Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

07 жовтня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, який уточнив 25 травня 2017 року, про визнання незаконним та скасування наказу Харківського національного аграрного університету імені В.В. Докучаєва від 05.09.2016 року № 181-к/1 «Про оголошення догани», визнання незаконним та скасування наказу Харківського національного аграрного університету імені В.В. Докучаєва від 09.09.2016 року № 1116-к «Про звільнення за прогул без поважних причин [PERSON] », поновлення позивача на посаді професора кафедри економічної теорії та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з вересня 2016 року по травень 2017 року в сумі 98542,08 грн., відповідно до уточненого позову від 11 серпня 2017 року розмір збільшився до 131 389,44 грн. (травень 2017 року, червень 2017 року, липень 2017 року). Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 05 вересня 2017 року, яке ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 27 листопада 2017 року залишено без змін, позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково: визнано незаконним наказ Харківського національного аграрного університету імені В.В. Докучаєва від 05.09.2016 року № 181-к/1 «Про оголошення догани» в частині посилання на прогул за період з 30 серпня 2016 року по 2 вересня 2016 року; визнано незаконним наказ Харківського національного аграрного університету імені В.В. Докучаєва від 09.09.2016 року № 1116-к «Про звільнення за прогул без поважних причин [PERSON] » в частині посилання на прогул за період з 31 серпня 2016 року по 9 вересня 2016 року; змінено формулювання звільнення [PERSON] професора кафедри економічної теорії Харківського національного аграрного університету імені В.В. Докучаєва, зазначивши - звільнити професора кафедри економічної теорії, доктора наук [PERSON] з 3 жовтня 2016 року у зв`язку з прогулом без поважних причин відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України; стягнуто з Харківського національного аграрного університету імені В.В. Докучаєва на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17 вересня 2016 року по 3 жовтня 2016 року в розмірі 4209 гривень 15 коп. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Постановою Верховного Суду від 14 листопада 2018 року скасовано рішення Харківського районного суду Харківської області від 05 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 27 листопада 2017 року. Прийнято нове рішення в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказів ХНАУ імені В.В. Докучаєва від 05 вересня 2016 року № 181-к/1 «Про оголошення догани» та від 09 вересня 2016 року № 1116-к «Про звільнення за прогул без поважних причин [PERSON] .», поновлення [PERSON] на посаді професора кафедри економічної теорії ХНАУ імені В.В. Докучаєва. Позов задоволено частково. Визнано незаконним наказ Харківського національного аграрного університету імені В.В. Докучаєва від 05 вересня 2016 року № 181-к/1 в частині посилання на прогул за період з 31 серпня 2016 року по 02 вересня 2016 року; визнано незаконним наказ Харківського національного аграрного університету імені В.В. Докучаєва від 09 вересня 2016 року № 1116-к; відмовлено в поновленні [PERSON] на роботі в Харківському національному аграрному університеті імені В.В. Докучаєва на посаді професора кафедри економічної теорії; змінено формулювання звільнення [PERSON] на: «звільнити професора кафедри економічної теорії, доктора наук, [PERSON] , з 31 серпня 2017 року у зв`язку з закінченням дії трудового контракту відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України». В частині вимог [PERSON] щодо стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20 грудня 2018 року справу прийнято в провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 17 січня 2019 року. 18 лютого 2019 року позивач подав до суду уточнену позовну заяву та просить стягнути з відповідача 1008601,12 гривень в тому числі: 499763 грн. заборгованість заробітної плати та лікарняні; 499763 грн. моральної шкоди; 2075,12 грн.; витрати на сплату судового збору відповідно до постанови Верховного Суду; 7000 грн. витрат з надання юридичних послуг відповідно до договору від 12 вересня 2016 року; 16367 грн. заборгованості, у разі встановлення судом факту фальшування бухгалтерських документів направити відповідне подання до прокуратури; зобов`язати відповідача перерахувати на рахунок позивача зазначені кошти; зобов`язати вищий навчальний заклад спростувати в газеті ХНАУ імені В.В. Докучаєва «Знання» незаконні догану та наказ про звільнення позивача з роботи відповідно до постанови Верховного Суду; відповідно до ст. 41 КУпАП за порушення встановлених термінів виплати заробітної плати, виплату її не в повному обсязі на посадових осіб підприємств, установ і організацій, незалежно від форм власності може бути накладено штраф у розмірі від 30 до 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; безпідставна невиплата заробітної плати більш як один місяць, вчинена умисно керівником підприємства, установи або організації карається штрафом від 500 до 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, або виправними роботами на строк до двох років, або позбавленням волі на строк до двох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю на строк до трьох років (ст. 175 КК України), що є підставою для направлення матеріалів стосовно [PERSON] до прокуратури для притягнення останнього до відповідальності відповідно до Закону. В судовому засіданні 23 травня 2019 року ухвалою суду до розгляду прийнято уточнений позов в частині стягнення грошової суми у розмірі 1008601,12 гривень, у прийнятті позову в іншій частині - відмовлено. Позивач в судовому засіданні підтримав заявлені в уточненому позові вимоги, просив їх задовольнити та пояснив, що стягненню підлягає грошова сума у розмірі 1008601,12 гривень, яка складається: із суми заборгованості заробітної плати з серпня 2016 року по 01 січня 2019 року з лікарняними в період з 31 серпня 2016 року по 17 вересня 2016 року з індексацією та 3% річних в період з серпня 2016 року по 01 січня 2019 року, а всього 499763 грн.; суми моральної шкоди у розмірі 499763 грн.; витрати на сплату судового збору відповідно до постанови Верховного Суду у сумі 2075,12 грн.; витрат з надання юридичних послуг відповідно до договору від 12 вересня 2016 року у розмірі 7000 грн. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідач не провів з ним розрахунок у строки передбачені ст. 116 КЗпП України та не оплатив лікарняний, тому вказані виплати підлягають стягненню з відповідача у примусовому порядку. Відповідно до розрахунку за методом № 1, середній заробіток за весь час вимушеного прогулу складає: посадовий оклад професора - 5824,00 грн., доплата за доктора наук - 1164,80 грн., доплата за вчене звання професора 33% - 1921,82 грн., доплата за вислугу років 15% - 873,60 грн., доплата за заслуженого працівника - 1164,80 грн., всього за один місяць 10949,12 грн. добуток середньої заробітної плати та індексу споживчих цін у відсотках за період невиплати доходу складає: 10949,00х31 місяць=339419 грн., сума компенсації: 339419х34,1%=115741 грн., всього 339419+115741=455160 грн. За цей же період сума лікарняних складає: 10949:30 календарних днів х 18 днів (лікарняний з 31.08.2016 по 17.09.2016)=6569 грн.; 6569х31,8%=2089 грн., всього 6569+2089=8658 грн. Разом заробітна плата та лікарняні 455160+8658=463818 грн. Сума 3% річних складає: 3% річних : 12 місяців = 0,25% (у місяць)х31(місяців)=7,75% (за весь період заборгованості) складає 463818х7,75=35945 грн., а всього 463818+35945=499763 грн. розмір моральної шкоди складає розмір невиплаченої грошової суми у розмірі 499763 грн. Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували посилаючись на безпідставність вимог, просили у їх задоволенні відмовити та вказали на відсутність заборгованості перед позивачем, також вказали, що вимоги про відшкодування моральної шкоди не були предметом розгляду цієї справи, а були виділені в окреме провадження, в подальшому цей позов був залишений без розгляду. Третя особа в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, про день та час розгляду сповіщався належним чином. Суд заслухавши позивача, представників позивача, дослідивши надані докази встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах із Харківським національним аграрним університетом імені В.В. Докучаєва. Наказом №745-к від 27.08.2009 року ХНАУ ім. В.В. Докучаєва [PERSON] був прийнятий на посаду доцента кафедри економічної теорії по 31.08.2010 року. Наказом №592-к від 29.06.2010 року ХНАУ ім. В.В. Докучаєва термін роботи на займаній посаді продовжено за контрактом по 31.08.2017 року. Наказом №685-к від 22.08.2012 року ХНАУ ім. В.В. Докучаєва [PERSON] був переведений на посаду професора кафедри економічної теорії за контрактом. Наказом Харківського національного аграрного університету імені В.В. Докучаєва від 05.09.2016 року № 181-к/1 «Про оголошення догани» позивачу оголошено догану за прогули в період з 29.08.2016 року по 02.09.2016 року. Наказом Харківського національного аграрного університету імені В.В. Докучаєва від 09.09.2016 року № 1116-к «Про звільнення за прогул без поважних причин [PERSON] » позивача звільнено із займаної посади за прогул, допущений в період з 29.08.2016 року по 09.09.2016 року. Постановою Верховного Суду від 14 листопада 2018 року визнано незаконним наказ Харківського національного аграрного університету імені В.В. Докучаєва від 05 вересня 2016 року № 181-к/1 в частині посилання на прогул за період з 31 серпня 2016 року по 02 вересня 2016 року; визнано незаконним наказ Харківського національного аграрного університету імені В.В. Докучаєва від 09 вересня 2016 року № 1116-к; відмовлено в поновленні [PERSON] на роботі в Харківському національному аграрному університеті імені В.В. Докучаєва на посаді професора кафедри економічної теорії; змінено формулювання звільнення [PERSON] на: «звільнити професора кафедри економічної теорії, доктора наук, [PERSON] , з 31 серпня 2017 року у зв`язку з закінченням дії трудового контракту відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України». Судом також встановлено, що позивач в період з 31 серпня 2016 року по 17 вересня 2016 року перебував на лікарняному. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 116 КЗпП України передбачає, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок. Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Суд аналізуючи норми діючого законодавства у їх застосуванні при вирішенні спору приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку відповідно до ст. 117 КЗпП України задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Постановою Верховного Суду від 14 листопада 2018 року відмовлено в поновленні позивача роботі в Харківському національному аграрному університеті імені В.В. Докучаєва; змінено формулювання звільнення та звільнено з 31 серпня 2017 року у зв`язку з закінченням дії трудового контракту. Таким чином судом встановлено, що на день звільнення 31 серпня 2017 року позивач не працював в Харківському національному аграрному університеті імені В.В. Докучаєва, при цьому позивач в судовому засіданні підтвердив, що на цей час мав трудові стосунки з іншою організацією, назву якої та дату працевлаштування зазначати не вважав за необхідне. Враховуючи, що позивач не надав доказів на підтвердження того, що після зміни за рішенням суду формулювання його звільнення, він звернувся до відповідача із заявою про проведення з ним остаточного розрахунку по день звільнення, як передбачено ст. 116 КЗпП України, тому відсутні підстави вважати, що відповідач несе відповідальність за невиплату вказаних сум, що є підставою для відмови в задоволенні позову про стягнення на підставі ст. 117 КЗпП України суми середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки судом відмовлено в задоволенні вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки проведення розрахунку, відсутні підстави вважати що з боку відповідача мало місце спричинення позивачу моральної шкоди, тому суд відмовляє в задоволенні вказаної вимоги. Також суд відмовляє в задоволенні вимог про стягнення з відповідача коштів за лікарняним в період з 31 серпня 2016 року по 17 вересня 2016 року за їх безпідставністю оскільки позивач не надав вказаний лікарняний відповідачу для проведення виплат і лікарняний не оплачений не з вини відповідача, тому відсутні підстави для примусового стягнення вказаних коштів з відповідача і надання вказаного лікарняного суду не є підставою для проведення такого стягнення. Виплати судового збору відповідно до постанови Верховного Суду також стягненню не підлягають, оскільки такі суми вже сплачені відповідачем в порядку виконання рішення суду, при цьому позивач в судовому засіданні визнав, що на стягнення вказаної суми виданий виконавчий документ. Вимоги про стягнення суми витрат з надання юридичних послуг також не підлягають задоволенню оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження оплати таких послуг і не надано переліку виконаних робіт з розрахунком їх вартості. На підставі викладеного суд повністю відмовляє позивачу в задоволенні позову за безпідставністю та недоведеністю вимог.

Outcome: dismissed