Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

08.07.2020 року до Болградського районного суду Одеської області з Суворовського районного суду м.Одеса, надійшов за підсудністю зазначений вище позов, яким представник позивача просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму відшкодування, сплаченого у порядку регресу - в розмірі 46200,52грн., а також витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 4000 грн. та витрати з оплати судового збору в розмірі 908грн., посилаючись на те, що позивач, яким було виплачене страхове відшкодування постраждалому у ДТП, - отримав право вимоги на відшкодування за рахунок відповідача, проте відповідач добровільно не відшкодовує ці кошти. Відповідач повідомлявся належним чином про час та місце судового засідання - двічі йому були направлені судові повістки та розміщувалося оголошення на сайті судової влади, проте він до суду не з`явився, не надавав суду заперечень або пояснень щодо предмету та підстав позову. Представник позивача надав суду заяву, якою підтримав позовні вимоги, просив суд розглянути справу за його відсутністю, задовольнивши позов в повному обсязі, погоджуючись на ухвалення судом рішення заочно, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Судом обґрунтовано ухвалено, що справа підлягає розгляду у заочному порядку. Вивчивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що справа підлягає заочному розгляду, але позовні вимоги - задоволенню не підлягають за наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. В силу частин 1-3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона має довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 1-2 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до копії поліса № АМ/0279508 укладеного між ПрАТ «УПСК» та [PERSON] було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яким забезпечено транспортний засіб ««Renаult Clio» номерний знак [NUMBER] . 12.12.2017 року в м.Одеса, на проспекті Доброволььсокго, біля будівлі №126-А, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Renаult Clio» з державним реєстраційним знаком [NUMBER] - під керуванням відповідача [PERSON] та автомобіля «Hyundai» з державним реєстраційним знаком [NUMBER] ,- під керуванням [PERSON] . Постановою Суворовського районного суду м.Одеса від 12.01.2018р. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КупАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с.20,зв.). Постанова набрала законної сили. Відповідно до ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових Інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ч.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Судом встановлено, що власник пошкодженого внаслідок вищезазначеної ДТП автомобіля «Hyundai» з державним реєстраційним номером [NUMBER] - [PERSON] - звернувся до ПрАТ`УПСК» з заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом винуватця ДТП №АМ/0279508 (а.с.20). На підставі страхового акту № ОЦ028-000-18-0051 від 13.04.2018р., ПрАТ «УПСК» виплатило [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 38900грн.44коп., що підтверджуєтьс платіжним дорученням № 560 від 27 квітня 2018 року (а.с.77-78). На підставі страхового акту № ОЦ028-000-18-0081 від 16.05.2018 року, ПрАТ «УПСК» виплатило [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 7300 грн.08 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 585 від 16 травня 2018 року (а.с.79-80). Транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, а відтак, на підставі ч.2 ст.1187 ЦК України, - шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно п.п. «ґ», «д» п.п. 38.1.1. п. 38.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону (п.п. «ґ»); якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування) (п.п.«д»), У свою чергу ст.33 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що в разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Як вбачається з матеріалів справи, з моменту дорожньо-транспортної пригоди до цього часу відповідачем взагалі не було письмово повідомлено ПрАТ «УПСК» (Страховика) про вищезазначену дорожньо-транспортну пригоду. Відповідно до ч. 6 ст. 261 Цивільного кодексу України, за регресним зобов`язанням перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Право регресної вимоги виникло у ПрАТ «УПСК» з моменту виплати страхового відшкодування в повному обсязі, тобто 16.05.2018 року , що підтверджується платіжним дорученням № 585 від 16.05.2018 року та №560 від 27.04.2018 року ( а.с.31-32). Встановлено, що з метою досудового врегулювання спору, відповідачеву було направлено Претензію про відшкодування збитків в порядку регресу, проте в добровільному порядку відповідач не погасив заборгованість. Судом встановлено, що 01.10.2020 року, між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» (Первісний кредитор) та Фізичною особою- підприємцем [PERSON] було укладено Договір № 01/10/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом №АМ/0279508 від 21.06.2017 року. Згідно з п. ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, є договори та інші правочини. Так, відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином до Позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з Відповідача вищевказаної суми боргу. За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, підтверджуються достовірними та належними доказами, тому позов підлягає задоволенню, а з [PERSON] - підлягають до стягнення у порядку регресу завдані збитки в розмірі 46200,52 грн. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача судових витрат у даній справі, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України - розмір витрат, що сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На виконання вищевказаних вимог, представником позивача - адвокатом Самойленком П.М., було подано до суду належним чином завірений договір № 30/01/19 від 30.01.2019 року про надання правової допомоги (а.с.82); додаткову угоду № 14 від 07.04.2021 року до Договору про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019 року (а.с.83); акт-здачі прийняття робіт (надання послуг) від 07.04.2021р. до Договору про надання правової допомоги №30/01/19/19 від 30.01.2019р.; платіжне доручення №Р24А870324354А57871 на суму 1500грн. та платіжне доручення №Р24А870324084А31077 на суму 2500грн. (а.с.85). Тобто, представником позивача, надано всі необхідні письмові докази, що передбачені ч.3ст.137 ЦПК та у строк - відповідно до вимог ч.8 ст.141 ЦПК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору в розмірі 908грн. - підтверджені платіжним дорученням №29 від 14.04.2021р. - підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved