Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

10.03.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі - продажу житлової квартири [ADDRESS], який було укладено 01.02.2017 року між ним та відповідачем та про визнання за ним права власності на зазначену вище квартиру. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що придбавши 01.02.2017 року квартиру у відповідача за договором купівлі - продажу, який було укладено в простій письмовій формі, він повністю розрахувався за придбане майно, про що свідчить відповідна розписка, яка є складовою та невід'ємною частиною договору, а відповідач передала йому оригінали правовстановлюючих документів на квартиру, технічний паспорт та всі комплекти ключів від вхідних дверей. При цьому він в усній формі домовився з відповідачем, що протягом 1-го календарного місяця з дати підписання договору, але не пізніше 02.03.2017 року, буде проведено нотаріальне посвідчення укладеного договору купівлі - продажу , оскільки на момент укладення договору здійснити нотаріальне посвідчення правочину за місцем його вчинення, а саме у м. Луганськ, було неможливим у зв'язку з тимчасовим припиненням доступу користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 17.06.2014 року № 953/5 « Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції». Однак, згідно із цим наказом, нотаріусам інших районів Луганської області було надано право на здійснення нотаріальних дій, в тому числі стосовно нерухомого майна, розташованого та тимчасово окупованій території. Тому він декілька разів телефонував відповідачу з вимогою з'явитись до нотаріуса у м.Сєвєродонецьк, а також 14.02.2017 року направив на адресу [PERSON] лист з вимогою її явки на 20.02.2017 року до нотаріуса у м.Сєвєродонецьк. Однак у телефонному режимі відповідач відмовилась виїжджати до м.Сєвєродонецьк мотивуючи свою відмову загостренням військової ситуації на лінії зіткнення, крім того 18.02.2017 року направила на його адресу лист, згідно якого також відмовилась виїжджати за межі м.Луганська з зазначених нею раніше підстав. У зв'язку з тим, що нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу неможливе без особистої присутності відповідача, а вона відмовляється виїжджати до нотаріуса у м.Сєвєродонецьк, він змушений звернутися до суду та просить визнати дійсним Договір купівлі-продажу квартири, а також визнати за ним право власності на придбану ним квартиру. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позов підтримує, просить його задовольнити. Від відповідача також надійшла письмова заява про розгляд справи у її відсутність, в якій вона визнала позовні вимоги в повному обсязі і не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутністю. Враховуючи, що сторони скористалися правом заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд розглядає цивільну справу за наявними у справі матеріалами. Розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши докази, які містяться у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступне. Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 12.09.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Швидкою І.М. та зареєстрованим в реєстрі за №3910, витягу з Державного реєстру правочинів №4594279 від 12.09.2007 року, а також витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно [NUMBER] від 24.09.2007 року, житлова квартира [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с.13-15). 01.02.2017 року між [PERSON] та [PERSON] у простій письмовій формі був укладений договір №1 купівлі-продажу квартири, предметом якого стала квартира [ADDRESS], загальною площею 36,4 м2, яка складається з: 1-а - кімната площею 16,7 м2; кухня - 12,2 м2; санвузол - 5,0 м2; коридор - 2,5 м2.Згідно даного договору [PERSON] передала у власність покупця [PERSON] зазначену житлову квартиру, а покупець прийняв її та сплатив за неї погоджену сторонами грошову суму в розмірі 48 000,00 грн (а.с.9). Як вбачається з акту приймання-передачі квартири від 01.02.2017 року, який є невід'ємним додатком до Договору купівлі-продажу від 01.02.2017 р., на момент передачі квартири сторони підтвердили, що продавець [PERSON] передала покупцю [PERSON] три комплекти ключів від вхідних дверей до квартири, квартира знаходиться у технічному стані, придатному для її використання, заборгованості за сплату комунальних платежів немає. Грошові кошти згідно Договору купівлі-продажу від №1 від 01.02.2017 року сплачені покупцем в повному обсязі, претензій сторони не мають (а.с.10). Відповідно до Розписки від 01.02.2017 р., яка також є невід'ємним додатком до Договору купівлі-продажу квартири від 01.02.2017 р., [PERSON] підтвердила, що прийняла від [PERSON] грошові кошти в повному обсязі в розмірі 48 000,00 грн за продану нею квартиру [ADDRESS] (а.с.11). Згідно телефонограми від 08.02.2017 року, яку [PERSON] прийняла особисто, а також листа від 14.02.2017 року, направленого на адресу останньої, позивач [PERSON] двічі звертався до відповідача із проханням посвідчити нотаріально укладений між ними договір купівлі-продажу квартири (а.с.19-20). Як вбачається з листа відповідача [PERSON], направленого на адресу позивача [PERSON] 14.02.2017 р., вона відмовилась виїжджати у м.Сєвєродонецьк для посвідчення договору купівлі-продажу квартири у зв'язку із загостренням військової ситуації на лінії розмежування, а підтвердити факт продажу нею квартири вона згодна у телефонному режимі (а.с.22). Відповідно ч. 4, 5 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні ( покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно ( товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати за рішенням суду. Відповідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Суд приходить до висновку, що відповідач, як продавець, та позивач, як покупець, 01.02.2017 року дійшли згоди стосовно всіх істотних умов договору купівлі-продажу квартири № [ADDRESS], мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення їх було вільним і відповідало їх внутрішній волі. Сторони мали на меті реальне настання правових наслідків, про що свідчить той факт, що вони виконали свої обов'язки: відповідач передала квартиру позивачу, а також ключі, правовстановлюючі документи, отримала гроші за продану квартиру; позивач в свою чергу прийняв квартиру, ключі, правовстановлюючі документи та сплатив за неї гроші відповідачу. Дане підтверджується укладеним між ними договором купівлі-продажу у простій письмовій формі з додатками до нього: розпискою про передачу грошей та актом приймання-передачі квартири. Позивач не ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, навпаки, двічі звертався до відповідача з вимогою з'явитися до нотаріуса на підконтрольну українській владі територію у м.Сєвєродонецьк та посвідчити договір належним чином - нотаріально, а відповідач ухиляється від прибуття до нотаріуса, що підтверджується телефонограмою та листом, що унеможливлює посвідчити нотаріально укладений договір. Таким чином, наявні підстави для визнання договору купівлі-продажу квартири № [ADDRESS] від 01.02.2017 року, який укладено між позивачем та відповідачем, дійсним. Оскільки суд прийшов до висновку про визнання дійсним договору купівлі - продажу квартири то є також підстави для визнання за позивачем права власності на квартиру № [ADDRESS]. Вирішуючи питання про стягнення судового збору суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Під час подачі позову позивачем був сплачений судовий збір в сумі 640,00 грн, що підтверджується квитанцією №0.0.720503818.1 від 07.03.2017 р. (а.с.30). Так як позовні вимоги задоволені в повному обсязі, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений ним судовий збір. На підставі ст.ст.11,15,16, 203, 220, 328,334, 626, 627, 655, 657 ЦК України,

Outcome: approved