Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

09 жовтня 2015 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про встановлення факту постійного проживання однією сім'єю з померлим [INFO] [PERSON] понад п'ять років з моменту відкриття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON], на земельну ділянку площею 0,8830 га., у межах згідно з планом, розташовану на території Зідьківської селищної ради Зміївського району Харківської області, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельну ділянку площею 4,2828 га. у межах згідно з планом (3,6997 га. рілля, кадастровий номер [NUMBER] та 0,5831 га. пасовища кадастровий номер [NUMBER]), що розташована на території Зміївської міської ради Харківської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, майновий пай члена КСП «Україна» у розмірі 16181 грн. або 0,269 відсотків. В судовому засіданні представник позивача Браславська О.А. підтримала позовні вимоги та пояснила, що [PERSON] знаходилася з [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах. У період з 1982 року по день його смерті - [INFO] проживали разом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, були зареєстровані та проживали за однією адресою. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, однак позивач позбавлена можливості оформити право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що з 1982 року мати проживала з [PERSON] однією сім'єю, мали спільний бюджет. Позовні вимоги визнав, просив позов задовольнити. Представник третьої особи Віддліу Держгеокадастру у Зміївському районі Харківської області у судове засідання не з'явився, 25 листопада 2015 року до канцелярії суду надійшли письмові пояснення стосовно заявлених позовних вимог. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала про те, що проживає по сусідству з [PERSON], їй відомо, що [PERSON] та [PERSON] проживали з 1984 року однією сім'єю, мали права та обов'язки подружжя. У судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що перебуває у шлюбі з сином [PERSON] Померлого [PERSON] вона знала з 1991 року, відомо, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Похованням [PERSON] займалася [PERSON], родичі [PERSON] на похорони не приїздили, його перша дружина померла ще до часу його проживання з [PERSON], дітей не має. [PERSON], допитана у судовому засіданні у якості свідка, показала, що з 1994 року мешкає поряд з родиною позивачки. [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. На час смерті [PERSON] з ним мешкала позивач, яка і займалася його похованням. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно роз'ясень, викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. У судовому засіданні встановлено, що[INFO] помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Зміївського районного управління юстиції Харківської області 22 лютого 2006 року. (а.с. 7) Після смерті [PERSON] залишилася спадщина у видіземельної ділянки площею 0,8830 га., у межах згідно з планом, розташованої на території Зідьківської селищної ради Зміївського району Харківської області, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], земельна ділянка площею 4,2828 га., у межах згідно з планом (3,6997 га рілля, кадастровий номер [NUMBER] та 0,5831 га. пасовища кадастровий номер [NUMBER]), що розташована на території Зміївської міської ради Харківської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] та майновий пай члена КСП «Україна» у розмірі 16181 грн., або 0,269 відсотків, право власності на який підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай серії [NUMBER]. (а.с. 10-14) Крім того, на підставі свідоцтва про право власності , виданого 27 вересня 1996 року КСП «Україна», [PERSON], [PERSON], [PERSON] належить квартира [ADDRESS]. (а.с. 9) У зазначеній квартирі значаться зареєстрованими [PERSON], [PERSON], та померлий [PERSON] (а.с. 16) Згідно з правилами ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини слід вважати день смерті особи, зазначений у свідоцтві про смерть, виданим відповідним державним органом реєстрації актів цивільного стану. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, частини другої статті 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з п. п. 3.21, 3.22 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/2 спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Згідно довідки,виданої депутатом Зміївської міської ради, [PERSON] дійсно проживала у цивільному шлюбі з [PERSON] з 1982 року по день його смерті - [INFO] та здійснила його поховання. (а.с. 17) Таким чином, враховуючи, що [PERSON] на момент відкриття спадщини проживала з [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що підтверджується дослідженими доказами, суд дійшов до висновку про доведеність факту сумісного проживання зі спадкодавцем, який необхідний для визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до пункту 1 Глави 13 Загальних положень Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Так, в матеріалах справи міститься газета «Зміївський кур»єр» № 31 (1112) 2015 року, в якій міститься оголошення про те, що втрачені правовстановлюючі документи, а саме, Державний акт на земельну ділянку [NUMBER], виданий Зміївською районною державною адміністрацією 27 вересня 2004 року на ім'я [PERSON], державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий Зміївською районною державною адміністрацією 28 вересня 2004 року на ім'я [PERSON], свідоцтво серії [NUMBER] (майновий сертифікат), виданий Зміївською міською радою 09 жовтня 2001 року на ім'я [PERSON], вважати недійсними. У зв'язку з зазначеним, при зверненні до нотаріальної контори, [PERSON] була позбавлена можливості оформити свої спадкові права, про що державним нотаріусом Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області було надано відповідь. (а.с. 19) Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положення ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. б) ч. 2 ст. 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується свідоцтвом про право на спадщину. Відповідно до ч. 2 ст. 126 Земельного кодексу України, на державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про перехід права власності на земельну ділянку із зазначенням документа, на підставі якого відбувся такий перехід. Крім того, за змістом ст. 25 Закону України «Про сільськогосподарську кооперацію» та ст. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» право на земельну частку (пай) та право на земельну ділянку, яка виділена в натурі (на місцевості), можуть бути об'єктом спадкування. З копії свідоцтва серії [NUMBER] про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат), виданого 09 жовтня 2001 року Зміївської міської ради, вбачається, що [PERSON] має право на пайовий фонд колективного сільськогосподарського підприємства «Україна», реорганізованого в СВК «Україна» м. Зміїв Зміївського району відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 19 червня 2001 року. (а.с. 14) Таким чином, право [PERSON] на земельну частку (пай) виникло у нього за життя і є майновим правом, яке не припинилось внаслідок його смерті, та входить до складу спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» №475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенція), Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, тому приймається судом. Таким чином, позивачем надано докази фактичного постійного проживання однією сім'єю зі спадкодавцем [PERSON], що є підставою для визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Outcome: approved