Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

08 серпня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Публічне акціонерне товариство «Івано - Франківський арматурний завод» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності (том 1 а.с. 2-7). В подальшому неодноразово уточнював позовні вимоги, в остаточній редакції просив суд в рахунок погашення частини заборгованості перед ПАТ «Укрсоцбанк» за кредитним договором в розмірі 17 508 000,00 грн.\~за кредитним договором № 365-СВ від 29.06.2005 з урахуванням додаткових договорів звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності [PERSON] шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк права власності на частини будівлі літ. А-3, А1-4, нежитлові приміщення поз. І, ІІ, ІІІ, 117-133, 217-239, ІV, V. 316-334. VІ, VІІ, 401-406, VIII у підвалі, на першому, другому, третьому та четвертому поверхах, загальною площею 1024,5 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, площа Жовтнева, будинок 1 (том 3,\~а.с.5-7). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2016 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - задоволенні. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором\~№ 365-СВ, укладеним 29.06.2005 між Відкритим акціонерним товариством «Івано-Франківський арматурний завод», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Івано-Франківський арматурний завод»,\~та Акціонерно-комерційним банком «ХФБ Банк Україна», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УніКредит Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», яка станом на 30.07.2014 року становить суму 39 306 351 грн. (тридцять девять мільйонів триста шість тисяч триста пятдесят одна грн.) 56 коп. та складається\~з: заборгованість за кредитом 25 376 821,58 грн.; заборгованість за процентами \~6 766 202,58\~грн.;\~розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту 2 171 128,07 грн.;\~розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків 507 375,15 грн.;\~розмір інфляційних втрат за кредитом 3 650 169,27 грн.;\~розмір інфляційних втрат за відсотками 834 654,91 грн.,\~звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 29.06.2005 року, укладеним між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком «ХФБ Банк Україна», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УніКредит Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,\~посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 2856,\~шляхом визнання права власності за\~Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29; код ЄДРПОУ 00039019) на частини будівлі літ. А-3, А1-4, нежитлові приміщення поз. І, ІІ, ІІІ, 117-133, 217-239, ІV, V. 316-334, VІ, VІІ, 401-406, VIII у підвалі, на першому, другому, третьому та четвертому поверхах загальною площею 1024,5 кв. м., що знаходиться за адресою: місто Дніпропетровськ, площа Жовтнева, будинок 1, \~загальною вартістю згідно із звітом про\~незалежну оцінку, зроблену субєктом оціночної діяльності Приватним підприємством «Енергомакс» від 30.07.2015 року, 17 508 000,00\~грн. Також вирішено питання щодо судових витрат ( том 3 а.с. 242-252). В апеляційній скарзі апелянт, посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішенням скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (том 4 а.с.2-9). Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід скасувати, ухваливши нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Судом 1 інстанції встановлено, що між ВАТ «Івано-Франківський арматурний завод», правонаступником якого є ПАТ «Івано-Франківський арматурний завод» та Акціонерно-комерційним банком «ХФБ Банк Україна», правонаступником якого є ПАТ «УніКредит Банк», правонаступником якого з усіма правами та обов`язками є ПАТ «Укрсоцбанк», що підтверджується Статутом ПАТ «Укрсоцбанк», затвердженим рішенням загальних зборів акціонерів від 17.02.2014 року (том 1, а.с. 120-139), укладено кредитний договір № 365-СВ від 29.06.2005 (том 1 а.с. 9-16). У подальшому між позичальником та банком було укладено ряд додаткових угод, а саме: додаткову угоду № 1 до договору кредиту від 24.07.2005 року; додаткову угоду № 2 від 01.03.2006 року; додаткову угоду № 3 від 15.08.2006 року, додаткову угоду № 4 від 23.08.2006 року; додаткову угоду № 5 від 06.11.2006 року; додаткову угоду № 6 від 15.08.2007 року; додаткову угоду № 7 від 25.07.2008 року; додаткову угоду № 8 від 24.12.2008 року; додаткову угоду № 9 від 31.08.2009 року; додаткову угоду №10 від 14.09.2009 року; додаткову угоду № 11 від 30.09.2009 року; додаткову угоду № 12 від 12.10.2009 року; додаткову угоду № 13 від 04.12.2009 року; додаткову угоду № 14 від 26.03.2010 року; додаткову угоду № 15 від 29.10.2010 року; додаткову угоду № 16 від 30.12.2010 року; додаткову угоду № 17 від 27.05.2011 року; додаткову угоду № 18 від 08.08.2011 року; додаткову угоду № 19 від 31.05.2012 року; додаткову угоду № 20 від 27.09.2012 року (том 1 а.с .19-61). Згідно із кредитним договором № 365-СВ від 29.06.2005 та\~додатковими угодами, а також заявки на отримання частки, ПАТ«Укрсоцбанк»\~перерахувало позичальнику - ПАТ «Івано-Франківський арматурний завод» грошові кошти на суму 25 376 821,58 грн. з кінцевим терміном погашення не пізніше 31.12.2012 року (включно). З листопада 2012 року позичальник остаточно припинив сплачувати заборгованість по тілу кредиту та процентам. У звязку із невиконанням позичальником умов кредитного договору № 365-СВ від 29.06.2005 та додаткових угод до нього заборгованість за кредитом позичальника перед позивачем станом на 30.07.2014 рік склала 39 306 351 грн. 29.06.2005 року між банком та [PERSON]\~було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 2856 (том 1\~а.с. 62-70). В подальшому між сторонами було укладено низку додаткових угод до цього договору іпотеки (том 1\~а.с. 71-95). За умовами цього договору та додаткових угод [PERSON] передав у якості забезпечення виконання зобовязань ПАТ «Івано-Франківський арматурний завод» за договором кредиту в іпотеку банку наступне нерухоме майно: адміністративні приміщення, що знаходяться за адресою:\~ м.\~Дніпропетровськ, площа Жовтнева, будинок 1, (частина будівлі літ. А-3, А1-4, нежитлові приміщення поз. І, ІІ, ІІІ, 117-133, 217-239, ІV, V. 316-334. VІ, VІІ, 401-406, VIII у підвалі, на першому, другому, третьому та четвертому поверхах) загальною площею 1024,5 кв. м., що належать іпотекодавцю на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.10.2003, серія САА №082565, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 23.10.2003\~\~\~року\~ № 2994, зареєстрованого в КП Дніпропетровське міжміське БТІ 29.10.2003 року (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №1851593) (реєстраційний номер 2653243) витяг з реєстру №7607942 від 24.06.2005 року), у тому числі без обмежень, усі споруди, конструкції та обладнання, з яких складається будівля та приналежності будівлі, крім того, частина будівлі, яка не може бути виділена в натурі і буде приєднана до предмета іпотеки після укладення договору іпотеки. На виконання положень ст.ст. 35, 37 Закону України «Про іпотеку» 15.04.2014 року [PERSON] та ПАТ «Івано-Франківський арматурний завод» банком надіслана письмова вимога про виконання порушеного зобовязання за кредитом (вих. № 08.42-186/67-6788), а також попереджено про те, що у разі невиконання цієї вимоги у тридцятиденний строк банк буде змушений вжити заходів для задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі і в такий спосіб як набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки за рішенням суду (том 1\~а.с. 105-111).\~\~\~\~ Згідно розрахунку банку сума заборгованості складає станом на 30.07.2014 року суму 39 306\~351,56 грн., та складається\~з: заборгованість за кредитом 25 376 821,58 грн.; заборгованість за процентами \~6 766 202,58\~грн.;\~розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту 2 171 128,07 грн.;\~розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків 507 375,15 грн.;\~розмір інфляційних втрат за кредитом 3 650 169,27 грн.;\~розмір інфляційних втрат за відсотками 834 654,91 грн. Відповідно до Звіту про незалежну оцінку, зроблену субєктом оціночної діяльності Приватним підприємством «Енергомакс» (Сертифікат субєкта оціночної діяльності № 12021/11, виданий ФДМ України 09.06.2011) від 30.07.2015, наданого позивачем, ринкова вартість предмета іпотеки становить 17 508 000,00 грн., без ПДВ (том 3\~а.с. 21-83). Вартість предмета іпотеки підтверджена рецензією Всеукраїнської асоціації фахівців оцінки від 05.08.2015 (том 3\~а.с. 10-20). Задовольняючи позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції виходив з того, що боржник\~належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання згідно умов кредитного договору, а саме в терміни, встановлені кредитним договором, кошти не повертав, графіку погашення заборгованості не дотримувався, а тому у іпотекодержателя виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки, виходячи зі змісту договору та Закону України «Про іпотеку», зокрема, шляхом визнання права власності на предмет іпотеки. Однак, колегія суддів не погоджується з висновками суду 1 інстанції, виходячи з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи, позичальник дійсно не виконував умов кредитного договору, у звязку із чим утворилася заборгованість. Банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі йому права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Пунктом 4.2 договору іпотеки (т.1 а.с. 66 зв.) передбачено загальне право банку звернути стягнення на предмет іпотеки. Отже, як вбачається із умов Іпотечного договору від 29.06.2005 року, такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як визнання права власності, договором не передбачено. Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України Про іпотеку звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У частині 1 ст.36 Закону України Про іпотеку зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно із положеннями частини третьої зазначеної статті договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України Про іпотеку ; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. При цьому згідно ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Отже, аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», 328, 335, 376, 392 ЦК України слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»). Зазначине викладено у правовій позиції Верховного Суду України у постанові від 14.09.2016 року по справі № 6-1219цс16. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 11.12.2013 року по справі 6-124цс13 та від 26.10.2016 року по справі № 6-1625цс16. Така ж позиція міститься у п у. 39 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року, а саме, що застосування способу звернення стягнення шляхом визнання права власності можливо лише за умови, що такий спосіб передбачено іпотечним договором. Отже, можливість виникнення права власності за рішенням суду Цивільний кодекс України передбачає лише у випадках, передбачених ст..ст. 335, 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Таким чином, звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, можливо, але з дотриманням способу захисту порушеного права, та обовязково за умови, що такий спосіб передбачено іпотечним договором. Як вбачається зі змісту Іпотечного договору від 29.06.2005 року, зокрема п. 4.2, такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як визнання права власності, договором не передбачено. Зважаючи на те, що судом 1 інстанції, було неповно зясовано обставини, що мають значення для справи і висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до порушення судом першої інстанції\~норм процесуального права\~та неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2016 року та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, з вищезазначених підстав.

Outcome: dismissed