостійно сформована відповідачами [PERSON] та [PERSON] , а лише була використана останніми в якості одного з аргументів та доказів, що лягли в основу заперечень проти позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору у справі № 542/913/20. Також, суд зазначає, що інформація, яка викладена [PERSON] та [PERSON] у відзиві на позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, у справі № 542/913/20, як відповідачем та її представником, є тими обставинами, які досліджуються судом під час розгляду саме справи № 542/913/20. Тобто на такі обставини учасники справи ( [PERSON] і [PERSON] ) посилаються, як на підстави своїх доводів та заперечень. З огляду на викладене, оцінка вказаним обставинам буде надана, безпосередньо, судом, що розглядає справу № 542/913/20. Така ж заява по суті справи (відзив на позов третьої особи) є процесуальною дією учасника справи і має бути оцінена судом при вирішенні справи по суті. А відомості у відзиві на позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, є аргументами та доказами учасника справи щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позову третьої особи, дійсність яких перевіряє суддя, який розглядає справу № 542/913/20. Отже, розгляд судом аргументів, що містяться у відзиві [PERSON] у справі № 542/913/20, на які [PERSON] посилається як на ті, що принижують її честь та гідність через їх недостовірність, по суті буде означати дублювання оцінки доказів, яка має бути здійснена судом під час розгляду іншої справи № 542/913/20. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що процесуальні документи, заяви по суті та докази, надані будь-яким з учасників у іншій цивільній справі та з якими не погоджується протилежна сторона, не завжди є підставою для виникнення у особи права на стягнення моральної шкоди через приниження честі та гідності у зв`язку з поширенням недостовірної інформації. Відомості, подані під час судового розгляду спростовуються, у першу чергу, у порядку, передбаченому процесуальними нормами чинного законодавства, а не шляхом звернення до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди. Занадто широке тлумачення права особи на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з поширенням недостовірної інформації під час розгляду конкретної справи у суді, призведе до фактичного нівелювання права особи на захист та обстоювання своїх аргументів в тому процесі, де відповідні відомості та інформація були повідомлені. Також, вказуючи на наявність моральної шкоди через приниження честі та гідності відомостями, які зазначені у відзиві на позов третьої особи, [PERSON] не вказано яким чином така інформація вплинула на позитивну соціальну оцінку [PERSON] в очах оточуючих, та яким цінностям позивачки вона завдала шкоди. Під час допиту [PERSON] в якості свідка, останньою було вказано, що вона як дружина померлого [PERSON] , постійно проживала та проживає за адресою: [ADDRESS] . На підтвердження вказаних фактів [PERSON] додано до справи копії розрахункових книжок про оплату комунальних послуг з квитанціями. Зазначено про напружені відносини з [PERSON] . Вказано, що інформація відносно того, що вона виселилась із зазначеного будинку, є недостовірною та такою, що завдає їй шкоди. Однак ані позивачем, ані її представником не доведено заподіяння моральної шкоди, не зазначено яким чином принижено честь та гідність інформацією про те, що [PERSON] вибралась з відповідного будинку, не пояснено яким чином завдано шкоди відповідним особистим немайновим благам особи, або як така інформація перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати свої особисті немайнові права. Крім того, судом критично оцінюється аргумент [PERSON] про приниження її честі і гідності відповідачами у зв`язку з зазначенням у відзиві на позовну заяву третьої особи, її процесуального статусу як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. У судовому засіданні відповідачами пояснено, що ними допущена технічна описка у такому відзиві. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що зазначена у відзиві інформація про процесуальний статус [PERSON] у справі № 542/913/0 як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, не вмотивована цілеспрямованими діями [PERSON] та [PERSON] на приниження її честі та гідності. Оскільки суд прийшов до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідачів моральної шкоди через приниження честі та гідності у зв`язку з поширенням недостовірної інформації, суд не надає оцінку заявленим позивачем до стягнення сумам моральної шкоди. Таким чином, позовні вимоги не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді. Зважаючи на викладене, суд прийшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову. Розподіл судових витрат Підстави для розподілу судових витрат відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed