Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-01 00:00:00

09.12.2019 [PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із вищезазначеним позовом. В направленому на адресу суду позові позивач зазначив, що він є відповідно до договору дарування частини житлового будинку від 14 липня 2011 року власником 1/3 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначений житловий будинок має три самостійні входи і в користуванні співвласників перебувають ізольовані приміщення. З 2012 року в будинку стала проживати як член сім`ї його бувша дружина відповідачка [PERSON] . 30 жовтня 2007 року шлюб між ним та відповідачкою розірвано. Відповідачка не проживає в належній йому частині житлового будинку з липня 2018 року, її речей в будинку немає. Відповідачка не є співвласником житлового будинку, витрат на утримання будинку вона не несе. Реєстрація відповідачки в належній йому частині житлового будинку призводить до порушення його права власності, позбавляє його можливості розпорядитися своєю власністю. Просить суд усунути перешкоди у користуванні належною йому на праві власності 1/3 частиною житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування житловими приміщеннями зазначеного житлового будинку. В судовому засідання позивач [PERSON] позов підтримав, просив його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, як законний та обґрунтований. Відповідачка [PERSON] повідомлялася про час розгляду справи за місцем реєстрації та шляхом публікації оголошення на веб-сторінці Миргородського міськрайонного суду Полтавської області, офіційного веб-порталу судової влади. В судове засідання не з`явилася, відзиву на позовну заяву не направила. Згідно ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідно до положень ст. ст. 280, 281 ЦПК України судом ухвалено провести заочний розгляд справи у відсутності відповідачки. Суд, заслухавши пояснення позивача, показання свідків, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що позивачеві [PERSON] на підставі договору дарування частини житлового будинку від 14 липня 2011 року належить 1/3 частина житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що складає: кухня 2-1 площею 11,1 кв.м, кімната житлова 2-2 площею 11,0 кв.м. та частина вимощення, огорожі, г/проводу (а.с. 8-11). В житловому будинку [ADDRESS] відповідно до по квартирної картки значиться зареєстрованою [PERSON] з 01.08.2012 року (а.с.12-13). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.14). З актів підтвердження фактичного місця проживання особи на території міста Миргорода вбачається, що відповідача [PERSON] з 2018 року не проживає за адресою [ADDRESS] (а.с.15-18). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що проживають по сусідству з позивачем [PERSON] , а тому їм достовірно відомо, що відповідачка [PERSON] з літа 2018 року не проживає в житловому будинку [ADDRESS] , її речей в будинку немає. Теперішнє місце проживання відповідачки їм не відоме. Згідно з положенням ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до положень ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки судом встановлено, що відповідачка [PERSON] не проживає в будинку [ADDRESS] більше року, її слід визнати такою, що втратила право на користування житловим будинком. Оскільки позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідачки на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved