Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-26 00:00:00

07 жовтня 2019 року на розгляд суду пред`явлено вказану позовну заяву, в якій заявлено наступні вимоги: - визнати незаконним та скасувати наказ КП «Управління міського господарства» № 244 від 03.09.2019 року про звільнення [PERSON] з роботи; - поновити [PERSON] на роботі у КП «Управління міського господарства» на посаді робітника зеленого будівництва 3 розряду дільниці «Зелене господарство»; - стягнути з КП «Управління міського господарства» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.09.2019 року до дня вирішення справи судом. \~ \~ \~ \~ Позов мотивовано тим, що [PERSON] перебувала в трудових відносинах з КП «Управління міського господарства», з 02.01.2018 року працевлаштована на посаду робітника зеленого будівництва 2 розряду дільниці «Зелене господарство», з 11.04.2019 року присвоєно 3 кваліфікаційний розряд. Позивач звільнена з роботи з 05 вересня 2019 року у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. [PERSON] вважає, що трудові відносини з КП «Управління міського господарство» припинено без законної підстави, роботодавцем (відповідачем) порушено процедуру звільнення. За захистом трудових прав в спосіб скасування наказу КП «Управління міського господарства» № 244 від 03.09.2019 року (про звільнення), поновлення на роботі, [PERSON] , посилаючись на ст. 235 КЗпП України, звернулася до суду (а.с. 1 2). Ухвалою суду від 15.10.2019 року порушено справу за правилами спрощеного позовного провадження (між сторонами виникли матеріально-правові і процесуально-правові наслідки такого рішення судді); розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України (а.с. 14). 06 листопада 2019 року КП «Управління міського господарства» на позовну заяву, в порядку ст. 278 ЦПК України, подано відзив, з якого вбачається, що відповідач вважає вимоги [PERSON] безпідставними. Так, позивач була працевлаштована на КП «Управління міського господарства» робітником зеленого будівництва дільниці «Зелене господарство». Дана посада була створена та введена до штатного розкладу відповідно до потреб здійснюваної підприємством діяльності з метою вирощування однорічних, дворічних, багаторічних культур, відтворення рослин, утримання зелених насаджень. В червні 2019 року керівництвом КП «Управління міського господарства» проведено аналіз напрямів дільниці «Зелене господарство», за результатами якого прийнято рішення вивести із складу штатного розпису ряд посад, в тому числі робітника зеленого будівництва 3 розряду. Факторами, якими зумовлена потреба скорочення штату визначено відсутність обсягів робіт з озеленення міста Покровська Донецької області, раціональне використання наявних фінансових ресурсів. КП «Управління міського господарства» зазначається, що процедуру скорочення чисельності та штату працівників було дотримано: - 03.06.2019 року в порядку та строк, визначений ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» профспілковому комітету підприємства адресовано повідомлення про заплановане скорочення у першій половині вересня 2019 року; - 27.06.2019 року видано наказ про внесення змін до штатного розпису; - 05.07.2019 року в порядку та строк, визначені ст. 49-2 КЗпП України повідомлено [PERSON] про припинення трудового договору у зв`язку зі скороченням штату; - 15 липня 2019 року отримано згоду Первинної профспілкової організації КП «УМГ» на звільнення позивача; - повідомлено [PERSON] про відсутність вакантних посад, які відповідають кваліфікації робітник зеленого будівництва або професії, здобутою позивачем. Таким чином, відповідач вважає, що законодавчо визначена процедура звільнення [PERSON] в повній мірі дотримана, порушень трудових прав зі сторони роботодавця (відповідача) немає, тому відсутні підстави для задоволення заявленого позову (а.с. 18 21). Сторони в судове засідання з`явилися. Позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримала, окрім письмово викладених обґрунтувань позовної заяви, надала наступні пояснення. В січні 2018 року прийнята на посаду робітника земельного будівництва дільниці «Зелене господарство», загальна чисельність працівників цього структурного підрозділу КП «Управління міського господарства» 43 працівника. В червні 2019 року керівництвом підприємства до відома робітників дільниці «Зелене господарство» доведено, начебто про економічну недоцільність подальших трудових відносин з огляду на потребу сплати податків на працівників, та в примушуваній формі, фактично в наказному порядку, рекомендувалося продати заяви про звільнення за