Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

07 грудня 2018 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У даному житлі зареєстроване постійне місце проживання відповідачів: [PERSON] , [PERSON] ., [PERSON] , [PERSON] , що є дочкою [PERSON] Їх реєстрація в квартирі була формальною і не мала на меті фактичного проживання вищевказаних осіб. Відповідачі не турбуються майном, не мають особистих речей в спірній квартирі. Реєстрація в квартирі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та її малолітньої дочки, позбавляє його можливості розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, тому просить суд постановити рішення, яким визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав до суду письмову заяву, в якій позов підтримав, просив його задоволити, не заперечив щодо заочного розгляду справи (а.с.59). У судове засідання відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, а саме через розміщення судового виклику на офіційному сайті судової влади (а.с. 61). Представник третьої особи Виконавчого комітету Нововолинської міської ради як орган опіки та піклування у судове засідання не з`явився, начальник ССД Думич І.О. у заяві поданій до суду не заперечила щодо задоволення позову (а.с.60). Суд, у відповідності до ст.280, ст.281 ЦПК України, ухвалив проводити заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підставний і підлягає задоволенню. Конституцією України, положеннями ст.316, ст.317, ст.319, ст.321 ЦК України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який передбачає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.16, ст.386, ст.391 ЦК України, а об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира (ст. 379, ст.382 ЦК України). Права власника житла визначені у ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У судовому засіданні з копії договору купівлі-продажу квартири, копії витягу з Державного реєстру правочинів, копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.6-8) встановлено, що спірна квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить позивачу [PERSON] вищевказаному житлі зареєстроване постійне місце проживання відповідачів: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та її малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] (а.с.9-13). Згідно актів обстеження матеріально-побутових умов від 15 та 24 листопада 2018 року (а.с.14-15) у квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , проживає лише один [PERSON] Особи, які зареєстровані за вищевказаною адресою фактично ніколи в квартирі не проживали. Жодних доказів того, що відповідачі з поважних причин не проживають в спірному житлі у судовому засіданні не здобуто, однак встановлено, що перешкод у користуванні квартирою їм ніхто не чинив. Враховуючи вищевикладені норми закону, з огляду на те, що позивачем доведено правомірність своїх вимог, суд приходить до висновку про визнання відповідачів такими, щовтратили право на користування спірним житлом, оскільки вони понад рік не проживають у квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та нею не користуються. Згідно ст.141 ЦПК України, суд стягує з кожного з відповідачів в користь позивача по 234,93 грн. сплаченого останнім судового збору та підтвердженого документально (а.с.1).

Outcome: approved