Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

07 травня 2018 року [PERSON]В в інтересах [PERSON] звернувся \~до суду з даним позовом, \~мотивуючи заявлені вимоги тим, що 16 вересня 2013 року помер чоловік останньої [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 11,2247 га (рілля, кадастровий № 6320483500:03:000:0054), розташованої на території Іванівської сільської ради Барвінківського району Харківської області, (державний акт серія\~ Р1 № 718082). Проте приватний нотаріус Барвінківського районного нотаріального округу Харківської області у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] відмовила у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на земельну ділянку. [PERSON] посилаючись на те, що отримати іншим шляхом правовстановлюючий документ на земельну ділянку, а також оформити спадщину [PERSON] не має можливості, просив\~ позов задовольнити. В судове засідання\~ позивач\~ не зявився, надав\~ до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав. Представник Іванівської сільської ради Барвінківського району Харківської області в судове засідання надав заяву про розгляд справи без його участі, проти позову не заперечував. Враховуючи що\~ розгляд справи відбувся за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд,\~ дослідивши надані \~ документи і матеріали, \~всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в \~сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. На підставі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. В судовому засіданні\~ встановлено, що [PERSON] помер 16 вересня 2013 року, згідно копії свідоцтва про смерть серії І-ОД №863175, виданого 19 вересня 2013 року \~ Управлінням ЗАГС Вологодської області відділ ЗАГС по місту Череповцу і Череповецкому району (а.с.8). З наданого Відділом у Барвінківському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ 6305588132018 від 08 лютого 2018 року, вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка, розташована на території Іванівської сільської ради Барвінківського району Харківської області - площею\~ 11,2247 га, кадастровий №6320483500:03:000:0054, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що посвідчено Державним актом, серія Р2 №744454, виданим 27 грудня 2002 року на підставі розпорядження голови Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області; Згідно зі ст. ст. 1222, 1225 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. [PERSON] являється спадкоємицею всього майна, яке знаходиться за межами Російської Федерації, цей факт свідчить свідоцтво про право на спадщину (а.с. 10). Матеріалами справи встановлено, що померлий [PERSON] є чоловіком [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданого Кокошиловською сільською радою Сокольського району Вологодської області 16 жовтня 1968 року. (а.с. 9) В судовому засіданні знайшли своє підтвердження пояснення позивача стосовно того, що приватним нотаріусом Барвінківського районного нотаріального округу Харківської області у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на земельну ділянку (а.с.7). Згідно зі ст. 1268 ЦК України, прийнята спадщина визначається належною спадкодавцеві з моменту відкриття спадщини. У відповідності до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Крім того, відповідно до роз'яснення Міністерства юстиції України від 21.02.2005 року за № 19/32-319 - у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника повинно вирішуватись в судовому порядку. Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», роз'яснив, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Крім того, Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» значив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінивши, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Враховуючи викладене,

Outcome: approved