Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-23 00:00:00

07 жовтня 2019 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулась [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, в якій просила суд стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини, яка продовжує навчання у розмірі 50 % заробітку відповідача. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано у 2004 році. Під час спільного життя у зареєстрованому шлюбі у сторін народилася дитина [PERSON] , [INFO] , яка на теперішній час проживає разом з позивачем та знаходиться на повному її утриманні. За рішенням суду відповідач повинен був сплачувати аліменти до досягнення дитиною повноліття. У 2019 році [PERSON] була зарахована студентом першого курсу Державного навчального закладу «Регіональний центр професійної освіти швейного виробництва та сфери послуг Харківської області». Строк навчання з 02.09.2019 року до 25.01.2021 року. Позивач вказує, що її донька на даний час потребує матеріальної допомоги, заробітна плата позивача не надає їй можливості повною мірою забезпечити потреби дитини. Домовленості з батьком дитини щодо його участі у вихованні доньки не досягнуто, у зв`язку з чим позивач і вимушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач по справі в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву також не надходив. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечувала і позивач. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Так, в судовому засіданні було встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 02 березня 2004 року, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу Серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м. Харкова 16 лютого 2005 року. (а.с. 3) Під час перебування у шлюбі у сторін у сторін народилася дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м. Харкова 26 жовтня 2004 року. (а.с. 4) Позивач зазначає, що [INFO] [PERSON] виповнилося 18 років і аліментні зобов`язання відповідача припинилися. На теперішній час повнолітня дитина проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 5) Згідно довідки Державного навчального закладу «Регіональний центр професійної освіти швейного виробництва та сфери послуг Харківської області», [PERSON] дійсно навчається в Державному навчальному закладі «Регіональний центр професійної освіти швейного виробництва та сфери послуг Харківської області» на 1 курсі з 02.09.2019 року по 25.01.2021 року за професією кухар-кондитер 3 розр. (а.с. 8) Як зазначає позивач, вона отримує дуже маленьку заробітну плату та вказаних коштів є недостатньо для забезпечення нормального життя дитини. Позивач вважає, що відповідач в змозі надавити допомогу на утримання дитини. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. За змістом статті 191 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів суд виходить з положень ст. 182 СК України, відповідно до якої, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи надані сторонами докази та обставини справи, суд приходить до висновку, що аліменти на утримання повнолітню [PERSON] , яка продовжує навчання, мають стягуватися у розмірі ј частини з усіх видів доходів відповідача. Так, позовна заява [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: partial