Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-12 00:00:00

09.10.2017 ПАТ КБ «Приватбанк» (21.05.2018 року змінено найменування банку на АТ КБ «Приватбанк») (надалі -АТ КБ «Приватбанк» ) звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н від 01.12.2010, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 1 900,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак відповідач умови договору виконував не належним чином, внаслідок чого заборгованість за кредитним договором станом на 31.08.2017 становить 26 537,11 гривень, яка складається з: 1 899,50 гривень - заборгованість за кредитом, 19 797,75 гривень - заборгованість за процентами за користування кредитом, 3 100,00 гривень - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи на підставі пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг у розмірі 500,00 гривень - штраф (фіксована частина) та 1 239,86 гривень (процентна складова). Просив стягнути з відповідача суму заборгованості у загальному розмірі 26 537,11 гривень та судові витрати у розмірі 1600,00 гривень. Судом проведено такі процесуальні дії у цій справі. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.10.2017 відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 29.11.2017 (а.с. 42). 20.12.2017 у цій справі судом ухвалене заочне рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволені в повному обсязі (а.с. 48-49). 24.09.2019 відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення (а.с. 62-69). Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.09.2019 поновлено [PERSON] строк звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення, заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення прийнято до розгляду та призначено її розгляд в судовому засіданні на 07.10.2019 (а.с. 72). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22.10.2019 заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення від 20.12.2017 у цій справі скасовано, справа призначена до розгляду в загальному порядку (а.с. 78). Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.10.2019 справу прийнято до розгляду, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження із викликом учасників справи в судове засідання на 11.11.2019, встановлено учасникам процесу строки для подання заяв по суті справи (а.с. 82). Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Від представника позивача 13.11.2018 року надійшли пояснення в якій представник банку зазначив, що у разі відсутності представника позивача просив розглянути справу за його відсутності, позов підтримує і просить задовольнити. У письмових поясненнях позивач зазначає, що 01.12.2010 року відповідач уклав договір з позивачем про надання банківських послуг, на підставі якого в цей день отримав лише дебетову картку. У подальшому на виконання договору [PERSON] отримав 18.04.2014 року кредитну картку зі строком дії до кінця вересня 2016 року з кредитним лімітом 1900 грн., якою користувався, а тому позов просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином рекомендованими листами із повідомленнями та шляхом вручення повістки його представникові за довіреністю [PERSON] . Причини неявки у судове засідання відповідач не повідомив. Відзиву на позов не подав, у заяві про перегляд заочного рішення зазначив про те, що анкета-заява від 01.12.2010 року стосується картки/рахунку на якій здійснюється перерахування коштів «дебетова карта» , а позивач помилково вважає її кредитною картою та здійснює нарахування невідомих відповідачу коштів. Умови та Правила надання банківських послуг підписані головою правління банку, але не мають підпису відповідача, його реквізитів, відсутня дата їх складення, відсутня можливість встановити згоду [PERSON] на отримання кредиту. Таким чином, підстав вважати, що банком отримана згода [PERSON] , на укладення кредитного договору немає, а тому правовідносини між сторонами з приводу кредитування регулюються тільки Заявою про отримання дебетової картки, а не кредитної, зважуючи також на недотримання позивачем передбаченої письмової форми договору і не може вважатися належним доказом. При цьому посилається на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), від 03.07.2019 року (провадження № 14-131цс19). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи у відсутності відповідача. За таких обставин, суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, встановив наступне. Судом встановлено, що відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 01.12.2010 року, в розділі мовою оригіналу «Ознакомившись с Условиями и Правилами предоставления банковских услуг, Тарифами Приватбанка, изъявляю желание оформить на свое имя», серед перерахованих нижче послуг, відмічена мовою оригіналу «дебетовая личная карта». Згідно змісту вказаної заяви, підписаної [PERSON] , останній погодився, що вказана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між сторонами договір про надання банківських послуг. В зазначеній анкеті-заяві не заповнено відповідний розділ щодо кредитного ліміту по платіжній картці. Таким чином, з доданої анкети-заяви неможливо встановити, що сторони погодили надання банківської послуги щодо користування кредитною карткою (а.с.4зв). У заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. До договору б/н від 01.12.2010 року банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, затверджених наказом від 06.03.2010 року. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] станом на 31.08.2017 становить 26 537,11 гривень, яка складається з: 1 899,50 гривень - заборгованість за кредитом, 19 797,75 гривень - заборгованість за процентами за користування кредитом, 3 100,00 гривень - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи на підставі пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг у розмірі 500,00 гривень - штраф (фіксована частина) та 1 239,86 гривень (процентна складова). Відповідно до частин першої, другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч.1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві відповідача від 01.12.2010 року процентна ставка не зазначена. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримала в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 01.12.2010 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та Тарифи Банку, які викладені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів Банку та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (01.12.2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (09.07.2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Аналогічна правова позиція зазначена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Разом із тим, банківські послуги не обмежуються лише укладенням кредитного договору, а тому не можна погодитися із доводами позивача, що підпис відповідача на анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку від 01.12.2010 року свідчить про отримання її згоди саме на укладення кредитного договору. Згідно п. 2.1.1.2.1 Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у Пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання карти, зазначена в заяві. Договір укладається терміном на п`ять років. Зі змісту зазначеного пункту заява і довідка про умови кредитування мають містити вид картки, що видається клієнту. Судом встановлено, що підписана [PERSON] анкета-заява від 01.12.2010 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку містить найменування картки, яку він виявив бажання отримати - дебетова особиста картка (а.с.4зв). Посилання позивача на те, що відповідач висловив згоду на укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» не підтверджено жодними належними доказами. Отже, підписана відповідачем анкета-заява від 01.12.2010 року для оформлення дебетової картки не підтверджує факту укладення між сторонами кредитного договору № б/н від 01.12.2010 року на умовах тарифу «Універсальна». Крім того, надані позивачем на підтвердження позовних вимог Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку та Правила користування платіжною карткою не містять підпису відповідача. Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, розміщений на сайті: https://privatbank.ua/terms/, який міститься в матеріалах даної справи не визнається відповідачкою та не містить її підпису. Враховуючи викладене, зазначені Умови кредитування та Умови та правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 01.12.2010 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Враховуючи викладене, суд вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» відсотків за користування кредитом у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 01.12.2010 року. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Водночас, варто зазначити, що у даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року№ 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. За таких обставин відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] позивач дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Так, за відсутності обґрунтованих підтверджень прийняття відповідачем Умов та правил надання банківських послуг, відсутні підстави вважати ці Умови та правила складовою частиною спірного кредитного договору, та, відповідно, здійснювати банком відповідні нарахування та подальше стягнення з відповідача суми процентів за користування кредитними коштами. При цьому, матеріали справи містять банківську виписку про рух коштів по картковому рахунку, відкритому на ім`я [PERSON] та довідку про номери платіжних карт, виданих на ім`я [PERSON] . Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» від 12.11.2019 року [PERSON] згідно кредитного договору б/н від 01.12.2010 року, отримав картки № [NUMBER],[NUMBER] , остання з них відкрита 25.07.2019 термін дії до 06.2023. Відповідно до наданої банком виписки про рух коштів по картковому рахунку, відкритому на ім`я [PERSON] за період з 18.05.2014 року по 31.10.2019 року встановлено, що позичальником у зазначений період проводилось зняття готівкових коштів та часткове погашення заборгованості за кредитним договором від 01.12.2010 року, що свідчить про підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними. В анкеті-заяві від 01.12.2010 року, підписаній сторонами, не визначено строк повернення кредиту, а тому виходячи з положень ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, та з огляду на неповернення позичальником отриманої суми кредитних коштів, АТ КБ «Приватбанк» вправі вимагати захисту порушених прав, шляхом стягнення з боржника фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, суд зазначає про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог і стягнення з відповідача отриманого ним та непогашеного тіла кредиту в розмірі 1899,50 грн., а в решті вимог позову слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача АТ КБ «Приватбанк» витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (7,157% задоволено), у розмірі 114,51 грн.

Outcome: partial