Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

10.05.2019 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Бєляєвої Катерини Андріївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер; 46158343 від 26.03.2019 року, яким зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] за Акціонерним товариством «Альфа Банк», номер запису про право власності 30883547. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Представник відповідача Акціонерного товариства «Альфа-Банк» проти позову заперечувала. Державний реєстратор Вороньківської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області Бєляєва К. А. в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася завчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Деснянської районної у місті Чернігові ради позов підтримала. Третя особа [PERSON] просив позов задовольнити. Заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку. Судом встановлено, що 30.07.2008року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2402/0708/71-072. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 30.07.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки. Відповідно до пункту 2 даного Договору Іпотекодавець - [PERSON] передає в іпотеку Іпотекодержателю - Відкритому акціонерному товариству «Сведбанк» належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] . В подальшому Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» було відступлено право вимоги за вказаним кредитним договором на користь ПАТ «Альфа Банк», підстава - договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором від 15.06.2012 року. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігів від 02.11.2015 року за позовом ПАТ «Альфа Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №2402/0708/71- 072 від 30.07.2008 року по справі № 750/9000/15-ц, позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» заборгованість кредитним договором № 2402/0708/71-072 від 30.07.2008 року, а саме: заборгованості за кредитом 1 269 697,40 грн., по відсотках 39 887,34 грн., пені 2000,00 грн., а всього на загальну суму 1 311 584 грн. 74 коп. На підставі вказаного рішення суду було видано виконавчий лист, який був пред`явлений до виконання. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіна Олександра Петровича від 19.11.2018 року було відкрито виконавче провадження ВП № 57730427. Станом на дату пред`явлення даного позову стягнення за виконавчим провадження продовжується, що підтверджується довідкою за місцем роботи [PERSON] 18.12.2018 АТ «Альфа-Банк» направило [PERSON] повідомлення з вимогою сплатити борг за Кредитним договором, розмір якого станом на дату розрахунку 17.12.2018 року загальна сума заборгованості становить 96446,66 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 2684797 грн. Одночасно вказали, що в порядку ст.ст. 35, 36 Закону України «Про іпотеку» попереджаємо, що в разі невиконання цієї вимоги протягом тридцяти денного строку АТ «Альфа-Банк» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (а.с. 56). 26.03.2019 року державним реєстратором Вороньківської сільської ради Бобровицького району, Чернігівської області Беляєвою Катериною Андріївною за заявою АТ «Альфа Банк» було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 46158343 та внесено в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно запис 30883547 про право власності (дата реєстрації - 22.03.2019 року о 19:55:44), згідно якого власником квартири [ADDRESS] стало АТ «Альфа-Банк». Пунктом 57 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 визначено наступне: «спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно у Державному реєстрі прав є цивільно-правовим незалежно від підстав оскарження». Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, враховуючи зазначену Постанову Великої Палати Верховного Суду та приписи ст. 263 ЦПК України, даний спір належить до цивільної юрисдикції. Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень визначаються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Частиною 1 статті 2 вказаного Закону передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Частиною 4 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Згідно з положеннями п. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Згідно положень статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстр прав складається з розділів, а у свою чергу Розділ Державного реєстру прав складається з чотирьох частин, які містять відомості про: 1) нерухоме майно; 2) право власності та суб`єкта (суб`єктів) цього права; 3) інші речові права та суб`єкта (суб`єктів) цих прав; 4) обтяження прав на нерухоме майно та суб`єкта (суб`єктів) цих обтяжень. Відповідно до ч. 2 ст. 18 вказаного Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Частиною 1 статті 36 Закону України «Про іпотеку» визначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону (ч. 2 ст. 36 Закону України «Про іпотеку»). При цьому можливі способи звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку визначені частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку». За приписами ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Відтак, наведені положення Закону України «Про іпотеку» свідчать на користь висновку про те, що сам по собі договір іпотеки не є самостійною підставою, що підтверджує виникнення, перехід або припинення права власності на нерухоме майно. При цьому окремого договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя на виконання вимог іпотечного договору від 30.07.2008 року сторонами (іпотекодавцем та іпотекодержателем) укладено не було. Державний реєстратор при реєстрації права власності на предмет іпотеки зобов`язаний перевіряти факт виконання відповідних умов правочину (пункт 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень) Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Державним реєстратором Беляєвою К.А. не було надано суду витребувані матеріали реєстраційної справи відносно [PERSON] . В Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 р. у справі №_199/1276/17, суд прийшов до висновку про те, що державний реєстратор при реєстрації права власності на предмет іпотеки зобов`язаний перевіряти факт виконання відповідних умов правочину (пункт 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, відповідно до якої, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину). Також при прийнятті оскаржуваного рішення державним реєстратором, який відповідно до положень ст. 19 Конституції України, зобов`язаний діяти в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та Законами України, не було враховано положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Згідно з п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року № 1304-18 (далі - Закон № 1304), не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави відповідно до ст. 4 Закону України «Про заставу» від 02.10.1992 р. № 2654-ХІ1 та/або предметом іпотеки згідно зі ст. 5 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 р. № 898-IV, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника чи майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, і за умови, якщо: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя чи є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, якщо в позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м - для квартири та 250 кв.м - для житлового будинку. Встановлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій забороняє на весь час дії Закону примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника). Вказаний Закон є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють реєстраційні дії щодо речових прав на нерухоме майно, яке було надане, як забезпечення кредитів в іноземній валюті, будь-яких дій, наслідком яких є втрата права власності іпотекодавцями належного їм нерухомого майна. Загальна площа квартира [ADDRESS] в якій проживає позивач, її чоловік - [PERSON] та двоє їх неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , мати позивача - [PERSON] , складає 83,5 кв. м. Беручи до уваги відсутність у позивача та членів її сім`ї іншого/альтернативного житла, розмір квартири - 83,5 кв. м., що не перевищує 140 кв. м., а також проживання неповнолітніх дітей в даній квартирі, є всі підстави вважати, що на спірні правовідносини поширюється дія Закону № 1304. Розглядаючи аналогійні справи, щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки за Іпотекодержателем на підставі договору про іпотеку та відповідного застереження в ньому, Верховний Суд в своїх постановах прийшов до висновків, що Закон про мораторій поширюється також і на позасудовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Так, в Постанові Верховного Суду від 14.02.2018 р. у справі № 127/8068/16-ц, зазначено, що «Сама по собі умова договору іпотеки про можливість набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, не свідчить про волевиявлення іпотекодавия на вибуття майна з його володіння. Частиною першою статті 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що однією з підстав припинення іпотеки є припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору, а згідно з частиною першою статті 33 цього Закону підставою звернення стягнення на предмет іпотеки є невиконання або неналежне виконання боржником основного зобов`язання. Одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки є передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки (стаття 36 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до частин другої, третьої статті 37 Закону України «Про іпотеку» рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. Аналіз наведених положень статей 17, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» дає підстави зробити висновок про те, що згода іпотекодавця на передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною». Іншою постановою Верховного Суду від 31.10.2018 р. у справі № 465/1310/17-ц зазначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна. Отже, визначальним при вирішення спору щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку протягом строку дії Закону України «Про мораторій на стягнення, майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є настання правового наслідку, що в даному конкретному випадку передбачає фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, без згоди власника майна. З врахуванням вищевикладеного, та ненаданням відповідачем матеріалів реєстраційної справи відносно [PERSON] , які були підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію права власності за АТ «Альфа-Банк», суд дійшов обґрунтованого висновку, що за наслідками прийнятого державним реєстратором Вороньківської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області Беляєвою К.А. рішення про проведення державної реєстрації права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за Акціонерним Товариством «Альфа-Банк» за відповідним застереженням в іпотечному договорі, фактично відбулося примусове стягнення зазначеного майна без згоди власника, незважаючи на заборону, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що фактично є примусовим стягненням, що здійснений без згоди власника, а тому відповідно до вимог Закону № 1304 та в період його дії, здійснення звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації права власності - заборонено. Разом з тим, відкриття виконавчого провадження № 57730427, та прийняття рішення про реєстрацію права власності на квартиру за AT «Альфа Банк», призвело до подвійного стягнення, оскільки за рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 02.11.2015 р. ухваленого на користь AT «Альфа Банк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором, стягнення якої продовжується по сьогоднішній час та одночасно прийнято оскаржуване рішення про реєстрацію права власності на квартиру за AT «Альфа Банк». Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради (реєстратор Предеус Наталія Сергіївна) було прийнято від [PERSON] . та зареєстровано заяву власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій щодо квартири [ADDRESS] . Реєстраційний номер заяви 33138150, дата та час реєстрації заяви 15.03.2019 08:45 год. 51 сек. Незважаючи на наявність вище вказаної заяви про заборону проведення реєстраційних дій протягом 10 робочих днів, державним реєстратором Беляєвою Катериною Андріївною, в порушення ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» прийнято оскаржуване рішення та зареєстровано 22.03.2019 року 19:55 год. 44 сек. право власності на квартири [ADDRESS] за АТ «Альфа Банк», тому суд доходить висновку про скасування рішення державного реєстратора Бєляєвої Катерини Андріївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер; 46158343 від 26.03.2019 року, яким зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] , за Акціонерним товариством «Альфа Банк», номер запису про право власності 30883547. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved