Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

08 жовтня 2018 року позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що вона, [PERSON], є власником житлового будинку, що знаходиться у [ADDRESS] Її колишній чоловік [PERSON] зареєстрований в даному будинку, проте з грудня 2010 року по даний час за вказаною адресою не проживає. Добровільно виписатись з будинку відповідач не погоджується. Крім того, реєстрація відповідача у її житловому будинку створює для позивача незручності, зокрема, пов'язані зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються на відповідача, а також перешкоджає у здійсненні права користування і розпорядженя її майном на власний розсуд. Просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком, що знаходиться у [ADDRESS] 23 січня 2019 року позивач через канцелярію суду подала письмову заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити. Не заперечує щодо винесення у справі заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився повторно, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст.128 ЦПК України. Про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань, заяв, відзиву на позов від нього не надійшло. Згідно з ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача, а також за одночасного існування вищевказаних умов, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 10569578 від 09 жовтня 2013 року [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться у [ADDRESS] (а.с.5). Право власності на вказаний будинок позивач отримала в порядку спадкування за заповітом після смерті свого батька - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.10.2013 року (а.с.6). Із довідки Замличівської сільської ради Локачинського району Волинської області № 406 від 16 травня 2018 року вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрований у житловому будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] проте за даною адресою не проживає (а.с.12). Вказане стверджується також актом обстеження житлових умов про фактичне проживання (або відсутність зареєстрованих осіб) від 16 серпня 2018 року, яким встановлено, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] однак більше одного року за вказаною адресою не проживає, що також підтвердили своїми підписами у акті свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.14). 22 серпня 2012 року Локачинським районним судом Волинської області винесено рішення про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] ( а.с.11). Із акту обстеження житлово-побутових умов від 16 серпня 2018 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] разом з позивачем проживають її діти [PERSON], [PERSON], [PERSON] та матір [PERSON] (а.с.13). Відповідно до ч. 1 ст. 156 Житлового кодексу УРСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Зміст цієї статті свідчить, що член сім'ї власника може бути визнаний таким, що втратив право користування житлом у разі його відсутності по місцю проживання понад один рік без поважних причин. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] без поважних причин відсутній за місцем реєстрації понад один рік, зокрема, в житловому будинку, що знаходиться у [ADDRESS], між сторонами не було укладено угоди про користування спірним жилим приміщенням, а реєстрація відповідача [PERSON] у будинку позбавляє позивача права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, а тому суд вважає, що відповідач втратив право користування даним житловим приміщенням. Враховуючи наведені обставини, позов [PERSON] підлягає до задоволення повністю. Згідно з п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені [PERSON] витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved