Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

08.01.2020 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 07.10.2016 року [PERSON] взяв у нього в борг грошові кошти в розмірі 23500 грн. На підтвердження передачі грошей, [PERSON] написав розписку, в якій зобов`язався повернути грошові кошти 07.04.2018 року та, в разі прострочки сплати боргу, виплатити штраф в розмірі 0,2 процента від вказаної суми за кожен день прострочки. У 2016 році відповідач віддав частину боргу в сумі 1500 грн. Він неодноразово звертався до нього з вимогою повернути гроші, однак відповідач грошові кошти не повертає, мотивуючи свою відмову відсутністю коштів. Тому, просить суд стягнути з відповідача на його користь суму грошового зобов`язання в розмірі 22000 грн., штраф (за 605 днів) в сумі 26620 грн., 3% річних в сумі 1093 грн. 97 коп., моральну шкоду в сумі 2000 грн., а всього 51713 грн. 97 коп. Позивач в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позов та заяву про розгляд справи за його відсутності не подав, тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність, на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи та постановити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини. 07.10.2016 року між сторонами було укладено договір позики у письмовій формі у вигляді розписки, згідно якого [PERSON] отримав у [PERSON] позику у розмірі 23500 (двадцять три тисячі п`ятсот) грн., яку зобов`язався повернути 07.04.2018 року. У разі прострочки сплати боргу, зобов`язався виплатити штраф в розмірі 0,2 процента від вказаної суми за кожен день прострочки. Відповідно до ст.ст.526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Надана позивачем, як доказ укладеного договору, розписка про позику коштів від 07.10.2016 року, свідчить про отримання відповідачем позики. Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Отже, вимоги, передбачені ст.625 ЦК України застосовуються у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, якщо інший розмір відсотку не встановлений договором. З розписки про позику коштів від 07.10.2016 року вбачається, що [PERSON] зобов`язався в разі прострочки сплати боргу, виплатити штраф в розмірі 0,2 процента від вказаної суми за кожен день прострочки. А тому, відсутні підстави для стягнення 3% річних в сумі 1093 грн. 97 коп. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, то слід зазначити наступне. Позивач в позові посилається на те, що відповідач спричинив йому моральну шкоду, оскільки ціни ростуть, кошти обезцінюються, він повинен відмовляти собі та своїй сім`ї в елементарних речах, а відповідач користується його коштами. Однак, правовідносини, що виникли між сторонами в даній справі є договірними, тому відшкодування моральної шкоди у випадку їх порушення законом не передбачено. Так, відповідно до п.4 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Наслідки порушення договору позичальником встановлені ст.ст. 625, 1050 ЦК України, які не передбачають відшкодування моральної шкоди. Крім того, не передбачає таких наслідків порушення договору позичальником і укладений між сторонами договір позики. Відтак, відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 2000 (дві тисячі) грн. моральної шкоди. У зв`язку з частковим задоволенням позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати, які складаються зі сплати судового збору.

Outcome: partial