Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-17 00:00:00

10.07.2017р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу (а.с. №3-4). Позивачка у позовній заяві в обґрунтування вимог посилалася на те, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 11.07.2015р. в Красногвардійському ВДРАЦС РС ДМУЮ під актовим записом №793. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], 06.11.2015р. народження. Шлюбно-сімейні відносини остаточно припинені з серпня 2016р., коли сторони стали проживати окремо. Причиною припинення шлюбних відносин стали відсутність в родині взаєморозуміння, що призвело до втрати почуття любові та взаємоповаги. Сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не мають спільного бюджету. Позивачка вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена. Спору щодо місця проживання дитини у сторін немає, після розірвання шлюбу дитина буде проживати з позивачкою. Майнових спорів між сторонами також не існує. Ухвалою Жовтневого районного суду від 13.09.2017р. сторонам було надано строк на примирення та провадження у справі було зупинене на цей час (а.с. № 20). Ухвалою судді Жовтневого районного суду Ткаченко Н.В. від 15.03.2018р. провадження по справі було відновлено (а.с. № 21). В наданій до суду заяві від 16.07.2018р. позивачка позовні вимоги підтримала, просила шлюб розірвати та винести рішення в судовому засіданні за її відсутності та без фіксування процесу технічними засобами (а.с. № 36). Відповідач в\~судове засідання\~16.07.2018р.\~не зявився,\~про час\~та місце\~розгляду справи\~повідомлявся належним\~чином (а.с.\~№35),\~про причини\~неявки суду\~не повідомив, в наданій до суду 02.07.2018р. заяві проти задоволення позову заперечував, проте вказав, що примирення за час наданого строку для примирення не відбулося (а.с. № 33). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України ухвалити рішення в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами. Підстав для винесення по справі заочного рішення суду відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України немає,оскільки думка відповідача щодо невизнання позовних вимог суду відома. Пунктом 9 частини 1 Розділу XI «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №\~2147-VІІІ від 03.10.2017р., який набрав чинності з 15.12.2017р., передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Підготовче засідання у справі відповідно до ст. 197 ЦПК України проведено 02.07.2018р. (а.с. № 34). Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що 11.07.2015р. сторони зареєстрували шлюб в Красногвардійському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції під актовим записом №793 (а.с. №5). Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], 06.11.2015р. народження (а.с. №6). Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства, різні погляди на життя, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Сторони мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин та проживають окремо, діти проживають разом з позивачкою. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі остаточно припинені з серпня 2016р. (майже 2 роки назад), і з цього часу більше не відновлювалися, позивачка від позову не відмовилася, наданий судом сторонам строк для примирення результатів не дав (а.с. № 20), суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки понесені при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн. за ставками судового збору на 2016р. (а.с. №2). На підставі викладеного,

Outcome: approved