Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

08.09.2014 року позивач звернулась до суду з даним позовом, з проханням: стягнути з відповідача [PERSON] на її користь, як дружині що знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною [PERSON], [INFO] до досягнення ним трирічного віку - до [INFO] року, аліменти у розмірі ? частини від заробітку відповідача. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що з відповідачем вони перебувають у шлюбі з 09.09.2011 року. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. На даний час дитини проживає з позивачем, та знаходиться на її повному утриманні. Домовленості, щодо способу виконання відповідачем обов'язку по утриманню дітей не досягнуто, а тому позивач вимушена звернутися до суду. В судове засідання сторони не з'явилися. До початку розгляду справи від позивача надійшла заява, згідно якої позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Від відповідача надійшла заява, в якій проти позову не заперечує, просить задовольнити та слухати справу у його відсутність. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області 07.06.2013 року, свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області 09.09.2011 року /а.с. 4-5/. Позивач та малолітня дитина проживають та зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. Крім того, позивач перебуває у декретній відпустці до досягнення дитиною трьохрічного віку /а.с. 6/. Відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як вбачається із матеріалів справи відповідач [PERSON] на час вирішення спору працює на посаді оператора технічних засобів контролю та безпеки ДП МА «Бориспіль», та має постійний дохід. Суд бере до уваги, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дружини, що безумовно є підставою для стягнення аліментів в примусовому порядку. До судового розгляду відповідач не подав доказів щодо неможливості надавати таку матеріальну допомогу. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що відповідач є працюючим, позивач здійснює догляд за дитиною - не працює, і вважає, що стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно з відповідача на утримання позивачки, як дружини, буде відповідати інтересам самої дружини та можливості платника аліментів сплачувати їх. Таким чином, позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, судові витрати - стягненню з відповідача.

Outcome: approved