Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

07 березня 2016 року [PERSON] звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом, де просить ухвалити судове рішення, яким визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №44 у будинку №8 по вул. Кропоткіна в м. Жовті Води Дніпропетровської області. Позивач, належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, у судове засідання не зявився направивши до суду свого представника. У своїй письмовій заяві уповноважений представник позивача адвокат [PERSON] просить розглядати справу без її та позивача участі. Позов підтримує в повному обсязі та наполягає на його задоволенні. Відповідач, [PERSON], виклик якої у судове засідання провадився у визначеному законом порядку, з урахуванням положень ч.9 ст.74 ЦПК України, через оголошення у пресі (а.с. 41), у судове засідання не зявилась, заяву про розгляд справи за її відсутності не подала, заперечень щодо позову не надала. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про день та час розгляду справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач не повідомила суд про поважність її неявки в судові засідання, суд вважає за можливе постановити по справі судове рішення без участі відповідачана підставі письмових доказів, які є у справі. Відповідно до ч. 2\~ ст. 197 ЦПК України\~ у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~ кодексу\~ розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Повно, всебічно та обєктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 41 Конституції України\~та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до\~Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР\~Про ратифікацію\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Відповідно до\~ст.386 ЦК України\~власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У відповідності до\~ст.405 ЦК України\~члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом\~ст. 72 ЖК України\~дозволяється в судовому порядку визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, квартира [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності, відповідно до договору купівлі-продажу від 22.05.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом та зареєстрованого в реєстрі за № 578 (а.с. 9-10). З довідки про склад сімї, виданої 03 березня 2016 року позивачу стало відомо, що в спірній квартирі зареєстрована проживаючою невідома йому особа [PERSON], [INFO]. З дня укладання договору купівлі-продажу відповідач [PERSON] в зазначеній квартирі не проживає, що підтверджується актом від 24.06.2016 року. В спірну квартиру відповідач не вселялась, не користувалась житловою площею, а її реєстрація носить суто формальний характер. В добровільному порядку відповідач з реєстрації не знялась. Позивач, ставлячи питання про визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] посилається на те, що відповідач в спірній квартирі не мешкає, а він позбавлений можливості вільно володіти, користуватись та розпоряджатись квартирою, надмірно сплачувати комунальні послуги за відповідача. Оскільки відповідач, не являючись власником житла, не проживає і не користується житловим приміщенням, а саме, квартирою №44 будинку №8 по вул. Кропоткіна в м. Жовті Води Дніпропетровської області, що є приватною власністю позивача, не виявила наміру проживати у квартирі вчиненням відповідних дій, і це підтверджено актом від 24.06.2016 року. (а.с.36), суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню і [PERSON] слід визнати такою, що втратила право користування \~жилим приміщенням. При цьому, суд враховує, що обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали відповідачу в користуванні будинком, та/або що з цього питання відповідач зверталася до суду або до правоохоронних органів (до звернення позивача до суду із даним позовом) судом не встановлено. Крім того, судом не встановлено обставин, які б свідчили, що відповідно до пунктів 1-7 ст.71 ЖК України за відповідачем зберігається спірне жиле приміщення понад одного року. \~ Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. У відповідності до ст.4 Закону України «Про судовий збір»,ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. З урахуванням наведеного,

Outcome: approved