Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

09.02.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], який було уточнено 29.03.2016 року та просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку [PERSON] щомісяця, починаючи з дня подачі позову до суду, і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що між нею та відповідачем 08.10.2011 року було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу [INFO] року народився син [PERSON]. Позивач у позові зазначає, що на даний час син [PERSON] повністю знаходиться на утриманні [PERSON] та проживає разом із нею, відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, не цікавиться вихованням сина, ухиляється від виконання своїх обов'язків. Відповідач не тільки не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду сина, а й не спілкується з ним в обсязі, необхідному для його нормального розвитку. Позивачу відомо, що відповідач має гарний стан здоров'я, офіційно працевлаштований, отримує досить високий дохід, який повністю витрачає на свої потреби, інших дітей та осіб на утриманні не має. На підставі вищевикладеного позивач і звернулась до суду із даним позовом. Від позивача до суду надійшла уточнена позовна заява, в якій вона просила задовольнити уточнені позовні вимоги, розгляд справи проводити без її участі (а.с.20). Відповідач надав до суду заяву про визнання уточнених позовних вимог та розгляд справи за його відсутності (а.с.21). Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності зі ст. 10 ЦПК України сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 11 того ж Кодексу вказує на те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Зі ст. 61 ЦПК України слідує, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. За правилом ч. 3, ч. 4 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню як такий, що знайшов своє повне підтвердження з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який зареєстровано між ними відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Чугуєву Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області 08.10.2011 року, актовий запис №334 (а.с.5). Від шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], про що свідчить копія Свідоцтва про народження серії [NUMBER], видане виконавчим комітетом Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області 15.04.2013 року (а.с.6). Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, яка на цей час мешкає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою виконавчого комітету Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області №998 від 29.10.2015 року (а.с.7). Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками свого обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як роз'яснено в п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Частиною 2 ст. 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Згідно із ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням наведеного, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, згідно якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд визначає розмір аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісячно, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в дохід держави в сумі 551,20 грн.

Outcome: approved