Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

08 жовтня 2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Фонду державного майна України про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди. У тексті позовної заяви було викладено клопотання про розгляд позовної заяви у його відсутність. 13 листопада 2015 року позивачем додатково було подано заяву про підтримку заявлених позовних вимог та проведення розгляду справи у його відсутність /а.с.22/. У позовній заяві позивачем зазначено про те, що він працював у Відкритому акціонерному товаристві «Слов?янський керамічний комбінат» на посаді інженера-конструктора КБ з 04 квітня 1994 року по 06 червня 2000 року. У звязку з тим, що з 01 січня 1999 року на підприємстві припинили виплачувати заробітну плату, він вимушений був звернутися за захистом своїх трудових прав до суду і заочним рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 28 серпня 2015 року (справа № 243/7356/15-ц) з ВАТ «Слов?янський керамічний комбінат» було стягнуто на його користь заборгованість по заробітній платі у сумі 1252 грн. 88 коп. та компенсацію моральної шкоди у сумі 1500 грн. 00 коп. Не зважаючи на своєчасне надання виконавчого документу до відділу державної виконавчої служби Словянського міського управління юстиції, але постановою державного виконавця у відкритті виконавчого провадження відмовлено. У червні 2013 року він та інші працівники підприємства зверталися з колективною скаргою до Слов?янського міського управління соціального захисту населення. 21 червня 2013 року було надано відповідь першого заступника Слов?янського міського голови [PERSON], де зазначено, що корпоративне право на управління державним майном підприємства ВАТ «Слов?янський керамічний комбінат» належить Фонду державного майна України. Частка державної власності майна в уставному фонді підприємства складає 92,9 %. Ухвалою Господарського суду Донецької області від 25.12.2008 року ВАТ «Слов?янський керамічний комбінат» визнано банкрутом, відкрита ліквідаційна процедура, ліквідатором призначено арбітражного керуючого [PERSON] В листопаді 2013 року колектив працівників звернувся до Прокуратури Донецької області. 28 листопада 2013 року отримано лист Головного управління юстиції в Донецькій області, де зазначено, що на даний час зведене виконавче провадження щодо стягнення заборгованості з ВАТ «Слов?янський керамічний комбінат» знищено згідно акту про знищення виконавчих проваджень та інших документів органу ДВС від 17.05.2008 р. 15 серпня 2015 року працівники підприємства звернулися з колективною заявою про стягнення заборгованості по заробітній платі до Державної казначейської служби України. 22 вересня 2015 року отримано відповідь, де зазначено, що ВАТ «Слов?янський керамічний комбінат» відсутній на обслуговуванні в Головному управлінні Державної казначейської служби України, тому пакет документів щодо виконання рішення суду повертається без виконання. Посилаючись на те, що частка державної власності у Відкритому акціонерному товаристві «Слов?янський керамічний комбінат» складає 92,90 %, позивач відповідно до положень статей 619 та 625 ЦК України вважає, що Фонд державного майна України несе субсидіарну відповідальність за невиконання боржником ВАТ «Слов?янський керамічний комбінат» зобовязання по цьому судовому рішенню, та просив на підставі положень Конституції України, статей 116,117, 221, 232, 233, 237-1 КЗпП України стягнути з Фонду державного майна України на його користь заборгованість по заробітній платі у сумі 1252 грн. 88 коп. та компенсацію моральної шкоди у сумі 1500 грн. 00 коп. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача про місце, день та час розгляду справи. Так, відповідно до вимог ст.127 ЦПК України судом на юридичну поштову адресу відповідача та на адресу електронної пошти було надіслано повідомлення про виклик до суду на 16.10.2015 р., копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви із доданими документами, яке відповідачем було отримано /а.с.10/. Відповідно до вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України 19.10.2015 року та 10.11.2015 року судом на юридичну поштову адресу відповідача та на адресу електронної пошти відповідача було спрямовано листи про необхідність явки до судового засідання, призначеного на 13.11.2015 р. відповідно, з роз?ясненням положення ч.4ст.169 ЦПК України. У матеріалах справи міститься поштове повідомлення про отримання листа відповідачем /а.с.19/. Незважаючи на прийняті судом заходи, представник відповідач у судове засідання не з?явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило. Аналізуючи наведені обставини, суд приходить до переконання, що відповідачем недобросовісно здійснюються його процесуальні права, у звязку з чим, суд приходить до висновку про належне повідомлення відповідача, а тому, відповідно до положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України, та враховуючи згоду позивача, суд вважає можливим відповідно до правил частини 1 статті 224 ЦПК України розглядати справу за відсутності представника відповідача у порядку заочного провадження на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Відповідно до заочного рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 28 серпня 2015 року з відкритого акціонерного товариства «Слов?янський керамічний комбінат» на користь позивача [PERSON], [INFO], підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі у сумі 1252 грн. 88 коп. та компенсація моральної шкоди у сумі 1500 грн. 00 коп. Зазначене рішення суду набрало законної сили 08 вересня 2015 року /а.с.6/. Відповідно до частини пятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обовязковість рішень суду. Судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України , а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людей і основоположних свобод 1950 року. Згідно частини 2 статті 2 Закону України від 05 червня 2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобовязання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємства, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства. Положеннями Закону України «Про виконавче провадження» визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів ( посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Згідно відомостей № 30993, наданих Відділом державної виконавчої служби Словянського міськрайонного управління юстиції від 12 листопада 2015 року, виконавчий лист № 2/243/3860/2015 (243/7356/15-ц) за рішенням Слов?янського міськрайонного суду Донецької області про стягнення на користь [PERSON] з ВАТ «Слов?янський керамічний комбінат» заборгованості по заробітній платі у сумі 1252 грн. 88 коп. та компенсації моральної шкоди у сумі 1500 грн. 00 коп. на виконання не надходив та на виконанні не перебуває /а.с.21/. Таким чином, матеріалами справи встановлено, що відкрите акціонерне товариство «Слов?янський керамічний комбінат» визнано у грудні 2008 року банкрутом, введена ліквідаційна процедура, ліквідатором підприємства призначено [PERSON] Крім того, встановлено, що виконавчий документ - виконавчий лист № 2/243/3860/2015 не виконаний та не подавався до виконання. Відповідно до ч.2 ст.23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрутом щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута, якщо цього не зроблено раніше. Згідно з абз. 15 ч.1 статті 25 «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» на ліквідатора покладено обовязок щодо реалізації майна банкрута для задоволення вимог, включених до реєстру вимог кредиторів, зокрема із заробітної плати, у порядку, передбаченому законом. Згідно з ч.2,3 ст.111 ЦК України виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, провадиться у порядку черговості, встановленої статтею 112 цього Кодексу, відповідно до проміжного ліквідаційного балансу, починаючи від дня його затвердження за винятком кредиторів четвертої черги, виплати яким провадяться зі спливу місяця від дня затвердження проміжного ліквідаційного балансу. У разі недостатності у юридичної особи, що ліквідується, грошових коштів для задоволення вимог кредиторів ліквідаційна комісія здійснює продаж майна юридичної особи.\~\~ Відповідно до ч.2 ст. 152 ЦК України та ч.2 ст.3 ЗУ «Про акціонерні товариства» акціонерне товариство самостійно відповідає за своїми зобов?язаннями усім своїм майном. Акціонери не відповідають за зобов?язаннями товариства і несуть ризик збитків, пов?язаних з діяльністю товариства тільки в межах належних їм акцій. До акціонерів не можуть застосовуватись будь-які санкції, що обмежують їх права. У відповідності ст.1 Закону України «Про господарскі товариства» господарськими товариствами цим Законом визнаються підприємства, установи, організації, створені на засадах угоди юридичними особами і громадянами шляхом об?єднання майна та підприємницької діяльності з метою одержання прибутку. До господарських товариств належать: акціонерні товариства, товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю, повні товариства, командитні товариства. Відповідно д ч. 1 ст. 619 ЦК України договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи. Субсидіарна (додаткова) відповідальність виникає у випадках, передбачених договором або законом. Суть субсидіарної відповідальності полягає у залученні поряд з основним боржником додатково (субсидіарного) боржника. Частиною 1 ст. 176 ЦК України визначено, що держава, автономна Республіка Крим, територіальні громади не відповідають за зобов?язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом. Із заявлених позовних вимог убачається, що фактично [PERSON]О у судовому порядку повторно ставиться питання про стягнення заборгованості по заробітній платі у сумі 1252 грн. 88 коп. та компенсації моральної шкоди у сумі 1500 грн. 00 коп., але вже з іншого відповідача Фонду державного майна України, в той час як повинно бути виконане, у порядку передбаченому чинним законодавством, судове рішення з цього ж питання. Відповідно до положень частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Із наданих позивачем доказів на підтвердження заявлених позовних вимог убачається, що [PERSON] було надано суду відповідь Управління Державної казначейської служби України у м.Слов?янську Донецької області /а.с.7/. Таким чином, відповідач по справі - Фонд державного майна України не є органом управління відкритим акціонерним товариством «Слов?янський керамічний комбінат», з якого за вищевказаним судовим рішенням підлягають стягненню на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі та компенсація моральної шкоди, тому Фонд навіть не може бути належним відповідачем по цій справі. Позивачем у порядку положень статті 33 ЦПК України не ставилося перед судом питання щодо заміни неналежного відповідача або про залучення до участі у розгляді справи іншої особи як співвідповідача. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову [PERSON] до Фонду державного майна України про стягнення заборгованості по заробітній платі у сумі 1252 грн. 88 коп. та компенсації моральної шкоди у сумі 1500 грн. 00 коп. оскільки законом не передбачена додаткова (субсидіарна) відповідальність Фонду державного майна України поряд із відповідальністю ВАТ «Слов?янський керамічний комбінат» і який не є правонаступником товариства. При зверненні до суду позивачем не проводилася сплата судового збору, виходячи із положень статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року №3674-VI «Про судовий збір».

Outcome: dismissed