Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

09 березня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником будинку № 14 по вул. Одоєвського у м. Дніпропетровську. Право власності набула на підставі договору дарування житлового будинку від 05.05.2015 року, укладеного між нею та її чоловіком [PERSON]. Позивачка зареєстрована за вказаною адресою з 02 грудня 1993 року. У вказаному будинку з 1963 року зареєстрована також донька чоловіка від першого шлюбу [PERSON]. Відповідачка залишила добровільно місце проживання більше тридцяти років тому, перешкод в проживанні їй ніхто не чинив. Витрат по комунальних послугах відповідачка не несе, її особистих речей в будинку немає. Місце проживання відповідачки на даний момент невідомо. На підставі чого просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком № 14 по вул. Одоєвського у м. Дніпропетровську. Позивач в судове засідання не зявився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином, надав суду заяву, у якій позов підтримав у повному обсязі, просив розглядати справу в його відсутність. Відповідач в судове засідання не зявився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином. Згідно зі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2016 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлені вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить будинок № 14 по вул. Одоєвського у м. Дніпропетровську, на підставі договору дарування від 05 травня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с. 3,4). Згідно технічного паспорту, виготовленого станом на 05.11.2014 року ТОВ «Сервіс Експерт М», вказаний будинок загальною площею 98,6 кв.м., житловою площею 41,2 кв.м. (а.с. 5-7). Як вбачається з відповідних відміток у паспорті громадянина України серія АМ № 582125, [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] та зареєстрована за адресою [INFO], з 02 грудня 1993 року (а.с.10). [PERSON]? [INFO], зареєстрована у вказаному будинку, що підтверджується даними з домової книги (а.с. 8 ). З акту про факт не проживання від 01 березня 2016 року, складеного представником квартального комітету № 9 [PERSON] та членом квартального комітету № 9 [PERSON], вбачається, що [PERSON] не проживає за даною адресою більше 30 років (а.с. 9). Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Частина третя вказаної статті встановлює винятки з цього правила, коли жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сімї понад шість місяців. Однак встановлені обставини справи дають змогу прийти до висновку, що жоден з вказаних винятків в даному спорі не може бути застосований. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно з ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. \~\~\~\~ За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач не проживає на спірній житловій площі понад один рік без поважних причин, а тому його слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням на підставі ст. 71 ЖК України. \~\~\~\~ Враховуючи наведене, та,

Outcome: approved