Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

07 жовтня 2017 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що згідно зі свідоцтвом про право на спадщину вона та [PERSON] є співвласниками житлового будинку [ADDRESS], успадкований ними після померлого [INFO] батька - [PERSON]. За життя батька 26 травня 2007 року в будинку була зареєстрована на підставі договору найму [PERSON]. 09 серпня 2007 року в будинку також була зареєстрована донька [PERSON] - [PERSON]., а згодом до матері були зареєстровані малолітні діти останньої : 17 березня 2015 року зареєстровані [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] ; 22 травня 2015 року зареєстрована [PERSON], [INFO]. Проте за місцем реєстрації проживала тільки [PERSON], а її донька з онуками в будинку не проживали. У березні 2017 року [PERSON] зібрала свої речі, залишила ключі від помешкання та виїхала, оплату за комунальні послуги не здійснює. Тому слід вважати договір найму житла розірваний у зв'язку з її добровільним вибуттям. Відповідач [PERSON] з дітьми взагалі в будинку не жила, а тому права користування житлом не мала. На даний час відповідачі [PERSON],[PERSON] та її діти проживають за адресою : [ADDRESS], понад шість місяців житлом не користуються, але не вжили заходів щодо зняття з реєстрації. Позивач направляла листи відповідачем з проханням знятися з реєстрації, але на час звернення до суду з позовом відповідачі не знялися з реєстрації. На даний час вона та сестра мають намір розпорядитися своїм майном, але реєстрації в будинку відповідачів перешкоджає їх намірам та порушують її право на вільне користування та розпорядження своїм майном. Беручи до уваги, що відповідачі не є членами її сімї, добровільно покинули місце проживання і не проживають за місцем проживання, оплату за проживання не здійснюють, ніяких заходів по збереження за собою житла не вживають, а тому позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком. Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву, в якій позов підтримала та просила задовольнити та зазначила, що [PERSON] з березня 2017 року в будинку, співвласником якого вона є, не проживає. [PERSON] разом з дітьми були зареєстровані в будинку, але в ньому ніколи не проживали, а тільки іноді залишалися гостювати у [PERSON] - бабусі дітей. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за відсутності представника. Просять прийняти рішення, яке б відповідало інтересам малолітніх дітей. Представник Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Полтавської міської ради в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, при вирішенні спору покладаються на розсуд суду. Відповідачі повторно в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяви про розгляд справи за їх відсутності, відкладення розгляду справи та відзив на позовну заву до суду не надходили. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи за відсутності відповідачів. Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 за № 457/967-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, першого Протоколу та Протоколів №72, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплене принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює права власника володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які правочини, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 321 ЦК України). Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками 1/3 частини будинку, розташованого за адресою : [ADDRESS], про що свідчить ксерокопія свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 червня 2017 року ( а.с.9,11), витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20 червня 2017 року ( а.с.10,12). Відповідачі [PERSON], [PERSON] зареєстровані в будинку за вищевказаною адресою, що підтверджується довідками Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Полтавської міської ради від 24 жовтня 2017 року ( а.с.36,39) Як вбачається зі ксерокопії домової книги для прописки громадян, проживаючих в будинку [ADDRESS] ( а.с.19-21) відповідач [PERSON] зареєстрована у вказаному будинку на підставі договору найму з 26 травня 2007 року, [PERSON] зареєстрована з 09 серпня 2007 року. Малолітні [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], реєструвалися у вказаному будинку за місцем реєстрації матері . У судовому засіданні позивач пояснила, що договір найму у неї відсутній, договір можливо укладався з її батьком, [PERSON] є дочкою [PERSON] Ст. 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним(нею )для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі ст.163 ЖК України у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Як вбачається з акту, посвідченого сусідами [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON] з березня 2017 року не проживає у спірному будинку, а [PERSON] разом з дітьми не проживають у будинку та ніколи в ньому не проживали. Позивач просить визнати такими, що втратили право користування спірним будинком, відповідачів [PERSON], [PERSON] та малолітніх дітей відповідача [PERSON] Відповідно до частини 4 ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Ця норма є імперативною, тобто дитина, яка не досягла 10 років може бути зареєстрована лише з батьками, або з одним із батьків. Стаття 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає право дитини на житло. Статтею 27 Конвенції «Про права дитини» закріплено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як встановлено в судовому засіданні, діти [PERSON] були зареєстровані в будинку за місцем реєстрації їх матері. Враховуючи, що відповідач [PERSON] з березня 2017 року в будинку [ADDRESS] не проживає, речей її в будинку немає, а відповідач [PERSON] та її малолітні діти у спірному будинку ніколи не проживали, вони не є членами сім`ї власників житла, договір найму з власниками не укладали, а тому суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved