Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

07 жовтня 2015 року [PERSON] звернулась до Христинівського районного суду Черкаської області з позовом до відділу освіти Христинівської районної державної адміністрації Черкаської області про визнання незаконним та скасування наказу №249к/тр від 09 вересня 2015 року «Про звільнення з посади заступника директора з навчально - виховної роботи [PERSON]», поновлення на посаді заступника директора з навчально - виховної роботи Христинівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №2 Христинівської районної ради Черкаської області, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу починаючи з 10 вересня 2015 року та заподіяної моральної шкоди. Зазначала, що працює вчителем математики Христинівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Христинівської районної ради Черкаської області з 1980 року, а з 18 серпня 2011 року була призначена на посаду заступника директора з навчально - виховної роботи цієї ж школи. За такий тривалий час роботи у навчальному закладі успішно оволоділа педагогічною професією, ефективно її здійснювала упродовж тридцяти п'яти років, неодноразово заохочувалась, і жодного разу не притягувалась до будь - якого виду юридичної відповідальності. Наказом начальника відділу освіти Христинівської РДА №249к/тр від 09 вересня 2015 року її звільнено з посади заступника директора з навчально - виховної роботи Христинівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №2 за вчинення аморального проступку. Підставою для винесення наказу став висновок Христинівської районної державної адміністрації Черкаської області від 21.08.2015 року вихідний №535/01-01-25, з якого убачається, що завучі [PERSON] та [PERSON] у вимогливій формі наполягали щоб діти надали заяви батьків з пропозиціями щодо профілю навчання у старших класах. Вказувала, що звільнення з посади заступника директора школи є розправою за активну позицію під час протестних виступів педагогічних працівників щодо безпідставного припинення виплати надбавки за престижність педагогічної професії, оскільки жодних аморальних дій не скоювала і збір заяв від батьків старшокласників проводила на виконання своїх обов'язків по організації навчально - виховного процесу у школі. Окрім того, вважає, що звільнення проведено з порушенням встановленого ст.26 Закону України «Про загальну середню освіту» порядку за відсутності подання директора Христинівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №2. Заслухавши пояснення позивача та її представника адвоката [PERSON], представників відповідача [PERSON], [PERSON], показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 232 Кодексу законів про працю України, безпосередньо в районних міських судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижче оплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожний при вирішенні питання про його цивільні права і обов'язки має право на відкритий і справедливий судовий розгляд незалежним і безстороннім судом. Складовою частиною справедливого судочинства є доступ до судової процедури з усіма атрибутами контролю за порушеннями при звільненні з роботи з боку працедавців - власників та керівників господарських товариств, підприємств, установ, організацій. Статтею 43 Конституції України проголошено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, які він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та закріплено гарантії реалізації права на працю, що включає право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. Відповідно до ст. 51 Кодексу законів про працю України держава гарантує правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що [PERSON] з 1980 року працює вчителем математики Христинівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №2 Христинівської районної ради Черкаської області. 18 серпня 2011 року наказом начальника відділу освіти №113-к [PERSON] з 01 вересня 2011 року переведено на посаду заступника директора з навчально - виховної роботи Христинівської ЗОШ І-ІІІ ступенів №2. Проведеною 23.04.2010 року атестацією [PERSON] підтверджено кваліфікаційну категорію «спеціаліст вищої категорії»та присвоєно звання «вчитель -методист». За час педагогічної роботи [PERSON] у 2009, 1991, 2007 роках заохочувалась, а у 2010 році визнана лауреатом виставки «Освіта Черкащини - 2010» і занесена до каталогу передового педагогічного досвіду. Наказом начальника відділу освіти №249к/тр від 09 вересня 2015 року [PERSON] з 09.09.2015 року звільнено з посади заступника директора з навчально - виховної роботи Христинівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №2 за вчинення аморального проступку, який виразився у здійсненні психологічного насилля відносно дітей Христинівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №2, та залишено працювати на посаді вчителя математики. Підставою для видачі наказу став висновок Христинівської районної державної адміністрації Черкаської області від 21.08.2015 року вихідний №535/01-01-25. При цьому в наказі не зазначено, ані конкретних фактів порушення внутрішнього розпорядку, ані те, який аморальний проступок вчинила [PERSON] Висновок Христинівської районної державної адміністрації від 21.08.2015 року, як підстава для звільнення [PERSON], містить твердження про чинення психологічного насилля на дітей завучами ЗОШ І-ІІІ ступенів №2 [PERSON] та [PERSON], яке виразилось у тому, що зазначені особи протягом травня 2014 - 2015 навчального року у вимогливій формі та з погрозою переходу навчатись до іншого навчального закладу наполягали щоб діти принесли заяви батьків з пропозиціями щодо профілю навчання у старших класах. Свідок [PERSON] показала, що працює учителем фізики Христинівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №2 і 2014 - 2015 навчальному році викладала фізику у 9-Б класі. [PERSON] один раз в кінці минулого навчального року заходила до неї на початку уроку в 9-Б класі та запитала у дітей чи принесли вони заяви батьків щодо обраного профілю навчання у старших класах. Запитання прозвучало у коректній формі, проте діти на нього не відповіли, тому [PERSON] залишила клас. Також свідок пояснила, що [PERSON] знає давно як кваліфікованого педагога, який ніколи не дозволяє собі будь - яких негативних дій по відношенню до учнів школи. Допитана в якості свідка учитель хімії [PERSON] показала, що [PERSON] знає як висококваліфікованого фахівця, який не допускає жодних негативних висловів в адресу учнів школи. В кінці минулого навчального року [PERSON] один раз заходила до неї в клас на початку уроку хімії у 9-Б класі та запитала дітей чи принесли вони заяви батьків з визначеним профілем навчання у старших класах. Допитана в якості свідка учитель історії [PERSON] показала, що [PERSON] знає більше тридцяти років і лише з позитивної сторони. Жодного разу [PERSON] не допускала будь - яких образливих висловів в адресу дітей, зазначені у висновку вислови для неї взагалі є не прийнятними і не характерними. Увечері 10.09.2015 року відвідувала [PERSON] вдома і виявила її у поганому стані. У [PERSON] піднявся тиск, вона погано себе почувала, оскільки переживала з приводу несправедливого та незаконного звільнення з посади заступника директора школи. Свідок [PERSON] показала, що батьки, діти яких у 2014 - 2015 навчальному році навчались у 9-Б класі, не погоджувались із запропонованими їм адміністрацією школи профілями навчання, оскільки хотіли щоб діти навчались за універсальним профілем. У зв'язку з цим звертались до відділу освіти, що стало наслідком несвоєчасного подання заяв з пропозиціями щодо профільного навчання. Протягом місяця на дітей 9-Б класу чинився тиск. Щоб тиск чинився конкретно на її дитину, то свідок цього не стверджує. 13 травня 2015 року свідок самостійно прийшла на урок англійської мови і в учнів 9-Б класу збирала заяви, проте [PERSON] у жорсткій формі випровадила її з класу і при цьому відмовилась вислухати її пояснення. Чітко вказати у чому полягав психологічний тиск свідок пояснити не змогла. Допитана в якості свідка класний керівник 9-Б класу [PERSON] показала, що сама запропонувала батькам настоювати на відкритті універсального профілю. Ні [PERSON], ні [PERSON] до неї на урок за заявами батьків не приходили. Про чинення психологічного тиску їй нічого не відомо, оскільки вона з 20 по 27 травня 2015 року хворіла і школу не відвідувала. Проте їй телефонували діти і розповідали, що їм погрожували приходом [PERSON] Свідок [PERSON] показала, що з березня 2015 року до останніх засідань комісії у справах дітей син [PERSON] скаржився на те, що [PERSON] приходить до них у клас і запитує дітей про те, чому батьки не приносять заяви з визначеним профілем навчання у старших класах. Батьки настоювали на відкритті універсального профілю навчання, але відділ освіти не дозволив цього зробити. На підставі заяв батьків дітям організовано навчання за обраним художньо - естетичним профілем без будь - яких заперечень. Свідок [PERSON] вказувала, що у травні 2015 року батьки учнів 9-Б класу Христинівської ЗОШ І-ІІІ ступенів №2 приходили до відділу освіти і прохали відкрити універсальний профіль навчання у старшій школі, проте їм пояснили чому цього не можна зробити. Батьки обрали художньо - естетичний профіль навчання, навчання за яким їм навчання у школі і організували. Також свідок зазначила, що є членом комісії з питань захисту прав дітей і на її засіданні розглядались скарги на те, що [PERSON] і [PERSON] в грубій формі вимагали у дітей 9-Б класу заяви батьків щодо профілю навчання у старшій школі. Свідок [PERSON] показала, що як член комісії з захисту прав дітей приймала участь у розгляді скарги [PERSON] про певні непорозуміння з приводу профілю навчання у старшій школі. Було проведено два засідання комісії з захисту прав дітей, на яких розглядались скарги з приводу чинення тиску на дітей. Що відбувалось на засіданні комісії викладено у протоколах від 15 червня та 28 липня 2015 року. Також свідок підтвердила, що за фактами, викладеними у зверненнях батьків, службова перевірка не проводилась, фахівці - психологи до перевірки не залучались. Методист відділу освіти [PERSON] показала, що у травні 2015року до неї звертались батьки з Христинівської ЗОШ І-ІІІ ступенів №2 та класний керівник [PERSON] Їх прохання полягало у тому, щоб при переведенні дітей з 9 - го до 10- го класу класи не об'єднували, щоб класним керівником була залишена [PERSON], а також щоб у старшій школі було організоване навчання за універсальним профілем. З приводу усіх питань батькам надано відповідні роз'яснення та ,зважаючи на те, що такого профілю навчання як універсальний, не існує, батькам запропоновано навчання у старшій школі проводити за художньо - естетичним профілем. Батьки погодились і саме такий вид профільного навчання у ЗОШ І-ІІІ ступенів №2 було відкрито. Свідок [PERSON] показала, що у минулому навчальному році працювала заступником директора з навчально - виховної роботи Христинівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №2 і у зв'язку з виконанням своїх обов'язків 13 травня 2015 року відвідувала батьківські збори у 9-Б класі. Під час відвідування зборів вкотре повідомила батьків про необхідність подати заяви щодо профілю навчання їх дітей у старшій школі. Коли 14 травня 2015 року зайшла до 9-Б класу, то діти їй повідомили, що заяви батьків уже здані до секретаріату. Свідок не здійснювала на дітей ніякого тиску, проте влітку 2015 року її викликали до Христинівської РДА на засідання комісії з питань захисту прав дітей, де вона пояснювала усі обставини отримання заяв батьків 9-Б класу з визначеним профілем навчання у старшій школі. Згодом під час лікування після хірургічного втручання [PERSON] розшукували працівники відділу освіти і, розуміючи, що відділом освіти вишукуються підстави для її звільнення з посади заступника директора школи, подала заяву про звільнення за власним бажанням, так як підірване здоров'я не дозволило їй чинити супротив. Суд критично оцінює показання свідка [PERSON], яка чітко не вказала скількох дітей опитували на засіданні комісії та не зазначила їх прізвища; вказувала, що була присутня лише на одному засіданні комісії, хоча обидва протоколи містять відомості про проведення засідання комісії за її участю; пояснювала, що на засіданні були присутні члени комісії, діти, батьки, завуч [PERSON] і директор школи, хоча [PERSON], [PERSON], директор школи [PERSON] і батьки учнів 9-Б класу [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON] одночасно були присутні на засіданні комісії, що відбувалось 15 червня 2015 року, а засідання від 28 липня 2015 року проведено за участю лише членів комісії, дітей та батьків. Оцінюючи покази свідка [PERSON] суд відноситься до них критично, так як повідомлені нею фактичні обставини суперечать даним протоколів засідань комісії з питань захисту прав дітей Христинівської РДА від 15 червня та 28 липня 2015 року. Свідок стверджувала, що комісією розглядались скарги батьків лише щодо чинення психологічного тиску на дітей завучем [PERSON] Факт розгляду скарг батьків про аналогічного характеру дії завуча цієї школи [PERSON] [PERSON] категорично заперечила. Зі змісту витягів з протоколів засідання комісії з питань захисту прав дитини №7 і №8 від 15 червня та 28 липня 2015 року, відповідно, вбачається, що батьки учнів 9-Б класу ЗОШ №2 тривалий час не могли визначитись із профілем навчання у старших класах, тому своєчасно не надали відповідні заяви до навчального закладу, що спонукало завучів школи [PERSON] та [PERSON] звертатись з проханням про прискорення надання заяв до дітей 9-Б класу. Викладені у виступах батьків [PERSON], [PERSON] та учня [INFO], що завучі у вимогливій формі наполягали щоб діти принесли заяви, а також про те, що [PERSON] з притиском вказувала дітям на те, що якщо їм не подобається навчатись за запропонованими профілями, то вони можуть продовжити навчання в іншій школі, може свідчити про загальну оцінку поведінки позивача, однак не про аморальні вчинки, не сумісні з продовженням роботи заступника директора школи з навчально - виховної роботи. Досліджені заяви батьків учнів 9-Б класу Христинівської ЗОШ І-ІІІ ступенів №2, що адресовані начальнику відділу освіти [PERSON] та голові Христинівської РДА [PERSON], жодних обставин вчинення [PERSON] аморального проступку не містять. Заява в адресу начальника відділу освіти містить прохання сприяти збереженню двох 10-11 класів на 2015 - 2017 навчальні роки, встановленню універсального профілю навчання та вимогу залишити класним керівником 10-го класу [PERSON] У заявах в адресу голови Христинівської РДА, що датовані 14.05.2015, викладено не конкретизовану фактичними даними скаргу про чинення психологічного та морального тиску директором [PERSON] і заступником директора [PERSON] на дітей, а також викладення заявником [PERSON] обставин відвідування нею школи 13 травня 2015 року та збирання під час уроку англійської мови заяв батьків з пропозиціями щодо профілю навчання у старших класах. Судом встановлено, що заяви батьків учнів 9-Б класу Христинівської ЗОШ І-ІІІ ступенів №2, адресовані начальнику відділу освіти [PERSON] та голові Христинівської РДА [PERSON], у встановленому порядку не розглядались, службові перевірки за фактами, викладеними у них не проводились. Аналізуючи рішення відповідача про залишення [PERSON] працювати учителем математики Христинівської ЗОШ І-ІІІ ступенів №2, тобто продовжувати виконувати виховні функції, суд приходить до переконання, що трудовий договір з позивачем відповідно до п.3 ст. 41 КЗпП України проведено за відсутності визначених чинним законодавством про працю підстав. Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 КЗпП України, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи. Тобто розірвання трудового договору за п. 3 ст. 41 КЗпП може відбутися за вчинення працівником, який виконує виховні функції, не будь-якого, а аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи. Звільнення працівника, який виконує виховні функції, за вчинення аморального проступку (як у робочий так і вільний від роботи час), не є дисциплінарним стягненням. Тому при звільненні за п. 3 ст. 41 КЗпП України не обов`язково додержуватися процедури застосування дисциплінарного стягнення, зокрема ст. 148 КЗпП України. До суб'єктів, які можуть бути звільнені за вказаною підставою, належать учасники навчально-виховного процесу, зазначені у статті 50 Закону України «Про освіту», а саме: керівні, педагогічні, наукові, науково-педагогічні працівники, спеціалісти. Отже, звільнення працівника, який виконує виховні функції та який вчинив аморальний проступок, допускається за наявності двох умов: 1) аморальний проступок повинен бути підтверджений фактами; 2) вчинення проступку несумісне з продовженням роботи, що має виховну функцію. Таке звільнення допускається за вчинення аморального проступку як при виконанні трудових обов'язків, так і не пов'язаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті). Зокрема, аморальним проступком є винне діяння, що суперечить загальноприйнятим нормам і правилам, порушує моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві, і суперечить змісту трудової функції, тим самим дискредитуючи службово-виховні, посадові повноваження відповідного кола осіб. Відповідно до правових позицій, що викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», факт вчинення аморального проступку має бути зафіксований належним чином. Звільнення за вчинення аморального проступку не може вважатися законним, якщо воно проведене лише в результаті оцінки загальної негативної поведінки працівника, що не підтверджена конкретними фактами. При цьому, для звільнення достатньо вчинення працівником одного проступку, який несумісний з виконанням виховної роботи. У судовому засіданні не доведений жодний проступок [PERSON], як аморальний. Звільнення позивачки з посади заступника директора з навчально - виховної роботи Христинівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №2 Христинівської районної ради Черкаської області проведено на підставі загальної оцінки її поведінки, що ґрунтується на недостатньо перевірених фактах та безспірно не доведених обставинах. Постановляючи рішення, суд враховує, що звільнення за п.3 ст. 41 КзпП України є крайньою мірою і повинно застосовуватися лише при доведеності факту аморального проступку. За змістом ч.2 ст. 26 Закону України «Про загальну середню освіту» призначення на посаду та звільнення з посади заступників керівника та інших педагогічних працівників державного та комунального загально - освітнього навчального закладу здійснюється відповідним органом управління освітою за поданням керівника загальноосвітнього навчального закладу. Зазначені нормі Закону кореспондує пункт 4.1 Статуту Христинівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №2 , у відповідності до якого призначення та звільнення заступників директора здійснюється за поданням директора з дотриманням чинного законодавства. Звільнення позивача [PERSON] здійснено за відсутності подання директора Христинівськох ЗОШ І-ІІІ ступенів №2, тобто без додержання встановленого чинним законодавством України порядку звільнення з посади заступників керівника та інших педагогічних працівників комунального загально-освітнього навчального закладу. Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника згідно з ч.1 ст.27 Закону України «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Із п.5 Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абз.1 п.8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз.2 п.8 Порядку). За змістом п.32 ПостановиПленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час. У відповідності до наданого 22.12.2015 року відповідачем розрахунку заробітної плати [PERSON] різниця в заробітку за час виконання роботи на посаді вчителя математики складає 1643,76 гривень, тому позовна вимога про стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог в сумі 16962,79 гривень підлягає до часткового задоволення. Вирішуючи питання про відшкодування завданої моральної шкоди, суд виходить із такого. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо. Зокрема, ч.1 ст.23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Ст.60 ЦПК України на сторони покладено обовязок по доведенню обставин, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, яка відповідно передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Стаття 1 КЗпП України передбачає, що на трудові відносини поширюються норми цього Закону. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 2371 КЗпП України. Стаття 2371 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 2371 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до ст. 2371 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст. ст. 3, 4, 11, 31 ЦПК України). Ураховуючи, те що Кодекс законів про працю України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст. 2371 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин, то суд приходить до висновку, що незаконне звільнення з займаної посади з підстав вчинення аморального проступку призвело до негативних змін у житті [PERSON] внаслідок усвідомлення факту порушення трудових прав і ці негативні зміни призвели до втрати нормальних життєвих зв'язків, які вимагають додаткових зусиль для організації її життя, а стресова ситуація, по причині незаконного звільнення з роботи, потягнула за собою погіршення стану здоров'я і стала підставою для звернення за медичною допомогою до Христинівської ЦРЛ та перебування на стаціонарному лікуванні з 15 по 26 вересня 2015 року. Проте, розмір такої шкоди необхідно визначати з урахуванням меж заявлених вимог, характеру та обсягу, тривалості заподіяних моральних страждань, ступеню вини відповідача, істотності вимушених змін у життєвих стосунках позивачки, з урахуванням роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 року з наступними змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної / немайнової / шкоди», виходячи з засад розумності і справедливості. Тому розмір такого відшкодування суд визначає у сумі 3000 гривень. Позивачу [PERSON] надавалась правова допомога адвокатом [PERSON]. з оплатою коштів в сумі 2261, 60 гривень. Відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір такої компенсації не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати. Виходячи з наданого розрахунку та записів журналу судових засідань за період з 26.11.2015 року по 22.12.2015 року робочий час адвоката [PERSON] становить 7 годин 30 хвилин,тому сума витрат на правову допомогу підлягає відшкодуванню позивачу у повному обсязі.

Outcome: partial