Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

09 серпня 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що 17 липня 2015 року він уклав шлюб з відповідачкою, від якого вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини у сторін погіршились через різні погляди на життя та несхожість характерів. Відповідач почала поводити себе агресивно по відношенню до позивача. Всі їх розмови та намагання зберегти сімю виявились марними. Сторони фактично припинили шлюбні відносини з березня 2017 року. 28 серпня 2017 року ухвалою суду сторонам було надано строк для примирення (а.с. 16). В судовому засіданні позивач просив задовольнити позовні вимоги, оскільки вжиті судом заходи щодо примирення сторін позитивного результату не дали, відповідач свого ставлення не змінила, а намагання покращити відносини ні до чого не призвели. Відповідач в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення позову, а після спливу строку на примирення в судовому засіданні пояснила, що дійсно нічого в їх відносинах не змінилось. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 липня 2015 року сторони зареєстрували шлюб в Центральному районному у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що 17 липня 2015 року складено відповідний актовий запис № 424 (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 3). Причиною розірвання шлюбу позивач зазначає те, що відповідачка поводить себе відносно нього агресивно, вчиняє сварки. Вказані вище спірні правовідносини регулюються Сімейним кодексом України. В силу ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 112 СК України суд зясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Згідно п. 10 роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У відповідності до розяснень Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд застосовував передбачені ч. 1 ст. 111 СК України заходи щодо примирення подружжя. 28 серпня 2017 року ухвалою суду сторонам було надано строк для примирення три місяці, однак цей строк не забезпечив фактичного вжиття заходів для примирення з боку сторін (а.с. 16). Позивач в судовому засіданні після спливу строку на примирення наголосив на тому, що вони з відповідачем і надалі разом не проживають, позитивних змін не відбулося, все залишилося без змін, а тому він наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач в судовому засіданні після спливу строку на примирення не заперечувала проти розірвання шлюбу. У пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зазначається, що якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. З огляду на те, що позивач після спливу строку на примирення наполягає на задоволенні позовних вимог, а відповідач не заперечує щодо задоволення позову, оскільки ніяких змін у їх сімї не відбулося, ніяких заходів для примирення вжито не було, тому суд приходить до висновку про можливість задоволення позову про розірвання шлюбу, так як подальше спільне життя подружжя і збереження цього шлюбу суперечитиме інтересам сторін та їх дитини.\~\~

Outcome: approved