Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

07.10.2015 р. позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів у зв'язку з продовженням навчання сина. В позовній заяві зазначає, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 1992 року, який 20.10.1998 року розірвали. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO] З часу розірвання шлюбу відповідач сплачував аліменти на утримання сина. А пізніше сплачував аліменти на утримання сина у зв'язку з навчанням. Після закінчення бакалаврату син з 01.09.2015 р. продовжив навчання на магістеріумі Національного університету «Острозька академія» ІУ рівня акредитації на денній формі навчання. Навчання закінчує 28.02.2017 року. 07.08.2015 р. сину виповнилося лише 22 роки. Відповідач добровільно допомоги не надає, матеріально не підтримує, усі обов'язки щодо матеріального забезпечення сина виконує позивачка. Кошти необхідні на проживання, проїзд, харчування, оплату гуртожитку, інші потреби пов'язані з навчанням. Тому просить стягувати аліменти в розмірі ? частки від заробітку відповідача на час навчання сина до 28 лютого 2017 року. Позивач та третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилися подала суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримали просять його задовольнити. На підставі ухвали Бродівського районного суду від 16.11.2015 року до компетентного суду за місцем проживання відповідача в м.Речіца Гомельської області Республіки Білорусія направлено судове доручення про вручення судових документів та допит відповідача у справі. Згідно протоколу судового засідання про допит відповідача за судовим дорученням [PERSON] позовні вимоги не визнав, мотивуючи тим, що оплачував навчання сина; щодо сплати аліментів на продовження навчання сина заперечив, посилаючись на безпідставність заявленої вимоги, пояснив що в даний час він проживає з іншою жінкою виховує дитину від її першого шлюбу однак у зареєстрованому шлюбі не перебуває; крім цього на його утриманні перебувають батьки, батько має інвалідність та проблеми із здоров'ям; пенсія у батьків невелика, тому він їм допомагає матеріально; не заперечував проти розгляду справи за його відсутності. Суд, з'ясувавши обставини справи, дослідивши подані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. У п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 20.10.1998 року розірвали (а.с.7). Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO] (а.с.6). Відповідно до довідки № 2451 від 09 вересня 2015 року [PERSON] є студентом денної форми навчання Національного університету «Острозька академія» ІУ рівня акредитації і навчається на магістеріумі, спеціальність «Психологія», факультет політико-інформаційного менеджменту. Термін закінчення навчання - 28.02.2017 року (а.с.9). Позивачка [PERSON] працює та отримує заробітну плату у розмірі 1520.06 грн., яка не є високою (а.с.8). Беручи до уваги, що повнолітній [PERSON] продовжує навчання на денній формі навчання, в зв'язку з чим не має можливості працевлаштуватися та перебуває на утриманні позивачки (а.с.10), а відповідач не бере участі у фінансуванні подальшого навчання сина, хоча має можливість надавати матеріальну допомогу, оскільки він офіційно працевлаштований та має постійний заробіток (а.с.27), за станом здоров'я обмежень щодо зайняття трудовою діяльністю немає, інших неповнолітніх дітей та непрацезданих осіб на його утриманні немає, суд вважає, що відповідач має можливість утримувати свого повнолітнього сина, надавати йому матеріальну допомогу на період навчання, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. Крім цього суд враховує, що позивачка у зв'язку з продовженням навчанням сина [PERSON] несе витрати: на навчальні посібники, інші канцелярські приладдя, по оплаті за житло, на проїзд до місця навчання, на харчування, то суд вважає, що повнолітня дитина потребує матеріальної допомоги, а тому є всі підстави для стягнення аліментів з відповідача. Аналізуючи всі зазначені докази по справі в їх сукупності, враховуючи, що відповідачем суду не надано жодного доказу того, що він не може сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина на період його навчання у розмірі, про який просить позивач, суд приходить до переконання, що вимоги позивачки підлягають задоволенню в повному обсязі, а розмір аліментів у ? частці від заробітку (доходу) відповідача буде достатнім для забезпечення необхідних потреб [PERSON], пов'язаних з продовженням його навчанням. На підставі ст. ст. 199, 200 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved