Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

10.05.2018 року ДП «АМПУ» в особі МФ ДП «АМПУ» (адміністрації Миколаївського морського порту) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 11\~110,50 грн. вихідної допомоги, виплаченої у звязку зі звільненням, на підставі п. 8.2.10 Колективного договору МФ ДП «АМПУ» та відповідно до наказу №168/о від 23.03.2017 року. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що згідно наказу адміністрації Миколаївського морського порту №168/о від 23.03.2017 року [PERSON] звільнено з посади контролера команди охорони загону загальної охорони служби загальної охорони та режиму МФ ДП «АМПУ» за п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку з скороченням штату. Цього ж дня, 23.03.2017 року, [PERSON] було виплачено вихідну допомогу в розмірі середньомісячного заробітку 5\~555,25 грн., а також вихідну допомогу в сумі 11\~110,50 грн. згідно з умовами п. 8.2.10 Колективного договору МФ ДП АМПУ на 2013-2018 роки, а всього виплачено 16\~665,75 грн. вихідної допомоги. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.12.2017 року в справі №487/2230/17 [PERSON] поновлено на вищевказаній посаді, стягнуто з ДП «АМПУ» на користь позивача 31\~910,67 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнуто з ДП «АМПУ» на користь держави судові витрати. Постановою апеляційного суду Миколаївської області від 12.02.2018 року рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.12.2017 року залишено без змін. В подальшому наказом адміністрації Миколаївського морського порту №75/о від 20.02.2018 року відповідача поновлено на посаді контролера команди охорони загону загальної охорони служби загальної охорони та режиму Адміністрації з 23.03.2017 року. У звязку з тим, що [PERSON] було поновлено на роботі, відпала сама підстава, на якій ним було набуто 11\~110,50 грн. вихідної допомоги. А за такого, позивач вважає, що зазначені кошти зберігаються у відповідача без достатньої правової підстави, що і стало приводом для звернення до суду з даним позовом, оскільки добровільно вказані кошти відповідач повернути відмовляється. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Миколаєва Нікітіна Д.Г. від 25.05.2018 року було відкрито провадження у даній справі. Указом Президента України №13/2014 від 17.01.2014 року суддя Нікітін Д.Г. призначений суддею місцевого загального суду строком на 5 років. Таким чином, у судді Нікітіна Д.Г. 17.01.2019 року закінчився 5-річний строк повноважень. Згідно протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 18.01.2019 року визначено нового суддю в даній справі [PERSON] Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 21.01.2019 року дану справу прийнято до свого провадження та призначено до судового розгляду. В судове засідання представник позивача не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. В судове засідання відповідач та його представник [PERSON] не зявилися, представник надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги не визнав в повному обсязі. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що згідно наказу адміністрації Миколаївського морського порту №168/о від 23.03.2017 року [PERSON] звільнено з посади контролера команди охорони загону загальної охорони служби загальної охорони та режиму МФ ДП «АМПУ» за п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку з скороченням штату. Цього ж дня, 23.03.2017 року, [PERSON] було виплачено вихідну допомогу в розмірі середньомісячного заробітку 5\~555,25 грн., а також вихідну допомогу в сумі 11\~110,50 грн. згідно з умовами п. 8.2.10 Колективного договору МФ ДП АМПУ на 2013-2018 роки, а всього виплачено 16\~665,75 грн. вихідної допомоги. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.12.2017 року в справі №487/2230/17 [PERSON] поновлено на вищевказаній посаді, стягнуто з ДП «АМПУ» на користь позивача 31\~910,67 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнуто з ДП «АМПУ» на користь держави судові витрати. Постановою апеляційного суду Миколаївської області від 12.02.2018 року рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.12.2017 року залишено без змін. В подальшому наказом адміністрації Миколаївського морського порту №75/о від 20.02.2018 року відповідача поновлено на посаді контролера команди охорони загону загальної охорони служби загальної охорони та режиму Адміністрації з 23.03.2017 року. Згідно наказу Адміністрації №81/о від 21.02.2018 року відповідача звільнено з 21.02.2018 року за п. 1 ст. 36 КЗпП України. За Конституцією України, ст. 49 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. При цьому, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, для чого роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав. Судовий розгляд, яким цивільна справа вирішується по суті, закінчується ухваленням рішення суду. В силу статей 12, 78, 81, 263 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року Про судове рішення у цивільній справі рішення суду у цивільні справі, як найважливіший акт правосуддя, покликаний забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і наповнити реальністю принцип верховенства права, повинен ухвалюватися за неухильного додержання вимог чинного процесуального законодавства про його законність і обґрунтованість. Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при рівності прав щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77-78, ч. ч. 3-4 ст. 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обовязок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача. Так, згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про колективні договори і угоди» положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов'язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов'язковими для всіх суб'єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Колективний договір це правовий акт, що встановлює згоду роботодавця (адміністрації) і працівників (трудового колективу) як соціальних партнерів на конкретному виробництві, в якому закріплюються локальні норми, які підвищують соціальні гарантії. Отже, колективний договір - це і правовий акт, і акт соціального партнерства на рівні підприємства між працівниками і роботодавцем. Таким чином, колективний договір за юридичною природою не може бути довільними договірними відносинами між двома сторонами, а саме, між керівником та працівником, який є членом профспілки. Згідно зі ст. 18 КЗпП України положення Колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов'язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації. Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 6 ст. 36 та п. п. 1, 2 і 6 ст. 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Згідно із ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Тобто зобов'язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна. Вiдсутнiсть правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом. Однак, доказів про набуття відповідачем 11\~110,50 грн. у результаті рахункової помилки позивача матеріали справи не містять, на такі обставини сторони не посилаються. А за такого, незважаючи на те, що після поновлення [PERSON] на роботі підстава для виплати вихідної допомоги відпала (наказ, на підставі якого було здійснено виплату вихідної допомоги, скасований рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 13.12.2017 року), в силу вимог статті 1215 ЦК України ці кошти поверненню не підлягають. Тому, враховуючи вищевикладене, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed