Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

08.02.2019 року до місцевого суду звернувся позивач [PERSON] із позовом про визнання права на завершення приватизації в порядку спадкування за заповітом. Вимоги мотивує тим, що [INFO] померла його баба [PERSON] , що проживала в с . Голубівка Калинівського району Вінницької області. За життя вона склала заповіт, відповідно до якого все своє майно заповідала своєму онукові [PERSON] Однак на даний час позивач позбавлений можливості оформити свої спадкові права на майно, а саме на земельні ділянки у зв`язку з тим, що земельні ділянки належала померлій на підставі Рішення Голубіївської сільської ради Калинівського району Вінницької області від 25.04.1994 року «Про передачу землі громадянам у приватну власність». Державний акт на земельну ділянку - відсутні, тому нотаріус відмовив у оформленні спадкових прав, за таких обставин, позивач звернувся до суду з даним позовом. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, однак від нього надійшла заява, відповідно до якої він просить слухати справу без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, у поданій письмовій заяві просить справу розглянути за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла баба позивача [PERSON] , що проживала в с . Голубівка Калинівського району Вінницької області. За життя вона склала заповіт від 27.06.1997 року, відновідно до якого все своє майно заповідала своєму онукові [PERSON] Відповідно до ст.549 ЦК України ( в ред.1963 року) позивач прийняв спадщину, фактично вступив в управління ата володіння спадковим майном. Частиною 1 статті 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна за законом та заповітом відповідно до статті 1217 Цивільного кодексу України. У відповідності до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно п. «г» ч. 1ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється у способи, передбачені ст. 152 ЗК України, в тому числі і шляхом визнання права. Частиною 1статті 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до положень ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України. Згідно з абзацом 2 п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] за життя розпочала процедуру приватизації земельної ділянки площею 0,32 га. в тому числі: 0,120 га для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS] та 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та госпбудівель в [ADDRESS] . Враховуючи, що рішення про передачу [PERSON] у приватну власність земельної ділянки прийнято у 1994 році, до спадкових правовідносин у даній справі підлягають застосуванню вищенаведені Перехідні положення Земельного кодексу України. Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Згідно з наданих розяснень, правильною є практика судів, які у випадку не завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку розпочав за життя спадкодавець та не встиг закінчити, визнають за спадкоємцем таке право. За таких обставин, суд вважає, що позивач, прийнявши спадщину після смерті баби, набув право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали останній за життя, включно й з правом на завершення приватизації земельної ділянки.

Outcome: approved