Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

09 серпня 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до Малаївської сільської ради Окнянського району Одеської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Великомихайлівська районна державна нотаріальна контора Одеської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. Згідно автоматизованого розподілу, зазначена справа розподілена на суддю Криворучка П.В. 13 серпня 2018 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. 09.10.2018 року проведено повторний авторозподіл зазначеної справи, так як за інформацією, викладеною на офіційному сайті Вищої ради правосуддя суддю Криворучка П .В . звільнено у відставку з посади судді Красноокнянського районного суду Одеської області. Згідно повторного автоматизованого розподілу, справа розподілена на суддю Чеботаренко О.Л. Ухвалою від 10.10.2018 року продовжено строк підготовчого провадження до 09.11.2018 року. 25.10.2018 року замінено неналежного відповідача Малаївську сільську раду Окнянського району Одеської області на належного - Окнянську селищну раду Окнянського району Одеської області та залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] . 09 листопада 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 06 грудня 2018 року провадження по справі зупинено до перегляду в порядку апеляційного провадження рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 21.08.2018 року у справі за заявою [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу більше п`яти років, заінтересована особа - Малаївська сільська рада Окнянського району Одеської області. 22 липня 2019 року провадження по справі поновлено. 09 жовтня 2019 року замінено неналежного відповідача Окнянську селищну раду Окнянського району Одеської області на належного - [PERSON] та змінено процесуальний статус останньої з третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що [INFO] помер її брат [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді земельної частки (паю), розміром 5,96 умовних кадастрових гектарів із земель колишнього КСП «Правда», яка розташована на території Малаївської сільської ради Окнянського району Одеської області, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН № [NUMBER] , виданого на підставі розпорядження Красноокнянської РДА від 05 квітня 2000 року №324. Заповіту [PERSON] не залишив, тому вона вважає себе його спадкоємцем за законом другої черги. У встановлений законом шестимісячний строк вона не звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, так як не знала про існування спадщини, а саме земельної частки (паю), оскільки після смерті брата і понесених затрат на його поховання вона поцікавилась у його співмешканки - [PERSON] про наявність сертифікату або державного акту, так як брат працював у КСП «Правда», але у відповідь отримала, що у нього немає і ніколи не було ні сертифікату, ні державного акту. Наприкінці 2016 року їй зателефонували спеціалісти СВК «Правда» та землевпорядник Малаївської сільської ради і повідомили, що після смерті [PERSON] за ним зберігається право на земельну частку (пай) згідно вищевказаного сертифікату. Після отриманої довідки Відділу вона вдруге звернулась до [PERSON] з приводу наявності сертифікату, що належав її покійному брату, але знову отримала ту ж відповідь - що та не знає про існування сертифікату. Після цього вона почала збирати відповідні документи. Влітку 2018 року вона звернулася до Великомихайлівської районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини після смерті брата, однак у задоволенні вказаної заяви їй було відмовлено через пропуск строку для прийняття спадщини та відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно, а саме сертифікату на право на земельну частку (пай). Однак їй стало відомо, що [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу більше п`яти років, метою якої, на її думку, є отримання спадщини після смерті [PERSON] у вигляді права на земельну частку (пай) згідно сертифікату, про існування якого [PERSON] наче б то не було відомо. На її думку, [PERSON] свідомо приховала оригінал сертифікату, чим змусила її дати об`яву в газету «Окнянський вісник» про те, що вищевказаний сертифікат загублено. Так як на даний час бланків сертифікатів немає, то земельний відділ не може видати його дублікат та рекомендує звертатися до суду. Тому вона просила визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини, яка залишилася після смерті брата [PERSON] у три місяці та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті брата на вищевказану земельну частку (пай). [PERSON] подала до суду письмові пояснення по суті спору, в яких вважала заявлені вимоги необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають з таких підстав. Так, позивач аргументує позовні вимоги безпідставними звинуваченнями її у приховуванні правовстановлюючого документу та позицією про те, що в липні 2018 року за заявою позивача було відкрито спадкову справу після смерті [PERSON] , у зв`язку з чим вважає, що їй має бути визначено додатковий строк для прийняття спадщини та одночасно має визнатись право власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Разом з тим, спадкодавець помер [INFO] , а тому прийняття спадщини позивачем в липні 2018 року є юридично неможливим, так як обставини, що свідчили б про прийняття спадщини, які передбачені ст.1268 ЦК України, у позивача відсутні. При цьому, рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 21.08.2018 року встановлено факт її проживання однією сім`єю з [PERSON] як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не менш, як п`ять років: з 1989 року по [INFO] , тобто по день смерті спадкодавця, яке вступило в законну силу. Тому ,відповідно до ст.1268 ЦК України , вона прийняла спадщину. Основоположні вимоги закону не можуть ігноруватися чи зневажатись, а тому вона просила у задоволенні позову відмовити. Позивач в судовому засіданні на задоволенні позову наполягала, надавши пояснення, аналогічні поясненням, викладеним у позовній заяві, доповнивши, що дійсно вона не звернулась до нотаріальної контори в шестимісячний строк після смерті брата, оскільки доглядала за незрячим чоловіком та дочкою, яка хворіла на рак. Відповідач приховала від неї сертифікат брата на землю, ділитись відмовилась. Відповідач просила у задоволенні позову відмовити, так як сертифікат має належати їй, а не позивачу, оскільки позивач не брала ніякої участі ні в чому, окрім пам`ятника [PERSON] , який поставила позивач, так як чоловік останньої робив пам`ятники. Спільних дітей у них з [PERSON] не було. Вони ходили до сільської ради, щоб розписатись, але він був у шлюбі з першою жінкою, тому не розписались. Зв`язку з його дружиною та дитиною не було. Від позивачки вона нічого не приховувала та повідомила доньці позивачки - [PERSON] , яка спитала її про сертифікат, що сертифікат у неї. Вони лише нагадували, щоб вона оформляла сертифікат на себе, щоб він не пропав. Оформляти пополам їй не пропонували, лише питали, чи сертифікат у неї є. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Великомихайлівської районної державної нотаріальної контори Одеської області в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, свою позицію по суті спору не висловив. /а.с.85, 87/. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд прийшов до такого. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] помер [INFO] /а.с.16/. Після його смерті залишилася спадщина у вигляді земельної частки (паю), розміром 5,96 умовних кадастрових гектарів із земель колишнього КСП «Правда», право [PERSON] на яку посвідчується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії РН №694633, виданим 21 серпня 2000 року /а.с.166/. Факт видачі [PERSON] зазначеного сертифікату підтверджується також довідкою Відділу Держгеокадастру у Красноокнянському районі від 17.11.2016 року /а.с.28/. Крім того, згідно викопіювання з плану землекористування Малаївської сільської ради , за [PERSON] значиться земельна ділянка [ADDRESS] /а.с.32/. У №18 районної газети «Окнянський вісник» від 04.05.2018 року розміщено оголошення про те, що зазначений сертифікат на земельну частку (пай) загублено /а.с.31/. Позивач є рідною сестрою [PERSON] /а.с.12, 13, 17/, а тому відповідно до ст.1262 ЦК України є його спадкоємцем за законом другої черги. Частиною 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до ч.1 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Частина 5 ст.263 ЦПК України передбачає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому суд зазначає, що ст.81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доказування та надання доказів, а саме, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із ст. 1270 ЦК України, строк для звернення з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився 15 травня 2005 року. Як вбачається з наданої Великомихайлівською районною державною нотаріальною конторою копії спадкової справи №328/2018, відкритої до майна померлого [INFO] [PERSON] , позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті брата лише 31 липня 2018 року, тобто з пропуском встановленого законом строку для прийняття спадщини, у зв`язку з чим позивачу було роз`яснено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину. Крім того, позивачем не було надано правовстановлюючий документ на спадкове майно - сертифікат на земельну частку (пай) /а.с.138-152/. Крім того, в зазначеній спадковій справі є заява [PERSON] від 05 травня 2018 року про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай), яка залишилась після смерті [PERSON] , яку вона прийняла /а.с.141/. Рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 21.08.2018 року встановлено факт проживання однією сім`єю жінки та чоловіка [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу не менш як п`ять років: з 1989 року по [INFO] , тобто по день смерті останнього /а.с.151-152/. Зазначене рішення вступило в законну силу. Так, ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.06.2019 року закрито провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на вищевказане рішення від 21.08.2018 року, так як після відкриття апеляційного провадження апеляційним судом було встановлено, що питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки апелянта оскаржуваним рішенням суду першої інстанції не вирішувалось та вони не порушувались, оскільки встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу більше п`яти років не впливає на черговість спадкування /а.с.120/. Відповідно до ч.5 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Ч.3 ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Крім того, відповідно до ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Таким чином, так як судовим рішенням встановлено факт проживання [PERSON] однією сім`єю зі спадкодавцем [PERSON] понад п`ять років до дня відкриття спадщини, то відповідно до вимог ст.ст.1264, 1268 ЦК України, [PERSON] , як спадкоємець [PERSON] четвертої черги вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки про відмову від спадщини не заявляла. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом встановленого строку не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Аналогічний правовий висновок викладений і у постанові Верховного суду від 06.06.2018 року у справі 592/9058/17-ц (провадження №61-200св18), а саме: правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. За змістом цієї статті, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, які має оцінити суд з урахуванням доводів та заперечень учасників справи та врахувавши фактичні обставини. Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Позивач в якості поважних причин пропуску встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини зазначила такі: необізнаність щодо наявності спадкового майна, а саме щодо наявності у [PERSON] права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом на право на земельну частку (пай); догляд за незрячим чоловіком та донькою, яка хворіла на рак. Відповідно до довідки Маяківської сільської ради Окнянського району Одеської області, [PERSON] з 2002 року проводила догляд за своїм чоловіком з обмеженням зору /а.с.94/. Згідно з довідкою КЗ «Окнянський РЦПМСД», [PERSON] 25.03.2004 року та 25.08.2004 року проведено оперативні втручання. Крім того, остання неодноразово проходила курси хіміотерапії /а.с.95/. Той факт, що [PERSON] є донькою позивача, відповідач в судовому засіданні визнала, а тому, відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, він не підлягає доказуванню. Разом з тим, доказів на підтвердження того, що чоловік та донька позивача потребували постійного стороннього догляду саме у період з 15 листопада 2004 року по 15 травня 2005 року, позивач в порушення ч.1 ст.81 ЦПК України не надала. При цьому, слід зазначити, що для подачі заяви про прийняття спадщини не обов`язково особисто з`являтися до нотаріальної контори. Таку заяву можливо направити будь-якими доступними засобами зв`язку: поштою, факсом, телеграмою тощо. Крім того, як вбачається з листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. При цьому, згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України у справі 6-1215цс16 від 14 вересня 2016 року, якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні, навіть якщо позивачу не було відомо про смерть спадкодавця. Таким чином, необізнаність щодо наявності спадкового майна, не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, слід звернути увагу на те, що позивач посилається на те, що про наявність спадкового майна їй стало відомо наприкінці 2016 року, однак заяву про прийняття спадщини позивач подала лише 31 липня 2018 року, а позов про визначення додаткового строку для прийняття спадщини було подано до суду 09 серпня 2018 року, тобто навіть після того, як, за твердженням позивача, вона дізналась про наявність спадкового майна, позивач лише через більш, ніж півтора роки звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що неподання нею заяви про прийняття спадщини після смерті брата у визначений законом шестимісячний строк було пов`язане з поважними причинами, а саме: об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для неї. Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку. Тому підстави для задоволення позову в частині вимог про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні, у зв`язку з чим в задоволенні цих вимог позивачу слід відмовити. Що стосується вимог про визнання права власності на спадкове майно у вигляді належної [PERSON] земельної частки (паю), то, як встановлено під час розгляду справи, позивач не має права на спадкування, так як у визначений законом строк вона не звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а підстави для визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Поряд із цим, відповідно до вимог ст.ст.1264, 1268 ЦК України, [PERSON] , як спадкоємець [PERSON] четвертої черги вважається такою, що прийняла спадщину, а відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч.2 ст.1220 ЦК України). Крім того, підставою для визнання права власності на вищевказану земельну частку (пай) саме в судовому порядку позивач зазначила відсутність оригіналу правовстановлюючого документу - сертифікату на земельну частку (пай), однак, як встановлено під час розгляду справи, оригінал сертифікату є в наявності у [PERSON] , яка надала його суду для огляду в судовому засіданні. Таким чином, оскільки право власності на спадкове майно може визнаватися в судовому порядку у разі втрати оригіналу правовстановлюючого документу, а під час розгляду справи встановлено, що оригінал правовстановлюючого документу не втрачено та є в наявності, то питання стосовно спадкування вищевказаної земельної частки (паю) у разі визначення додаткового строку мали б вирішуватись через нотаріальну контору. З урахуванням вищевикладеного, підстави для задоволення позову в частині визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування також відсутні, тому в цій частині позовних вимог позивачу слід також відмовити. Також слід зауважити, що третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Великомихайлівською районною державною нотаріальною конторою допущено неналежне виконання своїх обов`язків і як учасником справи, і як державною установою щодо надання витребуваної судом копії спадкової справи. Так, як встановлено під час розгляду справи, заява [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину, яка залишилася після смерті [PERSON] , надійшла до нотаріальної контори 05 травня 2018 року, а заява [PERSON] про прийняття спадщини - 31 липня 2018 року, тобто пізніше, ніж заява [PERSON] . Разом з тим, у наданій Великомихайлівською нотаріальною конторою копії спадкової справи, яка надійшла до суду 26 жовтня 2018 року наявна лише заява [PERSON] , а заява [PERSON] відсутня, хоча надійшла до нотаріальної контори раніше за заяву [PERSON] /а.с.75-84/. При цьому, у наданій на повторну вимогу суду копії зазначеної спадкової справи, яка надійшла до суду 30 вересня 2019 року, наявні обидві заяви, а крім того, лист, який нотаріальною конторою надсилався [PERSON] 05 травня 2018 року, якого у першій копії також не було, тоді як він також надсилався до надходження заяви [PERSON] /а.с.138-152/. Таким чином, виконуючи вимоги суду про надання копії вказаної спадкової справи в якості доказу по справі, Великомихайлівською районною державною конторою Одеської області суду надана копія не всієї спадкової справи, а лише частини наявних в ній документів, вибірково, на власний розсуд державного нотаріуса, тоді як судом витребовувався не витяг зі спадкової справи, а її копія в повному об`ємі, що, у разі відсутності в даній справі інформації про прийняття спадщини [PERSON] , могло призвести до ухвалення неправильного судового рішення. З урахуванням зазначеного, слід звернути увагу Великомихайлівської районної державної нотаріальної контори на недопустимість аналогічних дій в подальшому та необхідність належного виконання процесуальних обов`язків, а також роз`яснити, що відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані сприяти повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні в них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази, а відповідно до ч.ч.6, 8 ст.84 ЦПК України, будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна надати його на вимогу суду. У разі неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом, в тому числі передбачений ст.148 ЦПК України штраф у розмірі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Outcome: dismissed