Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

09.11.2020 позивач, [PERSON] , звернувся до суду із вищезазначеним позовом, відповідно до якого прохав суд визнати відповідача, [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він є власником квартири за адресою [ADDRESS] . За даною адресою, окрім нього, зареєстрована його колишня дружина, [PERSON] , та її син, [PERSON] . Позивач вказував, що з 2007 року відповідач у квартирі за адресою [ADDRESS] не проживає, однак добровільно не здійснив дії зі зняття з реєстраційного обліку. Оскільки відповідач не вчиняє жодних дій з утримання квартири, комунальні послуги не сплачує, на позивача покладений тягар щодо вільного розпорядження своєю власністю, а саме квартирою, у якій відповідач значиться зареєстрованою, але фактично не проживає тривалий час. Відповідач не є членом сім`ї позивача, та позивач позбавлений можливості вирішити спір у позасудовому порядку, що і стало підставою звернення до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 13.11.2020 відкрито спрощене позовне провадження з викликом всіх учасників справи. У судове засідання позивач не з`явився, 07.06.2021 надав до суду заяву, у якій прохав розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] жодного разу до суду не з`явився, будучи належним чином повідомлений судом про дату, час і місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомляв, відзив на позов, а також будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду від останнього не надходило. За таких обставин, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення у справі. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази в їх сукупності, судом установлено наступне. Відповідно до договору купівлі-продажу від 20.08.2002 року [PERSON] є власником будинку по [ADDRESS] (а.с.7). У вказаній квартирі окрім позивача, зареєстровані: [PERSON] (колишня дружина позивача), [PERSON] (син колишньої дружини позивача), що є відповідачем у справі (а.с.12). Відповідно до рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 14 вересня 2017 року, що набрало законної сили 25.09.2017, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний (а.с.13). Факт непроживання відповідача за адресою: [ADDRESS] засвідчено сусідами [PERSON] , [PERSON] , про що складено Акт, який долучено до матеріалів справи (а.с. 14). Місцем проживання, згідно зі ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначається житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі змістом ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідач не є членом сім`ї позивача. Зібраними у справі доказами підтверджено, що відповідач не проживає за адресою реєстрації, ніяких заходів по збереженню житла за собою не вживає, заходів по вселенню у будинок не приймає. Реєстрація відповідача створює тягар для позивача в утриманні житла, оскільки саме позивач є власником. За таких обставин, суд вважає, що права позивача, як власника вказаного нерухомого майна, є порушеними наявною реєстрацію відповідача у вказаному будинку, у зв`язку з чим підлягають захисту у спосіб зазначений позивачем. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір лише сплачений позивачем при зверненні до суду у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved