Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

08 жовтня 2015 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався, що на його балансі знаходиться гуртожиток, що розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Леніна, буд. № 6. Відповідно до п.20 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 03.06.1986 року № 208 зі змінами та доповненнями станом на 2014 рік останній здійснює експлуатацію гуртожитку. 24.02.2004 року, за вказаною адресою гуртожитку зареєстроване місце постійного проживання відповідача [PERSON], однак з 01.06.2013 року останній не проживає у гуртожитку, своїх речей не зберігає, місце його знаходження невідоме, тому позивач звернувся до суду та просив суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням (одне ліжко-місце) в буд. № 6 по вул. Набережна Леніна у м. Дніпропетровську (а.с. 1, 2). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в звязку із чим суд вважає за можливе на підставі ст.ст.169, 224 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи в заочному порядку відповідно до Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом у судовому засіданні встановлено, що відповідно до витягу Фонду державного майна України від 21.05.2015 року № 10-15-9581 з Єдиного реєстру обєктів державної власності щодо нерухомого державного майна, гуртожиток за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Леніна, 6 перебуває на балансі ДП «Придніпровська залізниця», що підтверджується копією зазначеного витягу, наявною в матеріалах справи (а.с. 9). Окрім цього, у судовому засіданні судом встановлено, що з 24.02.2004 року постійне місце проживання відповідача по справі [PERSON] зареєстровано в гуртожитку за вищезазначеною адресою (1 ліжко-місце), а з 2013 року відповідач у гуртожитку не мешкає, виділеною частиною кімнати не користується, не сплачує комунальні послуги за місцем реєстрації, зазначені обставини підтверджуються поясненнями представника позивача, копією акту від 10.09.2015 року, наявною в матеріалах справи (а.с. 12). Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України, Житлового кодексу України та іншими нормативно-правовими актами. Так, відповідно до ст.9 ч.4 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Нормою ст.72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до\~ст. 405 ЦК України\~члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 127 ЖК України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Відповідно до ч. 2\~ст. 132 ЖК України\~встановлено, що працівники підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, можуть бути виселені без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Відповідно до\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Оцінюючи дослідженні у судовому засіданні докази у їх сукупності, щодо вимог позивача до відповідача, приймаючи до уваги, що відповідач по справі [PERSON], який зареєстрований в гуртожитку за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Леніна, 6 (1 ліжко-місце), з 2013 року не проживає у гуртожитку, житловою площею не користується, між ним та власником житла відсутні будь-які домовленості стосовно строків користування житлом, суд вважає позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, обґрунтованими, а отже такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім при зверненні до суду із даним позовом судові витрати в розмірі 1 218 гривень (а.с.3). На підставі викладеного та

Outcome: approved