Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

09.11.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] з вимогами: визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: вул. Центральна, 5 у с. Бермешів Локачинського району та зобов'язати Замличівську сільську раду зняття з реєстраційного обліку [PERSON] за адресою: вул. Центральна, 5 у с. Бермешів Локачинського району. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що є власником житлового будинку за адресою: вул. Центральна, 5 у с. Бермешів Локачинського району. [PERSON], який є його братом, зареєстрований у належному йому будинку, однак протягом останніх семи років не проживає в ньому. Реєстрація відповідача порушує його права як власника. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала із підстав, зазначених у позовній заяві та уточнила їх. Просить тільки визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою вул. Центральна, 5 у с. Бермешів Локачинського району. Відповідач позов визнав повністю. Не заперечує щодо його задоволення. Замличівський сільський голова подав заяву про розгляд справи без представника третьої особи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Спірним є право користування житловим приміщенням у виді житлового будинку за адресою: вул. Центральна, 5 у с. Бермешів, який належить [PERSON], що підтверджується витягом з державного реєстру права власності на нерухоме майно (а.с.7). З довідки Замличівської сільської ради вбачається, що за адресою: вул. Центральна, 5 у с. Бермешів зареєстрований брат позивача - [PERSON], однак фактично не проживає за адресою реєстрації. (а. с. 8). Стаття 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Згідно зі ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням у обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. На підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Нормою статті 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Позивачем надані докази того, що відповідач зареєстрований за адресою: [INFO], але у спірному житловому приміщенні не проживає, відсутні будь-які відомості щодо існування домовленості між власником житла та відповідачем щодо збереження за ним права користування цим житловим приміщенням. Сам відповідач не заперечує щодо визнання його таким, що втратив право на користування вищезазначеним житлом. За таких обставин, суд вважає, що уточнені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування. Частиною 1 ст. 7 вищевказаного Закону передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved