Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

09 липня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів Дніпропетровської обласної прокуратури та Державної казначейської служби України, у якому просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 752 000 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 10 травня 2012 року позивача було затримано за підозрою в отриманні хабара від студентки, у цей же день він був відсторонений від виконання обов`язків завідуючого кафедрою правознавства і йому була встановлена підписка про невиїзд. 28 травня 2012 року прокуратурою Дніпропетровської області було порушено кримінальну справу № 70129038 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. У подальшому 02 липня 2012 року прокуратурою було порушено цілий ряд кримінальних справ щодо позивача за ч. 3 ст. 368 КК України. 13 липня 2012 року постановою слідчого обласної прокуратури позивача було притягнуто по справі у якості обвинуваченого, обвинувальний акт складений 17 липня 2012 року. 26 березня 2013 року позивач був засуджений Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 3 ст. 368 КК України, у подальшому вирок суду був змінений Апеляційним судом Дніпропетровської області в частині покарання - збільшений розмір штрафу. 20 травня 2014 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ вирок був скасований і справу повернуто на новий апеляційний розгляд. При новому розгляді Апеляційний суд Дніпропетровської області залишив попередній вирок без змін. 04 листопада 2014 року Вищий спеціалізований суд України скасував вирок як апеляційного суду, так і Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу і повернув на новий судовий розгляд. 25 квітня 2016 року справу було повернуто судом на додаткове розслідування. До травня 2021 року позивач не був обізнаний щодо руху кримінальної справи, і лише за його зверненням, йому було повідомлено про те, що 28 грудня 2019 року кримінальне провадження № 120190402300022263 відносно позивача було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю у його діяннях складу кримінального правопорушення. Таким чином, позивач зазначає, що він на протязі семи років і восьми місяців незаконно знаходився під слідством і судом, і за цей час він перебував у постійній нервовій та психологічній напрузі, що призвело до позбавлення можливостей реалізації своїх можливостей, звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, безсонних ночей, втрати спокою і здоров`я, спричинило довготривале порушення права на честь і гідність позивача. Коли з`явилися відомості про засудження позивача, його перестали запрошувати керівником кандидатських і консультантом докторських дисертацій, офіційним опонентом при захисті, а також призвело до загострення хвороб і витрат на лікування, що вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, позивач вважає, що такими діями йому заподіяну моральну шкоду, яку він оцінює у 752 000 грн. Ухвалою судді від 12 липня 2021 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. Ухвалою судді від 19 липня 2021 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження, роз`яснено учасникам справи про їх право, порядок та строки подачі заяв по суті справи. 09 вересня 2021 року від відповідача Дніпропетровської обласної прокуратури надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач не погоджується з позовними вимогами [PERSON] , вважає їх безпідставними і необґрунтованими, посилаючись на те, що з матеріалів справи вбачається, що позивач перебував під досудовим слідством та судом у період з 28.05.2012 (дата порушення кримінальної справи) до 28.12.2019 (дата закриття кримінального провадження), тобто повних 91 місяць. Враховуючи вимоги ст. 13 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», розмір мінімальної моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню [PERSON] становить 546 000 грн. (91 місяць х 6000 грн.). При цьому, здійснюючи розрахунок заподіяної йому моральної шкоди, позивач до елементів відшкодування моральної шкоди включає кошти на лікування хронічних та інших хвороб у сумі 200 000 грн., проте згідно з положеннями зазначеного Закону кошти на лікування хронічних та інших хвороб не є складовими основної підстави для відшкодування моральної шкоди - незаконне перебування піж слідством та судом. Таким чином, вимоги [PERSON] про стягнення заподіяної йому моральної шкоди у розмірі 752 000 грн. є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах законодавства. 17 вересня 2021 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. 21 вересня 2021 року від позивача надійшли заперечення на відзив, що за своєю суттю є відповіддю на відзив, у якій позивач заперечив проти викладених аргументів відповідача, підтримав позов у повному обсязі. Ухвалою судді від 30 вересня 2021 року цивільну справу прийнято до провадження судді Колочко О.В. на підставі розпорядження керівника апарату Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 24.09.2021 № 238 у зв`язку із закінченням повноважень судді Чорного І.Я. Справу призначено до судового розгляду на 02 листопада 2021 року. 29 вересня 2021 року від Дніпропетровської обласної прокуратури надійшли заперечення, у яких відповідач зазначив, що початком досудового розслідування є день винесення постанови про порушення кримінальної справи, у даному випадку це 28 травня 2012 року. Крім того, звернув увагу на те, що як позивач, так і відповідач здійснили технічну помилку, вказавши дату закриття кримінального провадження - 28.12.2019, тоді як провадження закрито було 29.12.2019. Також, зазначає, що лише незгода позивача з прийнятими працівниками правоохоронних органів процесуальними рішеннями, які навіть не були ним оскаржені, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди. На думку відповідача, позовні вимоги не підлягають задоволенню. 02 листопада 2021 року судовий розгляд справи відкладений на 23 листопада 2021 року через неявку учасників справи. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, але частково, пояснив, що не підтримує вимоги в частині 200 000 грн. на лікування та погоджується з терміном перебування під слідством і судом 91 місяць, і саме в цій частині підтримує позовні вимоги, і просить їх задовольнити. Представник відповідача Дніпропетровської обласної прокуратури заперечила проти задоволення вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та запереченнях, просила відмовити у позові. Представник відповідача Державної казначейської служби України заперечила проти позовних вимог, зазначила, що не вважає казначейство належним відповідачем у справі, оскільки жодних прав і інтересів позивача не порушувало, також зазначила, що у разі встановлення судом обставин, на які посилається позивач як на обґрунтування заподіяння йому моральної шкоди, заявлений позивачем розмір відшкодування вважає завищеним і необґрунтованим. Просила відмовити у позові. Суд, заслухавши позивача, представників відповідачів, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що 28 травня 2012 року прокуратурою Дніпропетровської області було порушено кримінальну справу № 70129038 відносно позивача за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. 17 липня 2012 року позивачу було пред`явлено обвинувачення шляхом затвердження обвинувального висновку та кримінальну справу було направлено до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу для розгляду. У подальшому після неодноразово скасування касаційною інстанцією рішень судів як апеляційної, так і першої інстанції, ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 25.04.2016 кримінальну справу по обвинуваченню [PERSON] за ч. 3 ст. 368 КК України повернуто прокурору для додаткового розслідування, який в свою чергу, 05.10.2016 направив кримінальну справу до слідчого відділу Центрально-Міського ВП Криворізького ВП для організації подальшого досудового розслідування. 29 грудня 2019 року відомості про кримінальне правопорушення за ч. 3 ст. 368 КК України були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019040230002263 за фактом прийняття [PERSON] пропозиції одержання неправомірної вигоди за допуск студентів Криворізького економічного інституту державного вищого навчального закладу «Криворізький національний університет» до захисту дипломних робіт та затвердження відповідних рецензій. 29 грудня 2019 року за результатами досудового розслідування постановою прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 3 Новічковим С.О. кримінальне провадження № 12019040230002263 за ч. 3 ст. 368 КК України відносно [PERSON] закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю у діянні особи складу кримінального правопорушення. У той же день, постановою слідчого СВ КВП ГУНП в Дніпропетровській області Остапенко К.Ю. кримінальне провадження закрито з тих самих підстав. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилався на те, що право на відшкодування моральної шкоди у нього виникло у зв`язку із кримінальним переслідуванням протягом 91 місяця, ухваленням щодо нього обвинувальних вироків та із закриттям справи відносно нього на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, за відсутністю в діях складу кримінального правопорушення. Моральна шкода полягає в душевних та психічних стражданнях, моральних втратах, яких зазнав позивач внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, суду. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За правилами пункту 2 частини другої статті 1167 ЦК України якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Згідно з частинами першою та другою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відповідно до статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (стаття 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12 (частина перша статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Верховний Суд врахував, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 12 липня 2007 року «STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, § 62). Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тобто Законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати. Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування. Судом встановлено і не оспорюється сторонами справи, що кримінальна справа по обвинуваченню [PERSON] була закрита у зв`язку з відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення. Тому на думку суду, згідно з пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» наявні правові підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] . При цьому, відповідно до положення ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і у зв`язку з тим, що позивач в судовому засіданні підтримав свій позов саме в частині відшкодування шкоди за перебування під слідством і судом протягом 91 місяця, тобто в сумі 546 000 грн., погодившись із розрахунком відшкодування шкоди, наведеним у відзиві на позовну заяві відповідача Дніпропетровської обласної прокуратури, суд вважає, що позов в межах, заявлених та підтриманих позивачем, підлягає задоволенню у повному обсязі. Так, позивач перебував під слідством та судом 91 місяць (з 28 травня 2012 року по 29 грудня 2019 року). Відповідно до ст.8 ЗУ «Про державний бюджет України на 2021 рік» у 2021 році встановлено мінімальну заробітну плату у розмірі 6000 грн. з 01 січня 2021 року. Враховуючи наведені обставини, беручи до уваги приведені норми закону, строк перебування позивача під слідством та судом, суд вважає за необхідне стягнути на користь [PERSON] з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України моральну шкоду в сумі 546 000 гривень, виходячи з розрахунку: 91 місяць (перебування під слідством та судом) х 6000 грн. = 546 000 грн.

Outcome: approved