Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

09.12.2020 позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Позов мотивує тим, що він, [PERSON] разом з дружиною [PERSON] та їхньою малолітньою дочкою [PERSON] , а також треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - [PERSON] , рідною тіткою, та її дітьми, [PERSON] та [PERSON] , спільно проживають в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Квартира, в якій вони проживають, складається з двох суміжних кімнат загальною площею 37.8 м. кв. та відноситься до державного фонду. Вказує, що разом з ними в квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] , який є рідним братом позивача - [PERSON] .. Однак, стверджує, що відповідач з 2015 року в зазначеній квартирі не проживає, оскільки вибув на інше постійне місце проживання, а саме за адресою: [ADDRESS] , де проживає зі своєю дружиною [PERSON] . Окрім того, на спірній житловій площі відсутні будь-які речі відповідача, добровільно залишив ключі від квартири позивачу під час переїзду. Жодних перешкод відповідачу у користуванні квартирою відповідачу ніхто не чинив, у сплаті комунальних платежів відповідач участі не бере. У 2018 році позивачем та третіми особами у справі був здійснений істотний ремонт, до витрат на який відповідач не залучався з власної ініціативи, покликаючись на те, що за вказаною адресою не проживає. В добровільному порядку зняти відповідача з реєстрації не має можливості. Відтак позивач вважає, що дана обставина не дозволяє їй розпоряджатися майном на власний розсуд, чим порушуються її права та інтереси, як власника майна. А тому, просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 13.12.2019 позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 03.02.2020 від представника позивача - адвоката Максимовича О.В. до суду надійшла заява про виклик свідка [PERSON] . Окрім того, 03.02.2020 до суду надійшла спільна заява третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] та [PERSON] , про розгляд справи у їхній відсутності. Вказали, що позовні вимоги вважають обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. 25.02.2020 до суду надійшла заява відповідача [PERSON] про розгляд справи без його участі за наявними у справі матеріалами, одночасно вказав про повне заперечення позовних вимог. На обгрунтування своїх заперечень направив до суду відзив на позовну заяву. Відповідно до відзиву на позовну заяву від 24.02.2020, відповідач [PERSON] переконує, що не може потрапити до квартири, в якій зареєстрований, вхідні двері до квартири замінено, ключів йому не дано. Вказав, що дружина позивача перешкоджала йому потрапити в квартиру. Зауважив також, що у період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року тривали судові спори у різних інстанціях за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право на житло, в результаті яких в задоволенні позову було відмовлено. Додав, що відносини з сестрою напружені. Домовився з братом, що через малу площу квартиру, велику кількість осіб, що в ній проживають, він, відповідач, поїде на заробітки, а поки його не буде, погодили користуватися однією із кімнат відповідно до потреб сім`ї, а брат сплачуватиме комунальні послуги. Запевняє, що постійно приїздив додому, хоча й перебував на заробітках, жодних конфліктів з братом щодо його реєстрації в зазначеній квартирі він не вчиняв. Наголошує, що сам факт придбання в садівничому масиві «Маяк» земельної ділянки та факт реєстрації шлюбу не свідчить про обрання ним іншого постійного місця проживання. Окрім того, зареєструватись за адресою садового (дачного) будинку неможливо відповідно до законодавства. Власного житла не має. В судовому засіданні 13.01.2021 допитано свідка [PERSON] , яка пояснила, що після смерті батьків між дітьми виникають конфлікти за житлову площу. Вказала також що позивач вставив нові двері в квартиру, через що також виник конфлікт. [PERSON] в даній квартирі фактично не проживає близько десяти років. Наголосила, що в квартирі де живе позивач речей відповідача не має. 16.07.2020 до суду надійшла заява відповідача про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову заперечує у повному обсязі. 22.10.2020 до суду також надійшла спільна письмова заява третіх осіб про розгляд справи у їхній відсутності. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ордеру №496 від 11.04.1985 та довідки про займані приміщення від 19.12.2018, житлове приміщення - квартира за адресою: [ADDRESS] , житловою площею 29.5 кв.м., загальною площею 37.8 кв.м. передано на зайняття та користування 11.04.1985 [PERSON] (а.с.5-6). Наразі вказана квартира залишається неприватизованою, однак в ній зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб (а.с.7). Судом встановлено, що відповідач зареєстрований в спірному житлі як брат позивача та син [PERSON] , якій був первинно виданий ордер на житло. Даний факт стверджується сторонами як у позовній заяві так і у відзиві на позовну заяву. Судом встановлено, що договір про порядок користування житловим приміщенням між сторонами не укладався. Відповідно до ч.1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно зі ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За змістом наведених вище норм закону, особа може бути визнана судом такою, що втратила право користування жилим приміщенням у випадку її відсутності понад шість місяців без поважних на це причин та за умови, що вона повністю втратила інтерес до займаного нею житла. З позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням інші користувачі квартири звертаються не вперше. Перша позовна заява була розглянута Луцьким міськрайонним судом у справі №161/17653/15-ц, в якій рішенням від 05.09.2016 позовні вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою, що за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 03.11.2016 рішення суду першої інстанції в цій частині було скасовано, в задоволенні вимоги щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням відмовлено. Крім того, даним судовим рішенням встановлено, що [PERSON] був відсутній по місцю реєстрації у квартирі по [ADDRESS] , понад шість місяців з поважних причин виїзду на роботи за межі України та частково сплачуючи в цей період комунальні платежі не втратив інтерес до спірного житла, яке являється його єдиним законним місцем проживання. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або його членами його сім`ї понад шість місяців, зокрема у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці першому п. 10 постанови № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Так, судом встановлено, що [PERSON] постійно перебуває у відрядженнях в робочі дні по-за межами м. Луцьк та на роботі за кордоном, що підтверджується копією паспорта для виїзду за кордон, довідкою з ПП «Дім Фасадів» (а.с. 42-44, 69-74). Окрім того, з наданих відповідачем квитанцій про оплату комунальних послуг по [ADDRESS] . слідує, що ним частково оплачувалися комунальні послуги, які надавалися користувачам вказаної квартири (а. с. 46-47). З наявної в матеріалах справи заяви відповідача до Луцького ВП ГУНП у Волинській області від 07.02.2020 вбачається, що [PERSON] звертався правоохоронні органи з приводу порушення позивачем його житлових прав на вільне користування спірною квартирою (а.с.38,52). Відповідно до особистої письмової заяви [PERSON] , останній знайомий з дитинства з усіма учасниками справи. Вказав, що постійно був за адресою: [ADDRESS] , в гостях в [PERSON] , допомагав робити ремонт [PERSON] . Останній раз був поблизу квартири [INFO] , чув як дружина позивача [PERSON] кричала [PERSON] , що ключі від квартири йому не дасть та виселить [PERSON] через суд з квартири. Після цього [PERSON] пішов у поліцію писати заяву. Додав, що вказана квартира є єдиним житлом [PERSON] , іншого житла, де міг би він зареєструватися не має, останній багато часу перебуває за кордоном на заробітках (а.с.48). Зважаючи на встановлені обставини суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] був тимчасово відсутній за місцем проживання з поважних причин, іншого житла для зміни реєстрації місця проживання не має, окрім того інтерес до спірного житла не втратив. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що визнання відповідача такима, що втратив право користування квартирою та виселення суперечитиме вимогам закону, оскільки обмежить їх у здійсненні права власності, в зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed