Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

09.04.2014 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до Чернігівської обласної державної адміністрації про стягнення пенсії, зобов'язання відшкодувати компенсацію, зобов'язання відшкодувати моральну шкоду(а.с.1-3), мотивуючи свої вимоги наступним. Вона має статус дитини війни, посвідчення вдови загиблого ліквідатора 1 категорії ЧАЕС з 28.05.2004 р. В порушення норм чинного законодавства вона з 2008 р. по теперішній день не отримує пенсію годувальника, не має можливості отримати путівку на лікування в санаторії «Остреч» за рахунок Чорнобильського фонду. З цього приводу вона неодноразово зверталась до відповідача, але позитивного результату не отримала. Було допущено порушення Закону України «Про звернення громадян». Всі ці звернення до вищих посадових осіб призвели до того, що стан її здоров'я погіршився. Отримала такі захворювання як гіпертонія, стенокардія, була доведена до нервового стресу. Від отримання зменшеної пенсії відмовилась. Посилаючись на ст.ст. 59, 129 Конституції України, просила: - стягнути з відповідача не отриману з їх провини пенсію годувальника з 2008 р. до сих пір (до 2008 р. пенсію годувальника отримувала); - зобов'язати відповідача відшкодувати їй компенсацію на лікування за путівки в санаторій «Остреч» за рахунок соціального захисту за 9 років шантажу на службовім підлозі по ст. 15 соціального захисту, порушили ст. 13 соціального захисту чорнобильців; - зобов'язати відповідача відшкодувати їй моральну шкоду 40000 грн. за замах на її життя, вдови загиблого 9 років. В судовому засіданні позивачка позов(а.с.1-3) підтримала за вимогами, в ньому викладеними, при цьому послалась на обставини зазначені в позові. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Надали суду письмові заперечення, де просять розглянути справу у відсутність їх представника(а.с.20-21). Суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність. Вислухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є вдовою інваліда 2 групи з 28.05.2004 р., ліквідатора внаслідок аварії на ЧАЕС; має посвідчення вдови серія [NUMBER], видано 09.02.2011 р.(дублікат)(а.с.8). Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Відповідно до п. 3 Положення про Пенсійний фонд України (затвердженого Указом Президента України № 384/2011 р. від 06.04.2011 р. з наступними змінами) призначення (перерахунок) пенсій віднесено до компетенції Пенсійного фонду України, а не обласних державних адміністрацій. Звернення позивачки з приводу пенсії пересилались Міністерством соціальної політики України до Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації та до Пенсійного фонду України. За підписом заступника відділу роботи із зверненням громадян Чернігівської обласної державної адміністрації Пригари Н.М. позивачці на її звернення від 03.04.2014 р. був направлений лист-відповідь від 07.04.2014 р. № 03/1054325 щодо графіку прийомів громадян з особистих питань головою Чернігівської обласної державної адміністрації(а.с.23-24). Згідно письмових заперечень відповідача [PERSON] до відділу роботи із зверненнями громадян Чернігівської обласної державної адміністрації згідно цього графіку не зверталась. Жодного допустимого доказу в обґрунтування вимоги про зобов'язання відповідача відшкодувати їй компенсацію на лікування за путівки в санаторій в позові та в судовому засіданні не тільки не надано суду, але навіть не зазначено. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно ст. 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону; судочинство провадиться суддею одноособово, колегією суддів чи судом присяжних; визначено основні засади судочинства; законом можуть бути визначені також інші засади судочинства в судах окремих судових юрисдикцій; за неповагу до суду і судді винні особи притягаються до юридичної відповідальності. Статтею 13 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено обов'язок держави перед громадянами за шкоду, завдану внаслідок Чорнобильської катастрофи. Стаття 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено підстави для визначення статусу громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті; моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. На підставі викладеного, враховуючи вказані правові норми, те, що позов є недоведеним, не ґрунтується на законі і відсутні правові підстави для його задоволення, що [PERSON] не довела порушення відповідачем її прав і факт заподіяння їй моральної шкоди, тому потрібно в задоволені позову відмовити повністю. В зв'язку з повною відмовою в задоволені позову судові витрати у вигляді судового збору (від сплати якого звільнена позивачка) необхідно віднести за рахунок держави. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглянув позов в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів.

Outcome: approved