Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

07 листопада 2017 року позивачка [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом до відповідача [PERSON] про виділення частки земельної ділянки в натурі. В позові посилається на те, що вона являється власником 1/2 частки земельної ділянки на праві спільної часткової власності з відповідачем, у межах згідно із планом, розташованої на території [ADDRESS], на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 травня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Половинською О.В. Зазначає, що на даний час місцеперебування відповідача їй невідоме, тому немає можливості домовитися з відповідачкою про поділ даної земельної ділянки у натурі, яка на даний час належить на праві спільної сумісною власності їй та відповідачці. Просить визначити виділити їй, [PERSON] належну їй частки земельної ділянки в натурі площею 0,0599 га, відповідно до проекту розподілу, де вказана ділянка позначена №1, яка перебуває у спільній частковій власності із [PERSON], що розташована у [ADDRESS] та належить їй на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 травня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріально округу Чернівецької області Половинською О.Б. Позивачка в судове засідання не з'явилась, від представника позивача за довіреністю [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилась, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, відомостей про поважність причини неявки суду не надала. Відповідно до ст. 224 ч.1 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвали заочне рішення на підставі наявних доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. А тому судом постановлено провести по справі заочний розгляд та постановити заочне рішення на підставі поданих до суду доказів. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії НАА 036643 від 13 травня 2014 року виданого приватним нотаріусом Чернівецького міського Половинською О.Б., позивачка [PERSON] являється власником 1/2 частки земельної ділянки на праві спільної часткової власності, у межах згідно із планом, розташованої на території [ADDRESS] (а.с.10). Вищезазначена земельна ділянка раніше належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 27 листопада 2006 року Чернівецькою міською радою, акт зареєстрований Чернівецьким міським управлінням земельних ресурсів у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №010680901379. Співвласником вказаної земельної ділянки є [PERSON] (донька спадкодавця), на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 травня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Полонинською О.Б. Частки зазначеної земельної ділянки, площею 0,1199 га відповідно до вищевказаних документів на право власності не виділені в натурі. Станом на сьогоднішній день, домовленості між співвласниками даної земельної ділянки про виділ своєї частки земельної ділянки в натурі для використання за її цільовим призначенням, відповідно до Проекту поділу який виконаний проектною організацією ПП «Експертзем» відсутнє. Враховуючи усі обставини та положення ч. 1 статті 364 ЦК України, позивач має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України, право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1, ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Відповідно до положень ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Також чинне законодавство регламентує, що річ, яку можна поділити 6с з втрати її цільового призначення, є подільною (ч. .1 ст. 183 ЦК України). Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток земельної ділянки, що перебуває у спільнім частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину та яка за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного, ст. ст. 116, 118 ЗК України, ст. ст. 356, 357, 358, 364 ЦК України,

Outcome: approved