Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-01 00:00:00

09.04.2019 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. Позов мотивовано тим, що з 24 листопада 2007 року позивач перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем та від шлюбу народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між сторонами були припинені та за рішенням суду від 26.02.2019 року шлюб [PERSON] зі [PERSON] був розірваний. Відповідач та позивач не спілкуються один з одним. Згідно позовної заяви відповідач допомоги на утримання дітей не надає та матеріально родину не забезпечує, а тому, враховуючи не досягнення згоди щодо надання матеріальної допомоги відповідачем, позивач змушений був звернутися до суду з вказаним позовом. В судове засідання позивач не з`явився, але згідно його заяви, долученої до матеріалів справи, просив про розгляд справи у його відсутність та на позовних вимогах наполягав. Відповідач, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча про час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, через оголошення на порталі судової влади. Враховуючи викладене, суд вважає можливим справу розглянути без участі відповідача, провівши заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Розглянувши матеріали судом встановлено: Батьками малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , є позивач та відповідач по справі, що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження: серії [NUMBER] від 24.06.2008 року виданого ВРАЦС Великоновосілківського районного управління юстиції Донецької області та серії [NUMBER] від 20.01.2017 року виданого виконкомом Комарської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, долучених до матеріалів справи (а.с. 10-11). Відповідно до копії рішення суду від 26.02.2019 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 13). Згідно довідки виконкому Комарської сільськоїради Великоновосілківського району Донецької області № 104 від 27.03.2019 року, діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ,мешкають разом з позивачем, батьком - [PERSON] в [ADDRESS] (а.с. 14). За змістом позовної заяви та не заперечене сторонами, відповідач [PERSON] мешкає окремо від своїх неповнолітніх дітей, матеріальної та будь якої іншої допомоги дітям не надає, інших непрацездатних осіб на утриманні не має, є працездатною особою, працює, отримуючи заробітну плату. Оцінивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Даному факту відповідають сімейні правовідносини, які регулюються ст. 51 Конституції України, ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини, ст. 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 180-183, 191 СК України. Так, статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батьків та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток. Відповідно до ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України № 789 Х11 від 27.02.1991 року), батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей … першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно із ст.ст. 180-183 СК України батьки зобов`язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. У разі ухилення батьків від виконання цього обов`язку кошти на утримання дітей стягуються з матері, батька дитини в частці від їх доходу і (або) у твердій грошовій сумі за рішенням суду. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.ч. 2, 5 ст. 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Таким чином, враховуючи, норми ст. 183 СК України суд вважає доводи позивача такими, що знайшли своє повне підтвердження, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи викладене, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини заробітку щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення старшою дитиною повноліття, а надалі в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття молодшої дитини, з моменту звернення позивача до суду, тобто з 09.04.2019 року. Згідно ст. 141 ЦПК України, сплату судового збору суд покладає на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved