Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

09.11.2017р. позивач звернувся до суду із вказаним позов, який мотивує тим, що 04.10.2014р. в м.Запоріжжі померла його мати [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини квартири [ADDRESS]. Єдиним спадкоємцем після смерті матері є він, оскільки мати залишила на його імя заповіт. В установлений законом 6-місячний строк він не звернувся до нотаріуса з приводу оформлення спадщини, оскільки після смерті матері, його вітчим та чоловік матері [PERSON] захворів, у звязку з чим потребував стороннього догляду, тому він був вимушений займатися лікуванням вітчима, що вважав для себе найважливішим за усе. Після його одужання, строк для прийняття спадщини був вже пропущений. Крім того, його фінансове становище не дозволяло оформити спадщину. Вважає вказані причини поважними. Просить визначити йому додатковий строк тривалістю два місяця для прийняття спадщини за заповітом після смерті матері [PERSON] Ухвалою суду від 09.11.2017р. відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено судове засідання. Ухвалою суду від 05.12.2017р. провадження у цивільній справі зупинено до залучення у справі правонаступника відповідача [PERSON], який помер 12.11.2017р. Ухвалою суду від 09.01.2018р. до участі у справі залучено правонаступників померлого [PERSON] [PERSON] та [PERSON], провадження у цивільній справі відновлено та розпочато з початку зі стадії підготовчого засідання. 22.01.2018р. від відповідачів [PERSON] та [PERSON] до суду надійшов відзив на позов, в якому вони позовні вимоги не визнали повністю і зазначили, що дружина [PERSON] [PERSON] померла 04.10.2014р. [PERSON], її син, був присутній на похованні матері та на той момент знав про наявність заповіту матері і необхідність звернутися до нотаріальної контори для оформлення спадщини протягом шести місяців. Однак з моменту смерті його матері пройшло понад трьох років, за ці три роки він неодноразово приїжджав до м.Запоріжжя і у нього була можливість звернутись до нотаріуса. Хвороба [PERSON] та здійснення за ним догляду, на що посилається позивач як на поважність пропуску строку для прийняття спадщини, не перешкоджали йому своєчасно звернутись до нотаріуса, оскільки догляд за [PERSON] здійснювала також його донька - [PERSON] Жодних поважних причин для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини немає. Просять в позові відмовити. 30.01.2018р. у справі проведено підготовче засідання, справа призначена до розгляду у відкритому судовому засіданні. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, позивач додатково суду пояснив, що дійсно 04.10.2014р. померла його мати і він знав про наявність заповіту на його імя. Однак, оскільки був живий його вітчим [PERSON] і вони були однією родиною, він з морально-етичної точки зору не став подавати заяву про прийняття спадщини після смерті матері. До того ж вважав першочерговим займатися лікуванням вітчима, який з 14.01.2015р. знаходився в тяжкому стані і потребував стороннього догляду. Вони з дружиною до травня місця мешкали разом з ним в м.Запоріжжі, доглядали його, лікували, у звязку з чим несли і матеріальні витрати. Тому у нього не було можливості протягом шести місяців звернутися до нотаріуса. Відповідач [PERSON], відповідачка [PERSON], їх представник [PERSON] в судовому засідання позов не визнали повністю з підстав, зазначених у відзиві. Відповідачка [PERSON] додатково пояснила, що її батько [PERSON] дійсно захворів в січні 2015р., вона також доглядала за ним. Але догляд вона здійснювала разом з родиною [PERSON] Юрієм та його дружиною. Вони по черзі залишались з батьком на 10-14 днів протягом 2, 5місяців, поки його стан здоровя не нормалізувався. У [PERSON] була можливість подати заяву до нотаріуса в цей період, оскільки він не постійно перебував поруч з батьком, вони з дружною їздили до себе додому в м.Бердянськ, вдвох були в м.Запоріжжі. Крім того, батько не був прикований до ліжка протягом цього періоду, він сам піднімався, ходив по квартирі, потім став виходити на вулицю. При цьому, до хвороби батька у [PERSON] було три місяці, щоб подати заяву. Але чому він цього не зробив, вона не розуміє. В даному випадку будь-які морально-етичні погляди позивача не мають значення. Третя особа приватний нотаріус ЗМНО [PERSON] в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляду справи у її відсутність. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність третьої особи. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню через таке. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява подається особисто. Згідно з ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Суд встановив, що 04.10.2014р. в м.Запоріжжі померла [PERSON], яка є матірю позивача (арк.4,6,7). Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини квартири [ADDRESS], яка належала спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на житло №494 від 25.02.1994р.(арк.12). Спадкування після смерті [PERSON] здійснюється за заповітом, посвідченим 30.11.1994р. державним нотаріусом 1-ї Запорізької державної нотаріальної контори [PERSON], реєстровий №3-3630, згідно якого [PERSON] заповідала спадкове майно своєму синові [PERSON] Станом на 15.05.2015р. цей заповіт є чинним (арк.8). Таким чином, спадкоємцями після смерті [PERSON] за заповітом є її син [PERSON] та її чоловік [PERSON], 1929р.н., як спадкоємець обовязкової частки. Судом встановлено, що 26.09.2017р. приватним нотаріусом ЗМНО [PERSON] за заявою [PERSON] відкрита спадкова справа №24/2017, номер в Спадковому реєстрі 3879588, після смерті його дружини [PERSON] Спадкування [PERSON] здійснює в порядку ст..1241 ЦК України (обовязкова частка на спадщину при наявності заповіту). Спадкова справа на момент смерті є чинною, свідоцтва про право на спадщину за законом чи за заповітом не видавались. Спадкоємець за заповітом [PERSON] із заявою про прийняття спадщини не звертався (арк.32-41). [PERSON] помер 12.11.2017р. в м.Запоріжжі (арк..47). Спадкоємцями після його смерті є його брат [PERSON] за заповітом, посвідченим 03.11.2017р. приватним нотаріусом ЗМНО [PERSON], реєстровий №531, та його донька [PERSON] як спадкоємець обовязкової частки. Спадкова справа відкрита 21.11.2017р. приватним нотаріусом ЗМНО [PERSON] за заявою [PERSON] (арк..49,65-74). Свідок [PERSON] в судовому засідання пояснила, що вона є дружиною позивача [PERSON], з яким вона постійно мешкає в м.Бердянську Запорізької області. 04.10.2014р. в м.Запоріжжі померла мати її чоловіка [PERSON] Вона залишила заповіт на імя сина [PERSON], згідно якого заповідала йому 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Чоловік знав про наявність заповіту і необхідність звернутися до нотаріуса. Однак, після смерті матері, вітчим її чоловіка захворів, вони разом приїхали до м.Запоріжжя та здійснювали за ним догляд протягом чотирьох місяців. В травні 2015р, коли [PERSON] одужав, вони поїхали разом на їх дачу і були там до жовтня. Оскільки вітчим хворів, чоловік в силу своєї натури (соромязливість, чесність, порядність) не заводив розмову про спадщину та не подав заяву до нотаріуса. Крім цього, у нього не було на це фізичної можливості, оскільки чоловік постійно знаходився поруч з хворим [PERSON], останній був в тяжкому фізичному та психологічному стані, потребував постійного догляду, вони не залишали його самого. Донька вітчима [PERSON] приїздила навідувати батька, допомагала чим могла, але не могла залишатись ночувати та доглядати батька постійно. Також у них не було матеріальної можливості подати заяву, оскільки вони вдвох є пенсіонерами, отримують мінімальну пенсію, вимушені були витрачати кошти на лікування вітчима. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є донькою позивача [PERSON] 04.10.2014р. померла її бабуся [PERSON] ЇЇ батько [PERSON] знав про заповіт своєї матері. Після смерті бабусі, її батько вчасно не звернувся до нотаріальної контори для оформлення спадщини, оскільки його вітчим захворів та він здійснював за ним догляд. Її батько дуже чесна, порядна та соромязлива людина, він не міг займатися оформленням спадщини, коли хворіла його близька людина. Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Зясувавши повно, всебічно та обєктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозвязку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог [PERSON] При цьому, суд виходить з того, що діюче законодавство не містить конкретного переліку причин, які є поважними, але виходячи з розяснень Пленуму Верховного Суду України, судової практики в аналогічній категорії справ, такими причинами визнаються обставини, які є обєктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та повязані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення особою певної дії. Однак суд вважає, що позивач [PERSON] в порушення вимог ст.12,81 ЦПК України не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності поважних причин, з яких він пропустив строк для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті своєї матері [PERSON] Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав як на поважні причини на скрутне матеріальне становище, на хворобу вітчима [PERSON] та необхідність у звязку з цим здійснювати за ним догляд, на особисті морально-етичні погляди, які перешкоджали йому за час хвороби близької людини займатися оформленням спадщини. Разом з тим, жодними доказами позивач ці обставини суду не довів. Так, позивач не надав суду доказів на підтвердження того, що [PERSON] страждав на будь-яке захворювання та за станом свого здоровя потребував постійного стороннього догляду і що такий догляд здійснював виключно [PERSON] Як встановлено судом, в січні 2015р. [PERSON] дійсно звертався за медичною допомогою до КЗ «Запорізький Центр первинної медико-санітарної допомоги №5», йому було призначено лікування в умовах стаціонару вдома на період з 14.01.2015р. по 19.01.2015р., після проведеного лікування стан хворого покращився, повторно він був оглянутий лікарем 03.02.2015р, після чого до травня 2015р. за медичною допомогою не звертався. Вказані обставини підтверджуються відповідною випискою з амбулаторної карти хворого (арк..110), в якій не міститься відомостей про те, що хвороба [PERSON] була тривалою, тяжкою і що він у звязку з цим потребував постійного стороннього догляду. В судовому засіданні сторони не оспорювали того факту, що після погіршення стану здоровя [PERSON] в січні 2015р. необхідну допомогу йому дійсно надавали [PERSON] з дружиною та його донька [PERSON], намагаючись не залишати [PERSON] самого, без нагляду. Виходячи з цього, [PERSON] за наявності інших членів родини, які могли здійснити догляд за [PERSON] під час його хвороби, перебуваючи до того ж в м.Запоріжжі (місце відкриття спадщини), на думку суду, мав можливість своєчасно подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті матері. Крім того, суд враховує, що після смерті матері позивача [PERSON] (04.10.2014р.) і до хвороби [PERSON] (14.01.2015р.) пройшло три місяці, тобто половина встановленого законом строку. Жодних причин, з яких позивач не подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини в цей період, останній не зазначив, поважність таких причин не довів. Його посилання на скрутне матеріальне становище є недоведеними, доказів на підтвердження цієї обставини він не надав. При цьому, суд враховує, що непрацездатність, похилий вік, відсутність коштів на проїзд до місця відкриття спадщини, на збір документів та подання заяви нотаріусу, тобто скрутне матеріальне становище не є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Морально-етичні погляди позивача, зокрема, його небажання за життя вітчима вирішувати питання зі спадковим майном, намагання в першу чергу надати необхідну допомогу хворій людині, також не є такими поважними причинами, оскільки залежать виключно від волі спадкоємця. Отже, судом не встановлено жодних обєктивних, непереборних, незалежних від волі позивача істотних труднощів, які б перешкоджали йому своєчасно подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті своєї матері. На підставі вищевикладеного, в задоволені позову [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed