Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

09.10.2015 р. позивач [PERSON] звернулась в суд із позовною заявою до слідчого управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції про звільнення з-під арешту 1/2 частку квартири № 29 у будинку №18 що на вул.Ангарна у м.Львові належної в цілому [PERSON], накладеного згідно ухвали слідчого судді Галицького районного суду м.Львова у справі №461/532/15-к від 21.01.2015 року. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона є власником вказаної квартири в цілому на підставі договору дарування квартири від 21.07.2014 р. укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО [PERSON] внесеного до Державного реєстру речових праві за №24498061 від 21.07.2014 року. Вважає, що такими діями порушено її права, у звязку з чим вона змушена була звернутись з даним позовом до суду. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 16.10.2015 р. позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача слідчого управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області у судове засідання не зявився повторно з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, та повідомленням про вручення поштового рекомендованого відправлення, заперечень на позовну заяву відповідачем до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 169, 224 ЦПК України, вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. У судове засідання представник третьої особи Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції не зявились повторно, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причини його неявки суду не відомі. Суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова частково задоволено клопотання старшого слідчого ВРОВС та ЗУОГ і ЗО СУ ГУМВС України у Львівській області [PERSON] та накладено арешт на нерухоме майно в тому числі і на 1/2 частки квартири [ADDRESS]. Як вбачається з матеріалів справи між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування квартири від 21.07.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО [PERSON] внесений до Державного реєстру речових праві за №24498061 від 21.07.2014 року, відповідно до умов якого дарувальник передав, а обдарована прийняла безоплатно у власність квартиру №29, що знаходиться в будинку №18 по вул. Ангарна у м.Львові. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 15.10.2015 року вбачається, що на 1/2 частку квартири [ADDRESS] накладено арешт відповідно до ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 21.01.2015 року. Відповідно до норм ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно керівних роз'яснень Верховного Суду України, за розглядом у справах з подібних правовідносин із застосування судами касаційної інстанції однієї і тієї самої норми матеріального права, касаційний суд вказав, що право власності особи, яка не є учасником кримінального провадження, має захищатися шляхом звільнення цього майна з-під арешту, тобто законодавство про захист права власті поширюється на ці відносини (правова позиція Постанова Верховного Суду України, Судової палати палата у цивільних справах Верховного Суду від 15.05.2013 № 6-26цс13). Вимоги, що ґрунтуються на праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. В порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі, розглядаються заяви боржників на правильність арешту майна. Саме до цього зводяться роз'яснення, надані Пленумом Верховного Суду України у п. 4 постанови «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27 серпня 1976 року № 6 (в редакції від 30 червня 1978 року № 5). Крім того, Пленум Верховного Суду УРСР в своїй Постанові від 27.08.1976 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» роз'яснив, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб ч. 1 ст. 316 ЦК України. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном ч. 1 ст. 317 ЦК України. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд ч. 1 ст. 319 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Разом з тим, слід зазначити, що позивач є власником майна на яке згідно ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 21.01.2015 року було накладено арешт. Оскільки позивач [PERSON] не була учасником кримінального провадження №12014140080001688 від 03.06.2014 року відносно [PERSON], який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 190, ч.1 ст. 209, ч.4 ст. 358 КК України, та їй лише належить на праві приватної власності вказане нерухоме майно, тому суд дійшов висновку, що слідчим суддею неправомірно було накладено арешт на дану квартиру. Таким чином, наявність безпідставно накладеного обтяження на нерухоме майно позивача порушує її права на володіння, користування та розпоряджання своїм майном, що дає підстави для захисту її прав шляхом задоволення позовних вимог.

Outcome: approved