Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

08.09.2015 року до Словянського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON]з позовом до відкритого акціонерного товариства (далі ВАТ) «Словянський керамічний комбінат» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів її виплати, трьох відсотків річних від простроченої суми та моральної шкоди, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 18.11.1976 року наказом (розпорядженням) № 644 він був прийнятий до відповідача ВАТ «Словянський керамічний комбінат» на роботу слюсарем-ремонтником в цех газопостачання та вентиляції, та наказом (розпорядженням) № 934 від 11.12.1999 року він був звільнений з роботи. При звільненні [PERSON] ВАТ «Словянський керамічний комбінат» повинен був провести з ним повний розрахунок, однак цього не зробив, мотивуючи це скрутним фінансовим становищем. Взагалі з 01.01.1999 року відповідач припинив виплачувати працівникам заробітну плату. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою виплатити йому заробітну плату, але кожний раз отримував відмову щодо цього через відсутність у відповідача нібито коштів. Заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі складає 1318,88 грн. Позивач вважає, що незаконними діями відповідача йому була причинена суттєва моральна шкода, повязана з трудовими правовідносинами, яка виявилась у моральних стражданнях позивача, переживаннях через порушення відповідачем законних прав та інтересів, гарантованих Конституцією і чинним законодавством України в частині своєчасного отримання винагороди (заробітної плати) за свій труд. Порушення відповідачем трудових прав позивача призвели до втрати останнім налагоджених і нормальних життєвих звязків, через що [PERSON] був вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, не міг своєчасно та в повному обсязі оплачувати житлово-комунальні послуги, нести витрати по утриманню будинку, в якому мешкає, належним чином харчуватись та вдягатись, утримувати свою сімю. Внаслідок цього позивач став нервовим, роздратованим та пригніченим, стан його здоровя погіршився. [PERSON] оцінює завдану йому відповідачем моральну шкоду на суму 5000,00 грн. Окрім того, посилаючись на ст. 34 ЗУ «Про оплату праці», ст. 1 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів її виплати», п. 2 постанови КМУ від 21.02.2001 року № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів її виплати», позивач вважає, що відповідач повинен виплатити йому компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 3065,21 грн. та три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 658,32 грн. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 1318,88 грн., компенсацію втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати в сумі 3065,21 грн., три відсотки річних від простроченої суми по день винесення судом рішення в сумі 658,32 грн., а також моральну шкоду в сумі 5000,00 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи у разі неявки представника відповідача в судове засідання. Представник відповідача ВАТ «Словянський керамічний комбінат»в судове засідання не зявився, хоча відповідач належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, клопотання про розгляд справи у відсутність його представника не надав. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд на підставі ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими частково та такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні до них правовідносини. Відповідно до листа ліквідатора ВАТ «Словянський керамічний комбінат» № 15-04/33/41Б від 15.04.2015 року, адресованого колективу працівників ВАТ «Словянський керамічний комбінат», заборгованість із заробітної плати перед позивачем [PERSON] складає 1318,88 грн. (а. с. 3-4) Згідно з трудовою книжкою [PERSON], наказом (розпорядженням) № 644 від 18.11.1976 року [PERSON] був прийнятий на роботу ВАТ «Словянський керамічний комбінат» слюсарем-ремонтником, після чого наказом (розпорядженням) № 934 від 11.12.1999 року був звільнений. (а. с. 6-7) Частина перша ст. 47 КЗпП України зазначає, що власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Судом встановлено, що в день звільнення та по теперішній час розрахунок з позивачем не зроблений, по теперішній час заборгованість по заробітній платі відповідачем позивачу не сплачена. Позовні вимоги позивач під час розгляду справи не змінював та не уточнював, і суд розглядає справу у межах заявлених позовних вимог. Зі спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців від 09.09.2015 року та ухвали Господарського суду Донецької області від 16.12.2011 року у справі № 33/41б судом вбачається, що Господарським судом Донецької області Донецької області порушена справа про банкрутство ВАТ «Словянський керамічний комбінат», постановою Господарського суду Донецької області від 25.12.2008 року відповідач визнаний банкрутом, відкрита ліквідаційна процедура, яка наразі триває. (а. с. 10-11, 17-18) Пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачено, що у відповідності до правил глави XV КЗпП України, порушення справи про банкрутство юридичної особи не позбавляє її працівника права звернутись із заявою в органи по розгляду трудових спорів, у томі числі в районний (міський) суд. Відповідно до ч. ч. 4, 6, 7 ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобовязань і зобовязань щодо сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обовязкових платежів). Дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на виплату заробітної плати, аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної здоровю та життю громадян, авторської винагороди, на невикористані та несвоєчасно повернуті кошти Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Дія мораторію не поширюється на задоволення вимог кредиторів, що здійснюється боржником у порядку, встановленому статтею 14 цього Закону, або керуючим санацією згідно з планом санації, затвердженим господарським судом або ліквідатором у ліквідаційній процедурі в порядку черговості, встановленому статтею 31 цього Закону. Дія мораторію припиняється з дня припинення провадження у справі про банкрутство. Разом з тим, у трудових правовідносинах такі поняття як зобовязання, неустойка чи інша санкція за невиконання зобовязання не застосовується, такі терміни використовуються у низці статей Цивільного та Господарського кодексів України. З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір з приводу порушення ВАТ «Словянський керамічний комбінат» законодавства про оплату праці з передбачених ст. 116 КЗпП України підстав. Судом встановлено, що позивач був звільнений з підприємства 11.12.1999 року, отримав трудову книжку на підприємстві, заборгованість по заробітній платі складає 1318,88 грн., заборгованість на теперішній час не сплачена. Наявність заборгованості по заробітній платі підтверджується листом ліквідатора ВАТ «Словянський керамічний комбінат» № 15-04/33/41Б від 15.04.2015 року, адресованим колективу працівників ВАТ «Словянський керамічний комбінат». Також позивачем надано суду докази, підтверджуючі факт перебування [PERSON] з 18.11.1976 року по 11.12.1999 року у трудових відносинах з ВАТ «Словянський керамічний комбінат», а саме трудову книжка позивача [PERSON] Відповідач повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, однак доводи позивача ним спростовані не були, доказів відсутності заборгованості із заробітної плати суду не надано, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості із заробітної плати в розмірі 1318,88 грн. Щодо заявлених вимог про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати в сумі 3065,21 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Статтею 7 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку. На теперішній час заборгованість по заробітній платі позивачу відповідачем не виплачена, отже вимоги про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати заявлені передчасно. Крім того, в матеріалах справи відсутні дані про заборгованість по місяцях, за які вона утворилася, немає доказів відмови відповідача від виплати компенсації. За таких підстав суд вважає, що вимоги [PERSON] про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати задоволенню не підлягають. Що стосується заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних від простроченої суми в розмірі 658,32 грн., суд вважає дані вимоги таким, що задоволенню не підлягають, з наступних підстав. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Отже, зобовязання щодо сплати трьох відсотків річних від простроченої суми регулюються ст. 625 ЦК України та відносяться до кредитних правовідносин, в той час як правовідносини, які утворились між позивачем та відповідачем є трудовими та регулюються нормами КЗпП України, який регулює взаємовідносини робітника та власника або уповноваженого ним органу та не передбачає стягнення трьох відсотків річних при несвоєчасному розрахунку з робітником. Вирішуючи питання стосовно стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Вирішуючи питання стосовно стягнення моральної шкоди, суд вважає дані вимоги частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 233 КЗпП України встановлений тримісячний строк, коли працівник може звернутися до суду з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Своїм рішенням від 22.02.2012 року № 4-рп/2012 Конституційний Суд України визначив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої ст. 233 КЗпП України у взаємозвязку з положеннями ст. ст. 116, 117, 2371 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався, тобто строк звернення до суду про стягнення моральної шкоди позивачем не пропущений. Відповідно до ст. 2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що внаслідок неправомірних дій відповідача, якими були порушені трудові права позивача, [PERSON] дійсно зазнав моральних страждань, втратив нормальні життєві звязки, вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір моральної шкоди, заподіяної позивачу, враховуючи обставини справи, вимоги розумності та справедливості, суд оцінює моральні страждання позивача в 500,00 грн. На підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 487,20 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial