Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

08.09.2017 року [PERSON] звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання дитини. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 09.08.2011 року її позовні вимоги про стягнення з [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено частково. З [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/5 частки щомісячного доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Однак, 17.05.2017 року були внесені зміни до законодавства України, що регулює питання захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів. Так, ч. 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З цих підстав, позивач просить суд змінити розмір аліментів, встановлений рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 09.08.2011 року, стягнути з відповідача на її корить аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/5 частки щомісячного доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позові, та просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON], просив суд відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що від другого шлюбу має ще одну неповнолітню дитину, має низький рівень доходу, оскільки отримує пенсію за вислугу років. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. На підставі ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER], актовий запис №321, батьками неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], є сторони по справі (а.с. 4). Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частино 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.08.2008 року задоволено позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проте, рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 09.08.2011 року рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.08.2008 року змінено в частині розміру аліментів, стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/5 частки щомісячного доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 5). Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Згідно п. 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-Х1І від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно з ст.18 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 вказаної Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Встановлюючи розмір аліментів, які необхідно стягнути з відповідача на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 8 ЗУ«Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» встановлено, що у 2017 році прожитковий мінімум на одну особу з розрахунку на місяць для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 травня - 1426 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 травня - 1777 гривень. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач в обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що він є пенсіонером та основним видом його доходу є пенсія за вислугу років, що підтверджується довідкою про доходи від 04.10.2017 року №2110/03, виданої головним управлінням Пенсійного фонду в Запорізькій області (а.с. 19). Однак, вказана довідка містить дані лише за період з 01.10.2017 року по 31.10.2017 року. Крім того, відповідач, як на доказ погіршення матеріального стану, посилається на те, що він є батьком ще однієї дитини - [PERSON], [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про народження від 04.03.2010 року серії [NUMBER], актовий запис № 121 (а.с. 18). Однак, суд,

Outcome: approved