Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

09 грудня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення його батьківських прав по відношенню до неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Також, позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки в розмірі 1/3 частини заробітку відповідача щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини, а саме: не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, не цікавиться станом її здоров'я, фізичним, моральним та духовним розвитком. Позивач у судовому засіданні позов підтримала та просила суд його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався завчасно та належним чином. Повістка відповідачу надсилалася за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання. Відповідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за місцем їх реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Представник органу опіки та піклування Деснянської районної у м. Чернігові ради в судовому засіданні позов підтримав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, представника органу опіки і піклування та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач є матір'ю [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. [PERSON] є батьком дитини (а/с 6). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 липня 2015 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (а/с 5). Позивач у судовому засіданні пояснила, що відповідач після розірвання шлюбу проживає окремо, не провідує доньку та не виявляє бажання спілкуватися з нею, вихованням та матеріальним утриманням дитини не займається, не цікавиться станом її здоров'я, фізичним, моральним та духовним розвитком, фактично усунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. Згідно інформації Чернігівського дошкільного навчального закладу № 39 «Тополенька» Чернігівської міської ради Чернігівської області від 09 грудня 2016 року вбачається, що дитину приводить до садочка мама і ввечері забирає няня. Батько ніякої участі не приймає у житті та вихованні дитини, у батьківських зборах участі не приймав, не відвідував свята. Вихователі та завідувач закладу жодного разу не бачили батька вихованки [PERSON] та не чули від неї слів про тата (а/с 7). За інформацією Центру розвитку «Орігамі» від 08 грудня 2016 року, який відвідує [PERSON], на заняття дівчинку приводять та забирають мама або няня (а/с 8). Згідно довідки № 0712 від 07 грудня 2016 року, виданої Студією «Розумка», [PERSON] відвідує загально-розвиваючі заняття в Студії дитячого розвитку та англійської мови «РозУмка» з квітня 2016 року. На заняття [PERSON] приводить мати або няня, батька не бачили (а/с 9). Таким чином, вихованням і утриманням дитини займається позивач, що підтверджується матеріалами справи. Крім того, орган опіки та піклування Деснянської районної у м. Чернігові ради своїм висновком від 23 січня 2017 року за № 10, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частина 2 ст. 150 Сімейного кодексу України передбачає, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пунктом 16 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. За таких підстав, враховуючи, що відповідач ухиляється від виконання обов'язків по вихованню неповнолітньої дитини, суд вважає за доцільне позбавити його батьківських прав відносно неї. Крім того, угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи вимоги закону, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження можливості відповідача сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини від його доходів, відсутні докази про його доходи та матеріальний стан, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача належить стягнути судовий збір. Враховуючи викладене,

Outcome: partial