Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

08 червня 2018 року до Рівненського міського суду звернулась [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] про поділ майна подружжя, в якому просить суд : виділити їй у власність Ѕ частину квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] .; встановити порядок користування квартирою за адресою [ADDRESS] наступним чином: у її користування виділити житлову кімнату площею 12,6 кв.м. разом з лоджією та житлову кімнату 9,7 кв.м, у користування [PERSON] виділити житлову кімнату площею 17,1 кв.м., інші приміщення залишити в спільному користуванні;розподілити пропорційно часткам у праві спільної власності на квартиру [ADDRESS] , особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються в квартиру: опалення, гаряче та холодне водопостачання, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій) відповідно до встановленого порядку користування квартирою. В обґрунтування позову вказує, що з 14 лютого 1981 року по 01 вересня 2017 року вона перебувала в шлюбі з відповідачем, [PERSON] . Вказує, що за період шлюбу ними була придбана квартира за адресою [ADDRESS] . Відповідно до положень Сімейного кодексу України, вказана квартира відноситься до об`єктів спільної сумісної власності подружжя. Однак на даний час вона змушена орендувати житло, оскільки відповідач не визнає її права на придбану нами під час шлюбу квартиру. На підставі наведеного, вона просить здійснити поділ спільного майна подружжя шляхом визнання за нею права власності на 1/2 квартири за адресою [ADDRESS] . Зазначає, що квартира є трикімнатною, кімнати ізольовані. Потребує вирішення питання користування квартирою. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири в натурі, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Відтак, враховуючи план квартири, вважає за доцільне встановити наступний порядок користування житлом: встановити порядок користування спірною квартирою наступним чином: у її користування виділити житлові кімнати площею 9,7 кв. м. (позначена на плані № 5) та 12,6 кв. м разом з лоджією (позначена на плані № 2), у користуванні Відповідача залишити житлову кімнату площею 17,1 кв. м. разом з балконом, позначена на плані № 6, інші приміщення залишити в загальному користуванні. Вказує, що одночасно потребує вирішення питання розподілу особових рахунків. У зв`язку з цим вона звернулась до суду. 21 січня 2019 року до Рівненського міського суду звернувся [PERSON] із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про поділ майна подружжя та встановлення порядку користування квартирою, в якій просить суд: виділити йому у власність Ѕ частину квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] . Встановити порядок користування квартирою за адресою [ADDRESS] наступним чином: у його користування виділити житлову кімнату площею 17,1 кв.м. та 9,2 кв.м., у користування [PERSON] виділити житлову кімнату площею 12, 6 кв.м. разом з лоджією, інші приміщення залишити в спільному користуванні. В обгрунтування зустрічної позовної заяви вказує, що з 14 лютого 1981 рік по 01.09 2017 року, він перебував в шлюбі з відповідачкою [PERSON] . За період шлюбу ним було придбана квартира за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира була придбана у 1993 році відповідно до договору від 10.06.1993 року зареєстрованого в Рівненському міському бюро технічної інвентаризації в книзі реєстрації №57- 257-12702. Просить суд виділити йому Ѕ частину вищевказаної квартири. Вказує, що оскільки квартира є трикімнатною, кімнати ізольовані, а він являється інвалідом 2 групи з особливими рекомендованими потребами, а це розміщення приладів спортивного спорудження для реабілітаційного відновлення, вважає за необхідне встановити наступний порядок користування спірною квартирою. У його користування виділити житлові кімната площею 9,2 кв.м та 17,1 кв.м; у користування Відповідача залишити житлову кімнату площею 12.6 кв.м з лоджією; Інші приміщення залишити в загальному користуванні. У зв`язку з цим він звернувся до суд із зустрічною позовною заявою. В судовому засіданні позивач -відповідач та її представник позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовільнити. Додатково вказали, що якщо не буде можливості виділити її в користування дві житлові кімнати , не заперечує, щоб кімнату 9,2 кв.м. залишити в спільному користуванні. В судовому засіданні представник відповідача-позивача позовні вимоги зустрічного позову підтримала та просила їх задовільнити. Однак проти залишення кімнати 9,2 в спільному користуванні не заперечувала. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що первісний позов та зустрічний позов підлягають до частково задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що з 14 лютого 1981 рік по 01.09 2017 року [PERSON] перебував в шлюбі з [PERSON] . За період шлюбу ними було придбана квартира за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира була придбана у 1993 році відповідно до договору від 10.06 1993 року зареєстрованого в Рівненському міському бюро технічної інвентаризації в книзі реєстрації №57-257-12702. Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 321 ЦК України). За правилами частин першої - другої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина першастатті 356 ЦК України). Частиною першою статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі (частина перша статті 71 СК України). Згідно з частиною третьою статті 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Відповідно до частин першої та другої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина 2статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Відповідно до частин першої - третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Таким чином, порядок користування житловими приміщеннями у будинку, який належить на праві власності кільком особам, може бути встановлений у випадку, коли такі приміщення відповідають за розміром часткам цих осіб у будинку. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна в натурі для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року № 6-1500цс15. На підстав викладено, та враховуючи згоду сторін, суд приходить до висновку виділити по Ѕ частини квартири позивачу та відповідача, та встановити порядок користування квартирою наступним чином: у користування [PERSON] виділити житлову кімнату площею 12,6 кв.м. разом з лоджією, у користування [PERSON] виділити житлову кімнату площею 17,1 кв.м., інші приміщення залишити в спільному користуванні. Щодо позовної вимоги про розподіл пропорційно часткам у праві спільної власності на квартиру [ADDRESS] , особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються в квартиру: опалення, гаряче та холодне водопостачання, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій) відповідно до встановленого порядку користування квартирою, то суд зазначає наступне. Відповідно до статті 19, частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між споживачами та виконавцями у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Розподіл особового рахунку можливий лише за умови укладення з кожним із споживачів окремих договорів про надання послуг. Суд звертає увагу, що [PERSON] . не позбавлена можливості звернутися до підприємств, які надають комунальні послуги, для укладення відповідних договорів на погоджених сторонами умовах і тільки в разі виникнення спору може звернутися до суду з позовом до відповідачів, які надають такі послуги, та лише у разі їх відмови, звернутися з відповідним позовом про вирішення спору та про захист порушених прав. Також суд звертає увагу, на ту обставину, що позивачем підприємств, які надають комунальні послуги не залучені до справи, як учасники. На підставі викладено, суд приходить до висновку, що дана позовна вимога не підлягає задоволенню. Щодо заяви про стягнення судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до частин першої, другої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Суд встановив, що відповідно до посвідчення серії [NUMBER] та довідки до акту огляду МСЕК 0190959 [PERSON] є інвалідом II групи. А тому, суд вказує, що позовні вимоги в частині стягнення судового збору з відповідача, який є інвалідом II групи та відповідно до Закону України «Про судовий збір» відноситься до переліку осіб, які звільнені від його сплати задоволенню не підлягає. А тому з [PERSON] слід стягнути половину суми судових витрат за виготовлення технічного паспорті та проведення оцінки квартири в розмірі 353,90 грн., оскільки відповідач [PERSON] звільняється від сплати судового збору, а не від сплати всіх судових витрат. Щодо витрат на правову допомогу, то суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Відповідно до ч. 2 ст.134 ЦПК України у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Крім того, суд звертає увагу, що згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підставі викладено, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви про стягнення витрат на правову допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved