Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

08 серпня 2016 року [PERSON] звернувся в суд із позовом до Маневицької селищної ради Маневицького району Волинської області про визнання права власності на нерухоме майно. Свої вимоги обґрунтував тим, що 18.09.2003 року рішенням виконавчого комітету Маневицької селищної ради йому було надано дозвіл на будівництво літньої кухні і господарської будівлі по вул. Незалежності, 1 ,,а, смт. Маневичі. 23.09.2003 року Маневицьким комунальним госпрозрахунковим проектно виробничим архітектурно планувальним підприємством за даною адресою було затверджено акт про винос в натуру основних осей літньої кухні та господарської будівлі. Згідно даного акту площа земельної ділянки становить 32,5 кв. м., а розміри сторін земельної ділянки 5 х 6,5 м. відповідно до положень акту основні осі будівництва літньої кухні, господарської будівлі винесені в натурі і закріплені на місцевості знаками, які дані забудовнику під охорону. Пунктом тринадцятим рішення Маневицької селищної ради Волинської області від 05.06.2015 року № 46/14 йому відмовлено в задоволені його клопотання про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по вул. Незалежності, 1 ,,а, смт. Малевичі для обслуговування літньої кухні та господарської будівлі із відсутністю у поданій заяві документів, які посвідчують право власності на дані будівлі і їх реєстрацію у встановленому законодавством порядку. Дане рішення оскаржувалося в судовому порядку, але ні в місцевому, ні в апеляційному та касаційному судах свого позитивного вирішення не знайшло. В ухвалі Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.05.2016 року зазначено, що ,,стороною позивача не вчинено належних дій щодо здійснення державної реєстрації обєкту будівництва, а тому позовні вимоги щодо захисту порушеного права є передчасними. У звязку з вищенаведеним, необхідним є визнання права власності на дані обєкти будівництва, встановити яке селищна рада відмовляється. Посилаючись на зазначені обставини, вимоги ст. 392 ЦК України, п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5, позивач просив суд визнати за ним, [PERSON], право власності на нерухоме майно, а саме літньої кухні і господарської будівлі по вул. Незалежності, 1 ,,а, смт. Маневичі. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги [PERSON], із підстав викладених в позовній заяві, підтримав повністю, просить суд визнати за позивачем право власності на літню кухню і господарську будівлю по вул. Незалежності, 1 ,,а, смт. Маневичі, яке оспорюється селищною радою і є підставою для вирішення права щодо користування прибудинковою земельною ділянкою. Представник відповідача [PERSON], посилаючись що будівництво літньої кухні і господарської будівлі є самочинним, просить в позові [PERSON] відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає до повного задоволення. Відповідно вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною першою статті 386 цього Кодексу передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Власник майна, згідно вимог ст. 392 ЦК України, може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що право власності [PERSON] на літню кухню і господарську будівлю по вул. Незалежності, 1 ,,а, смт. Маневичі оспорюється Маневицькою селищною радою, яка вважає, що дане будівництво є самочинним. Таке трактування даної обставини представником відповідача суперечить обєктивним обставинам справи, які досліджені судом. Рішенням виконкому Маневицької селищної ради № 2244 від 18 вересня 2003 року ,,Про надання дозволу на будівництво, будівельним паспортом на забудову літньої кухні і господарської будівлі, зокрема актом про винос в натурі основних осей літньої кухні і господарської будівлі від 23 вересня 2003 року, генеральним планом забудови земельної ділянки індивідуальним жилим будинком, які виготовлені Маневицьким комунальним госпрозрахунковим проектно виробничим архітектурно планувальним підприємством, доведено, що [PERSON] виконавчим комітетом було надано дозвіл на будівництво літньої кухні і господарської будівлі за адресою: вул. Незалежності, 1 ,,а, смт. Маневичі, Волинської області, за даною адресою позивачу було винесено в натурі основні осі літньої кухні та господарської будівлі, які на місцевості закріплені відповідними знаками та передані забудовнику під охорону. Звітом про проведення технічного огляду літньої кухні на відповідність державним стандартам, будівельним нормам і правилам, нормативним актам з пожежної безпеки та санітарного законодавства, технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 1 ,,а, вул. Незалежності, смт. Маневичі підтверджено, що літня кухня відповідає всім цим державним стандартам, будівельним нормам і правилам, нормативним актам з пожежної безпеки та санітарного законодавства, будівництво її на господарської будівлі проведено без будь яких порушень і воно не є самочинним будівництвом. Згідно ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2016 року, якою рішення Маневицького районного суду Волинської області від 06 серпня 2015 року про скасування пункту 13 рішення Маневицької селищної ради № 46/14 від 05 червня 2015 року та зобовязання вчинити певні дії, яким рішення суду про відмову у задоволені позову залишено без змін, і позивачу відмовлено в наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для даного будівництва, зазначено, що стороною позивача, [PERSON], не вчинено належних дій щодо здійснення державної реєстрації обєкту будівництва, а тому позовні вимоги щодо порушеного права є передчасними. Таким чином, суд вважає, що не встановлення права власності на літню кухню і господарську будівлю перешкоджає державній реєстрації даного будівництва і вирішенню питання щодо землеустрою. Виходячи із наведеного, суд вважає, що позивачем дотримано всіх необхідних правових процедур і зібрано всі необхідні документи для початку і завершення будівництва літньої кухні і господарської будівлі, будівництво яких завершено і воно не є самочинним, а тому позов [PERSON]І про встановлення на них права власності, яке оспорюється відповідачем, є підставним і підлягає до задоволення.

Outcome: approved