Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

07 лютого 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Чечелівської районної у місті Дніпрі ради про надання дозволу матері на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди батька. Просила надати їй дозвіл на виїзд [PERSON], [INFO], до Турецької Республіки, місто Кемер без згоди батька - [PERSON], строком з 29 квітня 2018 року по 06 травня 2 018 року включно. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] по 24 жовтня 2006 року, потім шлюб розірвали. Від шлюбу з відповідачем має неповнолітнього сина [PERSON], 27 лютого 2003 року, який після розірвання шлюбу залишився проживати разом з нею. Вона матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток. [PERSON] хворіє на бронхіальну астму і йому рекомендовано відвідувати місця з середньоморським кліматом, особливо у весняно-літній період року, коли відбувається загострення хвороби. Не маючи можливості поїхати до країни з середньоморським кліматом вона намагалася оздоровлювати дитину на місцевих морських курортах. Цього року у неї з'явилася можливість наприкінці квітня - початку травня відвідати Турецьку Республіку з метою відпочинку самим та оздоровлення дитини. Крім того, виїзд дитини за кордон вочевидь сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на розвитку як особистості. Проте, безперешкодний виїзд неповнолітньої дитини за кордон можливий тільки у супроводі обох батьків або за наявності згоди другого з батьків, оформленої відповідно до вимог законодавства. Однак, останні два роки, починаючи з кінця 2015 року їй не відомо де знаходиться відповідач, в зв'язку з чим отримати його згоду на виїзд нашої дитини за межі України вона не має жодної можливості. Останнє відоме їй місце перебування відповідача - [ADDRESS]. У судовому засіданні позивачка та її представник заявлені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі, не заперечували проти ухвалення рішення в заочному порядку. Відповідач у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Служби у справах дітей Чечелівської районної у місті Дніпрі ради у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача та представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Встановлені судом фактичні обставини справи. [PERSON] та [PERSON]М, перебували у зареєстрованому шлюбі, що розірваний 24 жовтня 2006 року про що свідчить Свідоцтво про розірвання шлюбу серія 1-АН № 027843, актовий запис за № 448 (а. с. 7). Від шлюбу з [PERSON] народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження виданим Коктебельською сільрадою м. Феодосії АРК Україна, актовий запис за № 11 (а. с. 8). Наразі позивачка перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії 1-КИ № 199790 (а. с. 13). Згідно довідки КЗ «ДЦП МСД № 8» неповнолітній [PERSON] хворіє на бронхіальну астму і йому рекомендовано відвідувати місця з середньоморським кліматом у весняно-літній період (а. с. 12). Позивачка замовила наприкінці квітня - початку травня, а саме з 29 квітня 2018 року по 06 травня 2018 року включно подорож до Турецької Республіки з метою відпочинку та оздоровлення (а. с. 16). Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими\~постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року передбачена можливість вирішення у судовому порядку питання про виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу одного з батьків. Відповідно до\~ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», - документами, що надають право громадянина на виїзд з України і в'їзду в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон та проїзний документ дитини. Згідно зі\~ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України»\~- оформлення проїзного документу дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Статтею 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України № 231 від 31.03.1995 року\~передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Так,\~статтею 155 СК України\~визначено, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов'язків мають ґрунтуватись на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим значенням є інтереси дитини, які повинні бути непорушними незалежно від стосунків батьків між собою. Відповідно до ч. 2\~ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»\~за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до Конвенції про права дитини (ратифікована\~Постановою ВР України № 789 від 27.02.1991) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Враховуючи, що позивач як матір дитини піклується про свого сина [PERSON], батько дитини [PERSON], місцезнаходження якого на теперішній час невідомо, ухиляється від нотаріального посвідчення дозволу на виїзд дитини за межі України, а пред'явлений позивачкою позов відповідає інтересам дитини, не порушуючи та не обмежуючи при цьому права відповідача як батька, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за межі України, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог та надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди та супроводу батька. Таким чином, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, надати [PERSON], [INFO], дозвіл на виїзд [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження [PERSON] І-АП № 315708, актовий запис № 11 до Турецької Республіки, місто Кемер без згоди батька - [PERSON], строком з 29 квітня 2018 року по 06 травня 2018 року включно у супроводі матері [PERSON], [INFO]. На підставі викладеного, відповідно до статтями 7, 141, 155 Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», статтями 4, 12, 13, 23, 76, 83, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 271, 273, 280-282 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved