Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

08.02.2021 року заявник звернулася до суду з даною заявою, в обґрунтування якої зазначила наступне. На підставі свідоцтва про право власності від 07.02.1994 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної власності належить квартира [ADDRESS] . [INFO] померла її мати - [PERSON] , після смерті якої залишилося спадкове майно, у вигляді: частини квартири [ADDRESS] . [INFO] помер її батько - [PERSON] , після смерті якого залишилося спадкове майно, у вигляді: частини квартири [ADDRESS] . На час відкриття спадщини, вона постійно проживала з матір`ю та батьком по вищезазначеній адресі, тобто фактично прийняла спадщину після смерті своїх батьків. Надалі, вона звернулася до державного нотаріуса Другої маріупольської нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері та батька. 25.01.2021 року державним нотаріусом Другої маріупольської нотаріальної контори Старостенко Л.Г. заведена спадкова справа. Проте, нотаріусом їй було роз`яснено про неможливість вчинення нотаріальної дії, оскільки у свідоцтві на право власності на житло прізвище, ім`я її батька написано не вірно - [PERSON] (в паспорті [PERSON] ), не вірно щаписано прізвище матері - [PERSON] (в паспорті [PERSON] ) і її прізвище також написано не вірно, а саме - [PERSON] (в паспорті [PERSON] ). Спірна квартира була приватизована на підставі ЗУ «Про приватизацію». Свідоцтво про право власності на житло від 07.02.1994 року, реєстраційний № [NUMBER] видано Державним підприємством по ремонту та експлуатації житлового фонду «Жилищник» та зареєстровано в органі, який здійснював на той час державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно у м. Маріуполі - КП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації». З метою виконання свого права на оформлення спадщини після смерті її батьків та прав на вільне володіння, розпорядження належним їй нерухомим майном, вимушена звернутися до суду з заявою про встановлення факту, що свідоцтво про право власності на житло від 07.02.1994 року, реєстраційний № [NUMBER] , видане Державним підприємством по ремонту та експлуатації жилфонду «Жилищник», зареєстроване 05.05.1997 року на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , належить - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою судді від 10.02.2021 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду та витребувано з Другої маріупольської нотаріальної контори копії спадкових справ. У судове засідання [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, при цьому від представника надійшла до суду заява про розгляд справи за її відсутності та заявника, на задоволенні заяви наполягала. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, однак подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, розгляд справи по суті залишила на розсуд суду. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явились. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 5 ст.268 ЦПК України встановлено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч.2 ст.315 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Відповідно до листа ВСУ від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу у відповідності до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так як саме одержання цього документу, а як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можливо встановити належність громадянину такого документу, який є правовстановлюючим. Судом встановлено, що 07.02.1994 року державним підприємством по ремонту та експлуатації житлового фонду «Жилищник» видано [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] свідоцтво на право спільної власності на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до повторного свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] виданого 20.05.2010 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON] , [INFO] зареєстрував [INFO] шлюб з [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про народження виданого повторно 17.07.2010 року Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є: батько [PERSON] , матір`ю [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 05.04.2016 року Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] померла [INFO] . З копії паспорта серії [NUMBER] випливає, що паспорт був виданий громадянки України [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 27.07.2020 року Приморським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), [PERSON] померла [INFO] . З копії паспорта серії [NUMBER] вбачається, що паспорт був виданий на громадянина України [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки відділу аналітичного забезпечення Департаменту адміністративних послуг ММР від 23.11.2020 року, [PERSON] , [PERSON] , були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] та зняті у зв`язку зі смертю. З витягів про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №63282189 та №632812212 від 25.01.2021 року вбачається, що 25.01.2021 року було зареєстровано спадкові справи за №№7, 8, після смерті [PERSON] , [PERSON] . Разом з тим, судом встановлено, що внести зміни або виправлення до правовстановлюючого документа в іншому порядку неможливо. Вказане свідчить про відсутність об`єктивної можливості приведення оспорюваного документа у відповідність до вимог закону. В той же час факт належності померлим [PERSON] , [PERSON] та заявнику [PERSON] на праві спільної власності квартири [ADDRESS] , знайшов своє підтвердження, відповідно до наявних у справі письмових доказів. Доказів, які б спростовували вищевикладене суду не надано. Таким чином, враховуючи, що встановлення факту належності правовстановлюючого документа має для заявника юридичне значення, оскільки необхідно для реалізації своїх прав, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документа є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Судові витрати компенсуванню не підлягають та відносяться на рахунок заявника.

Outcome: approved