Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

10.02.2014 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання права користування жилим приміщенням та подавши заяву про уточнення позовних вимог від 04.03.2014 року просила визнати за нею право на користування квартирою [ADDRESS] В судовому засідання позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову не заперечував. [PERSON] та його представник подали письмові заперечення проти позову та просили відмовити в задоволенні. Представник Органу опіки та піклування Деснянської районної у м. Чернігові ради поклалися на думку суду та одночасно просили врахувати інтереси неповнолітніх дітей. Заслухавши пояснення, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідач по справі [PERSON] згідно ордеру №397 від 28 квітня 1988 року отримав в користування квартиру [ADDRESS] на склад сім'ї із трьох осіб: на самого [PERSON], дружину - [PERSON] та на сина - [PERSON]. Квартира двокімнатна, кімнати ізольовані площею 11,6 та 16,9 кв.м., загальна площа квартири становить 49,96 кв.м, житлова площа - 28,50 кв.м. Батьки [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] розлучились 17.08.1993 року і в цьому ж році мати виписалась з квартири. В даний час в спірній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON] та малолітні діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується особовим рахунком на квартиру (а.с. 13). Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] отримала право на тимчасову прописку на півтора місяця, проте лише в лютому 2012 році остання знялася з тимчасової реєстрації. З 29.11.2011 року [PERSON] знаходився на протязі 10 місяців в Чернігівському тубдиспансері. З 28 грудня 2012 року до березня 2013 року в квартирі проживали квартиранти згідно договору оренди житла від 28.12.2012 року, укладеного [PERSON]. Шлюб між [PERSON] і [PERSON] укладено 12 лютого 2013 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 9). Відповідно до ч. 1 ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. З підстав звернення позивача до суду у відповідності до ч.2 ст. 65 ЖК України, позов не підлягає задоволенню, оскільки в силу ч. І даної статті - вселення до спірного житла проводиться за письмової згоди, проте [PERSON] та [PERSON], як законний представник неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] не надає письмову згоду. Крім того, з цієї-ж підстави не може бути нормативним обґрунтування визнання за позивачкою права проживання в квартирі на підставі ст. 64 ч. І ЖК України. Посилання позивача на ст. 56 СК України не надає останній права порушувати житлові права відповідачів і в першу чергу неповнолітніх дітей, права яких захищені як національним законодавством, так і міжнародними нормами. Зокрема, відповідно до ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», яка ратифікована Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З врахуванням вищевикладеного, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed