Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

09.11.2016 року позивач звернувся до суду з позовом про зняття арешту з усього належного йому майна (рухомого та нерухомого), який накладено Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 27.11.2012 року (ВП № 32473232). В обґрунтування позову послався на повернення виконавчого документа про стягнення з нього штрафу на користь держави без виконання стягувачу, що, на його думку, згідно з положеннями статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» є безумовною підставою для знання арешту з усього належного йому майна. Позивач стверджує, що залишення арешту чинним порушує його право на вільне володіння та розпорядження майном і змушує захищати порушене право в суді. У судовому засіданні представник позивача предявлений позов підтримала і наполягала на його задоволенні; представник відповідача не зявилася, при цьому надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. На виконанні у відповідача знаходилася постанова ДАІ (серія АІ № 102399) про стягнення з позивача на користь держави штрафу в розмірі 510 грн. Постановою державного виконавця від 27.04.2012 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання постанови про стягнення з позивача штрафу; іншою постановою від 27.11.2012 року, з метою забезпечення реального виконання постанови про стягнення штрафу, накладено арешт на все майно, що належить позивачу як боржнику у виконавчому провадженні. 24.03.2016 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, якою постанову про стягнення з позивача суми штрафу повернуто без виконання стягувачу в особі ВДАІ м. Чернігова, в звязку з неможливістю встановлення місця знаходження боржника, з підстав, передбачених пунктом 5 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до частини другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяв на час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві (далі Закон), виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягувачем є держава, у випадках, передбачених частиною першою статті 47 цього Закону, повертається до органу який предявив виконавчий документ стягувачеві. Частиною першою статті 50 Закону було встановлено, що у разі повернення виконавчого документа до органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у звязку із завершенням виконавчого провадження. Виходячи з вимог Закону, ухвалюючи постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, державний виконавець повинен був одночасно вирішити питання зняття арешту, який накладено на майно позивача як боржника у виконавчому провадженні. Враховуючи те, що вказане питання не було вирішено державним виконавцем, позивач як сторона виконавчого провадження має право оскаржити таку бездіяльність державного виконавця до Чернігівського окружного адміністративного суду в порядку, встановленому КАС України. Позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права, тому як чинне законодавство України не передбачає зняття арешту з майна боржника, накладеного в рамах виконавчого провадження, за позовом самого боржника, предявленим до органу державної виконавчої служби, а тому даний позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed