Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

08 жовтня 2018 року представник ТОВ «Фінансова компанія є гроші» звернувся до Миргородського міськрайонного суду з вищевказаною позовною заявою. Позивач на підтвердження своїх позовних вимог вказав, що 25.05.2018 року між ТОВ «Фінансова компанія є гроші» та [PERSON] було укладено договір №3001111337-005716 відповідно до якого позивач надав відповідачу позику в сумі 3 000 грн. на картковий рахунок №5168742705440794. Відповідно до договору відповідач зобовязувався в порядку та на умовах визначених договором повернути позику та сплатити суму процентів за час її використання. Позика була надана в строк що не перевищує 31 день. Після спливу вказаного строку, а саме 24.06.2018, відповідач свої зобовязання по договору не виконав. Внаслідок невиконання умов договору, станом на 01.10.2018 року утворилася заборгованість в розмірі 18\~941,10 грн., яка складається із: заборгованості за позикою 3\~000 грн., заборгованість за користування позикою 7\~031,10 грн., та заборгованість за пенею 8\~910,00 грн. Представник позивача прохав стягнути з відповідача всю суму заборгованості та судові витрати, що складаються із: витрат повязаних зі сплатою судового збору в розмірі 1 762,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1\~500 грн. Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 17 жовтня 2018 року відкрито провадження у даній справі та призначено проведення першого судового засідання. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09.04.2019 суд вирішив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та\~проаналізувавши письмові\~докази по\~справі,\~суд приходить\~до переконання,\~що позов\~підлягає до часткового\~задоволення з таких підстав. Встановлено, що 25.05.2018 між ТОВ «Фінансова компанія є гроші» та до [PERSON] було укладено договір №3001111337-005716 відповідно до якого позивач надав відповідачу позику в сумі 3 000 грн. на картковий рахунок №5168742705440794. (а.с.12). Даний договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті https://e-groshi.com і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення договору. Відповідно до ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, про зміст таких дій чітко розяснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці розяснення логічно повязані з нею. Статтею 13\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п.12, ч. 1 ст. 3 Закону одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб'єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися субєктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом звязку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згода на укладення відповідного договору відповідачем була надана в порядку, передбаченим ЗУ «Про електронну комерцію», з використанням електронного підпису у розділі «Підпис особи», яким був одноразовий ідентифікатор у вигляді СМС повідомлення з кодом 954386. Відповідно до умов договору, відповідач взяв на себе зобовязання повернути позику та сплатити суму процентів за користування позикою в порядку та строк, визначені Договором (п.2.1.) Строк, на який надається Позика за цим Договором становить 31 день (п.5.2), який спливає 24.06.2018 року (п.5.3). У відповідності до ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позивач свої зобовязання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу позику у розмірі, встановленому Договором. Факт отримання відповідачем предмету позики, а саме грошових коштів в сумі 3 000 грн. на картковий рахунок №5168742705440794 підтверджується копією повідомлення з системи прийому платежів від 25.05.2018 (а.с.25). У відповідності до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За користування позикою, наданої на підставі даного договору, передбачено сплата процентів, які становлять 2 % за кожний день користування позикою (п.3.2.1). Згідно ст. 526, 527, 530\~ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст.\~629\~ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. У порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначеним змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за позикою, відповідач порушує зобов'язання за даним договором. З викладеного вище вбачається те, що позичальник дійсно порушив умови договору в частині вчасного повернення позики, а також сплати відсотків за користування нею. У відповідності до ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною 2 ст.\~551\~ЦК України передбачено якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно п. 7.1. договору у випадку порушення (прострочення) позичальником строку повернення позики та/або оплати суми процентів за користування позикою. Позивач має право додатково, крім процентів за користування позикою за кожен день прострочення, стягнути з позичальника пеню у розмірі 3,00% від залишку суми позики за кожен день прострочення, починаючи з першого дня прострочення. Внаслідок невиконання умов договору, станом на 01.10.2018 року утворилася заборгованість в розмірі 18 941,10 грн., яка складається із: заборгованості за позикою 3 000 грн., заборгованість за користування позикою 7 031,10 грн., та заборгованість за пенею 8 910,00 грн., що підтверджується відповідним розрахунком (а.с.20-24). Таким чином, позов ТОВ «Фінансова компанія є гроші» до [PERSON] щодо стягнення заборгованості за договором про надання позики підлягає до задоволення, як такий що знайшов своє підтвердження в судовому засіданні на підставі доказів, досліджених в ході судового розгляду. Судові витрати зі сплати судового збору підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача пропорційно до\~розміру задоволених\~позовних вимогна підставі ст. 141 ЦПК України. Вирішуючи, питання щодо розподілу витрат на правову допомогу, суд керується положеннями ст.ст.133, 137 ЦПК України. У відповідності до ч.ч.1,3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати:1) на професійну правничу допомогу; 2) повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч.ч.1-4 ст.10 ЗУ «Про забезпечення права на справедливий суд», кожен має право на правову допомогу. У випадках, визначених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Порядок та умови надання правової допомоги визначаються законом. Для забезпечення права на захиствід\~обвинувачення та надання правової\~допомоги при\~вирішенні справ\~у судах\~в Україні\~діє адвокатура. Витрати на правову допомогу учасників судового процесу відшкодовуються в порядку та розмірі, визначених законом. У відповідності до ч.2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвокатапідлягають\~розподілу між\~сторонами разом\~із іншими\~судовими витратами. На підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу позивач надав копію договору про надання юридичних послуг №01/08-1 від 01.08.2018, укладеного між ним та фізичною особою-підприємцем [PERSON] (а.с.40) та акт приймання-передачі наданих послуг №37 до договору про надання юридичних послуг №01/08-1 від 01.08.2018 (а.с.41). Враховуючи вищевикладене, вбачається, що законом передбачено компенсацію лише тих судових витрат на професійну правничу допомогу, що надані спеціальним субєктом адвокатом. Долучені позивачем докази на підтвердження здійснення таких витрат, не є належними та допустимими, оскільки правові послуги надані фізичною особою-підприємцем. Таким чином, у суду відсутні правові підстави для включення таких витрат до складу судових витрат та розподілу їх між сторонами спору.

Outcome: partial