Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

08.12.2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Казенного підприємства «Зміївський ремонтний енергомеханічний завод» про стягнення заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати, в якому вказав, що з 11.03.2014 року по 31.08.2015 року він працював на посаді водія автокрану на Казенному підприємстві «Зміївський ремонтний енергомеханічний завод». 31.08.2015 року позивач звільнився із займаної посади за власним бажанням. За весь період роботи на підприємстві заробітна плата виплачувалась з великими затримками та не в повному обсязі. При звільненні [PERSON] підприємство також не провело повного розрахунку з позивачем, як того вимагає ст. 116 Кодексу законів про працю України. У звязку з викладеним, станом на 01.12.2015 року за відповідачем виникла заборгованість по невиплаченій заробітній платі у розмірі 13139 грн. 64 коп. На прохання [PERSON] виплатити вказану заборгованість Казенне підприємство «Зміївський ремонтний енергомеханічний завод» жодних дій не вчиняє. Крім того, враховуючи положення ст. 117 Кодексу законів про працю України, відповідач повинен виплатити [PERSON] його середній заробіток за весь час затримки виплати по день фактичного розрахунку, а саме у розмірі 14154 грн. 37 коп. На підставі викладеного, [PERSON] просив стягнути з Казенного підприємства «Зміївський ремонтний енергомеханічний завод» на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 13139 грн. 64 коп. та середній заробіток за весь час затримки у розмірі 10357 грн. 20 коп. Допустити негайне виконання рішення щодо присудженої заробітної плати. У судовому засіданні [PERSON] на задоволенні позовних вимог наполягав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнала частково, а саме не заперечувала проти виплати заборгованості по заробітній платі, що стосується відшкодування середнього заробітку просила відмовити, вказуючи на скрутне матеріальне становище підприємства. Суд, заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку: З копії трудової книжки, серії АЕ № 558020, вбачається, що [PERSON] у період з 11.03.2014 року по 31.08.2015 року працював на посаді водія автокрану на Казенному підприємстві «Зміївський ремонтний енергомеханічний завод». 31.08.2015 року позивач звільнився із займаної посади за власним бажанням /а.с. 4-5/. Довідкою Казенного підприємства «Зміївський ремонтний енергомеханічний завод» підтверджений факт наявності у [PERSON] заборгованості по заробітній платі за період з листопада 2014 року по серпень 2015 року, яка станом на 01.09.2015 року становить 13139 грн. 65 коп. Згідно з ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Твердження представника відповідача [PERSON] щодо відсутності коштів у Казенного підприємства «Зміївський ремонтний енергомеханічний завод» та скрутне фінансове становище не приймаються судом до уваги як підставу для звільнення відповідача від відшкодування [PERSON] середнього заробітку за весь час затримки, оскільки правовим висновком Верховного Суду України по справі № 6-64цс13 від 03.07.2013 року визначено наступне. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Нетривалий час роботи працівника на підприємстві й незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті заробітної плати також не є підставою для звільнення роботодавця від зазначеної відповідальності. Згідно з п.п. 2, 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Середньоденна заробітна плата = сума нарахованої заробітної плати за останні 2 календарні місяці роботи/на кількість робочих днів. Суд погоджується з розрахунком розміру середньоденної заробітної плати позивача, наданим Казенним підприємством «Зміївський ремонтний енергомеханічний завод», відповідно до якого розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] складає 115 грн. 85 коп. /а.с. 7, 8, 16/. Пунктом 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100 передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Так, як зазначалося вище: середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 115 грн. 85 коп. Кількість робочих днів затримки: 103 робочих днів. Отже, середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати = 115,85 х 103 складає 11932 грн. 55 коп. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі, а з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість по заробітній платі у розмірі 13139 грн. 65 коп., суму середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати у розмірі 11932 грн. 55 коп., а всього 25072 (двадцять пять тисяч сімдесят дві) грн. 20 коп. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з Казенного підприємства «Зміївський ремонтний енергомеханічний завод» на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved