Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

08 листопада 2016 року до суду звернувся представник позивача за довіреністю від 31.10.2016 року [PERSON] з позовом, в якому просить усунути [PERSON] перешкоди у спілкуванні та вихованні сина [PERSON], [INFO], встановивши порядок його участі у спілкуванні та вихованні сина шляхом надання йому можливості безперешкодно спілкуватися із сином у будні дні з 16:00 год. до 19:00 год. у присутності відповідача [PERSON] за місцем проживання відповідача; безперешкодно спілкуватися із сином у вихідні дні: суботу та неділю без присутності відповідача [PERSON] за місцем проживання позивача; спільного відпочинку із сином у літній період протягом 14 днів; спільного відпочинку із сином у зимовий період протягом 14 днів; безперешкодно спілкуватися із сином за допомогою телефонного зв'язку. Свої вимоги мотивує тим, що з 02 травня 2009 року позивач з відповідачем [PERSON] перебували у зареєстрованому Олександрівською сільською радою Золочівського району Харківській області шлюбі, актовий запис № 03. Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 04 вересня 2014 року шлюб між сторонами розірвано. Станом на сьогоднішній день сторони проживають окремо, спільного побуту не мають. Дитина постійно проживає разом з відповідачем у м. Харкові, проте точна адреса їх проживання позивачу невідома, відповідач приховує від нього цю інформацію, а також з моменту розірвання шлюбу і до цього часу вона разом зі своїми родичами чинить перешкоди спілкуванню позивача з дитиною. На спроби позивача домовитися про час, коли він зможе спілкуватися з дитиною, відповідач не реагує та забороняє дитині відповідати на телефонні дзвінки позивача і самостійно з ним зв'язуватись. При цьому із-за численних заяв і скарг відповідача [PERSON] адміністрація навчального закладу, в якому навчається їх син, не дає можливості позивачу спілкуватися із власною дитиною, не зважаючи на те, що позивач є рідним батьком дитини, батьківських прав не позбавлений та має законне право на спілкування з нею. Також зауважив, що [PERSON] бажає брати участь у вихованні своєї дитини та бути частиною її життя, але через протиріччя з відповідачем такої можливості не має. При цьому жодних обставин, які б давали підстави вважати, що спілкування позивача з сином, спричинить тому шкоду, не існує. Позивач є фізично та психічно здоровою людиною, на обліку у психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває. За час свого проживання разом з сім'єю проявив себе як турботливий батько. Також просив звернути увагу суду на те, що відповідач обмежує у праві спілкування з дитиною не лише позивача, але і його батьків [PERSON] та [PERSON], тобто фактично дитина позбавлена можливості спілкуватись і з рідними дідом та бабою зі сторони батька. Ситуація, яка склалася, завдає позивачу [PERSON] моральних страждань та створює у нього душевний дискомфорт, пов'язаний із постійними переживаннями за дитину. У зв'язку з чим ним було прийнято рішення про звернення до суду з метою усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, шляхом встановлення прийнятного порядку участі у вихованні дитини. Позивач в судове засідання 18.04.2017 року на з'явився, надав до суду заяву в якій вказав, що позовні вимоги підтримуэ в повному обсязі, просив слухати справу без його присутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, проте надала до суду письмові заперечення по суті позовних вимог, відповідно до яких просила суд відмовити [PERSON] у задоволенні позову на підставі того, що позивач неналежним чином виконує свої батьківські обов'язки, а саме ухиляється від уплати аліментів у розмірі 1/4 від усіх видів доходу на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO] щомісячно з 28.07.2014 року і до досягнення дитиною повноліття, що присуджені до стягнення рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 27.08.2014 року. При цьому вироком Золочівського районного суду Харківської області від 24.03.2016 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, а саме злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 1700 грн. На сьогодні згідно довідки головного державного виконавця Золочівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в харківській області заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів станом на 08.11.2016 року складає 5095,23 грн. Крім того позивачем [PERSON] також не надано доказів на підтвердження тому, що відповідач [PERSON] та її родичі дійсно чинять перешкоди його спілкуванню з сином, як не надано і доказів того, що позивач звертався до служби у справах дітей за місцем проживання дитини для визначення способу його участі у вихованні дитини, тобто не надано доказів про його намагання вирішити спір у досудовому порядку, передбаченого Порядком провадження органами опіки ті піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою КМУ від 24.09.2008 року № 866. Представник третьої особи Служби у справах дітей Золочівської районної державної адміністрації Харківської області у судове засідання не з'явився, начальник служби [PERSON] надала до суду письмову заяву, відповідно до якої просила розгляд справи провести без їхньої участі. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові заперечення відповідача та інші матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] року у родині [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON], про що Олександрівською сільською радою Золочівського району Харківської області в книзі реєстрації народжень 16 вересня 2009 року зроблено актовий запис №09, та того ж дня видано відповідне свідоцтво серії [NUMBER]. Відповідно до копії рішення Золочівського районного суду Харківської області від 04.09.2014 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 02.05.2009 року Олександрівською сільською радою Золочівського району Харківської області, актовий запис № 03. 24 червня 2015 року головним державним виконавцем ВДВС Золочівського РУЮ Стадніченко Т.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 47960747 за виконавчим листом № 622/944/14-ц , виданого 24.09.2014 року Золочівським районним судом Харківської області, за яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку; та здійснено виклик [PERSON] та [PERSON] до відділу з одночасним попередженням про кримінальну відповідальність за злісне ухилення від сплати аліментів ст. 164 КК України. З розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, наданого начальником відділу ВДВС Золочівського РУЮ [PERSON] від 01.02.2017 року вих. № 90/14.28-39 заборгованість [PERSON] згідно виконавчого листа № 622/944/14-ц від 24.09.2014 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини, починаючи з 28.07.2014 року станом на 31.01.2017 року складає 3845,65 грн. Згідно відповіді на адвокатський запит від 14.02.2017 року № 50/04-08/17 адміністрація Харківської ЗОШ I-III ступенів № 20 Харківської міської ради Харківської області повідомляє, що [PERSON] навчається у 2-а класі ХЗОШ № 20 з 01.09.2016 р наказ про зарахування № 37У від 13.06.2016 року до цього навчався в Олександрівській ЗОШ I-III ступенів Золочівського району Харківської області. [PERSON] мати учня до адміністрації школи із заявою про недопущення батька до приміщення школи та обмеження його спілкування із неповнолітнім [PERSON] не зверталася, нею було висунуто усне прохання класному керівникові передати дитину після уроків особисто в руки матері або довіреним нею особам. 10.02.2017 року о 15.35 [PERSON] була здійснена спроба забрати [PERSON] з групи продовженого дня, вихователькою в телефонному режимі було повідомлено матір про наміри батька. [PERSON] було викликано працівників поліції, з ними спілкувала [PERSON] особисто. Виклик працівників поліції за схожих обставин також мав місце у листопаді 2016 року. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] вказала, що вона є рідною сестрою позивача та рідною тіткою [PERSON] [PERSON]. Після розлучення [PERSON] з її братом стала перешкоджати батькові та і всій їхній сім'ї спілкуватися з [PERSON]. Раніше він часто в них гостював, а останнім часом [PERSON] не дозволяє її брату навіть телефонувати синові. Неодноразово, коли [PERSON] намагався зустрітися з сином у школі відповідачка викликала працівників поліції. ЇЇ брат дуже любить свого сина та бажає спілкуватися з ним. 28.03.2017 року [PERSON] звернувся з заявою до Голови органу опіки та піклування з заявою, де просив розглянути питання виділення йому часів спілкування з його дитиною [PERSON] [INFO] у вихідні, святкові та канікулярні дні за принципом рівної участі. Згідно листа № 270 від 12.04.2017 року служба у справах дітей Золочівської РДА повідомляє, що 10.04.2017 року на засіданні комісії з питань захисту прав дітей було розглянуте питання за заявою [PERSON] про виділення часів спілкування з сином з принципом рівної участі. Одноголосно членами комісії прийняте рішення у задоволенні заяви [PERSON] про що надали витяг з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дітей при Золочівській РДА від 10.04.2017 року. При вирішенні спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України, СК України, Закону України «Про охорону дитинства». Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статті 32, 51 Конституції України передбачають, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Конвенції, проголошено, що кожен має право на повагу до свого... сімейного життя... Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Статті 11, 12, 14 Закону України «Про охорону дитинства» визначають, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 159 СК України, зокрема окреслений порядок вирішення судом спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї. Так, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Статті 10, 59, 60 ЦПК України передбачають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, судом встановлено, що малолітній [PERSON], [INFO], проживає разом із матір'ю [PERSON], після розірвання шлюбу між батьками - сторонами по справі. [PERSON] в порушення вимог ст.ст. 153, 157 СК України чинить перешкоди у спілкування сину із батьком, забороняючи спілкування в тому числі через працівників навчальних закладів, особисто уникаючи їх спілкування. Водночас батько [PERSON] виявляє бажання приймати участь у вихованні дитини, спілкуватися з ним. Наразі у позивача є заборгованість по сплаті аліментів, яку він поступово погашає, однак вказана обставина відповідно до положень ст.ст. 151, 153 СК України не може слугувати підставою для обмеження спілкування батька та сина, право яких на спілкування між собою охороняється законом. Відповідачем в розумінні положень ст.ст. 10, 59, 60 ЦПК України не надано доказів, що таке спілкування перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відтак, права позивача на спілкування з дитиною мають бути захищені у обраний спосіб, що відповідає допущеному порушенню. Водночас враховуючи вік дитини, право матері на участь у спілкуванні із сином в тому числі у вихідні дні, на правах рівної участі з батьком, а також враховуючи, що спілкування з дитиною не повинно порушувати учбовий процес у який вона залучена, судом корегується час який позивач просив встановити для спілкування з сином. Так з метою дотримання прав обох батьків, суд визначає позивачу один день з вихідних - суботу або неділю для спілкування із сином, а у зимовий чи літній період час для спільного відпочинку має виділятися в межах шкільних канікул, з метою не порушення учбового процесу дитини. На підставі викладеного, та

Outcome: partial