Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

08 грудня 2017 року позивач звернулася з позовом до відповідача про визнання за нею права власності на домоволодіння, яке розташоване в с. Вязівок Павлоградського району Дніпропетровської області по вул. Квітневій, буд.15, що залишилось після смерті її матері [PERSON]. В обґрунтування позову вона зазначила, що 28 листопада 2010 року померла її мама [PERSON], після її смерті якої залишився спадок, а саме домоволодіння, яке розташоване в с. Вязівок Павлоградського району Дніпропетровської області по вул. Квітневій, буд.15. До настання смерті матері вона проживала разом з нею, доглядала за нею, забезпечувала її усім необхідним та вела з нею спільне господарство тривалий час. Після смерті матері вона фактично прийняла у спадок домоволодіння та на сьогодні добросовісно користується ним, сплачує всі витрати на його утримання. 10 листопада 2017 року вона звернулася до Другої Павлоградської державної нотаріальної контори із проханням видати на її імя свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Але їй було відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки у неї відсутні правовстановлюючі документи, оскільки її мати за свого життя не оформила належні документи на майно, тому вона вимушена звернутися до суду з позовом для захисту своїх інтересів. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити його у повному обсязі. Представник відповідача - Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області у судове засідання не зявився, проте надав суду заяву, в якій просить розглянути справу без участі їхнього представника, та при винесені рішення суду покладається на розсуд суду. Вислухавши представника позивача та вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В судовому засіданні встановлено, що 28 листопада 2010 року в селі Вязівок Павлоградського району Дніпропетровської області, померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (арк.с.6). Після її смерті відкрилася спадщина на майно, а саме на домоволодіння, яке розташоване в с. Вязівок Павлоградського району Дніпропетровської області по вул. Квітневій (Островського), буд.15. За свого життя [PERSON], а саме 14 серпня 2008 року склала заповіт (арк.с.5), який було посвідчено [PERSON], секретарем виконкому Вязівоцької сільської ради Павлоградcького району Дніпропетровської області, та зареєстровано в реєстрі за № 290. В заповіті вона зазначила, що на випадок своєї смерті усе її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, усі її майнові права та обовязки, які належать їй на день посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обовязки, які будуть належати їй на день її смерті заповіла [PERSON], яка є рідною донькою померлої [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (арк.с.7). 10 листопада 2017 року позивачка звернулася до Другої Павлоградської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої матері. Але їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі на її імя свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок № 15 по вулиці Островського (Квітнева) в селі Вязівок Павлоградського району Дніпропетровської області, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно (арк.с.4). У довідці виданої 18 жовтня 2017 року Вербківською сільською радою Павлоградського району Дніпропетровської області зазначено, що [PERSON], [INFO] на день своєї смерті 20 травня 1982 року був зареєстрований та постійно проживав в [INFO] (Островського), буд.15. На день його смерті з ним постійно проживали та вели спільне господарство дружина - [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO] та донька - [PERSON], [INFO]. А згідно раніше діючого Цивільного кодексу Української РСР спадщина після померлого, який являвся головою колгоспного двору не відкривалася. Відповідно до даного законодавства [PERSON], дружина померлого чоловіка, була наступним членом колгоспного двору та відповідно визнана головою даного домогосподарства. Відомості надані на підставі по господарської книги за 1980 1982 роки № 3, сторінка №11, особовий рахунок №201, головна домогосподарства [PERSON]. Крім того, технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 15 по вул. Квітнева (Островського) в селі Вязівок, видано на імя [PERSON] (арк.с.9-13). Спадкування згідно ст.1217 ЦК України здійснюється за заповітом або законом. Відповідно до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені у заповіті Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже на час відкриття спадщини право власності на майно було зареєстровано за спадкодавцем [PERSON], як визначено ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON], тому суд вважає за необхідне визнати за нею право власності на спадкове майно.

Outcome: approved