Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-06 00:00:00

07 березня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми втрат від інфляції та трьох процентів річних та просить стягнути з відповідача на його користь 101010 гривень 96 копійок, з яких: інфляційні нарахування у розмірі 93441 гривні 91 копійка; три проценти річних у розмірі 7569 гривень 05 копійок. На обґрунтування своїх вимог він зазначив, що 17 травня 2011 року [PERSON] взяв у нього під реалізацію товар, за який мав віддати кошти в сумі 110194 гривні, що еквівалентно 13786, 31 долар США, з розрахунку 7,993 грн. за один долар США по курсу Національного банку України на момент подання позовної заяви. Крім того відповідач заборгував йому за оренду кіосків. Відповідач власноручно написав йому розписку та зобов'язався повернути 84144 грн. 10 грудня 2014 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області було винесено заочне рішення №686/24693/13-ц, яким позов було задоволено частково. Стягнуто з відповідача на його користь 84144 гривні боргу та 956 гривень 14 копійок сплоченого судового збору, в іншій частині позовних вимог відмовлено. Рішення набуло законної сили 04.02.2015 року. 5 березня 2015 року Хмельницьким міськрайонним судом було видано виконавчий лист. На час звернення до суду з вказаним позовом рішення суду не виконано в повному обсязі, відповідач перерахував йому 01.03.2017 року 50000 гривень. Відповідно до ст. 625 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За період з березня 2014 року по березень 2017 року заборгованість з урахуванням індексу інфляції становить 93441 гривня 91 копійка та три проценти річних від суми боргу за період з березня 2014 року по березень 2017 року становить 7569 гривень 05 копійок. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Відповідач повторно в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про вручення судової повістки. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: судом об'єктивно встановлено, що [PERSON] власноручно написав [PERSON] розписку про позику 84144 гривень. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 грудня 2014 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 84144 гривні боргу та 956 гривень 14 копійок сплоченого судового збору. Рішення набуло законної сили 04.02.2015 року. На час звернення до суду з вказаним позовом рішення суду не виконано в повному обсязі, відповідач перерахував позивачу 01.03.2017 року 50000 гривень. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз норм статей 525, 526, 599, 611, 625 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, передбаченої статтею 625 цього Кодексу. Наявність судового рішення про стягнення боргу не позбавляє позивача права на стягнення з відповідача інфляційних втрат за користування грошовими коштами на підставі частини другої статті 625 ЦК України. Разом з тим передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, регулюються Законом України «Про виконавче провадження», до них не можуть застосовуватись норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України). (Постанова Верховного Суду України №6-2311 від 22 березня 2017 року). Враховуючи вищевикладене суд вважає, що вимоги про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 93441 гривню 91 копійку інфляційних втрат підлягають задоволенню та вимоги позивача про стягнення з відповідача трьох процентів річних в сумі 7569,05 грн., задоволенню не підлягають, оскільки вказані правовідносини виникли з приводу виконання судового рішення.

Outcome: approved