Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

09.11.2018р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу (а.с. №3, 4). Позивачка у позовній заяві в обґрунтування вимог посилалася на те, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 15.04.2006р. в Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області під актовим записом № 219. Від даного шлюбу сторони мають чотирьох дітей - [PERSON], [INFO]р.народження., [PERSON], [INFO]. народження, [PERSON], [INFO].народження та [PERSON], [INFO]р.народження. Шлюбно-сімейні відносини остаточно припинені з травня 2018р. Причиною припинення шлюбних стала відсутність взаємопорозуміння та часті сварки. Сторони не ведуть спільного господарства та не мають спільного бюджету. Позивачка вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена. Спору щодо місця проживання дитини у сторін немає. Майнових спорів між сторонами також не існує. Також позивачка просила після розірвання шлюбу залишити прізвище [PERSON]. Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 14.11.2018р. було прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено проведення підготовчого засідання (а.с. № 15). Ухвалою суду від 06.12.2018р. було проведено підготовче засідання у відповідності до п.3 ч.2 ст. 200 та ст. 197 ЦПК України та сторонам було надано строк для примирення 3 місяці (а.с. № 12). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 11.03.2019р. провадження по справі було поновлено (а.с. № 25). Позивачка у заяві від 16.04.2019р. позовні вимоги підтримала. Також зазначила, що строк для примирення, який їм було надано судом 06.12.2018р., їм не допоміг. Просила шлюб розірвати та винести рішення 16.04.2019р. за її відсутності та без фіксування процесу технічними засобами. (а.с. № 27). Відповідач в наданій до суду 16.04.2019р. заяві проти задоволення позову не заперечував. Просив шлюб розірвати та винести рішення суду 16.04.2019р. за його відсутності та без фіксування процесу технічними засобами. Також зазначив, що строк для примирення результату не дав (а.с. № 29). Обидві сторони в своїх заявах до суду від 16.04.2019р. зазначили, що шлюбні відносини вони припинили остаточно 18.05.2018р. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України ухвалити рішення в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, заяви сторін, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що 15.04.2006р. сторони зареєстрували шлюб в Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області під актовим записом № 219 (а.с. №5). Від даного шлюбу сторони мають чотирьох дітей: неповнолітнього [PERSON], [INFO]р.народження. та трьох малолітніх - [PERSON], [INFO]. народження, [PERSON], [INFO].народження та [PERSON], [INFO]р.народження (а.с. № 6-9). Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через відсутність взаємопорозуміння, часті сварки, що призвело до погіршення відносин, втрати почуття любові, взаємоповаги та фактично припинило шлюбні відносин. Сторони мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин та проживають окремо, діти проживають разом з позивачкою. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі остаточно припинені з 18 травня 2018р. (тобто майже рік назад), більше не відновлювалися, строк для примирення наданий судом результатів не дав, позивачка від позову не відмовилася, а відповідач визнав позовні вимоги та не заперечував проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлена бути не може, і шлюб підлягає розірванню. При винесенні рішення суд також приймає до уваги положення ст. 82 ЦПК України, оскільки відповідач визнав позовні вимоги та погодився на розірвання шлюбу. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ч.1 ст. 142 ЦПК України, у зв'язку із визнанням відповідачем позовних вимог до початку розгляду справи по суті, суд вважає за можливе повернути позивачці 50% від сплаченого судового збору при подачі даного позову по квитанції № 18224688 від 02.11.2018р. в розмірі 352 грн. 40 коп. (а.с. №2). Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України у зв'язку із задоволенням позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки частину понесених при подачі позову судових витрат по сплаті судового збору, що залишилась після повернення позивачці, а саме в розмірі 352 грн. 40 коп. (а.с. №2). На підставі викладеного,

Outcome: approved