Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

09 січня 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з нього пені за несвоєчасну сплату аліментів на утримання їхніх повнолітніх дітей. У позовній заяві покликається на ту обставину, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням суду 17 грудня 2015 року. Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 03 грудня 2014 року ухвалено стягувати з відповідача [PERSON] в її користь аліменти на утримання їхніх двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 23 вересня 2014 року. Заочним рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 18 вересня 2018 року ухвалено збільшити розмір аліментів з 500 грн. до 1500 грн. щомісячно. Однак відповідач не сплачує аліменти, які визначив йому суд, у зв`язку з чим станом на 01 листопада 2019 року утворилась заборгованість в розмірі 86 000 гривень. На підставі ст.196 СК України, провівши власний розрахунок суми, просила стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 642 200 грн.. Ухвалою Володимир-Волинського міського суду 28 січня 2020 року відкрито провадження у даній справі, розгляд якої постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у ньому. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув з невідомих суду причин, відзиву не подав, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення про виклик особи. Враховуючи вимоги позивача, який не заперечив проти заочного розгляду справи, беручи до уваги відсутність відповідача, якого належним чином повідомлено про день та час розгляду справи, відсутністю його відзиву, суд розглянув справу відповідно до ст.280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи у їх сукупності і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням суду 17 грудня 2015 року. Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 03 грудня 2014 року ухвалено стягувати з відповідача [PERSON] в її користь аліменти на утримання їхніх двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 23 вересня 2014 року. Заочним рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 18 вересня 2018 року ухвалено збільшити розмір аліментів з 500 грн. до 1500 грн. щомісячно. Дані обставини стверджуються копіями рішень та виконавчих листів. Однак відповідач не сплачує аліменти, які визначив йому суд, у зв`язку з чим станом на 01 листопада 2019 року утворилась заборгованість в розмірі 86 000 гривень, що стверджується довідкою відділу ДВС. Згідно п.9 ч.3 ст.129 Конституції України та ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що рішення суду є обов`язковим до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом. У відповідності до ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: ?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+ (An?1%?Qn), де: ?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Зазначена правова позиція з приводу правил розрахунку пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів сформульована у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц. На підтвердження розміру пені, позивачем надано власний розрахунок її суми у розмірі 642 200 грн. Оскільки вказана сума пені перевищує заборгованість відповідача по сплаті аліментів, у відповідності до ч.1 ст.196 СК України, стягненню з нього підлягає пеня в сумі 86 000 гривень, що становить 100% розміру заборгованості. Передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. У судовому засіданні встановлено, що за заявлений позивачем період відповідач повинен був сплачувати за відповідним судовим рішенням аліменти на утримання власних неповнолітніх дітей. Об`єктивних причин, які б заважали відповідачеві сплачувати аліменти в належному розмірі, судом не встановлено. За таких обставин позов в частині стягнення пені по аліментах підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неустойка (пеня) за несплату аліментів за період з вересня 2014 року по жовтень 2019 року включно. Оскільки позивача за даною категорією справ звільнено від сплати судового збору - з відповідача на користь держави підлягає стягненню 860 грн. судового збору, що становить один відсоток від задоволеної суми позовних вимог. На підставі викладеного та ст. 196 Сімейного кодексу України та

Outcome: partial