Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

08.08.2017 року позивач МТСБУ звернулося до суду із позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] суму сплаченого відшкодування у розмірі 12174,42 грн., витрати на правову допомогу 2000,00 грн., витрати на послуги аварійного комісара в розмірі 820,00 грн. та судовий збір. При цьому позивач посилається на те, що відповідач [PERSON] 10.02.2015 року скоїла ДТП, її вина в цьому повністю доведена. Шкоду, заподіяну внаслідок вказаної ДТП, відповідач не відшкодувала, та в зв'язку з тим, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була на той момент застрахована, МТСБУ здійснило виплати потерпілій особі в розмірі 12174,42 грн. В добровільному порядку відповідач не здійснила компенсацію витрат, в зв'язку з чим позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. 17.08.2018 року ухвалою судді провадження у справі відкрито. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Згідно з п.п. 9 п. 1 Розділу ХІІ «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. До судового засідання представник позивача не з'явився, до суду 28.02.2018 року надано клопотання про розгляд справи без присутності представника МТСБУ на підставі вже поданих документів. При цьому в заяві представником зазначено, що позов підтримує в повному обсязі та відсутні правові підстави для зменшення суми понесених витрат позивачем. Відповідач [PERSON] в судових засіданнях позовні вимоги в частині стягнення понесених відповідачем витрат, в зв'язку з виплатою страхового відшкодування, визнала частково, а саме з урахуванням сплати нею 1500,00 грн. відповідачу. При цьому відповідач просить надати їй розстрочення виконання рішення суду по 500 грн. щомісячно та в задоволенні інших вимог позивача відмовити. Вислухавши відповідача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 10.02.2015 року о 08.50 годин [PERSON] керувала автомобілем марки Ніссан Альмера, державний номер [NUMBER], та рухалась по пр. Свободи, 31, в м. Одесі, під час здійснення обгону не дотрималась безпечного бокового інтервалу, в разі чого скоїла зіткнення з рухаючимся в попутному напрямку автомобілем марки Хюндай, державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Від зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 04.03.2015 року постановою судді Київського районного суду м. Одеси Губа Є.І. визнано винною [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України /а.с.7/. Внаслідок ДТП власнику автомобіля Хюндай, державний номер [NUMBER], заподіяно матеріальний збиток в розмірі 14609,31 грн., що вбачається з Висновку №589/15, складеного 17.03.2015 року СПД-ФО [PERSON] /а.с.11-17/. Судом досліджено платіжне доручення №4636рв від 15.09.2015 року, з якого вбачається, що МТСБУ перерахувало на користь власника автомобіля Хюндай, державний номер [NUMBER], [PERSON] страхове відшкодування в сумі 12174,42 грн. /а.с.10/. Матеріали справи не містять доказів, які були б відхилені судом. Суд зазначає, що спірні правовідносини регламентуються положеннями Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 1191 ЦК України. Згідно з п. а ч. 1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно з п. п. 38.2.1 ч. 2 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ході судового розгляду справи відповідачем [PERSON] суду надані квитанції, з яких вбачається, що нею на користь МТСБУ сплачені грошові кошти в сумі 1500,00 грн., а саме: квитанція №43 від 28.03.2018 року на суму 500,00 грн. /а.с.58/, квитанція №127 від 15.02.2018 року на суму 500,00 грн. /а.с.59/, квитанція №52 від 06.01.2018 року на суму 500,00 грн. /а.с.60/. На підтвердження вимог щодо понесення позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн. та витрат на послуги аварійного комісара в розмірі 820,00 грн. стороною позивача суду доказів не надано. На підставі викладеного суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, в частині стягнення грошової суми в розмірі 10674,42 грн. (12994,42 грн. - 1500,00 грн.). Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги МТСБУ підлягають частковому задоволенню, так як частково обґрунтовані та доведені. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з урахуванням задоволення позовних вимог на суму 10674,42 грн., що складає 71,19% від загальної суми позовних вимог, суд вважає, що стягненню з відповідача підлягає сума судового збору в розмірі 1139,04 грн., що складає 71,19% від суми судового збору, сплаченого позивачем. Крім того, судом враховуються надані відповідачем пояснення, підтверджені письмовими доказами /а.с.34-41/ щодо тяжкого стану здоров'я її матері та чоловіка, а також утримання сина, який навчається на денній формі навчання за контрактом, в зв'язку з чим суд вважає можливим відповідно до п.п. 3, 4 ст. 435 ЦПК України надати відповідачу розстрочення виконання рішення суду.

Outcome: partial