власним бажанням. [PERSON] подавати таку заяву категорично відмовилася та продовжила працювати. Позивач переконана, що з метою все ж таки змусити подати заяву про звільнення їй було створено важкі умови праці, надавалися великі обсяги роботи, наряди, які об`єктивно складно було виконати (наприклад, викос ручною косою трави 2 тис. кв. метра протягом робочого дня). Крім того, позивач вказала, що була піддана психологічному тиску, а саме на її адресу постійно висловлювалися зауваження з підстави начебто неналежного, неякісного виконання посадових обов`язків, про що складалися якісь доповідні записки, підписувати які позивач відмовлялася. [PERSON] вважає, що оскільки змусити її звільнитися за власним бажанням не вдалося, 05 липня 2019 року позивачу повідомлено, що займана нею посада робітника зеленого будівництва підлягає скороченню, тому трудовий договір у двомісячний термін буде розірвано. Розписуватися в письмовому повідомленні позивач категорично відмовилася, оскільки переконана, що таке скорочення штату є суто формальним. За фактом безпідставного звільнення [PERSON] зверталася до профспілки КП «УМГ», однак захист її права на працю не було забезпечено, більш того безпосередньо профспілкою надано згоду на звільнення за скороченням штату. Правомірність, законність такої згоди профспілкової організації [PERSON] ставить під сумнів. 05 вересня 2019 року [PERSON] надано для ознайомлення копію наказу про звільнення, з яким позивач категорично не погодилася, про що зазначила безпосередньо в наказі, в зазначений день позивачем отримана на руки трудова книжка. З дотриманням місячного строку, визначеного в ст. 233 КЗпП України, [PERSON] звернулася до суду з позовом про поновлення на роботі. В порядку ч. 2 ст. 235 КЗпП України позивач просить нарахувати середній заробіток за час вимушеного прогулу, розрахований за період з дати звільнення та дня ухвалення рішення по справі (розрахунок середнього заробітку позивачем наведено в позовній заяві). Представник відповідача [PERSON] (уповноважений довіреністю) в судовому засіданні проти вимог [PERSON] заперечував, надав пояснення аналогічно письмово викладеним у відзиві, просив в позові відмовити за безпідставністю. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. Матеріалами справи підтверджено такі факти та відповідні правовідносини. Наказом КП «Управління міського господарства» № 199 від 27.12.2017 року [PERSON] прийнято на посаду робітника зеленого будівництва 2 розряду дільниці «Зелене господарство» з 02.01.2018 року з окладом згідно штатного розпису та випробувальним терміном один місяць (а.с. 40). З трудової книжки [PERSON] серійний номер АТ [NUMBER] вбачається здійснення таких записів про трудову діяльність на КП «Управління міського господарства»: - 02.01.2018 року прийнята на посаду робітника зеленого будівництва 2 розряду дільниці «Зелене господарство»; - 11.04.2019 року присвоєно 3 кваліфікаційний розряд; - 05.09.2019 року звільнена у зв`язку із скороченням чисельності штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 3-5). Згідно наказу КП «Управління міського господарства» № 244 від 03.09.2019 року [PERSON] робітника зеленого будівництва 3 розряду дільниці «Зелене господарство» звільнено 05 вересня 2019 року у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників п. 1 ст. 40 КЗпП України; підстава: наказ по підприємству від 27.06.2019 року № 186, повідомлення про припинення трудового договору у зв`язку зі скороченням штату від 27.06.2019 року, Акт про відмову підписувати повідомлення від 05.07.2019 року, згода профспілкового комітету на розірвання трудового договору (протокол № 9 від 15.07.2019 р.); бухгалтерії провести нарахування та виплату компенсації за невикористану щорічну основну відпустку тривалістю 16 календарних днів та щорічну додаткову відпустку тривалістю 1 календарний день (а.с. 10). Дотримання роботодавцем КП «Управління міського господарства» процедури та порядку звільнення [PERSON] оспорила в судовому порядку. Відповідно до частини п`ятої статті 55 Конституції України кожен має право будь якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. Працівники мають на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством (ст. 2 КЗпП України). Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. З оскаржуваним наказом про звільнення № 244 від 03.09.2019 року [PERSON] ознайомлена під особистий підпис 05.09.2019 рок. Відповідачем за оформленням 05.09.2019 року звільнення відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України, п.п. 2.26, 2.27 ч. 2 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників» (затвердж. Наказом Мінпраці України, Мінюсту України, Мінсоцзахисту України № 58 від 29.07.1993 року) в день звільнення 05.09.2019 року була видана трудова книжка (а.с. 6). Дата пред`явлення позову - 07.10.2019 року (06.10.2019 року припадало на вихідний день), тобто з дотриманням процесуального строку, передбаченого ст. 233 КЗпП України, тому спірні відносини підлягають розгляду по суті. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом. Надаючи оцінку обґрунтованості позовних вимог [PERSON] суд приймає до уваги наступне. Відповідно до ст. 36 КЗпП України визначено підстави припинення трудового договору: 1) угода сторін; 2) закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення; 3) призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу; 4) розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). Статтею 40 КЗпП України визначено що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, відповідно до п. 1, - змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. З роз`яснень, які містяться в абз. 1 п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року, - вбачається, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Статуту КП «Управління міського господарства», затвердженого Рішенням Покровської міської ради Донецької області № 7/63-31 від 15.02.2019 року: - п. 1.3: підприємство засноване на комунальній власності територіальної громади м. Красноармійська (перейменоване в м. Покровськ), має статус юридичної особи, користується правами і виконує обов`язки, пов`язані з його діяльністю, заснованою на повному господарському розрахунку; - п. 1.4: підприємство є підконтрольним Покровській міській раді, і підзвітним його виконавчому комітету; - основною ціллю підприємства є, зокрема, вирощування однорічних, дворічних та багаторічних культур, відтворення рослин, утримання зелених насаджень (а.с. 27-30). Згідно Витягу до штатного розкладу працівників КП «Управління міського господарства» за період з 02.01.2018 року по 05.09.2019 року на дільниці «Зелене господарство» обліковується посада робітника зеленого будівництва 3 розряду (а.с. 36). 31 травня 2019 року на ім`я начальника КП «Управління міського господарства» начальником дільниці підприємства «Зелене господарство» подано заяву, в якій зазначено про відсутність обсягів робіт з озеленення міста Покровська, зменшення фінансування дільниці з місцевого бюджету, в зв`язку з чим зазначено про доцільність розгляду питання щодо скорочення чисельності та штату дільниці (а.с. 51). Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 64 ГК України підприємство може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо), а також функціональних структурних підрозділів апарату управління (управлінь, відділів, бюро, служб тощо); підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. За певних обставин роботодавець може змінювати чисельність або штат працівників скороченням. Чисельність працівників - це списковий склад працівників, і скорочення чисельності працівників передбачає зменшення їх кількості Штат працівників - це сукупність посад, установлених штатним розписом підприємства. Тому скорочення штату являє собою зміну штатного розпису за рахунок ліквідації певних посад або зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами. Якщо роботодавець вирішив ліквідувати певний структурний підрозділ підприємства чи його реорганізувати, він повинен скласти техніко-економічне обґрунтування причин проведення таких змін, оскільки при цьому завжди відбувається вивільнення працівників. Право роботодавця самостійно визначати чисельність працівників і штатний розпис не потребує додаткового доведення. Відповідно до наказу № 186 від 27.06.2019 року «Про внесення змін до штатного розпису» у зв`язку з відсутністю обсягів робіт з озеленення міста Покровська, з метою раціонального використання наявних фінансових ресурсів зі складу штатного розпису КП «Управління міського господарства» дільниця «Зелене господарство» виведено наступні посади: майстер зеленого господарства - 2 штатні одиниці, майстер 1 штатна одиниця, фахівець з ландшафтного дизайну 1 штатна одиниця, робітник зеленого будівництва 5 розряду 8 штатних одиниць, робітник зеленого будівництва 4 розряду 7 штатних одиниць, робітник зеленого будівництва 3 розряду 17 штатних одиниць, робітник зеленого будівництва 7 штатних одиниць (а.