Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

08 жовтня 2020 року позивачі [PERSON] , [PERSON] в особі законного представника [PERSON] звернулись до суду із позовом до виконавчого комітету Вінницької міської ради, за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] , третіх осіб без самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] , Департаменту земельних ресурсів Вінницької міської ради, про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09 жовтня 2020 року позовну заяву було залишено без руху для сплати судового збору кожним із позивачів. На виконання ухвали суду представником [PERSON] адвокатом Шлапаком В.С. надано суду змінену першу сторінку позовної заяви, зі змісту якої вбачається, що позивачем у справі є [PERSON] , яка звертається з позовом до виконавчого комітету Вінницької міської ради, за участю третіх осіб без самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] , [PERSON] , третіх осіб без самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] , Департаменту земельних ресурсів Вінницької міської ради, про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії. Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Вінницької міської ради №1678 від 20 серпня 2020 року було затверджено акт №235 від 12 серпня 2020 року про вирішення спору між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] щодо непогодження меж суміжних земельних ділянок. При розгляді даного питання комісією з земельних спорів було грубо порушено матеріальні та процесуальні норми, складено неправовий акт №235 від 12 серпня 2020 року. Зокрема, висновки комісії були зроблені на підставі виключно доводів [PERSON] та наданих ним документів, які не мають належної юридичної сили, містять ознаки підроблення та сфальшування. Спільною заявою [PERSON] та [PERSON] просили відкласти питання щодо погодження меж земельної ділянки до вирішення в суді цивільної справи №127/1986/20, що стосується спірної межі, однак відповідь на цю заяву не надійшла. Відсутність згоди [PERSON] та [PERSON] на розгляд комісією звернення [PERSON] без їх участі та на погодження меж земельних ділянок є самостійними підставами для скасування рішення. Комісія продемонструвала поверхове і необ`єктивне ставлення, явну зацікавленість при розгляді спору в інтересах [PERSON] . Позивач також вказує на те, що комісія не звернула увагу на зміст постанови Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі №127/20267/18, у якій встановлено порушення меж земельних ділянок. З урахуванням вищевикладеного, позивач просить суд визнати недійсним та скасувати рішення Вінницької міської ради №1678 від 20 серпня 2020 року «Про затвердження актів Комісії з розгляду земельних спорів» в частині затвердження акту №235 від 12 серпня 2020 року, а також зобов`язати Департамент земельних ресурсів провести засідання комісії об`єктивно та законно, із залученням експертів та заміром межових знаків та врахуванням позицій обох сторін. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Шлапак В.С., який одночасно є представником третьої особи [PERSON] , позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав, викладених в ній (а.с.1-7, 42-44) та запереченнях на відзив (а.с.90-91). Представник відповідача за довіреністю Лірник І.І., який одночасно є представником третьої особи Департаменту земельних ресурсів Вінницької міської ради, просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позов (а.с.76-80). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, [PERSON] , позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, [PERSON] та його представник адвокат Чернілевська Р.В. заперечили щодо задоволення позовних вимог з підстав, викладених у письмових поясненнях (а.с.64-65). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Так, у судовому засіданні достовірно встановлено, що 20 серпня 2020 року виконавчий комітет Вінницької міської ради, розглянувши акти Комісії з розгляду земельних спорів №233, 234, 235, 236, вирішив затвердити акти комісії згідно з додатками 1-4 (а.с.13). При цьому, акт Комісії з розгляду земельних спорів при виконавчому комітеті Вінницької міської ради №235 від 12 серпня 2020 року, який є додатком 3 до рішення виконкому, стосувався земельної ділянки площею, 0,582 га за адресою: [ADDRESS] , що використовується [PERSON] (а.с.14). У акті зазначено, що спір полягає у непогодженні меж цієї ділянки власниками суміжних земельних ділянок, а саме [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Зі змісту акту вбачається, що пір розглянуто за участі зацікавлених осіб [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . У ході роботи комісії встановлено, що межі земельної ділянки не порушено, однак з`ясовано, що [PERSON] огороджено комунальну ділянку площею 0, 0110 га, яка знаходиться в межах прибережної захисної смуги річки Південний Буг. За результатами обговорення комісією вирішено погодити межі земельної ділянки площею, 0,582 га за адресою: [ADDRESS] , рекомендувати [PERSON] в місячний термін з дати затвердження ату забезпечити доступ громадян до земельної ділянки комунальної форми власності, яка знаходиться в межах прибережної захисної смуги річки Південний Буг, та привести ділянку у придатний для подальшого використання стан (а.с.14). Відповідно до листа Департаменту земельних ресурсів від 31 липня 2020 року №Л-37-60086/01-37 на адресу [PERSON] вбачається, що остання запрошувалась на засідання Комісії з розгляду земельних спорів на 12 серпня 2020 року об 11 год 00 хв (а.с.24). Згідно із спільною заявою [PERSON] та [PERSON] від 05 серпня 2020 року останні повідомляють міського голову Моргунова С.А. про те, що в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області знаходиться цивільна справа №127/1986/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] стосовно паркану, встановленого на межі земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Крім цього повідомляють, що на розгляді Департаменту самоврядного контролю Вінницької міської ради знаходиться звернення [PERSON] щодо самовільного захвату прибережної захисної смуги [PERSON] . Виходячи із цього заявники просять відкласти розгляд питання щодо погодження меж земельної ділянки до вирішення в суді цивільної справи №127/1986/20, розглянути на засіданні комісії питання щодо самовільного захвату земельної ділянки площею 0,0110 га [PERSON] та демонтажу бетонного паркану, встановленого ним, який перешкоджає уже 12 років вільному доступу громадян до земель прибережної захисної смуги (а.с.15-16). Вказана заява отримана відділом звернень Вінницької міської ради, про що свідчить відповідна відмітка. При цьому, питання погодження меж земельної ділянки винесене на розгляд комісії за заявою [PERSON] від 20.07.2020, яка отримана відділом звернень Вінницької міської ради 23.07.2020, про що свідчить відповідна відмітка (а.с.28). До заяви було долучено кадастровий план земельної ділянки з кадастровим номером 0510100000:02:098, складений Подільським державним підприємством геодезії, картографії і кадастру 08.01.2020, акт прийомки-передачі межових знаків, який містить підписи власників/користувачів суміжних земельних ділянок [PERSON] , [PERSON] (земельна ділянка з кадастровим номером 0510136600:02:098:0029). Підписів представника Вінницької міської ради, [PERSON] (земельна ділянка з кадастровим номером 0510136600:02:098:0081), [PERSON] (земельна ділянка з кадастровим номером 0510136600:02:098:0082) акт не містить (а.с.30-33). Зі змісту позовної заяви [PERSON] , яка перебуває у провадженні Вінницького міського суду Вінницької області під головуванням судді Вохмінової О.С., у цивільній справі №127/1986/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] , яка також діє в інтересах неповнолітнього відповідача [PERSON] , [PERSON] про стягнення збитків, вбачається, що предметом розгляду є вимоги позивача про стягнення збитків у розмірі 80\~000, 00 грн, які на думку [PERSON] , завдано йому внаслідок пошкодження відповідачами його бетонного паркану через замокання від вигрібних ям відповідачів, які були облаштовані не належним чином. Провадження у справі зупинено на час проведення судової будівельно-технічної та товарознавчої експертизи (а.с.66-69). Таким чином, цей спір не стосується меж земельних ділянок [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та інших. До матеріалів цивільної справи також долучено постанову Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі №127/20267/18 за позовом [PERSON] до виконавчого комітету Вінницької міської ради, треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету, акту прийомки до експлуатації індивідуального житлового будинку, визнання недійсними та скасування свідоцтва про право приватної власності на будівлю № [NUMBER] від 29 березня 1999 року. Вказаною постановою залишено без змін рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 лютого 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 22 травня 2019 року (а.с.15-23). Вказаний спір стосувався прав власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] , а саме з огляду на те, що [PERSON] не може зареєструвати право власності на свій будинок через те, що за даною адресою вже зареєстрований інший об`єкт. Таким чином, цей спір та відповідні судові рішення не стосувалися меж земельних ділянок [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та інших, жодних фактів щодо цих земельних ділянок судами не встановлено. Згідно з положенням ч.5 ст. 158 ЗК України у разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. Сторонами у судовому засіданні не заперечувалось, що позивач [PERSON] , третя особа [PERSON] , а також законний представник третьої особи [PERSON] [PERSON] відмовилися від підписання акта прийомки-передачі межових знаків на зберігання у зв`язку із неприязними відносинами. Таким чином, у добровільному порядку згоди між землевласниками сусідніх ділянок щодо погодження меж земельної ділянки площею 0,0582 га, з кадастровим номером 0510100000:02:098:0155 не досягнуто. Земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок вирішують органи місцевого самоврядування (ч.3 ст. 158 ЗК України). Рішенням Вінницької міської ради від 27.02.2013 №1191 виконавчому комітету Вінницької міської ради делеговано повноваження щодо розгляду земельних спорів. Рішенням виконкому Вінницької міської ради від 05.12.2013 №2753 «Про створення комісії з розгляду земельних спорів» визначено склад комісії та порядок її роботи. Відповідно до положень ст. 159 ЗК України земельні спори розглядаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, та органами місцевого самоврядування на підставі заяви однієї із сторін у тижневий строк з дня подання заяви. Земельні спори розглядаються за участю зацікавлених сторін, які повинні бути завчасно повідомлені про час і місце розгляду спору. У разі відсутності однієї із сторін при першому вирішенні питання і відсутності офіційної згоди на розгляд питання розгляд спору переноситься. Повторне відкладання розгляду спору може мати місце лише з поважних причин. Відсутність однієї із сторін без поважних причин при повторному розгляді земельного спору не зупиняє його розгляд і прийняття рішення. З урахуванням цього, [PERSON] звернувся до Департаменту земельних ресурсів Вінницької міської ради із заявою про винесення на розгляд Комісії з розгляду земельних спорів питання погодження меж земельної ділянки площею 0,0582 га. Розгляд заяви [PERSON] був призначений на 12.08.2020 об 11 год. Про час і місце розгляду спору завчасно було повідомлено [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить окрім інших доказів подання ними 05.08.2020 спільної заяви, в якій останні просили відкласти розгляд заяви до вирішення цивільної справи №127/1986/20. З аналізу вищевказаних норм права вбачається, що розгляд земельного спору на підставі заяви органом місцевого самоврядування може бути відкладено у разі відсутності однієї із сторін та з поважних причин. На засідання комісії з розгляду земельних спорів [PERSON] та [PERSON] з`явилися, їх особи було встановлено секретарем комісії на підставі документів, що посвідчують особу. При цьому, вказівку в акті комісії на те, що [PERSON] , а не [PERSON] є законним представником [PERSON] , суд розцінює як описку, яка не впливає на суть прийнятого рішення. Позивач в обґрунтування своїх доводів посилається на неврахування комісією її заперечень, а саме щодо неможливості вирішення цього спору до прийняття рішення у цивільній справі №127/1986/20, необхідності врахування правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 04 червня 2020 року у справі №127/20267/18, неправомірних дій [PERSON] як сусіда. Разом із тим, суд звертає увагу позивача, що предметом розгляду у межах цивільної справи №127/1986/20, яка знаходиться у провадженні Вінницького міського суду Вінницької області, є не спір між сторонами щодо меж земельних ділянок з кадастровими номерами 0510136600:02:098:0081, 0510136600:02:098:0082 та 0510100000:02:098:0155, а щодо відшкодування шкоди, завданої, на думку [PERSON] , його паркану діями відповідачів. Єдина позовна вимога, яка поставлена позивачем на розгляд суду, це стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] збитків у розмірі 80\~000, 00\~грн. Таким чином, результат розгляду цього спору ніяк не вплине на межі земельних ділянок з кадастровими номерами 0510136600:02:098:0081, 0510136600:02:098:0082 та 0510100000:02:098:0155. Відтак, відмова комісії з розгляду земельних спорів відкласти розгляд спору до ухвалення рішення у цивільній справі №127/1986/20 є обґрунтованою та відповідає вимогам закону. Про наявність інших поважних причин для відкладення засідання комісії позивачем зазначено не було. Таким чином, порядок розгляду земельного спору, передбачений ст. 159 ЗК України не було порушено. Позивач також посилається на те, що розгляд земельного спору був необ`єктивний та упереджений, оскільки вирішений на користь [PERSON] , на підставі недопустимих доказів та без урахування її аргументів. Разом із тим, суд звертає увагу позивача, що нею так і не було вказано ні при розгляді спору комісією, ні при розгляді її позову судом, яким конкретно чином порушуються її права на землю, в чому конкретно полягає спір щодо меж сусідніх земельних ділянок, на скільки метрів, сантиметрів тощо, в якому напрямку необхідно перенести цю межу для захисту її порушених прав. Припущення про те, що надана [PERSON] на розгляд комісії технічна документація не має «належної юридичної сили», містить ознаки підроблення та сфальшування, не підтверджене належними та допустимими доказами, зокрема вироком суду про притягнення до кримінальної відповідальності будь-якої особи за відповідні дії, ухвалою суду про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили. При цьому, у разі незгоди із наданою [PERSON] технічною документацією, позивач була вправі замовити іншу технічну документацію в іншого розробника. Однак альтернативних кадастрових планів, актів погодження (встановлення) та закріплення меж земельної ділянки, планів меж земельної ділянки, будь-яких інших документів, які в чомусь були б відмінні від існуючих та вказували б на розбіжності щодо меж земельних ділянок, спору між сторонами саме з цього приводу, ні на розгляд комісії, ні суду надано не було. Хоча відповідно до ч.3 ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Посилання позивача на те, що комісія була вправі сама виїхати для встановлення межових знаків, суд також відхиляє, адже комісія не є уповноваженим органом на розробку технічної документації. Так, відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про землеустрій» Розробниками документації із землеустрою є: юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, які є відповідальними за якість робіт із землеустрою; фізичні особи - підприємці, які володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованими інженерами-землевпорядниками, відповідальними за якість робіт із землеустрою. Постанова Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі №127/20267/18, на необхідність врахування якої вказувала позивач, також не містить встановлених фактів щодо меж земельних ділянок з кадастровими номерами 0510136600:02:098:0081, 0510136600:02:098:0082 та 0510100000:02:098:0155. Ця справа також не має жодного відношення до питання, яке було винесено на розгляд комісії. Неприязні стосунки позивача [PERSON] , третьої особи [PERSON] та третьої особи [PERSON] не унеможливлюють встановлення меж земельної ділянки з кадастровим номером 0510100000:02:098:0155, яке перебуває у користуванні останнього (а.