Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

08 липня 2019 року позивач звернулась з позовом до відповідача про стягнення: - заборгованості по заробітній платі за період з березня 2017 року по липень 2017 року у розмірі 5489 грн 47 коп, - заборгованості по депонованій заробітній платі за серпень 2016 року у розмірі 5942 грн 13 коп, - компенсації за невикористані дні відпустки при звільненні у розмірі 6508 грн 43 коп, - вихідної допомоги у зв`язку зі звільненням за скороченням штату у розмірі 5587 грн 85 коп, - середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні із розрахунку 302 грн 57 коп за кожен день затримки, починаючи з 18.07.2017 року і до ухвалення судового рішення. У судове засідання позивач не з`явилась, надійшло письмове клопотання про розгляд справи у її відсутність. Представник відповідача АТ «Українська залізниця» Семигук Н.В. у судове засідання не з`явилась, надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника відповідача. Також надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого представник відповідача позов не визнає, посилаючись на Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого дією форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), відповідно до якого терористична загроза та загроза територіальної цілісності України, у тому числі територій міста Донецьк та Ясинувата Донецької області, для подолання яких направлене проведення у Донецькій та Луганській областях антитерористичної операції у 2014 році, є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання обов`язків сторонами, передбачених умовами трудового договору, законодавчими та іншими нормативними актами. Відповідач при звільненні працівників повинен провести з ними розрахунок в день звільнення за умови: 1) виконання працівником своїх функціональних обов`язків, що має бути підтверджено лише документами з первинного обліку праці та заробітної плати, зокрема: штатним розписом, розцінками та нормами праці, наказами та розпорядженнями (на виплату премій, доплат, надбавок, матеріальної допомоги тощо), табелем обліку використання робочого часу, розрахунково-платіжною відомістю, 2) провадження мережі господарської діяльності. Також представник відповідача зазначив, що втрата контролю і доступу АТ «Укрзалізниця» до своїх виробничих потужностей та іншого майна, що знаходяться на території м.Донецьк та м.Ясинувата, в тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звіту, що подавались до контролюючих органів, починаючи з березня 2017 року, коли фактично вийшло з-під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями і припинення провадження господарської діяльності знівелювала можливість відповідача виконати зобов`язання перед працівниками згідно ст.115, 116 КЗпП України. Також відповідач не має об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків згідно трудового договору та виходу позивача на роботу згідно правил внутрішнього трудового розпорядку в період з 20 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, а позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту виходу на роботу та відпрацювання ним робочих днів у зазначений період. З матеріалів справи, зокрема копії трудової книжки позивача, видно що 06 липня 2016 року [PERSON] була прийнята на посаду інженера І [PERSON] виробничо-технічного відділу виробничого підрозділу «Донецька дистанція колії» Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». 17 липня 2017 року [PERSON] була звільнена на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату. (а.с.10-16). Згідно з довідкою про доходи № 749/2 від 06 серпня 2019 року, яку додано відповідачем до відзиву на позов, [PERSON] нарахована заробітна плата за березень 2017 року у розмірі 2717 грн 04 коп, до видачі - 2160 грн 54 коп (а.с.77). Крім того у довідці зазначено, що з квітня по липень 2017 року [PERSON] фактично не працювала і заробітна плата їй не нараховувалась. Згідно видаткового касового ордеру № 1722 від 08 вересня 2017 року [PERSON] отримала депоновану заробітну плату за першу половину березня 2017 року у розмірі 2160 грн 54 коп (а.с.78). Ухвалою суду від 03 жовтня 2019 року були витребувані з Пенсійного фонду України дані щодо нарахування заробітної плати [PERSON] за період з березня 2017 року по липень 2017 року. Згідно з інформацією, наданою Пенсійним фондом України у листі № 32083/04-22 від 17 жовтня 2019 року, до бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відомості стосовно [PERSON] надходили в період з 01 березня 2017 року по 31 березня 2017 року від Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця», код ЄДРПОУ 40150216, нарахована заробітна плата 5471 грн 88 коп. Як зазначив представник відповідача у відзиві на позов, починаючи з березня 2017 року АТ «Укрзалізниця» було втрачено доступ до документів та майна, що знаходилося на території м.Донецьк, тому виконання обов`язків перед працівниками, встановлених ст.115, 116 КЗпП України стало неможливим. Тому суд вважає встановленим факт невиплати позивачу заробітної плати, яка була нарахована за період з з березня 2017 року по липень 2017 року. Суми нарахованої, але не виплаченої позивачу заробітної плати підтверджуються табелями обліку використання робочого часу за березень-липень 2017 року (а.с.34-38), розрахунками заробітної плати за зазначений період, зробленими ВП ПЧ Донецьк СП «ДДЗП» філії «Донецька залізниця» ПАТ УЗ (а.с.29-33), а саме: -за березень 2017 року - 4351 грн 14 коп, -за квітень 2017 року - 829 грн 60 коп, -за травень 2017 року - заробітна плата на нараховувалась, -за червень 2017 року - 158 грн 61 коп, -за липень 2017 року 12 246 грн 40 коп (у тому числі компенсація за невикористані 38 днів відпустки та вихідна допомога при скороченні штату). Загальна сума нарахованої позивачу заробітної плати за березень-липень 2017 року з урахуванням компенсації за невикористані дні відпустки та вихідної допомоги складає 17 585 грн 75 коп. При цьому згідно видаткового касового ордеру № 1722 від 08 вересня 2017 року заробітна плата за першу половину березня у розмірі 2160 грн 54 коп позивачем отримана. Таким чином підлягає стягненню з відповідача залишок нарахованої, але не виплаченої позивачу заробітної плати за березень-липень 2017 року з урахуванням компенсації за невикористані дні відпустки та вихідної допомоги у розмірі 15 425 грн 21 коп. Крім того заборгованість перед позивачем по депонованій заробітній платі за серпень 2016 року складає 5942 грн 13 коп (а.с.46). В частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позов задоволенню не підлягає, зважаючи на правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 23 березня 2016 року у справі № 6-365цс16. Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, за положеннями статті 117 КЗпП України обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Згідно зі статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається із цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Частина перша статті 9 ЦК України передбачає застосування цього Кодексу до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо їх не врегульовано іншими актами законодавства. Оскільки трудовим законодавством не врегульовані відносини з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці відносини. Ураховуючи позовні вимоги у цій справі, зокрема, щодо виплати компенсації у зв`язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, що регулюється главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства. Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили як надзвичайної або невідворотної за даних умов події. Отже, непереборною силою є надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла відвернути, і ця подія завдала збитків. Відповідно до статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо. Існування обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), які свідчать про відсутність вини ПАТ «Українська залізниця» у затримці виплати позивачу належних при звільненні сум у строки, визначені ст.116 КЗпП України, встановлені науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року. Позивача звільнено від сплати судового збору, тому відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача у розмірах, діючих на день звернення позивача до суду пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial