Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

08 лютого 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Шишацького районного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного між ними. Позовні вимоги обґрунтував тим, що подружні відносини з відповідачем не склались через різні погляди на сімейне життя та обов'язки, що призвело до сімейних сварок. Можливості зберегти сім'ю не має. Подружні відносини та спільне ведення домогосподарства припинились з грудня 2015 року. Позивач не має матеріальних претензій до відповідача та не заперечує щодо проживання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] разом з нею. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився до суду подав письмову заяву про розгляд справи без його участі та підтримання ним позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність. Зазначила, що позов визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує. Спору щодо майна, а також щодо місця проживання неповнолітнього сина не має. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «[PERSON]». Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, є безумовним, а тому позов підлягає задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] 05 серпня 2000 року у відділі РАЦС Шишацького РУЮ Полтавської області уклали шлюб (актовий запис № 15 від 05.08.2000), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим повторно 03 лютого 2016 року відділом ДРАЦС Гадяцького РУЮ у Полтавській області (а.с.8). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження [NUMBER], виданим Сагайдацькою сільською радою Шишацького району Полтавської області 23 серпня 2002 року, актовий запис № 7 (а.с.9). Як вбачається з письмових пояснень сторін, подружжя на час розгляду справи разом не проживає, спільне домогосподарство не веде. Проти розірвання шлюбу сторони не заперечують, кожна зі сторін просить розірвати шлюб, майнових претензій один до одного не висловлюють. Подружжям досягнуто домовленість про проживання неповнолітнього сина разом з матір'ю. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За змістом ст.ст. 54, 55 СК України базовою засадою побудови сімейних відносин є рівність чоловіка і жінки, взаємні почуття любові і поваги, взаємодопомоги і підтримки. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що подальше спільне життя подружжя неможливе, оскільки це суперечило б волі та інтересам щонайменше одного з них, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. На прохання відповідача, відповідно до вимог ст. 113 СК України, суд вважає необхідним залишити за нею після розірвання шлюбу набуте нею у шлюбі прізвище «[PERSON]». Судові витрати понесені позивачем, у вигляді сплаченого ним судового збору у розмірі 551,20 грн. суд,

Outcome: approved