Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-06 00:00:00

08 липня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Глибоківської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, в якому просив визнати за ним право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], який залишився після смерті його матері [PERSON], померлої [INFO]. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 26 травня 2015року помер його батько [PERSON], якому за життя належав житловий будинок по [ADDRESS]. На час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем проживали його дружина - мати позивача - [PERSON] та сам позивач. Зазначив також, що [INFO] мати позивача [PERSON] померла та зазначений житловий будинок після її смерті фактично успадкував позивач, оскільки з 2011року проживав разом зі своїми батьками. Позивач також зазначив, що у передбачений законом строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину з причини відсутності (ненадання) правовстановлюючого документу на успадковане майно - житловий будинок. Посилаючись на неможливість оформити спадкові права у позасудовому порядку, зазначаючи, що інші спадкоємці до майна померлої [PERSON] відсутні, позивач вважав, що є підстави для визнання за ним право власності на житловий будинок судом. Ухвалою суду від 16.09.2016 року за клопотанням позивача до участі у справі залучено у якості співвідповідача іншого спадкоємця [PERSON] Позивач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив розглядати справу за його відсутності. Представник Глибоківської сільської ради, сповіщений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання також не з'явився. Голова Глибоківської сільської ради надіслав суду письмову заяву, в якій зазначив, що проти задоволення позовних вимог не заперечує та просить розглядати справу без участі представника сільради. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання також не з'явилася. Подала заяву, в якій позов визнала, не заперечувала проти визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок по [ADDRESS] та просила розглядати справу за її відсутності. Перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні письмові докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на таке. З матеріалів справи вбачається, що батьками позивача є [PERSON] та [PERSON]. На підтвердження цього факту до матеріалів справи долучено копію свідоцтва про народження [PERSON], серії [NUMBER], виданого повторно 04.02.2016року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції в Одеській області (а.с.5). З матеріалів справи також вбачається, що [PERSON] та [PERSON] померли [INFO] та [INFO] відповідно, що підтверджується свідоцтвами про смерть (а.с.а.с.6,7). З довідки ТОВ «Татарбунарське БТІ та РОН» від 10.05.2016 року №78 слідує що згідно з архівними даними органу технічної інвентаризації станом на 31.12.2012року право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 08.12.2003року [NUMBER] (а.с.18). З довідок Глибоківської сільської ради Татарбунарського району Одеської області № 388 від 20.11.2015року, №381 від 25.04.2016року, №380 від 25.04.2016року та №634 від 02.09.2016року вбачається, що згідно з записом №6 за особовим рахунком [NUMBER] в погосподарській книзі №9 [PERSON], [INFO], який помер [INFO], з 1961 року був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS], при цьому на момент його смерті крім нього у зазначеному будинку була зареєстрована та проживала дружина [PERSON], [INFO], а також згідно з записом в погосподарській книзі №3 позивач [PERSON] з 2011року по теперішній час проживає в будинку батьків без реєстрації місця проживання (а.с.а.с.9,11,42,55). Судом встановлено, що приватним нотаріусом Татарбунарського районного нотаріального округу Монастирліу О.П. до майна померлої [PERSON] заведено спадкову справу №313/2015 на підставі заяви доньки спадкодавця [PERSON] та внесено відповідні відомості до Спадкового реєстру (а.с.а.с.37,38). З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 01.12.2015року №42291029 слідує, що 04.12.2013року Глибоківською сільською радою Татарбунарського району Одеської області було посвідчено заповіт [PERSON], [INFO], який зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій під №4 та станом на день видачі зазначеної довідки він є чинним (а.с.а.с.45,46). Судом встановлено, що зазначеним заповітом, складеним 04.12.2013року та посвідченим Глибоківською сільською радою Татарбунарського району Одеської області, [PERSON] заповів своїй дочці [PERSON], [INFO], Державний акт на право власності на землю (пай) серії [NUMBER], виданий Татарбунарською районною державною адміністрацією 13.04.2004року (а.с.73). Водночас, в матеріалах справи відсутні докзаи на підтвердження відкриття спадкової справи після смерті [PERSON] та прийняття [PERSON] спадщини за заповітом після смерті батька. Більш того, з матеріалів справи вбачається, що вказану земельну ділянку площею 3,6949га, [PERSON] успадкувала за законом вже після смерті матері [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на спадщину за законом, виданим приватним нотаріусом Монастирліу О.П. 28.07.2016 року (а.с.71). Судом встановлено, що 08.02.2016року позивач звернувся до приватного нотаріуса Татарбунарського районного нотаріального округу Одеської області Монастирліу О.П. з заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] та вказав, що спадкоємцем першої черги крім нього є донька померлої [PERSON] (а.с.48). В судовому засіданні також встановлено, що листом від 18.05.2016 року №450/02-14 приватний нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] у зв'язку з відсутністю (ненаданням) правовстановлюючого документу на успадковане майно - житловий будинок (а.с.8). З технічного паспорту на житловий будинок по [ADDRESS], виготовленого на замовлення позивача 10.05.2016року, слідує, що будинок є 1950 року побудови, має загальну площу 80,8кв.м. та складається з 3-х кімнат, 2-х комор, кухні та коридору. З технічного паспорту на будинок також вбачається, що всі прибудови, господарські споруди та інші споруди за вказаною адресою збудовані у період з 1950 по 1970 роки (а.с.а.с13-17). З матеріалів спадкової справи слідує, що інші спадкоємці до майна померлої, крім позивача та відповідача [PERSON], в нотаріальну контору протягом установленого законом строку не зверталися. Вирішуючи спір, що виник зі спадкових правовідносин, суд виходить з такого. Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, окрім іншого, визнання права (п.1 ч.2 ст.16 ЦК). Спадкуванням, згідно зі ст.1216 Цивільного кодексу України, є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК). За ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом ч.3 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно зі ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини та відмови від її прийняття встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Зазначене узгоджується з позицією, висловленою Пленумом Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 37 постанови №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав». Як вбачається з матеріалів справи, право власності позивача як спадкоємця не визнається, а відтак підлягає захисту в судовому порядку. Матеріалами справи підтверджено, що перехід права власності на житловий будинок, який належав [PERSON], померлому [INFO], до матері позивача [PERSON] відбулося в порядку спадкування за фактом спільного сумісного проживання зі спадкодавцем на момент його смерті, а від [PERSON] до [PERSON] відбувся в порядку спадкування за законом як до спадкоємця першої черги спадкування. З урахуванням того, що позивач позбавлений можливості оформити у позасудовому порядку спадкові права на належне матері та успадковане нею майно, беручи до уваги те, що [PERSON] як спадкоємець першої черги звернувся до нотаріальної контори протягом встановленого законодавством строку, враховуючи повне визнання Глибоківською сільською радою та співвідповідачем [PERSON] позовних вимог, суд доходить висновку про наявність підстав для визнання за [PERSON] в порядку спадкування за законом права власності на згадане нерухоме майно. З огляду на викладене,

Outcome: approved