Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

08.07.2020 року до суду звернувся представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» з позовом до [PERSON] та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 136342,69 грн. В позовній заяві посилався на те, що між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем 29 грудня 2008 року було укладено кредитний договір про надання банківських послуг б/н. Відповідно до договору позивач надав відповідачу кредит, а відповідач взяв на себе зобов`язання щодо повернення кредиту. Відповідач своїх зобов`язань не виконав. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 136342,69 грн., з яких 3232,24 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 133110,45 грн. - заборгованість за відсотками за період з 29.12.2008 року по 31.12.2018 року. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 22 липня 2020 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання, в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 46-47). Представник позивача в судове засідання не з`явився, у наданій суду письмовій заяві просив справу слухати за його відсутності, позов підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с. 39). Відповідачка в судове засіданні повторно не з`явилася і не повідомила суд про причини неявки, заяви про розгляд справи без її участі чи відзиву на позов не надала. Ухвалою суду від 17.11.2020 року встановлено заочний розгляд справи. За вказаних обставин, відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 29 грудня 2008 року між сторонами по справі укладено кредитний договір б/н шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.21). На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну зі сплатою процентів за користування кредитом щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом. Просили стягнути заборгованість в розмірі: 136342,69 грн., з яких 3232,24 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 133110,45 грн. - заборгованість за відсотками за період з 29.12.2008 року по 31.12.2018 року. З наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача (а.с. 10-15) вбачається, що за вищевказаним картковим рахунком відповідачем проводилися операції зі зняття готівкових коштів та внесення коштів на повернення отриманого кредиту. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що сторони дійсно перебувають у договірних правовідносинах. Звертаючись з позовом до суду позивач зазначив, що сума заборгованості за тілом кредиту складає 3232,24 грн. При цьому відповідач у судове засідання не з`явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті в повному обсязі, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягають частковому задоволенню в розмірі 3232,24 грн. Крім вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту, позивач просив стягнути заборгованість за відсотками за період з 29.12.2008 року 31.12.2018 року в сумі 133110,45 грн. При цьому суд виходить з такого. Так, в заяві [PERSON] від 29.12.2008 року (а.с.18) містяться умови про те, що їй наданий кредитний ліміт у сумі 250 грн., базова відсоткова ставка становить 2,5 % на місяць. Вказана заява містить підпис відповідача. З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що визначений в заяві від 29.08.2008 року розмір відсотків Банком нараховувався позичальнику в період з 29.12.2008 року по 31.08.2014 року, а в подальшому розмір відсотків було визначено на рівні 34,80% та 43,20% річних. Іншого розрахунку заборгованості, де б порядок нарахування відсотків відповідав умовам укладеного між сторнами договору, Банком не надано. Як й не надано відомостей про укладення договору на інших умовах, про зміну розміру процентної ставки та повідмолення про це відповідача. Відтак, з урахуванням наведного вище, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми відсотків, нарахованих згідно його умов (де як розрахункова величина визначено річну ставку процентів на рівні 30%), а саме з 29.12.2008 року по 31.08.2014 року в сумі 747,58 грн. З урахуванням викладеного, обґрунтованими є заявлені банком позовні вимоги про стягнення тіла кредиту та нарахованих по 31.08.2014 року відсотків. Крім того, обґрунтовуючи право вимоги, позивач, крім заяви-анкети від 29.12.2008 року, посилався на Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи Банку, які викладені на сайті Банку, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Правила, Умови та Тарифи розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про отримання кредиту, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів, визначення розміру процентної ставки на рівні, визначеному в розрахунку заборгованості та умови щодо можливості в односторонньому порядку змінювати розмір процентної ставки за користування кредитними коштами Окрім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). З урахуванням наведеного, суд доходить висновку про те, що до даних правовідносин не можна застосувати правила частини першої статті 634ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (29.12.2008 року) до моменту звернення до суду з указаним позовом (08.07.2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами в іншому розмірі, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 3232,24 грн., а також вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитом з 29.12.2008 року по 31.08.2014 року в сумі 747,58 грн., а всього 3979,82 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З відповідача на користь банку підлягає стягненню 61,38 грн. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», із позовних заяв майнового характеру, поданих юридичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1,5% ціни позову, але не менше одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 2102 грн. З відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на 2,92 % з розрахунку: 3979,82 грн. (сума задоволених позовних вимог) х 100% : 136342,69 грн. (сума заявлених позовних вимог) = 2,92 % (відсоток задоволених позовних вимог). Сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача складає 61,38 грн. з розрахунку: 2102 грн. (сума сплаченого судового збору) х 2,92 % (відсоток задоволених позовних вимог). На підставі викладеного,

Outcome: partial