Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-04 00:00:00

08 листопада 2019 року [PERSON] звернулась до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, в якому просить стягнути з відповідача на її користь суму позики в розмірі 40000 гривень 00 копійок, штраф у розмірі 10% від суми непогашеної позики за кожен місяць прострочення повернення боргу та судові витрати на правничу допомогу адвоката. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач - [PERSON] відповідно до договору позики від 19 вересня 2019 року отримала у позивача в позику грошові кошти в сумі 40 000 гривень терміном повернення не пізніше 03 жовтня 2019 року. Доказом отримання відповідачем коштів є договір позики та розписка, засвідчені підписом останньої. У вказаний строк відповідач отримані в позику грошові кошти не повернула. В зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за договором позики, позивач звернулась до суду з вказаним позовом. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 січня 2020 року відкрите спрощене позовне провадження у вказаній цивільній справі. В судовому засіданні 17 лютого 2020 року відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала. За клопотанням позивача розгляд справи відкладено на 16 березня 2020 року. 16 березня 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з заявою, в якій просила стягнути з відповідача заборгованість станом на 16 березня 2020 року в сумі 66 000 гривень. Доказів направлення вказаної заяві відповідачу суду не надала, з клопотанням про поновлення строку звернення з вказаною завою до суду не зверталась. 05 червня 2020 року позивач звернулась до суду з заявою залишення без розгляду заяви від 16 березня 2020 року. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, звернулась з заявою, в якій просить розгляд справи здійснювати без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, на їх задоволенні наполягає. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, звернулась до суду з заявою, в якій просить розгляд справи здійснювати без її участі, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши всі обставини справи, приходить до наступного. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п.1 ст.1 договору позики від 19 вересня 2019 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] передає [PERSON] у власність гроші в сумі 40000 (сорок тисяч) гривень. Згідно п.2 ст.2 договору позики, відповідач зобов`язаний повернути позику до 03 жовтня 2019 року. Відповідно до розписки від 19 вересня 2019 року, [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , отримала позику від [PERSON] строком на два тижні в сумі 40000 (сорок тисяч) гривен, яку зобов`язувалась повернути до 03 жовтня 2019 року. Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 січня 2019 року у справі №357/11170/16-ц, провадження №61-40453ск18 зазначено наступне: «Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним у момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.» Аналогічних правових висновків Верховний Суд України дійшов у постановах: від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої і другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернута позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до ст. 545 Цивільного кодексу України, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця), є підтвердженням факту невиконання відповідачем зобов`язання за договором позики та неповернення позики. Відповідачем не надано суду доказів виконання зобов`язань за договором позики від 19.09.2019р. та повернення отриманих в позику грошових коштів позивачу. Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Відповідно до ч.2 ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до п. 4 ст.4 договору позики від 19 вересня 2019 року у випадку несвоєчасного повернення суми позики, відповідач зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням штрафу у розмірі 10% від суми непогашеної позики за кожен місяць прострочення. Відповідно до п. 2 ст. 2 вказаного вище договору позики відповідач зобов`язувалась повернути позику до 03 жовтня 2019 року. Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики 08 листопада 2019 року, в якому просила стягнути з відповідача штраф у розмірі 10% від суми непогашеної позики за кожен місяць прострочення. Враховуючи викладене, на підставі ст. 549 ЦК України, станом на день звернення з вказаним позовом 08.11.2019р., з відповідача необхідно стягнути штраф в сумі 4000 гривень. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 840 гривень 80 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved