Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

08.06.2015 року позивач звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 4\~250,00 грн. і моральної шкоди в розмірі 5\~000,00 грн. за неналежне виконання договору з послуг перевезення. Позов мотивовано тим, що в лютому 2015 року у позивача виникла потреба відвідати м. Москву. Позивачем заздалегідь були придбані квитки на літак Київ (Бориспіль) - Москва (Домодєдово). Дата та час запланованого вильоту - 04.03.2015 року о 09.50 год. До місця вильоту літака позивач мала пересуватися на залізничному транспорті, тому ще 20.02.2015 року нею було придбано квиток на поїзд №050л сполученням Трускавець-Київ, для проїзду із м. Вінниці до м. Києва 04.03.2015 року. Дата та час прибуття 04.03.2015 року о 07.15 год., дата та час відправлення поїзду з м. Вінниці 04.03.2015 року о 04.36 год. Час, протягом якого позивач сподівалася дістатися з м. Вінниці до м. Києва (відповідно до квитка і розкладу) становив 3 год. 34 хвилини. Після прибуття поїзду до м. Києва за розкладом у позивача ще залишався б час для завчасного проїзду в аеропорт та реєстрацію для посадки на літак. Внаслідок запізнення поїзда позивач прибула до м. Києва о 08.55 год., що на 1 год. 40 хв. перевищувало час планового прибуття поїзда №050л. Позивач запізнилася на запланований авіарейс і була змушена придбати новий квиток на пізніший аналогічний авіарейс, яким вона прибула до м. Москви (Домодєдово). Матеріальна шкода завдана відповідачем позивачу, на думку позивача, полягає у різниці між вартістю сплаченою нею квитка на рейс Київ (Бориспіль) - Москва (Домодєдово) та вартістю квитка на пізніший аналогічний рейс (4\~250,00 грн.). Розмір моральної шкоди, яку завдано позивачу протиправними діями відповідача, позивач оцінила на суму 5 000,00 грн. Таку вимогу позивач обґрунтовує тим, що грубе порушення перевізником умов договору перевезення завдало їй глибоких психічних та фізичних страждань, оскільки через запізнення поїзда у позивача виникли сумніви про можливість продовження подорожі, що призвело до значної психологічної виснаженості, а час подорожі та її умови призвели до фізичної виснаженості, оскільки тривалість подорожі була збільшена на 7 годин 20 хвилин: 1 год.40 хв. - через запізнення потягу та додатково на 5 год. 40 хв. внаслідок зміни рейсу на літак. Прибуття до м. Москви із значним запізненням мало наслідком приниження ділової репутації позивача, оскільки заплановані зустрічі були зірвані. На звернення позивача щодо виплати матеріальної шкоди Державне територіально-галузеве об'єднання «Південно-Західна залізниця» повідомило, що відповідно до придбаного квитка, перевізником, який надавав позивачу послуги перевезення пасажира є ДП «ГІОЦ УКРЗАЛІЗНИЦІ», у Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» підстави для відшкодування матеріальної та моральної шкоди [PERSON] відсутні. Для захисту свого порушеного права позивач звернулася з даним позовом до суду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] пояснила, що позивач після прибуття з запізненням до м. Києва, звернулася до довідкової служби залізничного вокзалу за довідкою про запізнення поїзда, отримання якої зайняло приблизно 10 хвилин, після чого з Центрального залізничного вокзалу вона на автобусі поїхала до Борисполя, прибувши до аеропорту «Бориспіль» о 09.50 год., тобто в час зльоту літака, реєстрація на який завершилася за 30 хв. до вильоту, тривалість поїздки склала приблизно від 40 хв. до 1 год. Квитка з цієї поїздки у рейсовому автобусі у позивача немає, відносно періодичності відбуття рейсових автобусів від Центрального залізничного вокзалу м. Києва до Борисполя зазначила, що автобуси відбувають від Центрального залізничного вокзалу м. Києва до Борисполя приблизно кожні 40 хв. - 1 год., підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечив, попередньо надавши до суду заперечення на позовну заяву, в яких відповідач не погоджується з позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими з наступних підстав. Відповідно до п.2.12 Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, затверджених Наказом Міністерства транспорту та звязку України від 27.12.2006 року №1196 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 04.04.2007 року за №310/13577 (зі змінами та доповненнями), письмові підтвердження про запізнення поїзда видаються на станції призначення пасажира тільки при предявленні проїзного документа шляхом нанесення відмітки на ньому або на окремому бланку безпосередньо після прибуття поїзда, позивач звернулася за довідкою про запізнення поїзда лише за добу по прибуттю поїзда. Відносно запізнення потягу в запереченнях зазначається, що відповідач, відповідно до Закону України «Про залізничний транспорт» під час перевезення пасажирів намагався забезпечити безпеку життя та здоровя громадян, які користуються його послугами, а також безпеку руху. 04.03.2015 року при слідуванні поїзда №50л було зафіксовано іскріння під кузовом електровоза, у звязку з чим виникла необхідність у зменшенні швидкості, що, на думку представника відповідача, виключає відповідальність за запізнення прибуття потягу відповідно до ч.1-2 ст.922 ЦК України. Щодо відшкодування моральної шкоди, то в запереченнях до позову зазначено, що договором перевезення, який було укладено між позивачем та відповідачем, не передбачено умов про можливість відшкодування моральної шкоди. Не встановлено такого виду відповідальності і Правилами перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, що на думку представника відповідача свідчить, про відсутність правових підстав для задоволення позову і в частині вимог про відшкодування моральної шкоди. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши зібрані в справі письмові докази в їх сукупності та взаємозвязку, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач була пасажиром пасажирського потягу №050 ЛД ФІРМ НШ, пункт відправлення Вінниця, пункт призначення Київ-пасажирський, вагон №05 К/Б П-3, місце 029 (повний), відправлення якого з м. Вінниця за розкладом відбулося 04.03.2015 року в 04 год. 36 хв., дата та час прибуття до пункту призначення зазначена у квитку - 04.03.2015 року о 07.15 год. (а.с.6). Згідно довідки довідкової служби вокзалу ст. Київ - Пасажирський (зміна №1) від 05.03.2015 року, виданої [PERSON] поїзд №50 запізнився на 1 год. 40 хв. (а.с.8). Позивач придбала електронний квиток на авіарейс PS-577, сполученням Київ (Бориспіль)-Москва (Домодєдово), з копії якого вбачається: час вильоту з пункту відправлення (Бориспіль) - 04.03.2015 року о 09.50 год., час прильоту в пункт призначення (Домодєдово) 04.03.2015 року о 12.25 год., вартість квитка становить 4\~485,00 грн. (а.с.11). 04.03.2015 року позивач придбала квиток в аеропорті «Бориспіль» на авіарейс PS-9160, сполученням Київ (Бориспіль) - Москва (Домодєдово), з копії якого вбачається, що час вильоту з пункту відправлення (Бориспіль) - 04.03.2015 року о 15.30 год., час прильоту в пункт призначення (Домодєдово) 04.03.2015 року о 18.10 год., вартість квитка склала 4\~250,00 грн. (а.с.10,12). З відповідні ДТГО «Південно Західна залізниця», від 04.08.2015 року, надісланої на запит суду вбачається, що 04.03.2015 року поїзд № 50 л сполученням «Трускавець Київ» прибув на 14 колію станції Київ Пасажирський о 08 год. 56 хв. з відхиленням від часу прибуття за розкладом на 01 год. 41 хв. (а.с. 36, 37). З протоколу оперативної наради при начальнику галузевої служби локомотивного господарства від 12.03.2015 року вбачається, що 04.03.2015 року при слідуванні поїзда № 50 електровоз ЧС8 005 під керуванням машиніста [PERSON] по станції Попільня машиніст отримав інформацію від ДСП про наявність іскріння під кузовом електровоза. Зупинивши поїзд на 955 км. пк 10 перегону Попільня Кожанка було виявлено обрив стержня 2 ї ступені ресорного підвішування. Стержень фіксувався від падіння кронштейном та знаходився на рівні головки рейки. Машиніст замовив допоміжний локомотив та зі зменшеною швидкістю прослідував до ст. Кожанка. Розслідуванням вказаного випадку встановлено, що злам болтів другої ступені ресорного підвішування електровозу ЧС8 005, відбувся внаслідок утворення мікро тріщин на відстані 551 мм. від торця гвинта. (а.с. 24). В свою чергу з відповіді на запит суду ДП «Міжнародний аеропорт Бориспіль» від 12.08.2015 року № 35 22 338 вбачається, що реєстрація на рейс АUІ 577, за маршрутом Бориспіль Москва (Домодєдово) почалась о 07 год. 50 хв. (час київський) та закінчилась о 09 год. 19 хв. Згідно ч.1 ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. П. 2 ч. 2 цієї ж статті вказує на те, що умови перевезення пасажирів окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюється договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Статтею 910 ЦК України визначено, що за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов'язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а пасажир зобов'язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів). В Главі 51 Цивільного кодексу України містяться положення про правові наслідки порушення зобовязань та відповідальність за порушення зобовязання. Ст. 611 ЦК України передбачає правові наслідки порушення зобовязання. Зокрема у ч. 1 цієї статті зазначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Водночас правові відносини, які виникли у позивача з перевізником регулюються Главою 64 Цивільного кодексу України, про перевезення та спеціальним Законом України «Про залізничний транспорт». Відповідно до ст. 11 Закону України «Про залізничний транспорт» залізниці та підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують безпеку життя і здоровя громадян, які користуються його послугами, а також безпеку руху поїздів, охорону навколишнього природного середовища згідно з чинним законодавством. Згідно п. 37.3. Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, що затверджені Наказом Міністерства транспорту та звязку України 27.12.2006 року № 1196, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 04.04.2007 року за N 310/13577: перевізник зобов'язаний: безпечно та своєчасно перевезти пасажира від пункту виїзду до пункту призначення, указаного в проїзному документі, надавши йому місце згідно з придбаним проїзним документом; Згідно п. 39.11 вказаних Правил, послуги, що надаються пасажирам у вагонах пасажирських поїздів та на вокзалах, повинні бути безпечні для життя і здоров'я пасажира та навколишнього середовища. З аналізу вказаних норм вбачається, що пріоритетним завданням підприємств залізничного транспорту, що здійснюють перевезення є забезпечення безпеки пасажирів, багажу, вантажобагажу. Сторонами по справі не заперечується та обставина, що між позивачем та відповідачем укладено договір перевезення пасажира, а тому вказана обставина в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Зі змісту ст. 922 ЦК України слідує, що законом також передбачено відповідальність перевізника за затримку відправлення пасажира та порушення строку доставлення пасажира до пункту призначення, зокрема ч. 1 вказаної статті визначено, що за затримку у відправленні транспортного засобу, що перевозить пасажира, або запізнення у прибутті такого транспортного засобу до пункту призначення перевізник сплачує пасажирові штраф у розмірі, встановленому за домовленістю сторін, транспортними кодексами (статутами), якщо перевізник не доведе, що ці порушення сталися внаслідок непереборної сили, усунення несправності транспортного засобу, яка загрожувала життю або здоров'ю пасажирів, або інших обставин, що не залежали від перевізника. З аналізу вказаної статті Закону слідує, що відповідальність перевізника за порушення строку доставлення пасажира до пункту призначення настає виключно у тих випадках що не повязані з порушенням такого строку внаслідок непереборної сили, усунення несправності транспортного засобу, яка загрожувала життю або здоров'ю пасажирів, або інших обставин, що не залежали від перевізника. Тобто відповідальність перевізника за порушення строку доставлення пасажира виключається, якщо таке запізнення обумовлено зокрема і несправністю транспортного засобу, яка загрожувала життю або здоровю пасажирів. У цьому звязку суд приймає до уваги те, що затримка у русі пасажирського поїзду № 50 л, електровоз ЧС8 005 відбулась внаслідок того, що машиніст отримав інформацію про наявність іскріння під кузовом електровоза, та зупинивши поїзд на 955 км. пк 10 перегону Попільня Кожанка виявлено обрив стержня 2 ї ступені ресорного підвішування. Також встановлено, що стержень фіксувався від падіння кронштейном та знаходився на рівні головки рейки. Машиніст замовив допоміжний локомотив та зі зменшеною швидкістю прослідував до ст. Кожанка. Розслідуванням вказаного випадку встановлено, що злам болтів другої ступені ресорного підвішування електровозу ЧС8 005, відбувся внаслідок утворення мікро тріщин на відстані 551 мм. від торця гвинта. Вжиті машиністом заходи з замовлення допоміжного локомотиву були розумними та адекватними тій ситуації, яка склалася під час руху пасажирського потяга, та тим несправностям, які були виявлені під час огляду електровозу ЧС8 005, в свою чергу запізнення потягу зумовлено в першу чергу турботою про безпеку для життя та здоровя пасажирів. Досліджуючи матеріали справи, зокрема всі зібрані по справі докази, пояснення сторін, яким дана оцінка в їх сукупності суд звертає увагу на те, що залізниця є стратегічним обєктом, пріоритетним завданням якого є насамперед безпечне для життя та здоровя пасажирів надання послуг по перевезенню залізничним транспортом. В звязку з технічними причинами, а саме транспортну подію яка трапилась на 955 км. перегону Попілня Кожанка 04.03.2015 року, викликаною наведеною вище технічною несправністю відбулось запізнення потягу № 50 л (електровоз ЧС8 005) на 01 год. 41 хв., тобто з поважних, незалежних від волі перевізника причин. Для забезпечення вивезення пасажирів та доставки їх до пункту призначення, згідно придбаних квитків, було прийнято рішення про замовлення допоміжного локомотиву, та зі зменшеною швидкістю слідування до ст. Кожанка. Не оспорюючи заперечення відповідача в частині зазначених обставин, що призвели до запізнення у прибутті транспортного засобу до пункту призначення позивач вважає доведеними її вимоги з тих підстав, що перевізником не доведено, що порушення строку доставлення, сталося внаслідок непереборної сили та обставини які склалися загрожували безпеці для життя та здоровя пасажирів. Разом з тим, як встановлено судом, обставини, що зумовили запізнення потягу, на які посилається відповідач, та які знайшли своє підтвердження в судовому засіданні є поважними та такими, що в силу ст. 922 ЦК України, виключають його відповідальність, а вимоги позивача є перед судом недоведеними, оскільки доказів того, що позивачу нанесена шкода у звязку з винними діями відповідача, суду не надано. Приймаючи вказане рішення суд також приймає до уваги те, що дії позивача, які були вчинені по прибутті потяга (з запізненням), а саме слідування з залізничного вокзалу до аеропорту Бориспіль на автобусі, який в силу своїх технічних характеристик не зміг здійснити швидке доставлення позивача до аеропорту, (згідно позиції позивача автобуси курсують від залізничного вокзалу до аеропорту за відповідним графіком, або по наповненню, та на дорогу нею витрачено від 40 хв. до 1 год.) були не співмірними тій ситуації, яка склалась. Також згідно позиції представника позивача на залізничному вокзалі позивачем витрачено близько 10 хв. для оформлення довідки про запізнення потяга. Слід зауважити, що судом не приймаються до уваги також заперечення представника відповідача в частині того, що ДТГО «Південно Західна залізниця» є неналежним відповідачем, а в свою чергу належним є ДП «ГІОЦ Укрзалізниці», оскільки ДП «Головний інформаційно обчислювальний центр Укрзалізниці», є підприємством, яке займається впровадження та експлуатацією автоматизованих систем, наданням інформаційних послуг підприємствам залізничного транспорту та клієнтам залізниць України, а також підтримкою та розвитком мережі передачі даних Укрзалізниці, та згідно покладених на нього завдань надає послуги ССВ - слідкування за вагонами (система надає інформацію щодо дислокації та щодо операцій з вагонами клієнта), сервіс онлайн резервування та покупки квитків, надання користувачам Інтернет можливості онлайн покупки та резервування залізничних квитків, та інші інформаційні послуги, що безпосередньо не повязані з перевезенням, а лише повязані з належним оформленням перевезення. Оскільки, як встановлено судом, з боку відповідача не було вчинено будь яких дій чи допущено бездіяльність стосовно безпідставного неналежного виконання залізницею зобовязань, повязаних з виконанням договору перевезення, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позову в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 4250, 00 грн. відсутні, а як наслідок в цій частині позовних вимог слід відмовити. Стосовно позовних вимог позивача про стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 грн. суд зазначає наступне. Положеннями ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому, у відповідності з п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Положеннями ч. 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Разом з тим, відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Так, судом встановлено, що між сторонами виникли зобов'язальні правовідносини. Таким чином, у разі порушення зобов'язання моральна шкода може відшкодовуватись лише тоді, якщо це буде встановлено договором або законом. Однак, як встановлено в судовому засіданні, укладеними між сторонами договорами перевезення не передбачено умов про можливість відшкодування моральної шкоди, не встановлено такого виду цивільної відповідальності і вищевказаними Правилами перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, що свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позову і в частині вимог. Також слід зазначити, що однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилає позивач як на підставу для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди також не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а тому суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову і в цій частині слід відмовити. Згідно ч. 4\~ст. 88 ЦПК України, судові витрати слід віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed