Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

07 квітня 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з вказаним позовом до [PERSON] Свої вимоги обґрунтовує тим, що 04 квітня 2013 року між публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») та [PERSON] укладено договір № [NUMBER] про надання споживчого кредиту. Відповідно до вказаного договору [PERSON] було надано кредит на строк до 04 квітня 2016 року в сумі 19942 грн. 00 коп. в обмін на його зобовязання повернути кредит у повному обсязі, сплачувати відсотки за ставкою 17 % річних, вносячи щомісячні платежі у відповідності з графіком платежів, що є невідємною частиною договору. Однак, в порушення умов договору, [PERSON] погашення кредиту не здійснював. 21 липня 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір факторингу, відповідно до якого ПАТ «ОТП Банк» відступив ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги за договором № [NUMBER], укладеним з [PERSON] Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, яка станом на 20 березня 2015 року складає 24673 грн. 07 коп. Представник позивача - ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав. Не заперечуючи факт укладення ним 04 квітня 2013 року кредитного договору з ПАТ «ОТП Банк» та отримання кредиту у розмірі 19942 грн. 00 коп., зазначив, що останній платіж в рахунок погашення кредиту здійснив у вересні 2013 року. Разом з тим, позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про стягнення з нього заборгованості по кредиту на підставі договору факторингу вважає безпідставними, посилаючись на те, що відповідно до Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг», передача права вимоги до фізичних осіб за договорами факторингу є незаконною.\~ Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного. З пункту 1.1 договору № [NUMBER] від 04 квітня 2013 року про надання споживчого кредиту, та з копій меморіальних ордерів від 04 квітня 2013 року № 2613213 та № 2613214 вбачається, що ПАТ «ОТП Банк» надав [PERSON] кредит в сумі 19942грн. 00 коп. на придбання товару в обмін на зобовязання останнього належним чином використати та повернути вказані кошти зі сплатою відповідної плати за користування ними. Вказаним пунктом договору також встановлено розмір процентної ставки за користування кредитом в розмірі 17 % річних (а.с.4, 98, 99). Крім того п. 1.4.4 вказаного договору передбачено, що [PERSON] за обслуговування кредиту має сплачувати комісію, розмір якої зазначений в графіку платежів, який є невідємною частиною кредитного договору (а.с. 4). Відповідно до графіку, що є додатком до договору, розмір щомісячних платежів [PERSON] в рахунок погашення основної суми кредиту, процентів та комісії складає 1260 грн. (а.с. 7). Згідно витягу з особового рахунку за даним кредитним договором, [PERSON] здійснював платежі згідно графіку до вересня 2013 року, що він також підтвердив в судовому засіданні. Крім того, у грудні 2013 року проведена часткова оплата у розмірі 200 грн., після чого платежі не надходили (а.с. 102). Таким чином, [PERSON] свої зобов'язання перед банком не виконав, у зв'язку з чим в нього утворилась заборгованість, яка згідно :з розрахунком складає 24\~673 грн. 07 коп., в тому числі: заборгованість по кредиту - 17 280 грн. 34 коп., проценти за користування кредитом - 2138 грн. 62 коп., комісія за обслуговування кредиту - 5254 грн. 11 коп. (а.с. 101). Відповідно до копії договору факторингу № 21/07/14 від 21 липня 2014 року, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та додатку №1 до договору факторингу, останній прийняв у банку право грошової вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором від 04 квітня 2013 року, укладеним з [PERSON], на зазначену вище суму заборгованості - 24\~673 грн. 07 коп. (а.с. 15-19, 95-97, 116). Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), зобовязання повинні виконуватися належним чином і в строк, встановлений в договорі, одностороння відмова від зобовязання, якщо інше не встановлено договором, не допускається. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 Цивільного Кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Посилання відповідача на невідповідність договору факторингу тексту Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 231 від 03.04.2009 року «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг» суд не приймає до уваги, виходячи з наступного. За змістом п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). У ст. 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження іншої сторони (клієнта) за плату (у будь - який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє траво грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Постановою Київського Апеляційного Адміністративного суду України від 20.08.2013р. п. 1 Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків Фінансових послуг України № 231 від 03.04.2009 року «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг» визнано не чинним та таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили. Крім того, за змістом положень п. 11 ч. 1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», факторинг вважається фінансовою послугою. У ч. 5 ст. 5 цього Закону встановлено, що фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог ЦК України та цього Закону. Фінансова установа, що надає послуги факторингу, може надавати послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника. Будь - яких обмежень та застережень щодо особи боржника (юридична чи фізична особа) при відступлені права грошової вимоги при укладенні договорів факторингу ЦК України, який має вищу юридичну силу, не містить. Твердження відповідача про те, що договір факторингу не може укладатися стосовно боржників - фізичних осіб, на вимогах закону не ґрунтуються. Таким чином, договір факторингу від 21 липня 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відповідає вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та главі 73 ЦК України. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що [PERSON] порушив умови кредитного договору, а тому позовні вимоги про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved