Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

10.01.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області, в якій просить визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] У подальшому, 02.03.2017 року, позивачем надано до суду заяву про збільшення позовних вимог, в саме, додатково просила встановити факт її спільного проживання однією сім'єю протягом більше ніж п'ять років до часу відкриття спадщини зі спадкодавцем [PERSON], яка померла [INFO]. На обґрунтування позову зазначила, що [INFO] померла [PERSON], яка проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Фактично [PERSON] проживала в незареєстрованому шлюбі з двоюрідним дідусем позивачки, який помер [INFO]. В 1997 році ним, як членами сім'ї, була приватизовнан квартира [ADDRESS]. Приблизно за два тижні до смерті [PERSON], позивач перевезла її до помешкання своєї матері в м. Барвінкове Харківської області, де остання і померла. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина у виді ? квартири [ADDRESS]. При зверненні до нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні документі, які б підтверджували той факт, що вона є дійсно спадкоємцем після смерті [PERSON], як і відсутні докази спільного проживання з [PERSON] однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини. У зв'язку з чим просила позовні вимоги задовольнити. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надала до суду заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, без фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області, відповідач у справі, в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить справу розглядати за відсутності представника, позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі. Справу розглянуто у відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно роз'ясень, викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області 19.01.2015 рок.у (а.с. 6) Крім того, з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області, вбачається, що [INFO] померла [PERSON]. (а.с. 7) Після смерті [PERSON] залишилася спадщина у виді ? частини квартири [ADDRESS], яка належала спадкодавці на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 04.01.1997 року Зміївською ДРЕС с. Комсомольське. (а.с. 10) Іншу 1/2 частину квартири [ADDRESS] успадкувала [PERSON] після смерті [PERSON], що підтверджується колпією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Зміївської державної нотаріальної контори. Спадкова справа № 117/2015, зареєстровано в реєстрі за № 2-268. (а.с. 8) Згідно з правилами ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини слід вважати день смерті особи, зазначений у свідоцтві про смерть, виданим відповідним державним органом реєстрації актів цивільного стану. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, частини другої статті1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з п. п. 3.21, 3.22 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/2 спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Так, згідно акту обстеження, складеного 20.11.2016 року депутатом Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області, у присутності свідків, [PERSON] дійсно мешкала з [PERSON] на день її смерті, вони вели спільне господарство. Крім того, на підтвердження доводів щодо місця проживання, викладених у позовній заяві, позивачем надано копію свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серії [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області, та довідку до акту огляду МСЕК серії ХАР - 06, з якої вбачається, що [PERSON] є інвалідом І групи з 12.05.2008 року та потребує постійного стороннього догляду. (а.с. 11, 12) Таким чином, враховуючи, що [PERSON] на момент відкриття спадщини проживала з [PERSON], що підтверджується дослідженими доказами, суд дійшов до висновку про доведеність факту сумісного проживання зі спадкодавцем, який необхідний для визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до пункту 1 Глави 13 Загальних положень Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Так, в матеріалах справи міститься постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, складена 23.01.2017 року приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Сапко І.М. Наявність в матеріалах справи постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину вказує на те, що право [PERSON] на спадкування порушено. Відповідно до ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, тобто за нею не може бути визнане право власності, а лише може бути встановлений факт належності на праві власності померлому та визнане право власності за живою особою в порядку успадкування. Стаття 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами, а також у разі відсутності чи втрати документів які посвідчують право власності. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч.1 ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» №475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенція), Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, тому приймається судом. Таким чином, позивачем надано докази фактичного постійного проживання однією сім'єю зі спадкодавцем [PERSON], що є підставою для визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, враховуючи, крім того, що інших спадкоємців після помелої [PERSON] немає.

Outcome: approved