с.87-88). Сама по собі незгода позивача як землевласника сусідньої земельної ділянки із її межами не є підставою для їх не встановлення взагалі. Зокрема, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними (ч.1 ст. 106 ЗК України). Як вказувалось вище, якщо у добровільному порядку цей спір не вирішено, він вирішується органом місцевого самоврядування. У даному випадку спір було вирішено комісією з розгляду земельних спорів об`єктивно, з урахуванням доводів усіх сторін та на підставі наданих ними доказів. Позивачем не надано комісії жодного доказу на спростування доводів третьої особи [PERSON] , її доводи не стосувалися суті спору та зводились до неприязних стосунків із останнім. Позивач вирішила скористатись своїм правом на оскарження результатів вирішення цього спору у судовому порядку. При цьому, позивачем не було надано суду жодного доказу на підтвердження того, що оскаржуваним рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради порушено її права, у тому числі як землевласника, які потребують судового захисту. Хоча відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України та ч.1 ст. 81 ЦК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. При цьому, сама по собі незгода із таким рішенням не означає необхідність судового захисту. Так, відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. При цьому, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Тобто, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Більш конкретна за змістом норма закріплена у ч.2 ст.152 Земельного кодексу України, згідно із якою власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Крім цього, відповідно до ч.1 ст.155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Тобто для висловлення вимог власником земельної ділянки або землекористувачем, у тому числі щодо визнання недійсним та скасування рішень органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, необхідно довести наявність порушень його прав на землю. Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, у тому числі й рішення органу місцевого самоврядування, що є предметом цього спору. Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення ч. 2 ст. 55 Конституції України, в своєму Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Це означає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Суд звертає увагу позивача на те, що таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16 від 5 серпня 2019 року справа №1340/4630/18 і підстави для відступлення від неї відсутні. У даному випадку судом не встановлено порушення оскаржуваним рішенням земельних чи інших прав позивача. Відтак, відповідна позовна вимога про визнання недійсним та скасування рішення Вінницької міської ради №1678 від 20 серпня 2020 року «Про затвердження актів Комісії з розгляду земельних спорів» в частині затвердження акту №235 від 12 серпня 2020 року не може бути задоволена. У частині позовних вимог про зобов`язання Департаменту земельних ресурсів провести засідання комісії об`єктивно та законно, із залученням експертів та заміром межових знаків та врахуванням позицій обох сторін, суд виходить із такого. Вказана вимога звернута напряму до Департаменту земельних ресурсів Вінницької міської ради, яка не є відповідачем у даній справі, а лише залучена до участі у якості третьої особи. При цьому, вона є самостійною юридичною особою. Клопотання про заміну неналежного відповідача чи про залучення співвідповідача позивач та її представник суду не подавали. Хоча відповідно до ч.2 ст.51 ЦПК України правом на заміну неналежної сторони - відповідача наділений виключно позивач. Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19). Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 188 ЦПК України похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги). Вищезазначена позовна вимога у даному випадку є похідною позовною вимогою, адже може бути задоволена лише у разі задоволення основної позовної вимоги про визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради. Оскільки судом відмовлено у задоволенні основної позовної вимоги, а окрім того похідна вимога про зобов`язання Департаменту земельних ресурсів провести засідання комісії об`єктивно та законно, із залученням експертів та заміром межових знаків та врахуванням позицій обох сторін звернуто саме до Департаменту земельних ресурсів Вінницької міської ради, яка не є відповідачем у справі, відсутні підстави для її задоволення. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed