Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

08 квітня 2014 року позивачка [PERSON] звернулась до Радомишльського районного суду Житомирської області з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») про зобов»язання вчинити певні дії - надати грошові кошти за кредитним договором. Свої позовні вимоги обґрунтоває тим,що 13 липня 2007 року між нею та відповідачем було укладено кредитний договір № ZRRWАЕ00000180,і відповідно до умов кредитного договору банк надав позивачці кредит на купівлю автомобіля в розмірі 29078,84 доларів США. В якості забезпечення своєчасного та повного виконання кредитного договору було укладено похідний від кредитного договору - договір застави рухомого майна відповідно до якого, позивач надала в заставу придбаний нею автомобіль марки СHRYSLER, 2002 року випуску, № кузова /шассі [NUMBER].Також позивачка зазначила, що в порушення умов укладеного кредитного договору відповідач - ПАТ КБ « Приватбанк» грошові кошти в сумі 29078,84 доларів США у строк з 13 липня 2007 року по 12 травня 2012 року включно не надав, чим порушив її права,тому просила суд зобов»язати відповідача надати їй грошові кошти в сумі 29078,84 доларів США, на виконання умов Кредитного договору № ZRRWАЕ00000180. У судовому засіданні представник позивачки позовні обсязі та просив їх задовольнити з підстав зазначених у ньому. Відповідач представник ПАТ КБ «Приватбанк» у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та подав заяву про застосування строків позовної давності,також просив у позові відмовити повністю. Заслухавши пояснення представника позивачки, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Перевіряючи обставини у справі судом встановлено, що між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк»», 13 липня 2007 року було укладено кредитний договір № ZRRWАЕ00000180, відповідно до умов якого банк зобов»язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 13 липня по 12 липня 2012 року включно у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 29078,84 доларів США. Звертаючись до суду з позовом, позивачка посилався на те, що відповідач не надав кредитні кошти позивачці. Разом з тим, суд не може погодитись з таким обґрунтуванням позивача посилаючись на наступне. За правилами ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (сг. 629 Цивільного кодексу України). Згідно з п.7.2.Кредитного договору № ZRRWАЕ00000180 від 13 липня 2007 року позичальник доручає, без додаткового узгодження, перерахувати кредитні кошти в сумі 20604,00 доларів США на поточний рахунок [PERSON] [NUMBER], комісію банку в сумі 206,04 доларів США на рахунок № [NUMBER]. На виконання умов договору Банк перерахував кредитні кошти на рахунки визначені в п.7.2. Кредитного договору з рахунку № [NUMBER] - рахунку поточного тіла кредиту, що був відкритий на ім»я [PERSON], що підтверджується повідомленням ПАТ КБ « Приватбанк» від 05.08.2014 року. Згідно платіжного доручення № 1 від 16.07.2007 року кошти в сумі 20406,00 доларів США були перераховані на рахунок [PERSON] № [NUMBER] з рахунку № [NUMBER], що був відкритий на ім.»я [PERSON]. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що посилання позивачки у своїх доводах, що кредитні кошти не були їй надані є надуманими і безпідставними. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказу вання не може ґрунтуватись на припущеннях. Стороною позивача не надано суду належних доказів на підтвердження тих обставин, на які посилається позивач в своєму позові, як на підстави для його задоволення. Оцінивши зібрані у справі докази та з урахуванням викладеного, суд вважає, що підстав для задоволення позову не вбачається. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed