Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

09 квітня 2014 року позивач банк звернувся до суду з цим позовом, підписаним уповноваженим доданою довіреністю представником Сафір Федором Олеговичем (виконавець [PERSON]), в якому зазначав наступне. Відповідно до укладеного договору №DNABRX06290050 від 16.10.2007 року [PERSON] (далі - Відповідач) 16.10.2007 року отримав (ла) кредит у розмірі 4314,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складають між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором Відповідач станом на 25.03.2014 року має заборгованість - 39909,92 грн., яка складається з наступного: - 3919,66 грн. - заборгованість за кредитом; - 605,00 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; - 2381,42 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; - 30627,18 грн. - пеня за несвоєчасність виконання за користування кредитом; а також штрафи: - 500.00 грн. - штраф (фіксована частина). - 1876,66 грн. - штраф (процентна складова). Розрахунок суми заборгованості додається. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь: - заборгованість у розмірі 39909,92 грн. за кредитним договором №DNABRX06290050 від 16.10.2007 року; - судові витрати. У судовому засіданні представник позивача Богуславський В.В. на задоволенні позову наполягав, коротко виклавши обставини позову. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнала, пояснила, що отримала кредит, проте просила суд застосувати позовну давність. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши докази в справі, зокрема надані позивачем: розрахунок заборгованості, копію заяви, копію умов та правил надання банківських послуг, копію паспорту відповідача, реєстраційних документів юридичної особи відповідача, платіжне доручення, апеляційну та касаційну скарги, приходить до такого. Предметом позову - є заборгованість у розмірі 39909,92 грн. за кредитним договором №DNABRX06290050 укладеному 16.10.2007 року. Підставою позову - є кредитний договір №DNABRX06290050 укладений 16.10.2007 року, невиконання обов'язків за цим договором та заборгованість через невиконання обов'язків договору у розмірі 39909,92 грн. У судовому засіданні, відповідно до досліджених доказів встановлено, що 16 жовтня 2007 року відповідач громадянка [PERSON] підписала оформлену представником Банку заяву позичальника в якій відповідач громадянка [PERSON] просила надати послуги такого змісту: «Строковий кредит: 4314.00., на строк 24 місяці, з умовами …. Вклад «Скринька» Також у заяві зазначено: «Я ознайомився і погоджуюсь з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»)(СТАНДАРТ), які були надані мені у письмовій формі. Я згоден, що ця заява разом із запропонованими ПриватБанком умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»)(СТАНДАРТ), Тарифами складає між мною та банком кредитно-заставний договір. Я підтверджую, що вся надана інформація достовірна». Заява підписана клієнтом відповідачем [PERSON] 16 жовтня 2007 року та працівниками банку. У заяві також зазначено номер картки 4149437308949294, дата відкриття рахунку 16.10.07. У зв'язку з вказаною заявою відповідача [PERSON], позивачем банком було відкрито рахунок у банку, зараховано на відкритий рахунок грошові кошти у розмірі 4314,00 грн., відповідачу [PERSON] надано електронну картку для користування зарахованими на відкритий рахунок грошовими коштами у розмірі 4314,00 грн. і відповідач [PERSON] за допомогою наданої електронної картки отримала і користувалася зарахованими на відкритий рахунок грошовими коштами у розмірі 4314,00 грн. Таким чином, відповідно до заяви та визнання відповідача про набуття від банку та користування грошовими коштами, судом встановлено, що в конкретний день відповідач фізична особа підписала заяву в якій просила позивача банк відкрити рахунок та надати послуги. Через таку заяву відповідача, позивач банк у спосіб відкриття рахунку, зарахування на відкритий рахунок грошових коштів, надання електронної картки відповідачу, безпідставно надав позивачу грошові кошти у розмірі 4314,00 грн., а відповідач безпідставно набула від банку та користувалась вказаними грошовими коштами у розмірі 4314,00 грн., як майном, набути без достатньої правової підстави. Виходячи з встановлених судом обставин, суд визначає відповідно до них правовідносини щодо безпідставно набутого майна. Тобто із встановлених обставин випливають правовідносини щодо безпідставно набутого майна, до яких підлягають застосуванню правові норми ч.1 та ч.2 ст.1212 ЦК України. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.1212 ЦК України: Стаття 1212. Загальні положення про зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави 1. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. 2. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Тобто, із встановлених судом обставин не випливає того, що 29.06.2006 року мало місце укладення кредитного договору-застави, оскільки заява підписана клієнтом відповідачем [PERSON] 16 жовтня 2007 року не є правочином, не є і кредитним договором. заява підписана клієнтом відповідачем [PERSON] 16 жовтня 2007 року не є правочином, бо ця заява відповідача не спрямована на набуття прав та не містить вільного і такого, яке відповідає внутрішній волі волевиявлення. Відсутність спрямованість на набуття прав, зокрема на грошові кошти, відсутність вільного і такого, яке відповідає внутрішній волі волевиявлення відповідача прямо стверджується викладеним у заяві проханням про надання послуги, наявністю відомостей, необхідність яких не зрозуміла, зокрема, щодо тарифів тощо. Іншими словами ця заява є не юридичною, а є фактичною дією, яка нагадує підготовку для вчинення правочину кредитного договору. Заява підписана клієнтом відповідачем [PERSON] 16 жовтня 2007 року не є кредитним договором, оскільки не містить відомостей про досягнення згоди з усіх істотних умов договору, зокрема, відомостей про зобов'язання банку надати грошові кошти (кредит), розміри та умови кредиту, зобов'язання позичальника повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України: Стаття 202. Поняття та види правочинів 1. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивіль них прав та обов'язків. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України: Стаття 1054. Кредитний договір 1. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України: Стаття 638. Укладення договору 1. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. А оскільки, із встановлених судом обставин не випливає того, що мало місце укладення кредитного договору - є недоведеними ці обставини, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог. Відповідно до ст.60 ЦПК України: Стаття 60. Обов'язки доказування і подання доказів 1. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. 2. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. 3. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. 4. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Саме через недоведеність обставин, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, у задоволені позову необхідно відмовити. Тобто, суд вважає встановленою відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги і приходить до висновку, що не були порушені права позивача за захистом яких банк звернувся до суду. Суд зазначає, що за загальним правилом, ігнорування обов'язку доказування і подання доказів у разі звернення до суду, є обставиною, яка позбавляє суд можливості встановити порушення, невизнання або оспорювання прав. Суд відхиляє наданий до позову документ під назвою «Розрахунок заборгованості за договором №DNABRX06290050 від 16.10.2007, укладеного між банком та клієнтом - [PERSON], станом на 25.03.2014» оскільки не містить інформації щодо предмета доказування, не стосується предмета доказування. Суд відхиляє наданий до позову під назвою «Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»)(СТАНДАРТ)», який взагалі не стосується предмета доказування, оскільки цей документ не підписувався відповідачем на час підписання заяви відповідачем 16 жовтня 2007 року. Відтак є недоведеним те, що як зазначено в заяві, відповідач ознайомлений і погоджується з «Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»)(СТАНДАРТ)». Суд відхиляє посилання у позові на те, що укладено кредитний Договір. Мотиви відхилення наступні. По-перше, відповідно до ст.1055 ЦК України: Стаття 1055. Форма кредитного договору 1. Кредитний договір укладається у письмовій формі. 2. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Стаття 1055 ЦК встановлює категоричну вимогу про письмову форму кредитного договору та визнає нікчемними договори, якими ця вимога порушується. За загальним правилом правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо він підписаний його учасниками. Підписаним слід вважати тільки той текст, що передує підпису. Навіть текст після підпису не можна відносити до змісту правочину. Письмова форма будь-якого договору, у тому числі кредитного, полягає у фіксації його змісту за допомогою письмового тексту і підписання цього тексту особами, які вчинили цей договір. Доказів того, що було підписано відповідачем будь-який письмовий текст, крім дослідженої судом заяви, немає. Відтак, те, що у позові називається договором - у всякому разі є нікчемним, через недодержання письмової форми. З вимог закону про укладення кредитного договору у письмовій формі та про нікчемність кредитного договору, укладеного з недодержанням письмової форми, суд робить висновок, що кредитним договором може бути лише те, що підписано сторонами. Бо, через такі вимоги, саме у тому, що підписано сторонами, суд має право шукати наміри сторін. Це відповідає правилу про належність доказів, передбачених ст.58 ЦПК України. Стаття 58. Належність доказів 1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. 2. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. 3. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. По-друге, як вказано вище, відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) на умовах, встановлених договором. А відповідно до ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Доказів того, що було підписано відповідачем будь-які умови, немає. Відтак, немає правових підстав вважати, що грошові кошти, які зазначені у позові представником позивача є кредитом, оскільки відсутні, умови, встановлені договором, про які наголошує ст.1054 ЦК України. Іншими словами, немає умов, встановлених договором - немає кредиту. По-третє, зазначене у заяві письмовий текс такого змісту: «Я ознайомився і погоджуюсь з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»)(СТАНДАРТ), які були надані мені у письмовій формі. Я згоден, що ця заява разом із запропонованими ПриватБанком умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»)(СТАНДАРТ), Тарифами складає між мною та банком кредитно-заставний договір» не є підтвердженням як самого договору, оскільки, знову таки, не додержана письмова форма. Одночасно суд надає оцінку поясненням відповідача [PERSON] яка стверджувала про отримання нею кредиту та просила про застосування позовної давності. Суд знову зазначає, що відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) на умовах, встановлених договором. З чого випливає, що, оскільки кредитного договору укладено не було, через недоведеність цього, то і гроші, які надані банком не є кредитом, навіть якщо сторони в один голос називають вказані гроші кредитом, навіть якщо ці гроші відповідач отримав за допомогою картки, яку називають кредитною і навіть, якщо ці гроші отримані від банку. І з чого випливає, що, оскільки кредитного договору укладено не було, гроші, які надані банком не є кредитом то і не починався строк позовної давності щодо вимог, стосовно неукладеного кредитного договору та вказаній у позові заборгованості, що пов'язується з таким договором. Відтак, через те, що не починався, не було пропущення строку позовної давності. І одночасно суд зазначає, що 4314,00 грн., які відповідач отримала від позивача банку не є предметом цього позову, саме через те, що ці гроші не являються заборгованістю за кредитним договором, яку вимагає позивач. Разом з цим, суд не може відкинути практику апеляційного суду, яка повністю погоджується з викладеною у позові позицією банку. На підставі цієї позиції апеляційного суду скасовуються судові рішення суду першої інстанції про відмові у задоволені позовних вимог, аналогічних тим, які розглядає суд та, після скасування, вимоги банку задовольняються. Відтак, виходячи з позиції апеляційного суду, суд приймає рішення про задоволення позовних вимог банку. На підставі викладеного,

Outcome: approved