Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

07 травня 2014 року позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до Державного акту на право власності на землю він є власником земельної ділянки площею 9,73 га, розташованої на території Нововасилівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області. 27 березня 2009 року між ФГ «ЛАЙТМ» та позивачем був укладений договір оренди землі строком на 15 років. Відповідач на підставі п. 9 Договору оренди зобов'язався сплачувати позивачу щорічно до 31 грудня поточного року орендну плату з урахуванням коефіцієнта індексації, а саме: до 01.01.2012 року в розмірі 3371,19 грн., що становить 3 % від вартості землі на момент укладання договору. У відповідності з п. 13 вказаного Договору орендна плата повинна переглядатися щорічно. З 01.01.2012 року згідно з Указом Президента України № 725/2008 від 19.08.2008 року, яким було внесено зміни до Указу № 92/2002 про запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення у розмірі не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки. Згідно довідки відділу Держземагентства у Софіївському районі вартість земельної ділянки позивача складає 208949,95 грн., тобто орендна плата повинна складати 6268,50 грн. (208949,95х3%). Однак відповідач не дивлячись на звернення позивача (останнє 14.01.2014 року) про оплату орендної плати у відповідності до умов договору оренди земельної ділянки систематично протягом 2011-2013 років орендну плату позивачу не сплачує, в результаті чого суттєво порушує умови договору, чим завдає позивачу збитки, а саме: орендна плата за 2011 рік складає 3371,19 грн., за 2012 рік - 6268,50 грн., за 2013 рік - 6268,50 грн. Всього позивачу не сплачено орендної плати 15908,19 грн. Відповіді від відповідача на свої звернення позивач не отримав, що він розцінює як відмову, а тому змушений звернутися до суду з даним позовом і просить розірвати договір та стягнути з відповідача заборговану орендну плату та судові витрати. 03 червня 2014 року відповідач надав до суду письмові заперечення проти позову, в яких вказує, що не визнає позовні вимоги, оскільки позивач хоче розірвати договір оренди земельної ділянки, який пройшов державну реєстрацію, посилаючись лише на те, що ФГ «Лайтм» не сплачує йому орендну плату за 2011-2013 роки. Проте позивач уже в 2011 році намагався в судовому порядку розірвати даний договір, посилаючись на те, що він не підписував договір, але після проведених почеркознавчих експертиз в задоволенні його позову було відмовлено. Обґрунтування позивача щодо неотримання орендної плати за 2011-2013 роки також не відповідають дійсності, оскільки орендна плата за вказаний період йому повністю сплачена. Так, орендну плату за 2011-2013 роки [PERSON] отримав на його прохання наперед (авансом) в розмірі 10000,00 грн. (видатковий касовий ордер від 15.07.2008 року). А також доплату за оренду земельної ділянки за 2013 рік йому було перераховано в розмірі 1232,00 грн. поштовим переказом через відділення поштового зв'язку 31.05.2014 року (квитанція № 7/33 від 31.05.2014 року). Отже, орендну плату позивач отримав за 2011-2013 роки у повному обсязі в розмірі 11252,41 грн. після проведення всіх законодавчо встановлених відрахувань. А саме: позивачу нараховано орендної плати за 2011 рік 3371,19 грн., за 2012 рік - 6588,24 грн., за 2013 рік - 6588,24 грн., що разом становить 16547,67 грн., тобто з врахуванням індексації та підвищення нормативно-грошової оцінки землі за 2012-2013 роки, що становить більше ніж 3 % від вартості землі. Відповідно до норм Податкового кодексу України орендар сплатив за орендодавця, як податковий агент, податок з доходів фізичних осіб за 2011-2013 роки в розмірі 2482,16 грн. (довідка № 559/170 від 08.05.2014 року та платіжне доручення № 56 від 27.05.2014 року). Також на підставі постанови ДВС Софіївського РУЮ від 09.02.2012 року та виконавчого листа було зобов'язано ФГ «Лайтм», як стягувача, стягнути з [PERSON] 3047,20 грн. з усіх видів доходу в розмірі 20 %, тому відповідач стягував з орендної плати за 2011-2013 роки 20 % - 2813,10 грн. (платіжне доручення № 67 від 02.06.2014 року). Таким чином, позивачу була сплачена орендна плата за спірний період в повному обсязі в розмірі 11252,41 грн. після сплати податку з доходів фізичних осіб в розмірі 2484,16 грн. та після стягнення згідно постанови ДВС 2813,10 грн., а тому просять позові відмовити. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримують, на задоволенні позову наполягають. Представники відповідача ФГ «Лайтм» проти позову заперечують, позовні вимоги не визнають, посилаючись на обставини, викладені у поданих до суду письмових запереченнях. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, його представника, представників відповідача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до Державного акту на право власності на землю він є власником земельної ділянки площею 9,73 га, розташованої на території Нововасилівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області (а.с. 7). 27 березня 2009 року між ФГ «ЛАЙТМ» та позивачем був укладений договір оренди землі строком на 15 років (а.с. 8-10). Відповідач на підставі п. 9 Договору оренди зобов'язався сплачувати позивачу щорічно до 31 грудня поточного року орендну плату з урахуванням коефіцієнта індексації, а саме: до 01.01.2012 року в розмірі 3371,19 грн., що становить 3 % від вартості землі на момент укладання договору. У відповідності з п. 13 вказаного Договору орендна плата повинна переглядатися щорічно. З 01.01.2012 року згідно з Указом Президента України № 725/2008 від 19.08.2008 року, яким було внесено зміни до Указу № 92/2002 про запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення у розмірі не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки. Згідно довідки відділу Держземагентства у Софіївському районі вартість земельної ділянки позивача складає 208949,95 грн. (а.с. 14), тобто орендна плата повинна складати 6268,50 грн. (208949,95х3%). Однак відповідач не дивлячись на звернення позивача (останнє 14.01.2014 року) (а.с. 12-13) про оплату орендної плати у відповідності до умов договору оренди земельної ділянки систематично протягом 2011-2013 років орендну плату позивачу не сплачує, в результаті чого суттєво порушує умови договору, чим завдає позивачу збитки, а саме: орендна плата за 2011 рік складає 3371,19 грн., за 2012 рік - 6268,50 грн., за 2013 рік - 6268,50 грн. Всього позивачу не сплачено орендної плати 15908,19 грн. Відповіді від відповідача на свої звернення позивач не отримав, що він розцінює як відмову У судовому засіданні встановлено, що за користування земельною ділянкою, власником якої являється позивач, відповідачем орендна плата останньому вносилась своєчасно та в повному обсязі. Так, орендну плату за 2011-2013 роки [PERSON] отримав на його прохання наперед (авансом) в розмірі 10000,00 грн. (видатковий касовий ордер від 15.07.2008 року) (а.с. 33). А також доплату за оренду земельної ділянки за 2013 рік йому було перераховано в розмірі 1232,00 грн. поштовим переказом через відділення поштового зв'язку 31.05.2014 року (квитанція № 7/33 від 31.05.2014 року) (а.с. 34). Отже, орендну плату позивач отримав за 2011-2013 роки у повному обсязі в розмірі 11252,41 грн. після проведення всіх законодавчо встановлених відрахувань. А саме: позивачу нараховано орендної плати за 2011 рік 3371,19 грн., за 2012 рік - 6588,24 грн., за 2013 рік - 6588,24 грн., що разом становить 16547,67 грн., тобто з врахуванням індексації та підвищення нормативно-грошової оцінки землі за 2012-2013 роки, що становить більше ніж 3 % від вартості землі (а.с. 31). Відповідно до норм Податкового кодексу України орендар сплатив за орендодавця, як податковий агент, податок з доходів фізичних осіб за 2011-2013 роки в розмірі 2482,16 грн. (довідка № 559/170 від 08.05.2014 року та платіжне доручення № 56 від 27.05.2014 року) (а.с. 35-36). Також на підставі постанови ДВС Софіївського РУЮ від 09.02.2012 року та виконавчого листа було зобов'язано ФГ «Лайтм», як стягувача, стягнути з [PERSON] 3047,20 грн. з усіх видів доходу в розмірі 20 %, тому відповідач стягував з орендної плати за 2011-2013 роки 20 % - 2813,10 грн. (платіжне доручення № 67 від 02.06.2014 року) (а.с. 37-41). Таким чином, позивачу була сплачена орендна плата за спірний період в повному обсязі в розмірі 11252,41 грн. після сплати податку з доходів фізичних осіб в розмірі 2484,16 грн. та після стягнення згідно постанови ДВС 2813,10 грн. Відповідно до ст. 24 ЗУ «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати, а згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до ст. 21 ЗУ «Про оренду землі» (в редакції чинній на час укладення договору) орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Відповідно до ст.ст. 22, 23 ЗУ «Про оренду землі» орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах.Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. В позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача заборгованість зі сплати орендної плати у грошовій формі та розірвати укладений з відповідачем Договір. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, враховуючи положення ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів. Відповідно до ст. 141 ЗК України підставами припинення права користування є в тому числі систематична несплата земельного податку або орендної плати. Відповідно до ст. 32 ЗУ «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24, 25 цього Закону та умовами договору. Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок розірвання договору. Пунктом 3 ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про оренду землі» передбачено, що істотними умовами договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків і порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Відповідно до п. 10 Договору обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції. На підставі вимог ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За ст.ст. 24, 32 ЗУ «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Судом також встановлено, що протягом дії вказаного Договору оренди землі від 27.03.2009 року сторонами залишилось не вирішено питання про зміну умов сплати орендної плати, оскільки з моменту укладення вказаного Договору оренди землі позивач щорічно отримував своєчасно та в повному обсязі орендну плату за землю, в тому числі за 2011-2013 роки, при цьому плата була більшою, ніж передбачено Договором. Крім того, позивач не заперечує, що отримував від відповідача орендну плату за користування землею. Таким чином, суд вважає, що право позивача не порушено, а посилання його на обов'язок відповідача сплачувати орендну плату у розмірі 3% від розміру грошової оцінки земельної ділянки є безпідставним, оскільки п. 1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» від 2 лютого 2002 року №92 (у редакції Указу від 19 серпня 2008 року №725 «Про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» визнано одним із пріоритетних завдань пореформеного розвитку аграрного сектора економіки забезпечення підвищення рівня соціального захисту сільського населення, зокрема, шляхом запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 3 % визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря. Виходячи з аналізу ст. 13 ЗУ «Про оренду землі» та п. 1 Указу Президента України від 02.02.2002 року № 92 (у редакції Указу від 19 серпня 2008 року №725) останній має рекомендаційний характер і не може бути обов'язковою підставою для зміни умов договору оренди, за яким сторони досягли домовленості під час його укладення. З огляду на викладене видно, що сам договір оренди земельної ділянки позивачем не оспорюється і не оспорюється жодна з істотних умов договору. На момент розгляду справи по суті орендна плата в повному обсязі сплачена, тому відсутній предмет спору. Суд критично ставиться до слів позивача про те що він не отримував будь-яких коштів, так як протягом всього розгляду справи [PERSON] збивався у дачі пояснень не притримуючись однієї думки, а тому дані заперечення суд сприймає як вибудовану лінію захисту його представником. Суд вважає недоведеними позовні вимоги позивача щодо невиконання відповідачем своїх обов'язків, а тому вони не підлягають до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed