Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

07.11.2017 позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення страхового відшкодування та просив суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронна страхова компанія» на свою користь суму заборгованості у розмірі 53 174,55 грн., яка складається з : суми страхового відшкодування у розмірі 24 982,84 грн., пені за прострочення виплати страхового відшкодування за період з 21.07.2015 по 17.10.2017 у розмірі 19 660,49 грн., інфляційних збитків за період з 21.07.2015 по 17.10.2017 у розмірі 6847,50 грн., в також 3% річних за користування грошовими коштами за період з 21.07.2015 по 17.10.2017 у розмірі 1683,72 грн. Свої позовні вимоги позивачка обгрунтувала тим, що 19.12.2014 відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок чого будо пошкоджено її транспортний засіб Кіа, д.н.з. [NUMBER]. Зазначено, що постановою судді Святошинського районного суду м. Києва від 23.01.2015 винним у настанні описаної ДТП визнано [PERSON], цивільно-правова відповідальність останнього була застрахована в ПрАТ «Українська охоронна страхова компанія» відповідно до Полісу № АІ/2618899. Позивачка пояснила, що звернулася до страхової компанії із заявою про страхове відшкодування. На її заяву відповідач 01.04.2015 повідомив її про те, що ним було розглянуто заяву про страхове відшкодування та прийнято рішення щодо виплати страхового відшкодування в розмірі 25 482,24 грн., проте відповідачем на користь позивачки було сплачено лише 20.07.2015 частину страхового відшкодування у сумі 500 грн., однак, іншу частину страхового відшкодування позивачу так і не було сплачено. У зв'язку з наведеним, позивачка звернулася до суду із вказаним позовом. Ухвалою судді від 09 січня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав повністю, проти заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином у порядку, визначеному ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставив. Згідно ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Врахувавши заяву позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 19.12.2014 приблизно о 13 год. 50 хв. в м. Києві по вул. Семашка, 15 в м. Києві, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON], та автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок чого будо пошкоджено транспортні засоби. Постановою судді Святошинського районного суду м. Києва від 23.01.2015 у справі №759/21856/14-п винним у настанні описаної ДТП визнано [PERSON] (а.с. 12). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями статті 212 ЦПК. Такими чином, вина [PERSON] в дорожньо-транспортній пригоді доказуванню не підлягає. Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Шевролет», д.н.з. [NUMBER], на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/2618899 застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Українська охоронна страхова компанія». З матеріалів справи вбачається, що АТ «УОСК» було розглянуто заяву [PERSON] про страхове відшкодування за вх. №3372 від 24.03.2015 та повідомленням від 01.04.2015 №3127 останній було вказано, що товариством прийнято рішення щодо виплати їй страхового відшкодування в розмірі 25 483,84 грн. Позивачка, звертаючись до суду із вказаним позовом, стверджувала, що відповідачем було здійснено нарахування страхового відшкодування лише 20.07.2015 у розмірі 500 грн., на підтвердження чого надала виписку по особовому рахунку з 01.01.2015 по 20.04.2017. Таким чином, позивачка просить стягнути з відповідача на свою користь несплачений розмір страхового відшкодування у розмірі 24 982, 84 грн. з розрахунку: 25 483,84 грн. - 500 грн., на що суд зазначає наступне. Згідно ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 22.1. ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно ст. 29 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: approved