Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-27 00:00:00

09.06.2021 позивачка звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою, у якій просить суд позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітнього [PERSON] , [INFO] та призначити її опікуном малолітнього [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є бабою малолітнього [PERSON] , [INFO] . Дитина зареєстрована та постійно проживає разом із нею. Мати [PERSON] - [PERSON] , померла [INFO] . Батько дитини - відповідач у справі, проживає окремо, від виконання своїх батьківських обов`язків ухиляється, з дитиною не спілкується та не піклується про неї. За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями від 09.06.2021, справу передано на розгляд головуючому судді Романенко О.О. Ухвалою суду від 22.06.2021 відкрито провадження у справі, ухвалено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. У підготовче судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Позивачка 28.07.2021 подала до суду клопотання про розгляд даної справи за її відсутності. У клопотанні вказала, що заявлені нею вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.36). Відповідачем 26.07.2021 подано до суду клопотання, у якому він визнає заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просить розгляд справи проводити за його відсутності, вказує, що наслідки визнання позову йому зрозумілі (а.с.35). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - виконавчий комітет Решетилівської міської ради, як органу опіки та піклування, явку уповноваженого представника до суду не забезпечила. До суду подали клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника, з урахуванням рішення виконавчого комітету Решетилівської міської ради від 27.07.2021 № 220 «Про затвердження висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав громадян відносно їх дітей та можливості призначення опікуна дитини» та висновку органу опіки і піклування виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав та можливості призначення [PERSON] опікуном дитини (а.с.37-43). Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом судом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України справу розглянуто за відсутності сторін, які надіслали на адресу суду заяви з проханням справу розглянути за їх відсутності. Судовий розгляд справи здійснювався на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, повно і всебічно дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] повторно виданого 14.11.2017 Решетилівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (а.с.12). [INFO] народився [PERSON] (російською) батьками якого є: [PERSON] (російською) та [PERSON] (російською), що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 19.09.1984 Ленинским отделом ЗАГС г.Комсомольска на-Амуре (російською) (а.с.13). [INFO] померла [PERSON] , яка була матір`ю [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 21.03.2017 виконавчим комітетом Новомихайлівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області (а.с.15). Наказом №25 від 25.08.2020 служби у справах дітей Решетилівської районної державної адміністрації Полтавської області [PERSON] , 07.09.2012, який залишився без батьківського піклування, влаштовано на тимчасове проживання у сім`ю [PERSON] до вирішення питання щодо подальшого влаштування дитини (а.с.14). Згідно довідки №116/01-26 від 19.02.2021, виданої комунальним закладом «Полтавська спеціалізована школа-інтернат спортивного профілю І-ІІІ ступенів Полтавської обласної ради», [PERSON] , [INFO] з 19.08.2019 та на дату видачі довідки навчається у вищезазначеному закладі та знаходиться на повному державному утриманні. Батько [PERSON] вихованням свого сина не займається, з класоводом і вихователем не спілкується, досягненням дитини не цікавиться. Вихованням дитини займається бабуся - [PERSON] , яка і здійснює плату за навчання (а.с.16). [PERSON] працює продавцем продовольчих товарі у ФОП [PERSON] та має стабільний дохід (а.с.17). [PERSON] , [INFO] перебуває в розшуку за відділенням поліції №1 Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області як безвісно зниклий (а.с.18). Із довідки, виданої виконавчим комітетом Решетилівської міської ради Полтавської області вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (заявник), [PERSON] (чоловік), [PERSON] (онук), [PERSON] зареєстрований, але за вказаною адресою не проживає (а.с.19). Виконавчий комітет Рещетилівської міської ради, як орган опіки і піклування у своєму висновку №220 від 27.07.2021 щодо доцільності позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] та можливості призначення опікуном дитини [PERSON] зазначає, що [PERSON] протягом 2020 року був неодноразово викликаний на Комісію з питань захисту прав дитини при райдержадміністрації, але жодного разу він не з`являвся. Батько тривалий час не спілкується з сином, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не виявляє бажання приймати участь у його вихованні, матеріально не утримує. Матеріальним забезпеченням та утриманням дітей на даний час займаються дідусь та бабуся дитини. В зв`язку із вищевикладеним, з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини виконавчий комітет вважає доцільним позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] , [INFO] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та вважає доцільним призначення громадянки [PERSON] опікуном над малолітнім [PERSON] (а.с.39-43). Спір у справі виник із сімейних правовідносин та його вирішення регулюється нормами сімейного законодавства. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.ст. 150, 155, 164, 166, 167 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом; мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Відповідно до п.п. 15, 16 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтерес до її внутрішнього світу; не створюють умови для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи вищенаведене та зважаючи на те, що відповідач самоусунувся від виховання свого сина, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, суд вважає доведеним безпідставне ухиляння відповідачем [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, а тому приходить до висновку про необхідність задоволення позову та позбавлення його батьківських прав щодо [PERSON] , [INFO] . З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права або інтереси інших осіб. Таким чином, визнання позову відповідачем слід прийняти. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно з ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Вищезазначена норма СК України носить імперативний характер. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) батьків, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Судом встановлено, що малолітній син, батьком якого є відповідач у справі, перебуває на повному матеріальному утриманні позивачки, відповідач не бере участі у витратах, пов`язаних з його утриманням, тобто не виконує обов`язку щодо утримання своєї дитини, встановленого ст. 180 СК України. Враховуючи вищенаведене, зважаючи на те, що суд дійшов висновку про позбавлення відповідача батьківських прав щодо його малолітнього сина, на виконання вимог ч. 3 ст. 166 СК України, з метою належного захисту прав [PERSON] , суд приходить до висновку про стягнення з відповідача аліментів на його утримання у розмірі 1/4 частки його заробітку, починаючи з дня пред`явлення даного позову до суду, тобто з 09.06.2021, до досягнення дитиною повноліття. Не пред`явлення позивачкою вимоги про стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання малолітньої [PERSON] суд розцінює, як відмову від отримання аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, та відповідно до вимог ч. 3 ст. 166 СК України приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує позивачку відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає стягнення аліментів у межах суми за один місяць до негайного виконання. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що згідно квитанції № 0.0.2154563269.1 від 09.06.2021 позивачка сплатила судовий збір за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав у розмірі 908,00 грн (а.с.1). Вказані кошти судового збору були зараховані до спеціального фонду державного бюджету України 09.06.2021, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України (а.с.24). Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічні положення закріплені в ч. 3 ст. 7 Закону Україна «Про судовий збір». Таким чином, враховуючи норми ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», на користь позивачки підлягає поверненню 50% сплаченого нею судового збору, що становить 454 грн (908х50%=454). Інші 50% сплаченого позивачкою судового збору, що становить 454 грн, підлягають стягненню на її користь з відповідача. Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики. Відповідно до роз`яснень, викладених в абз.2 п. 42 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», поданий заявником платіжний документ, що підтверджує сплату судового збору, повертається заявнику, а до матеріалів справи приєднується належним чином посвідчена копія цього документа. Про заміну зазначеного документа копією здійснюється відповідна відмітка в описі справи. Законом № 3674-VI не передбачено граничного терміну повернення сплаченої суми судового збору.

Outcome: approved