Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

08.04.2015 року представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», в особі філії АТ «Укрексімбанк» у м. Маріуполі заборгованість за кредитним договором № 77706С96 від 26.12.2006 року, яка складається з заборгованості за нарахованими відсотками за період з 01.03.2012 року по 31.03.2015 року у розмірі 3354,17 гривень, що еквівалентно 143,08 доларів США за курсом НБУ станом на 31.03.2015 року, а також судового збору у розмірі 243,60 гривень, з тих підстав, що відповідач не виконує свої зобов'язання з повернення кредиту. Представник позивача направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином в установленому законом порядку. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 26.12.2006 року між АТ «Укрексімбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 77706С96, за яким відповідач отримав кредит у сумі 49500,00 доларів США шляхом видачі готівкових коштів через касу банку з кінцевою датою погашення 15.12.2027 року. Відповідач не виконав своїх зобов'язань з повернення кредиту у строки, обумовлені угодою, у зв'язку з чим рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22.07.2009 року у справі № 2-3678/2009 з відповідача на користь банку було стягнуто суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 425436,37 гривень, а також витрати на ІТЗ у розмірі 250 гривень та судовий збір у розмірі 1700 гривень, а всього 427386,37 гривень. Дане рішення набрало законної сили 03.08.2009 року. Також рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25.07.2012 року у справі № 2/0519/1822/2012 з [PERSON] на користь ПАТ Державний експортно-імпортний банк України» стягнуто суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 45550,03 гривень, а також судовий збір у розмірі 455,51 гривень. Рішення набрало законної сили 07.08.2012 року. Відповідач продовжує не виконувати зобов'язання з Кредитної угоди по сплаті кредиту, відсотків за користування кредитними коштами, у зв'язку з чим станом на 01.04.2015 року заборгованості відповідача перед банком по сплаті кредиту становить 45742,46 доларів США, по сплаті відсотків за період з 01.03.2012 року по 31.03.2015 року становить 143,08 доларів США. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Після отримання кредиту відповідач умови кредитного договору належним чином не виконує, заборгованість у сумі 45742,46 доларів США банку не повернув, відсотки за користування кредитом банку не сплачує. Згідно зі змістом положень ч. 1 ст. 526 Цивільного Кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного Кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 38 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», статті 360-7 Цивільно-процесуального кодексу України, сформульовані Верховним Судом України правові позиції обов'язкові для всіх судів України. Згідно з частиною 2 ст.214 ЦПК України при виборі правової норми, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України. Висловлена Верховним Судом України правова позиція в постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79 цс14 відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для суду, який зобов'язаний привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Як зазначено в постанові ВСУ від 02.07.2014 року№6-79цс14 згідно зі ст.99 Конституції грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч.1 ст.192 ЦК). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.192 ЦК). Такими випадками є ст.193, ч.4 ст.654 ЦК, закон «Про зовнішньоекономічну діяльність» від 16.04.91 №959-XII, декрет КМ від 19.02.93 №15-93, закон «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 23.09.94 №185/94-ВР.Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим ч.2 ст.533 ЦК допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом НБУ. Згідно з ч.3 ст.533 ЦК використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (ч.2ст.192 ЦК). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Отже, у національній валюті України підлягають стягненню й інші складові грошового зобов'язання, передбачені, зокрема, у ст.1048 ЦК, та при застосуванні ст.625 ЦК. Враховуючи порушення відповідачем умов договору кредиту та взятих на себе зобов'язань, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з нього заборгованості за кредитом в сумі 3354 гривні 17 копійок, що еквівалентно валютній заборгованості в розмірі 143,08 доларів США за курсом Національного банку України станом на 31.03.2015 року. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 243,60 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved