Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

08.12.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить суд визнати за ним право власності на : будинок А-1, рік побудови 1972, житловою площею 35,8 кв.м., загальною площею 77,8 кв.м., при ньому сарай Б, сарай В, гараж Г, вбиральню Д, колодязь К під № 81, с. Черкаси, Пустомитівського району Львівської області, що значиться за кікера [PERSON], який помер 29.03.1995 року; земельну ділянку площею 2,39 га., яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського акціонерного товариства «Електрон» с. Горбачі, Пустомитівського району Львівської області, яка значиться за [PERSON] на підставі Сертифікату на право на земельну частку /пай/ серії РН № 444267, зареєстрованого 26.07.2016 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку /пай/ за № 3227, виданого за рішенням Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області 16.05.1997 р. № 253; земельну ділянку площею 0,4954 га., кадастровий номер 4623682600:02:001:0021, розташовану в с. Черкаси, Пустомитівського району Львівської області, призначену для ведення особистого селянського господарства, що значиться за [PERSON], яка померла 13.05.2016 року на підставі держаного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 865207, зареєстрованим 17.08.2011 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власнсоті на землю за № 462360001011017, виданим за рішенням ІІ сесії 5 скликання [PERSON] сільської ради Пустомитівського району Львівської області. 01 червня 2017 року позивач [PERSON] подав уточнену позовну заяву з остаточними позовними вимогами, в яких просить суд : визнати за ним право власності на будинок з господарськими будівлями і спорудами № 81 в с. Черкаси, Пустомитівського району Львівської області в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON], яка померла 13.05.2016 року. В обгрунтування своїх вимог позивач покликається на те. що 29.03.1995 року помер його дідо по батькові, [PERSON], який до дня смерті проживав у належному йому на праві власності будинку під № 81 с. Черкаси, Пустомитівського району Львівської області. У даному будинку на час смерті [PERSON] проживали його дружина, а позивача баба [PERSON] та їхня дочка, а позивача тітка [PERSON] [INFO], Також у будинку був зареєстрований але не проживав відповідач [PERSON] - син [PERSON] та [PERSON], який з 1993 року проживає з членами своєї сімї у [ADDRESS]. Позивач вказує, що даний Будинок № 81 у с. Черкаси Пустомитівського району був побудований у 1972 році під час шлюбу подружжям [PERSON] та [PERSON] У довідці виданій 23.11.2016 року виконкомом [PERSON] сільської ради вказано, що по господарських книгах сільської ради житловий будинок, господарські будівлі, споруди лід № 81 у с. Черкаси Пустомитівського району рахується за [PERSON], [INFO], який помер 29.03.1995 року, до дня смерті був зареєстрований проживав в ньому. Розмір присадибної ділянки 0,25 га. Також в погосподарських книгах станом на 1971 - 1972 роки серед членів домоволодіння значиться і його дружина - [PERSON]. Проте, незважаючи на внесення записів у по господарські книги, [PERSON] та [PERSON] своє право власності в органах бюро технічної інвентаризації не зареєстрували (не оформили). Однак, за нормативними актами діючими станом на час будівництва спірного будинку виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права, а записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Також, відповідно до наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127 Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна з подальшими змінами та доповненнями не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 року (пункт 3.2. розділу 3). За вказаних обставин, враховуючи, що відповідно до Кодексу законів про шлюб та сімю, який діяв станом на час побудови спірного будинку, майно нажите подружжя за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю, подружжям [PERSON] та [PERSON] правомірно набуто право власності за кожним на 1/2 частину будинковолодіння № 81 у с. Черкаси Пустомитівського району Львівської області. Позивач вказує, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/2 частину житлового будинку № 81 у с. Черкаси. Спадщину прийняли його дружина [PERSON] та його дочка [PERSON] відповідно по 1/4 частині будинку, ставши співвласниками будинковолодіння, так як лише вони проживали із спадкодавцем у такому на момент відкриття спадшини, після смерті спадкодавця вступили у володіння спадковим майном, користуючись цим будинком та підтримуючи його у належному стані, Спадкова справа не заводилась. 13.12.2001 року померла позивача баба, [PERSON], яка до дня смерті проживала в спірному будинку та з нею до дня смерті проживала її дочка [PERSON] С.г., яка прийняла спадщину після смерті своєї матері у розмірі ? частки будинку № 81 в с. Черкаси, Пустомитівського району Львівської області, що підтверджується погосподарськими книгами, згідно яких з 2001 року [PERSON] стала головою домогоподарствапід № 81 в с. Черкаси. [PERSON], померла 13.05.2016 року, за життя склала заповіт, посвідчений 05.08.2015 року секретарем виконкому [PERSON] сільської ради, яким на випадок своєї смерті все своє майно заповіла племіннику тобто позивачу - [PERSON]. Позивач вказує, що спадкодавець була одинока, чоловіка і дітей у неї не було, спадкоємців які б мали на обовязкову частку немає. Позивач вказує, що після смерті [PERSON] звернувся 22.07.2016 року і з заявою про прийняття спадщини за заповітом до нотаріуса, проте йому була видана постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 17.03.2017 року, якою йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок № 81 в с. Черкаси Пустомитівського району Львівської області. Підставою відмови стало те, що нотаріусу не були надані правовстановлюючі документи на імя померлої [PERSON] на вказаний житловий будинок. Такими чином, що у звязку з тим, що спадкодавець [PERSON] за життя не встигла виготовити правовстановлюючі документи на спадкове майно, що унеможливлює оформлення спадкових прав у нотаріальній конторі, він змушений захищати свої майнові права та інтереси стосовно спадкового майна в судовому порядку. На підставі наведеного позивач у позовній заяві просить суд задовольнити заявлені позовні вимоги. Позивач вказує, що у звязку з тим, що спадкодавець [PERSON] за життя не встигла зареєструвати своє право власності на спірний будинок, він змушений в позасудовому порядку захищати свої майнові права на спадкове майно. В судому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просять задоволити. В судове засідання представник відповідача [PERSON] сільради Пустомитівського району Львівської області в судове засідання не зявився, однак 03.01.2018 року від в.о. старости [PERSON] надійшла заява згідно якої сільська рада заперечень проти позову [PERSON] немає та просить суд справу слухати у їх відсутності. В судовому засіданні представник третьої особи [PERSON] за дорученням [PERSON] позовні вимоги заперечила. Свої запречення мотивує тим, що спірний житловий будинок літ. «А-1» побудований під час дії Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, і [PERSON], який проводив його будівництвом, не проведено його реєстрацію, як під час дії цієї інструкції, так і в подальшому, тому правові підстави визнавати факт набуття померлим [PERSON] права власності на спірний будинок, а в подальшому й підстав для визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за заповітом на вказаний житловий буд. літ. «А-1» - відсутні. Третя особа : [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просить задволити. Третя особа : [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить задоволити. Третя особа : [PERSON] в судове засідання не зявилась, однак від неї надійшла заява в якій позовні вимоги підтримує та просить справу слухати у її відсутності. Заслухавши пояснення учасників процесу, проаналізувавши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи: Статтею 15 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п.1 ч.2\~ст. 16 ЦК України\~одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Статтею 12 ЦПК України\~передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно з вимогами ст.ст. 76-81 ЦПК України\~засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 29.03.1995 року помер позивача дідо по батькові, [PERSON], який до дня смерті проживав у будинку під № 81 с. Черкаси, Пустомитівського району Львівської області. У даному будинку на час смерті [PERSON] проживали його дружина, а позивача баба [PERSON] та їхня дочка, а позивача тітка [PERSON] [INFO], що підтверджується довідкою виданою 23.11.2016 року виконкомом [PERSON] сільської ради. 13.12.2001 року померла [PERSON], яка до дня смерті проживала у будинку під № 81 в с. Черкаси, Пустомитівського району Львівської області, разом з нею станом на час смерті проживала її дочка [PERSON] За змістом\~статті 524 ЦК Української РСР, який був чинним на час смерті [PERSON] та [PERSON] спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Отже, спадкоємством вважається перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) у порядку, передбаченому\~статтями 529-535 ЦК Української РСР. Для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обов'язки. До майнових прав належить, зокрема, право власності. Відповідно до\~статті 86 ЦК Української РСР\~право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Згідно із розясненнями Пленуму Верховного Суду України, які викладені у п. 6 постанови від 22 грудня 2005 року за № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності положення ст. ст. 17, 18 Закону України Про власність (набрав чинності 15 квітня 1991 року) щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону. До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Таким чином, право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Судом встановлено, спірний будинок № 81 у с. Черкаси Пустомитівського району був побудований у 1972 році під час шлюбу подружжям [PERSON] та [PERSON], Згідно технічного паспорта виготовленого Львівським ОКП «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» станом на 24.02.2015 року: загальна площа будинку 77, 8 кв. м., житлова - 35,8 кв. м. До будинковолодіння входять: сарай Б площею 39,9 кв. м„ сарай В площею 18, 5 кв. м. та гараж Г площею 47, 6 кв.м. Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 105 ЦК Української РСР громадянин, який збудував або будує житловий будинок, здійснив або здійснює його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу або без належно затвердженого проекту, чи з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не в праві розпоряджатись цим будинком чи частиною його (продавати, дарувати, здавати в найом тощо) Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року. Згідно з п.п.6,7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік, яких додано до вказаної Інструкції). Зокрема, за п. 10 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після Указу від 26.08.1948 року, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію. При цьому порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23.03.1999 року №12/5-126, в якому зокрема, розяснюється, що по обєктах, що збудовані до 05.08.1992 року, тобто до прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року №449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Відповідно до позиції Вищого Спеціалізованого Суду викладеній в рішенні від 23.03.2016 року у справі № 6-28392ск15 «виходячи зі змісту наведених нормативних актів громадяни, які збудували житлові будинки до 05.08.1992 року, могли, за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями, отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватись право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05.08.1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Згідно листа обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» за вих. № 151 від 23.01.2017 року в матеріалах інвентаризаційної справи відсутня інформація про введення в експлуатацію житлового будинку під літ. «А-1» житловою площею 35,8 кв.м., загальною 77,8 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами за адресою : с. Черкаси, 81 Пустомитівського району Львівської області, а також відсутня інформація про реєстрацію права власності на таким будинок з господарськими будівлями. В силу вимог ст. 81 ЦПК України, позивачем не представлено суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про будівництво [PERSON] спірного будинку у 1972 році з відповідними дозволами, проектом забудови, будівельним паспортом забудови земельної ділянки, належність такої у його власності чи користуванні, цільове призначення. Доводи позивача про набуття [PERSON] права власності на спірний будинок відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка діяла на час будівництва спірного будинку, п. 62 якої передбачає, що підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської [PERSON] депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах, суд вважає необгрунтовним, оскільки дана інструкція (п.п. 10) передбачала правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після Указу від 26.08.1948 року, затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію, а тому після завершення [PERSON] будівництва спірного будинку, що сторонами не оспорюється, будинок слід було здати в експлуатацію. Таким чином, досліджуючи представлені суду докази, суд приходить до висновку, що у 1972 році [PERSON] без відповідного дозволу, проекту забудови, на земельній ділянці, щодо якої немає жодних відомостей про надання її у його користування або власність побудовано житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 77,8 кв.м., а господарські будівлі, сарій літ. «Б», «В», в 1974, гараж літ. «Г» в 1976 році. самочинно, оскільки збудовані без визначених законодавством документів, в силу приписів ст. 105 ЦК Української РСР. З огляду на викладене та враховуючи, що вказаний житловий будинок літ. «А-1» побудований під час дії Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, і [PERSON], який проводив його будівництвом не проведено його реєстрацію, як під час дії цієї інструкції, так і в подальшому в тому числі його дружиною [PERSON], та їхньою дочкою [PERSON] правові підстави визнавати факт набуття померлим [PERSON] права власності на спірний будинок, а в подальшому за його дружиною [PERSON] та дочкою [PERSON] відстуні. Судом встановлено, що [PERSON] померла 13.05.2016 року, яка за життя своїм майном на випадок смерті розпорядилась на власний розсуд склавши заповіт, посвідчений 05.08.2015 року секретарем виконкому [PERSON] сільської ради, яким на випадок своєї смерті все своє майно заповіла племіннику тобто позивачу - [PERSON]. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як вище встановлено судом, [PERSON] за життя в порядку спадкування після смерті своїх батьків у власність спірний житловиу будинок ненабула, а тому, спірний будинок не увійшов до складу спадкової маси після її смерті. Таким чином, у позивача [PERSON] відсутні майнові права на спірний житловий будинок в порядку спадкування після смерті [PERSON], а від так позовні вимоги позивача щодо визнання права власності на спірний житловий будинок задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed