Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

07 липня 2014 року [PERSON] звернувся до суд з зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення на його користь 1520 790, 77 грн. з яких: 1 200 000 грн. - борг за договором позики; 144 000 грн. - пеня; 164 982,77 грн. - витрати від інфляції, 11 808 грн. - 3% річних від простроченої суми. В обґрунтуванні позовних вимог позивач зазначив, що 05 березня 2013 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, за умовами якого він надав у позику [PERSON] в сумі 1 200 000 грн., які остання зобов'язалась повернути до 05 березня 2014 року. Крім того, за змістом договору окрім обов'язку [PERSON] повернути суму боргу в установлений договором строк, остання зобов'язується у разі прострочення повернення суми боргу сплатити позичкодавцеві пеню у розмірі 0,1 % від суми боргу за кожний день прострочки. Відповідач умов договору позики не виконала, суму позики в строк до 05.03.2014 року не повернула, у зв'язку з чим позичкодавець вимушений звернутися до суду з відповідним позовом. Враховуючи викладене позивач просить стягнути з відповідача на його користь 1520 790, 77 грн. з яких: 1 200 000 грн. - борг за договором позики; 144 000 грн. - пеня; 164 982,77 грн. - витрати від інфляції, 11 808 грн. - 3% річних від простроченої суми. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати у вигляді витрат по сплаті судового збору. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні визнав позов посилаючись на позицію свого довірителя, яка подала до суду письмову заяву про визнання позову та просила суд розглянути справу за її відсутність. Суд дослідив матеріали справи: копія договору позики від 05 березня 2013 року, відповідно до умов якого позичкодавець [PERSON] надав позику 05 березня 2013 року готівкою 1 200 000 грн. позичальнику [PERSON], з зобов'язанням позичальника повернути вказану суму позики до 05 березня 2014 року, а у випадку прострочення повернення суми боргу позичальник виплачує позичкодавцю пеню в розмірі 0,1 % від суми боргу за кожний день прострочки (а.с. 8); розрахунок суми позовних вимог складений 04 липня 2014 року, відповідно до змісту якого період прострочення повернення позики з 06.03.2014 року по 03.07.2014 року, розрахунок пені складає 144 000 грн.; розрахунок боргу з урахування встановленого індексу інфляції складає 164 982,77 грн., розрахунок 3% річних від простроченої суми боргу складає 11 808,00 грн., сума боргу за договором позики 1 200 000 грн., а отже загальна сума боргу становить 1 520 790,77 грн. (а.с. 9); - заява про визнання позову відповідачем [PERSON] від 22 липня 2014 року (а.с. 13); - заява про визнання позову відповідачем [PERSON] не датована та подана до суду 28 липня 2014 року (а.с. 19); Суд, розглянувши в судовому засіданні цивільну справу, повно і всебічно з'ясувавши обставини цієї справи, вислухавши пояснення представників сторін, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно змісту ч. 2 ст. 11 ЦПК України підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини, яким при вирішенні спору є договір позики від 05 березня 2013 року укладений між [PERSON] та [PERSON] Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до змісту ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Отже, враховуючи встановлені обставини та вимоги зазначених норм Закону, суд вважає що позов підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1 200 000 грн. боргу за договором позики; 144 000 грн. пені в розмірі 0,1 % від суми боргу за кожний день прострочки; 164 982,77 грн. - встановлений індекс інфляції за весь час прострочення. Разом з тим, суд вважає, що позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача 11 808 грн. - 3% річних від простроченої суми задоволенню не підлягає оскільки суперечить вимогам ч. 2 ст. 625 ЦК України, так як умовами договору позики вже передбачений інший розмір процентів річних від простроченої суми в розмірі 0,1%. На підставі викладеного,

Outcome: partial