Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

09.07.2018 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], третя особа Камянець-Подільська міська рада, про надання дозволу на виготовлення проїзних документів для тимчасового виїзду за кордон неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], без його згоди. 16.07.2018 року на адресу суду надійшла інформація про те, що відповідач [PERSON] зареєстрований в [INFO]. Ухвалою суду від 18.07.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 03 серпня 2018 року проведено підготовче судове засіданні, справу проведено до судового розгляду, про що постановлено ухвалу і повідомлено учасників справи. Обгрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] вказує, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Після розлучення проживають окремо. Дочка закінчила навчання у школі і має бажання продовжити навчання для отримання вищої освіти за кордоном. Син в наступному році також закінчує школу і має бажання виїхати на навчання за кордон. Крім того, з метою розвитку дітей, їхнього оздоровлення та розширення світогляду, бажає відвезти їх до Королівства Іспанії у гості до своїх родичів . Батько дітей участі у їх вихованні не приймає, їх здоровям та розвитком не цікавиться, матеріальної допомоги не надає. Тому вона вимушена звернутися з даним позовом до суду і просить його задовольнити, справу розглянути без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. В судове засідання відповідач не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно, належним чином. Представник третьої особи - служби у справах дітей Кам'янець-Подільської міської ради [PERSON] подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, щодо вирішення даного позову, то покладається на думку суду. Суд розглядає справу у відсутності сторін. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи в повному обсязі, судом встановлено, що сторони з 12 березня 2000 року по 03 вересня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що стверджується копією рішення даного суду від 03.09.2014 року. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], що вбачається з копії свідоцтв про їх народження, приєднаних до матеріалів справи. Після розірвання шлюбу сторони припинили подружні відносини і ведення спільного господарства, проживають окремо. Неповнолітні діти проживають з матірю, перебувають на її утриманні та вихованні. Батько дітей [PERSON], їх життям та розвитком не цікавиться, участі у їх вихованні не приймає. Надати дозвіл на виїзд неповнолітніх дочки та сина за кордон для їхнього оздоровлення та подачі документів до вищих навчальних вузів не бажає. Крім того, позивач вказує,що з метою розвитку дітей, їхнього оздоровлення та розширення світогляду, бажає відвезти їх до Королівства Іспанії у гості до своїх родичів, але без згоди батька цього зробити не може. Законодавство України передбачає можливість судового вирішення спору щодо виїзду дітей з одним з батьків (або з іншою особою) за межі України, без дозволу іншого, який безпідставно не дає згоду на виїзд дитини з одним з батьків або іншою уповноваженою особою. Відповідно до п.2 ст.4 Закону України Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України, оформлення візи для дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду за кордон неповнолітнього громадянина України. За відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Виходячи із вимог ст.12 Закону України Про охорону дитинства та вимог ст. 3 Конвенції про права дитини, згідно з якою, при здійсненні дій щодо дітей, необхідно приділяти першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, суд вважає, що відповідач безпідставно відмовляється надати згоду на тимчасову поїздку за межі У країни дитини з метою оздоровлення та розширення світогляду, розвитку дитини. Постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 923 від 11 липня 2007 року, затверджені Правила перетинання державного кордону громадянами України (далі Правила). З п.2-2 Правил, вбачається, що виїзд за межі України громадян України, які не досягли 16 - річного віку у супроводі одного з батьків здійснюється у разі предявлення оригіналу або нотаріального посвідчення копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16- річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Отже, для виїзду дітей разом з одним із батьків (або з іншою уповноваженою особою) за межі України у випадках, коли другий не дає згоди на це, суд вирішує питання виїзду дитини без згоди батька та без його супроводу на строк, на який видається проїзний документ дитини. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що [PERSON] слід надати дозвіл на виготовлення документів для виїзду дітей за кордон та на їх виїзд за межі України без згоди батька [PERSON],\~ яка буде забезпечувати проїзд, перебування за кордоном та повернення в Україну неповнолітніх дочки та сина. На підставі ст.ст. 21, 33 Конституції України, ст. 4,8 Закону України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України, п.18 Постанови Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 923 від 11 липня 2007 року Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України та

Outcome: approved