с. 7). Техніко-економічним обґрунтуванням скорочення чисельності штату по дільниці «Зелене господарство» до наказу КП «Управління міського господарства» від 27.06.2019 року № 186 «Про внесення змін до штатного розпису» визначено наступне: - з травня 2019 року відбулось зменшення обсягів робіт на дільниці за видами: формувальна обрізка дерев, обрізка сухого гілля 100 %, видалення аварійних дерев та викорчовування пеньків 100 %, садіння троянд та квітів 100 %; - після виведення 43 посад дільниці зі штатного розпису економія бюджетних коштів буде складати 373988,49 гривень щомісячно (а.с. 80). Відповідно до штатного розписку КП «Управління міського господарства», затвердженого 06.09.2019 року в структурному підрозділі дільниця «Зелене господарство» наявні посади: майстер 1 штатна одиниця, сторож 4 штатні одиниці (а.с. 53-55). З урахуванням зазначеного, судом, під час розгляду трудового спору, пов`язаного зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, достовірно з`ясовано, що дійсно мало місце скорочення штатної одиниці робітник зеленого будівництва, яку обіймала [PERSON] . При цьому, суд не вправі ставити питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, оскільки власник, користуючись правом самостійної ініціативи, має право на свій розсуд приймати таке рішення, що узгоджується зі ст. 64 ГК України. За приписами ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації (ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України). Під час розгляду справи встановлено, що 27 червня 2019 року КП «Управління міського господарства» на ім`я [PERSON] складено повідомлення про припинення трудового договору, яким до відома доведено, що займана позивачем посада робітника зеленого будівництва 3 розряду дільниці «Зелене господарство» підлягає скороченню; зазначено, що трудовий договір планується розірвати у двомісячний строк з дня отримання повідомлення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з правом отримання при звільненні вихідної допомоги відповідно до ст. 44 КЗпП України у розмірі однієї середньомісячної заробітної плати; повідомлено, що у разі появи на підприємстві вакансій, які відповідають кваліфікації позивача до планової дати розірвання трудового договору буде направлена відповідна пропозиція іншої роботи (а.с. 8). В період часу з 24.06.2019 року по 03.07.2019 року [PERSON] перебувала на лікарняному (копія листка непрацездатності а.с. 23), та за виходом на роботі повідомлення про припинення трудового договору підлягало врученню під особистий підпис. 05 липня 2019 року складено Акт, що [PERSON] , ознайомившись з повідомленням про припинення трудового договору у зв`язку зі скороченням штату від 27.06.2019 року відмовилася його підписувати, при цьому один екземпляр повідомлення забрала (а.с. 24). Факт вручення 05.07.2019 року повідомлення про наступне вивільнення [PERSON] не оспорювала, більш того копію повідомлення долучено до позовної заяви (додаток 6), чим підтверджується отримання позивачем зазначеного попередження. Згідно ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» у разі, якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень. Судом встановлено, що дані вимоги закону відповідачем виконані шляхом направлення 03.06.2019 року Голові профспілкового комітету КП «Управління міського господарства» повідомлення, що у першій половині вересня 2019 року заплановано скорочення чисельності та штат працівників підприємства, згідно наданої інформації щодо кількості і категорій працівників, що підлягають звільненню (а.с. 22). Будь-яких заперечень, консультацій стосовно заходів щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків звільнень - профспілковий комітет не висловлював. Згідно ст. 43 КЗпП України роботодавець надсилає профспілці обґрунтоване письмове подання про розірвання трудового договору з працівником, в якому просить надати згоду на звільнення працівника у зв`язку із скороченням. Частинами 1 і 2 статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» визначено, що у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний термін обґрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником. Отже, законодавством встановлено додаткові гарантії проти незаконного звільнення за ініціативою працедавця для членів профспілкових організацій, дотримання яких повинно встановлюватися судами при розгляді позовів таких осіб щодо незаконного звільнення. Під час розгляду справи встановлено, що [PERSON] є членом первинної профспілкової організації КП «Управління міського господарства», тому відповідачем направлено профспілковому органу письмове подання про розірвання трудового договору з позивачем. Згідно протоколу № 9 від 15.07.2019 року засідання профспілкового комітету Первинної профспілкової організації КП «Управління міського господарства» було надано згоду на припинення трудового договору з робітником зеленого будівництва 3 розряду дільниці «Зелене господарство» [PERSON] . У протоколі засідання профспілкового комітету відображено результати голосування про надання згоди на звільнення позивача «за» - 4 членів профкому, «проти» - 0, «утримались» - 0 (а.с. 9). Згідно довідки заступника голови Первинної профспілкової організації працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України КП «Управління міського господарства» № 1 від 03.03.2020 року засідання профспілкового комітету при вирішенні питань захисту трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілки, в тому числі надання згоди на припинення трудових відносин при скороченні посади є правомочним за умови наявності не менше 4 присутніх членів профспілки (а.с. 81). З вказаного вбачається, що згоду Первинної профспілкової організації працівників КП «Управління міського господарства» на звільнення [PERSON] за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників відповідачем (роботодавцем) отримано. Частиною другою статті 40 КЗпП встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 492 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 18.10.2017 року у справі № 6-1723цс17 (підлягає обов`язковому врахуванню в розумінні ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Під час розгляду справи встановлено, що в період з 05.07.2019 року (дата попередження позивача про наступне вивільнення) до 05.09.2019 року (день звільнення з роботи) у штаті відповідача КП «Управління міського господарства» відсутні вакантні посади, які відповідали кваліфікації за посадою робітник зеленого господарства, та за професією, здобутою [PERSON] апаратник вуглезбагачення, машиніст збагачення та брикетування (згідно записів в трудовій книжці навчання в професійному училищі № 105 м. Димитров з 01.09.1999 року 30.06.2000 року). На підтвердження неможливості зберегти трудові відносини з [PERSON] шляхом переведення на іншу роботу (в порядку ч. 2 ст. 40 КЗпП України) відповідачем КП «Управління міського господарства» надано довідку № 53 від 07.02.2020 року за підписом менеджера з персоналу про відсутні вакантні посади за кваліфікацією та професією позивача [PERSON] (а.с. 68). Заперечень або спростувань таких відомостей позивачем не надано. \~ \~ \~ \~За змістом положень ст. ст. 43, 55 Конституції України, Глави XV КЗпП України, ст. 8 Конвенції Міжнародної організації праці від 22.06.1982, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 04.02.1994 р. - кожен має право на судовий захист від незаконного звільнення; рішення про звільнення працівника має бути законним, обґрунтованим; виконання вимог трудового законодавства доводить роботодавець, а не звільнений працівник. Сумуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що КП «Управління міського господарства» при звільненні [PERSON] на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України було дотримано всі вимоги трудового законодавства, оскільки: 1) скорочення чисельності та штату працівників справді відбулося; 2) роботодавець: - дотримав норм законодавства щодо вивільнення працівника, відповідні дії належно задокументовано; - врахував обов`язок запропонувати працівникові перейти на іншу роботу на тому самому підприємстві, однак вакансії за кваліфікацією, професією робітника відсутні; - надав працівникові гарантії, передбачені законодавством; - отримав згоду від профспілкового органу на звільнення працівника. Таким чином позивача [PERSON] було звільнено із займаної посади з дотримання вимог закону, а тому заявлені позовні вимоги про скасування наказу КП «Управління міського господарства» про звільнення та поновлення на роботі безпідставними. Відсутні правові підставі для присудження до стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такі вимоги відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України є похідними від вимоги поновлення на роботі. Суд, розглянувши справу, вирішивши питання, які відповідно до статті 264 ЦПК України підлягають врахуванню під час ухвалення рішення, - приходить до висновку про відмову в позові [PERSON] . На підставі ст. ст. 15, 16 ЦК України, ч. 6 ст. 43, ст. 55 Конституції України, ст. ст. 5-1, 21, ст. ст. 40, 43, 49-2, 233, 235 КЗпП України, ст. 9 Конвенції Міжнародної організації праці «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця» № 158 від 22.06.1982 року, п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року,

Outcome: dismissed