Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

07.10.2019 [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] в якій просить суд збільшити розмір аліментів та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] щомісячно у розмірі 5000 гривень до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що сторони є колишнім подружжям, шлюб між якими розірвано рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 30.07.2015року. У шлюбі у них народилися діти: [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Шевченківського районного суду м.Льаова від 25.06.2015 вирішено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] щомісячно в розмірі 1500 (тисяча п`ятсот гривень), які підлягають індексації, починаючи з 5 травня 2015 року до досягнення старшою дитиною повноліття. Зазначає, що до положень СК України внесено зміни та мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки витрати на дітей збільшилися, а батьки порівну повинні нести витрати на утримання дітей, а добровільно відповідач витрат не хоче відшкодувати, тому змушена звернутися до суду за захистом порушених її прав та прав дітей. 04.11.2019 відповідачем подано письмовий відзив на позовну заяву. Відзив обґрунтовує тим, що він сплачує аліменти на утримання дітей згідно рішення суду та вважає, що ці кошти є достатніми для придбання продуктів харчування для дітей. Також зазначає, що зміна норм законодавства не може бути підставою збільшення розмірів аліментів. Просить у задоволенні позову відмовити. 22.11.2019 позивачем подано заперечення на відзив відповідача. Просить суд позов задовольнити та збільшити розмір аліментів. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Львова від 09.10.2019 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судовому засіданні позивач та представник позивача [PERSON] , яка діє на підставі ордеру серії ВС №1008299 від 21.11.2019 /акр.спр.42/ позовні вимоги підтримали, просили позовні вимоги задовольнити. Відповідач та представник відповідача [PERSON] , який діє на підставі ордеру серії ЛВ №150399 від 01.11.2019 /арк.спр.35/ у судовому засіданні заперечили щодо задоволення позовних вимог з підстав зазначених у письмовому відзиві на позовну заяву, який долучено до матеріалів справи /арк.спр.23-28/. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд приходить такого. Зі змісту ст.12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд встановив, що батьками [PERSON] та [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , копії яких містяться в матеріалах справи /арк.спр.11-12/. Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 30.07.2015 шлюб між подружжям - сторонами розірвано /арк.спр.7/. Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 25.06.2015 року з [PERSON] стягуються в користь [PERSON] [INFO] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] щомісячно в розмірі 1500 (тисячу п`ятсот) гривень, які підлягають індексації, починаючи з 5 травня 2015року до досягнення старшою дитиною повноліття, на виконання якого видано виконавчий лист /арк.спр.6/. Відповідно до частини другої ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, згідно ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Під час розгляду цивільної справи № 6-1489цс17 Верховний Суд України сформулював правову позицію від 13.09.2017р., згідно з якою роз`яснив, що це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Звертаючись до суду з позовом, позивач посилаєся на те, що рішенням суду від 25.06.2015 року з відповідача на її користь на утримання неповнолітніх дітей стягуються аліменти у розмірі 1500 грн щомісячно, проте 08 липня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у зв`язку із чим позивач вважає, що повинно бути збільшено розмір присуджених аліментів. Так, Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v.UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Згідно частини другої статті 182 СК України (у редакції, чинній до моменту прийняття Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Аналіз змісту статті 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. На підтвердження своїх заперечень на позовну заяву відповідачем подано довідку №1 від 01.11.2019 про те, що він працевлаштований столяром ФОП [PERSON] та отримує заробітну плату /арк.спр.29/, отже має постіний дохід, свідоцтво про шлюб, згідно якого відповідач створив нову сім`ю 09.10.2018 року з [PERSON] /арк.спр.30/, а на підтвердження того, що у нього перебуває на утримання батько, який є особою з інвалідністю ІІ групи надано посвідчення [PERSON] /арк.спр.31/. Суд встановив, що на момент присудження аліментів у 2015 року відповідач був не працевлаштованим. Твердження відповідача про те, що у нього змінився майновий та сімейний стан, оскільки він вдруге одружився, суд оцінює критично, оскільки укладення шлюбу не позбавляє його обов`язку утримання дітей, які з віком підростають та витрати на яких збільшуються, незалежно від їх бажань про що зазначає позивач у заяві, і з таким погоджується відповідач. У відповідача на час розгляд справи немає на утриманні інших дітей, а також останній не довів належними і допуститими доказами, що батько є на його утриманні. Враховуючи, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, розмір витрат на утримання дитини, потреби у її розвитку та оздоровленні, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково та змінити розмір аліментів, визначений рішенням від 25.06.2015 року Шевченківського районного суду м.Львова та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2125 (дві тисячі сто двадцять п`ять гривень) щомісячно, яка підлягає індексації відповідно до закону, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму, встановлено для дитини відповідного віку, починаючи з часу набрання рішенням законної сили і до досягнення старшою дитиною повноліття, а в подальшому половину від суми до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір в доход держави в сумі 768,40 гривень.

Outcome: partial