overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

10.03.2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вона з 20.01.2006 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. В період спільного проживання у шлюбі у них народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, у них різні погляди на життя, втрачено почуття любові та взаємоповаги один до одного, у родині часто виникають конфлікти, сварки, тривалий час вони проживають окремо, спільного побуту не ведуть. Позивач вважає, що сім'я з відповідачем розпалась остаточно, і не може бути відновлена, тому просить суд розірвати шлюб. У судове засідання сторони повторно не з'явились, про день та час розгляду справи були повідомлені, заперечень проти вимог позивача, відповідач не надав ( а.с. 11, 12, 13, 14, 17). Позивач [PERSON] до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, на позові наполягає та після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище [PERSON], проти заочного рішення не заперечує (а.с. 18 - заява). Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити без участі сторін та без здійснення фіксування процесу за допомогою звукозаписувального засобу (ч.2 ст. 197 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 20.01.2006 року, про що Довгинцівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, зроблено актовий запис № 12 ( а.с. 5 - копія свідоцтва про шлюб). В період спільного проживання у шлюбі у них народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] ( а.с. 6,7 - копії свідоцтв про народження). Сторони не підтримують сімейно-шлюбних відносин, тривалий час проживають окремо, не ведуть спільного побуту, тому шлюб суперечить їх інтересам, інтересам дітей, і його слід розірвати. Відповідно до ст.ст. 105,110,112 СК України, якщо суд встановив, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, він приймає рішення про його розірвання. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач просила залишити їй прізвище [PERSON], суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу залишити їй прізвище - [PERSON]. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

10.03.2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вона з 25.02.2015 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. До реєстрації шлюбу, [INFO] року у них народився син - [PERSON]. Спільне життя з відповідачем не склалось, у них різні погляди на життя, втрачено почуття любові та взаємоповаги один до одного, у родині часто виникають конфлікти, сварки, тривалий час вони проживають окремо, спільного побуту не ведуть. Позивач вважає, що сім'я з відповідачем розпалась остаточно, і не може бути відновлена, тому просить суд розірвати шлюб. У судове засідання сторони не з'явились, до суду надали заяви про розгляд справи у їх відсутність: позивач [PERSON] на позові наполягає та після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище [PERSON], відповідач [PERSON] проти позову не заперечує (а.с. 13, 14 - заяви). Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити без участі сторін та без здійснення фіксування процесу за допомогою звукозаписувального засобу (ч.2 ст. 197 ЦПК України). Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 25.02.2015 року, про що Довгинцівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, зроблено актовий запис № 56 ( а.с. 5 - копія свідоцтва про шлюб). До реєстрації шлюбу, [INFO] року у них народився син: [PERSON] ( а.с. 4 - копія свідоцтва про народження). Сторони не підтримують сімейно-шлюбних відносин, тривалий час проживають окремо, не ведуть спільного побуту, тому шлюб суперечить їх інтересам, інтересам дитини, і його слід розірвати. Відповідно до ст.ст. 105,110,112 СК України, якщо суд встановив, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, він приймає рішення про його розірвання. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач просила залишити їй прізвище [PERSON], суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу залишити їй прізвище - [PERSON]. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

10.03.2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 27 серпня 1977 року, про що Дзержинським відділом РАГС м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, зроблено актовий запис № 1472. Від шлюбу мають повнолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, у них різні погляди на життя, втрачено почуття любові та взаємоповаги один до одного, у родині часто виникають конфлікти, сварки, , спільного побуту вони не ведуть. Позивач вважає, що сім'я з відповідачем розпалась остаточно, і не може бути відновлена, тому просить суд розірвати шлюб. У судове засідання сторони повторно не з'явились, про день та час розгляду справи були повідомлені, заперечень щодо вимог позивача, відповідач не надав ( а.с. 16, 17, 18, 19, 21, 22). Позивач [PERSON] до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, на позові наполягає, та після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище [PERSON] ( а.с. 23 - заява). Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити без участі сторін та без здійснення фіксування процесу за допомогою звукозаписувального засобу (ч.2 ст. 197 ЦПК України). Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 27 серпня 1977 року, про що Дзержинським відділом РАГС м. Кривого Рогу у Дніпропетровській області, зроблено актовий запис № 1472 ( а.с. 7 - копія свідоцтва про укладання шлюбу). Сторони не підтримують сімейно-шлюбних відносин, не ведуть спільного побуту, тому шлюб суперечить їх інтересам, і його слід розірвати. Відповідно до ст.ст. 105,110,112 СК України, якщо суд встановив, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, він приймає рішення про його розірвання. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач просила залишити їй прізвище [PERSON], суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище - [PERSON]. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

10.03.2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки [PERSON], [INFO], дочки [PERSON], [INFO], дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до повноліття дітей. Вимоги мотивує тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який, згідно рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 14.12.2015 року, було розірвано. Від цього шлюбу мають неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] допомогу на утримання дітей в достатньому обсязі в добровільному порядку не надає, інших дітей немає, стягнення по виконавчим документам з нього не проводяться. Тому звернулась до суду з відповідним позовом. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, надіслала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала повністю та просила про його задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов [PERSON] визнав повністю. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який, згідно рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 14.12.2015 року, було розірвано (а.с.5). Від цього шлюбу мають неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO] (а.с.2), дочку [PERSON], [INFO] (а.с.3), дочку [PERSON], [INFO] (а.с.4). Відповідач [PERSON] допомогу на утримання дітей в достатньому обсязі в добровільному порядку не надає. В заяві про розгляд справи у його відсутність, позов [PERSON] визнав повністю. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти. При винесенні рішення та визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст.182 СК України, а саме стан здоров'я дітей та платника аліментів, матеріальний стан сторін по справі, відсутність на утриманні у відповідача інших осіб, та приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей у розмірі 1/2 частини його заробітку (доходу). Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Крім того, з відповідача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп., від сплати якого звільнений позивач.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

10.03.2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до повноліття дитини. Вимоги мотивує тим, що 28.04.2007 року з відповідачем було укладено шлюб, від якого мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає разом із матірю. Відповідач [PERSON] ніякої допомоги на утримання дитини не надає, інших дітей немає, стягнення по виконавчим документам з нього не проводяться. Тому звернулась до суду з відповідним позовом. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, надіслала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала повністю та просила про його задоволення. Відповідач в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов [PERSON] не визнав та просив відмовити у задоволенні позову, обґрунтовуючи тим, що надає в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дочки, надіславши до суду на підтвердження даної обставини довідку про доходи та розрахунковий лист зі свого місця роботи. Судом встановлено, що сторони з 28.04.2007 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Комсомольського міського управління юстиції Полтавської області зроблено відповідний актовий запис за № 102 (а.с. 5). Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с. 4), яка проживає разом із матірю (а.с. 3). Як вбачається зі змісту позовної заяви відповідач систематичної матеріальної допомоги на утримання дитини в достатньому розмірі не надає (а.с. 1). Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] за місцем своєї роботи 03.03.2016 року надав заяву про добровільне відрахування з його заробітної плати аліментів (а.с.17) З довідки про доходи, виданої ВАТ «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» за № 459 від 13.04.2016 року, вбачається, що відповідач працевлаштований наданому підприємстві з 23.03.2015 року та займає посаду машиніст конвеєра (а.с.18). При цьому судом встановлено, що відповідач [PERSON] батько дитини, утримує свою неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], а саме добровільно надає допомогу, що підтверджено розрахунковим листком (а.с.19) та вищезгаданою довідкою про доходи де зазначено, що в березні 2016 року було перераховано гроші у сумі 1\~905 грн. 18 коп., як аліменти. Суд вказує, що відповідач у добровільному порядку сплачує 1/4 частку заробітної плати, зазначене відрахування здійснюється з березня 2016 року. Тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволені позову про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Питання про судові витрати у справі вирішено судом відповідно до положення ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

10.03.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вищеозначеним позовом до відповідача [PERSON] сільської ради Новотроїцького району Херсонської області про визнання права власності ділянку в порядку спадкування на 6, 55 га, розташованої на території [PERSON] сільської ради Новотроїцького району Херсонської області, вказуючи на те, що 14.07.2001 року померла її бабуся [PERSON]. Позивачка є єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON], проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з причини відсутності оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай). Просить суд визнати за нею право приватної власності на спадщину в порядку спадкування на земельну частку (пай) площею 6, 55 га в землях КСП «Таврія» [PERSON] сільської ради Новотроїцького району Херсонської області після смерті [PERSON], померлої 14.07.2001 року. Позивач в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву з проханням слухати справу без її участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача у судове засідання не зявився, надав до суду заяву з проханням слухати справу за його відсутності, проти задовленння позовної заяви не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. З копії листа-відповіді 59/6-16 від 01.03.2016 року вбачається, що [PERSON] належить право на земельну частку (пай) площею 6, 55 га, розташованої на адміністративній території [PERSON] сільської ради Новотроїцького району Херсонської області та державний акт не виготовлявся. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії І-КГ № 203518 від 10.11.2015 року [PERSON] померла 14.07.2001 року. Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] є рідною онукою [PERSON] та інших спадкоємців після смерті останньої немає. Відповідно до статей 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.ст. 1233,1235 ЦК України та п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, а тому заповідач, зокрема має право призначити своїми спадкоємцями фізичних осіб, незалежно від наявності в нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. У відповідності до ст. 392 ЦК України, в разі невизнання права власності права власності на майно, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, його власник може предявити позов визнання його права власності. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] інших осіб крім позивачки, які мають право на спадщину немає, тому суд вважає, що є всі підстави для визнання права власності за позивачем на земельну ділянку. На підставі зазначеного, ст. 328, 1221, 1225, 1218, 1268 ЦК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

10.03.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить постановити рішення, яким розірвати шлюб між нею та відповідачем. Свої позовні вимоги мотивує тим, що подружнє життя з відповідачем не склалося, протягом останніх двох років з ініціативи відповідача між ними виникали сварки та скандали, 25.12.2015 року відповідач залишив сім'ю, почуття любові та поваги немає, шлюб набув формального характеру. Позивач [PERSON], в зв'язку з неявкою відповідача, подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує та настоює на розірванні шлюбу, вказує, що вони разом не проживають з грудня 2015 року, після розірвання шлюбу просить залишити прізвище [PERSON]. Відповідач [PERSON], який про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений судовою повісткою, направленою поштовим відправленням з рекомендованим повідомленням про вручення за вказаною ним адресою місця проживання батьків, повторно не з'явився, причини неявки не повідомив. Враховуючи згоду позивача, суд вирішив ухвалити заочне судове рішення. Дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про шлюб вбачається, що сторони по справі перебувають в шлюбі, який був зареєстрований 07 вересня 2011 року Новояворівською міською радою Яворівського району Львівської області, актовий запис №140. Від даного шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину, яка проживає разом з позивачкою. Відповідно до вимог ст.ст.104, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення, особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. При розгляді справи судом встановлено, що подружжя не підтримує подружніх відносин з грудня 2015 року, з даного часу сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, за цей строк сторони не помирилися, припинили подружні відносини. Враховуючи встановлені судом обставини справи, фактичні взаємини між сторонами, суд приходить до висновку, що подальше перебування в даному шлюбі сторін та збереження сім'ї суперечить інтересам позивача, а тому заявлений позов слід задоволити. 2

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

10.03.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить постановити рішення, яким стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 від його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що вони проживають окремо, дитина проживає з нею, відповідач в добровільному порядку утриманням та матеріальним забезпеченням сина не цікавиться, коштів не надає, їй самій важко забезпечувати сина всім необхідним. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, від неї надійшло письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Також на розгляд справи не з'явився відповідач [PERSON], який в телефонограмі просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги визнає частково в розмірі 1/4 частини від заробітку. Дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу, згідно пред'явленої копії свідоцтва про народження, сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. У відповідності до ст.ст.180, 181 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, способи виконання батьками обов'язку утримувати дітей визначаються за домовленістю між ними. При розгляді справи встановлено, що домовленості між батьками про утримання дитини не досягнуто. Дитина проживає з позивачкою, знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Позивачка бажає отримувати аліменти в примусовому порядку. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, відсутність у відповідача інших утриманців, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, і приходить до висновку, що розмір аліментів по даній справі слід визначити в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача. 2

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

10.03.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить постановити рішення, яким стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 від його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що вони проживають окремо, дитина проживає з нею, відповідач в добровільному порядку утриманням та матеріальним забезпеченням сина не цікавиться, коштів не надає, їй самій важко забезпечувати сина всім необхідним. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, від неї надійшло письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Також на розгляд справи не зявився відповідач [PERSON], який про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений під письмову розписку, причини неявки не повідомив. Суд вирішив за можливе ухвалити заочне судове рішення. Дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про укладення шлюб, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу, згідно предявленої копії свідоцтва про народження, сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. У відповідності до ст.ст.180, 181 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей, способи виконання батьками обовязку утримувати дітей визначаються за домовленістю між ними. При розгляді справи встановлено, що домовленості між батьками про утримання дитини не досягнуто. Дитина проживає з позивачкою, знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Позивачка бажає отримувати аліменти в примусовому порядку. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище відповідача, відсутність у відповідача інших утриманців, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, і приходить до висновку, що розмір аліментів по даній справі слід визначити в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача. 2

Outcome: approved