Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

07 травня 2021 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що 10 серпня 2013 року уклала шлюб з відповідачем, від якого у них [INFO] народився син [PERSON] . Сімейне життя в них не склалося, внаслідок чого рішенням Білопільського районного суду від 26 березня 2015 року шлюб між ними розірваний. Вказаним рішенням їй було повернуто дівоче прізвище [PERSON] . Позивачка стверджує, що відповідач ще до розірвання шлюбу покинув їх з сином, проживає та працює в м. Києві, аліменти на утримання дитини сплачує, однак з сином не спілкується з 2015 року, не цікавиться його життям, не приймає участі у його вихованні. 15 травня 2015 року Білопільським районним судом між ними затверджена мирова угода, якою встановлено порядок спілкування відповідача з дитиною. Досягнута угода ним не застосовується. Вказує, що через різницю прізвища в неї та її сина серед його однолітків та однокласників сформувалося негативне відношення до дитини, що виражається в постійному цькуванні та насмішках. Для вирішення даного питання вона в усній формі зверталася до відповідача, однак останній відмовляється надати дозвіл на зміну прізвища. Посилаючись на викладене [PERSON] просить суд змінити прізвище її сину з [PERSON] на [PERSON] . 13 травня 2021 року відкрито загальне позовне провадження та справу призначено в підготовче засідання. 10 червня 2021 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній заперечував проти задоволення позову, бо він не обґрунтований. 14 червня 2021 року від третьої особи - органу опіки та піклування Білопільської міської ради надійшло письмове пояснення, у якому зазначено про заперечення проти позову. Вказано, що зміна прізвища не відповідає інтересам малолітньої дитини і це є бажанням лише позивачки з-за того, що відповідач не приймає участі у вихованні дитини. 14 червня 2021 року підготовче засідання закрито і справа призначена до судового розгляду по суті на 30 червня 2021 року. У судовому засіданні позивачка [PERSON] на задоволенні позову наполягала. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Дорожинець Н.Г. заперечували проти задоволення позову. Представник третьої особи органу опіки та піклування Білопільської міської ради Сумської області Головаченко С.О. у судове засідання не з`явилася, причин неприбуття не повідомила, хоча належним чином була сповіщена про день, час і місце розгляду справи. Заслухавши позивачку [PERSON] , відповідача [PERSON] , його представника - адвоката Дорожинець Н.Г., свідків [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 10 серпня 2013 року, який рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 26 березня 2015 року, що набрало законної сили 06 квітня 2015 року, розірвано. Після розірвання шлюбу позивачці відновлено дошлюбне прізвище [PERSON] (а. с. 11, 14). Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 14 березня 2014 року Білопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білопільського РУЮ у Сумській області, [PERSON] народився [INFO] , про що зроблено актовий запис №24, його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] ( а. с. 12). Рішенням Білопільського районного суду від 16 жовтня 2014 року стягнуті з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 23 вересня 2014 року (а. с. 15). Крім того, ухвалою Білопільського районного суду від 21 травня 2015 року затверджено мирову угоду між сторонами, якою встановлено порядок спілкування відповідача з сином (а. с. 17). Малолітній [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] разом з матір`ю [PERSON] (а. с. з. 9, а. с. 13). З характеристик, наданих ДНЗ «Капітошка» при Білопільському НВК: ЗОШ №3 та Білопільського НВК: ЗОШ І-ІІІ ступенів дошкільного навчального закладу №3, вбачається, що навчанням [PERSON] займається його мати та бабуся. Батько [PERSON] жодного разу ні в садок, ні в школу не з`являвся, дитину не провідував, не телефонував та не цікавився навчанням сина (а. с. 18-19). Згідно з характеристикою, наданою директором КПЗ БМР «Центр дитячої та юнацької творчості» Садовою Н., [PERSON] працює у закладі на посаді керівника гурткових колективів декоративно-ужиткового профілю. За час роботи зарекомендувала себе як дисциплінований, кваліфікований педагог, фахівець своєї справи (а. с. 20). Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] суду зазначили що [PERSON] гарна мати, піклується про свого сина та займається його вихованням. Відповідач [PERSON] участі у вихованні сина не приймає, бо вони його не знають і ніколи не бачили. Ніхто із вказаних свідків суду не зазначив, що малолітній син сторін страждає від того, що носить прізвище [PERSON] , що його цькують з-за цього однолітки і, що він висловлював бажання змінити прізвище з цих причин. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правовідносини, які виникли між сторонами, урегульовані нормами Сімейного кодексу (СК) України. У відповідності до ч. ч. 2-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до Принципу 6 Декларації прав дитини - дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Необхідно зазначити, що згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини дитині законом і іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли йому розвиватись фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи і гідності. Згідно з ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до п. п. 1, 2 ст. З, ст. 4, п. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган визначає, чи має він достатньо інформації для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини. Статтею 28 ЦК України встановлено, що ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. Ім`я фізичній особі надається відповідно до закону. Відповідно до ст. 145 Сімейного кодексу України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо батьки мають спільне прізвище, то це прізвище присвоюється і дітям. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ст. 148 СК України у разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років. У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішення спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. У відповідності до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Інтереси дитини є пріоритетним і визначальним для вирішення спору щодо зміни прізвища дітей. При вирішенні справи про зміну прізвища дитини необхідно також враховувати стосунки, які існують між дитиною та її батьками, в тому числі й з тим із батьків, хто проживає окремо. Якщо той із батьків, хто має спільне з дитиною прізвище і проживає окремо від дитини, зберігає з нею близькі стосунки і продовжує брати участь в її вихованні, то не є доцільним сприяти відчуженню між батьком і дитиною, зокрема, шляхом зміни прізвища. За таких обставин, коли батько (мати) не лише не спілкується з дитиною, хоча ніхто не перешкоджає йому (їй) в цьому, не виявляє щодо дитини батьківської турботи і уваги, то його (її) заперечення не можуть бути безумовною підставою для відмови у зміні прізвища дитини за наявності обставин, які свідчать про обґрунтованість і доцільність такого рішення. Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13 квітня 2020 року у справі №265/3172/13. Вирішення цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові можуть бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Суд зазначає, що позовні вимоги обґрунтовані тим, що зміна прізвища малолітній дитині викликана поганим ставленням однолітків до останнього із-за того, що у нього прізвище інше, ніж у його мами. Від цього він страждає і зміна прізвища відповідає його інтересам, психологічному та гармонійному розвитку його як особистості. Позивачка також зазначила, що відповідач не підтримує жодних родинних відносин з сином, не цікавиться станом здоров`я, його фізичним, психічним і розумовим розвитком, не виявляє щодо нього батьківської опіки і турботи. Докази, що надала суду позивачка, у тому числі і показання свідків, підтверджують той факт, що позивачка належним чином здійснює свої батьківські обов`язки по вихованню та утриманню малолітнього сина. Також у судовому засіданні встановлено, що зміна прізвища дитині є бажанням позивачки, а не сина, про що у судовому засідані вона сама і не заперечувала. Але у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач свідомо та умисно не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його виховання, не навідується до сина, а тому доводи позивачки в цій частині є безпідставними. Окрім того, судом встановлено, що відповідач працює і мешкає у м. Київ, проживає окремо від сина у зв`язку з розірванням шлюбу. Між сторонами склалися і тривалий час існують неприязні стосунки, вони не можуть знайти спільної мови з приводу виховання хлопчика та спілкування з ним батька, що позивачка та відповідач продемонстрували у судовому засіданні. Крім цього, дитина ідентифікувала себе за прізвищем « [PERSON] » від народження і ним користувалася та користується в побуті, соціумі. Відповідач не позбавлений батьківських прав щодо свого сина, надає матеріальну допомогу у виді аліментів, бажає займатися вихованням та утриманням дитини, що підтверджується письмовими поясненнями органу опіки та піклування Білопільської міської ради, і категорично заперечує проти позову. Суд виходить з того, що при розгляді цієї справи на перше місце ставляться якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Тому суд дійшов висновку, що позивачка не довела, що зміна прізвища дитини з [PERSON] на [PERSON] буде відповідати інтересам дитини. Оскільки батьки мають однакові права щодо своїх дітей незалежно від того, з ким із них проживають діти, то для зміни прізвища дитини потрібна згода обох батьків. Дати згоду на зміну прізвища без згоди другого з батьків можливо лише за наявності умов, коли створилися незвичайні обставини у житті дитини і якщо її інтереси вимагають зміни її прізвища. Посилання позивачки на те, що через різницю у її із сином прізвища у останнього виникають труднощі у спілкуванні з однолітками, і дана обставина негативно впливає на емоційний та психологічний стан і розвиток дитини, суд не може вважати незвичайними обставинами, що створилися у житті дитини. Окрім того, зазначене жодним доказом не підтверджується, а тому ці твердження позивачки не можуть бути покладені в обґрунтування прийнятого рішення. Пунктом 71 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №866 від 24 вересня 2008 року, врегульовано порядок розв`язання спорів між батьками щодо визначення імені, прізвища, по батькові дитини. Відповідно до цього пункту, для розв`язання спору, що виник між батьками, щодо визначення імені, прізвища, по батькові дитини, один з батьків подає Службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності). До звернення з позовом до суду позивачка до Служби у справах дітей Білопільської міської ради не зверталася, думка дитини з приводу зміни прізвища не з`ясовувалася. Після відкриття провадження у справі 10 червня 2021 року питання щодо зміни прізвища дитині розглядалося комісією з питань захисту прав дитини Білопільської міської ради. Службою у справах дітей було проведено підготовчу роботу щодо розгляду цього питання, здійснено спілкування з обома батьками та їхнім малолітнім сином. За результатами засідання комісієї прийнято рішення про недоцільність зміни прізвища дитині, бо це не відповідає її інтересам (а. с. 50-52). Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що позивачка не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що зміна прізвища сину [PERSON] , [INFO] , з прізвища батька на прізвище матері відповідатиме інтересам дитини, сприятиме якісним змінам у його житті, а тому у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed