Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

09 серпня 2021 року заявник [PERSON] звернулась до суду з заявою, у якій просила визнати безвісно відсутнім її колишнього чоловіка [PERSON] , [INFO] . Обгрунтовуючи свої вимоги, заявник зазначала, що 01 вересня 2012 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] . Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Заявниця з чоловіком та дитиною постійно проживали у будинку її бітьків по [ADDRESS] . У 2014 році її відносини з чоловіком погіршилися. Вона з дитиною в зв`язку з бойовими та реальною загрозою для життя була вимушена виїхати до м. Одеси, де були взяті на облік як внутрішньо переміщені з окупованох території України особи. Заявниця [PERSON] зазначила, що в 2014 році її чоловік якійсь час проживав в сел. Роздольне Донецької області, а потім через декілька місяців їй позвонила свекруха, мати чоловіка, та повідомила, що він повернувся до батьків до м. Єнакієве Донецької області. Її колишній чоловік дійсно зібрав речі та переїхав з сел. Роздольне Донецької області до м. Єнакієве Донецької області, з того часу він ще декілька разів телефонував сину, а потім з серпня 2014 року зв`язок з ним втрачений. Його телефонний номер не відповідає. Заявниця намагалася встановити місцезнаходження свого колишнього чоловіка. З цією метою вона зв`язувалась із батьками колишнього чоловіка, які проживають в місті Єнакієве Донецької області, а також зі спільними їхніми знайомими, котрі проживають в м. Єнакієве Донецької області, але намагання знайти чоловіка виявились безрезультатними. Вона також зверталась з офіційною заявою в райвідділ поліції, адже м. Єнакієве Донецької області знаходиться в зоні проведення антитерористичної операції, що унеможливлює фактичний розшук його на тій території. Заявник зазначає, що вона одна утримує і виховує неповнолітнього сина і має право на отримання соціальної допомоги чи призначення пенсії при умові визнання її чоловіка померлим чи безвісно відсутнім. Згідно правил перетину кордону України, виїзд неповнолітньої дитини за кордон у супроводі лише одного з батьків можливий за наявності або нотаріальної згоди від іншого батька, або за наявності свідоцтва про смерть або рішення про визнання безвісно відсутнім або померлим. Таким чином, заявник вказує, що визнання [PERSON] безвісно відсутнім їй необхідно для вільного пересування її сина за межі території України. Тому була вимушена звернутися із даною заявою до суду. Ухвалою суду від 13 серпня 2021 року у якості заінтересованої особи залучено Державну прикордонну службу України та Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради. Заявниця у судовому засіданні підтримала заявлені вимоги та просила заяву задовольнити, посилаючись на викладені у ній обставини. Заяниця зазначила, що зверталась із заявами про розшук колишнього чоловіка до компетентних органів, також їй відомо, що не звертались з такими заявами родичі чоловіка. Представник заінтересованої особи Кальміуського районного у місті Маріуполі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності їхнього представника. Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного. Згідно з частиною третьою статті 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України, за винятком положень щодо і змагальності та меж судового розгляду з урахуванням особливостей, встановлених розділом IV ЦПК України. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Відповідно до ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Судом встановлено, що 01 вересня 2012 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , актовий запис № 48 від 01 вересня 2012 року (а.с.23). Судом встановлено, та підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 18.07.2013 року виконкомом Роздольненської сільської ради Старобішівського району Донецької області, що [PERSON] народився [INFO] , його матір`ю є [PERSON] , батьком - [PERSON] , актовий запис № 19 (а.с. 8). Заочним рішенням Суворівського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2016 року, яке набрало чинності 11 жовтня 2016 року, шлюб між заявницею та [PERSON] розірваний (а.с. 6). Згідно довідки № 470 від 13.07.2020 року, виданої виконавчим комітетом Старо-Кримської селищної ради м. Маріуполя, заявник проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , разом з сином [PERSON] , який знаходиться на її утриманні (а.с. 10). Згідно довідки № 83 від 02.08.2021 року, виданої відділом по роботі з територіальними громадами Кальміуської районної адміністрації Маріупольської міської ради, заявник проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , разом з сином [PERSON] , який знаходиться на її утриманні (а.с. 11). Згідно листа № 5349/102/04-2020 від 28.08.2020 р. ВП № 1 Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області вбачається, що при перевірці інформаційного порталу Національної поліції України встановлено, що [PERSON] не значиться розшукуваним та за останнімі відомостями щодо його можливого місця перебування зазначено, що він виїхав у 2014 році до тимчасово окупованої території, а саме до м.Єнакієве, у зв`язку з чим не виконує батьківські обов`язкі по відношенню до дитини [PERSON] (а.с. 12). Оцінивши надані докази, суд вважає, що доводи [PERSON] про визнання [PERSON] безвісно відсутнім не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місті її постійного проживання немає відомостей про її місце перебування. Таким чином для визнання фізичної особи безвісно відсутньою повинні бути наявними певні наступні умови: відсутність протягом одного року в місці постійного проживання фізичної особи; відсутність відомостей в місці такого проживання про фізичну особу протягом року; неможливість установлення місця перебування фізичної особи. Згідно ст. 247 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи та дату отримання останніх відомостей про місце перебування фізичної особи. Зазначена норма регулює правовідносини у разі їх невизначеності яка викликана тим, що тривала відсутність громадянина у місці його постійного проживання за відсутності відомостей про його місце перебування зачіпає права та інтереси фізичних та юридичних осіб, з якими він знаходиться у правових зв`язках. Згідно із ч.1 ст. 248 ЦПК України суд до початку розгляду справи встановлює осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, а також запитує відповідні організації за останнім місцем проживання відсутнього (житлово - експлуатаційні організації, органи внутрішніх справ або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей щодо фізичної особи, місцеперебування якої невідоме. Звертаючись до суду із заявою про визнання особи безвісно відсутньою, [PERSON] , посилалась на те, що визнання [PERSON] безвісно відсутнім необхідно їй для можливості виїжджати з дитиною за межі України на відпочинок, подавати документи для оформлення допомогиоформлення житлово-комунальної субсидії, від держави тощо. Проте, при зверненні до суду заявницею не надано суду будь-яких доказів, які б підтверджували, що їй було відмовлено у вирішення вищезазначених питань уповноваженим органом державної влади чи місцевого самоврядування у зв`язку за вказаних підстав. Разом з тим для визнання фізичної особи безвісно відсутньою потрібні такі умови: 1) особа відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; 2) протягом цього року в місці, де вона постійно проживала немає відомостей про місце її перебування; 3) встановити місце перебування особи неможливо; 4) згідно зі ст. 248 ЦПК України необхідно, щоб були серйозні причини, які б обумовлювали необхідність визнання фізичної особи безвісно відсутньою (наприклад, особи, яких вона зобов`язана за законом утримувати, знаходяться у скрутному матеріальному становищі, її майно без нагляду зазнає шкоди і т.і.) і 5) виключення припущення про навмисність її відсутності, яка може бути обумовлена ухиленням від здійснення покладених на неї законом обов`язків щодо утримання дітей, повернення боргів, встановленого законом порядку розірвання шлюбу, ухиленням від кримінальної відповідальності тощо. Наведені юридичні факти й утворюють юридичний склад, необхідний для визнання особи безвісно відсутньою. Згідно ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. В судовому засіданні встановлено, та не заперечується самою заявницею, що [PERSON] в 2014 року переїхав на постійне проживання до м. Єнакієве Донецької області, тобто квартира за адресою: [ADDRESS] не є постійним місцем проживання [PERSON] . За таких обставин, належних та допустимих доказів відсутності відомостей про місце перебування [PERSON] за місцем постійного його проживання протягом одного року суду не надано, а факт відсутності спілкування заявника та дитини з [PERSON] , шлюб заявниці з яким розірваний, сам по собі ще не є доказом того, що [PERSON] безвісно відсутній. Суд вважає, що факт відсутності даних про місце перебування особи, яка не перебуває в розшуку, у органу досудового розслідування, що здійснює такий розшук, не свідчить про можливість визнання розшукуваної особи безвісно відсутньою, а тому заява є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed