Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-17 00:00:00

08 лютого 2018 року Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» звернулось до Мар`їнського районного суду Донецької області з позовною заявою до до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. В обґрунтування зазначених позовних вимог позивач зазначає наступне. 23 травня 2017 року Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» та [PERSON] уклали Поліс № АІ/7178617 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобу «ТАТА», реєстраційний номер [NUMBER] . 02 січня 2018 року в місті Курахове на проспекті Запорізькому відбулась дорожньо-транспортна пригода. Учасниками даної пригоди були: автомобіль «ВАЗ», реєстраційний номер [NUMBER] (власник транспортного засобу [PERSON] ), яким керував [PERSON] та забезпечений транспортний засіб «ТАТА», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Відповідно до Постанови Мар`їнського районного суду від 30 березня 2018 року дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху [PERSON] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди було заподіяно матеріальних збитків власнику транспортного засобу «ВАЗ», реєстраційний номер [NUMBER] - 25708,27 гривень. Зазначена дорожньо-транспортна пригода була визнана страховим випадком, про що було складено відповідний страховий акт та Приватним акціонерним товариством «ПРОСТО-страхування» виплачено страхове відшкодування за ремонт автомобіля «ВАЗ», реєстраційний номер [NUMBER] Оскільки [PERSON] , всуперечим вимогам Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» не звертався, то винна особа зобов`язана відшкодувати в порядку регресу позивача завдану шкоду. Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі та подав до суду відзив на позовну заяву у якому виклав свої мотиви незгоди з заявленими позовними вимогами які зводяться до наступного. 02.01.2018 ркоу у м. Курахове по проспекту Запорізькому за участі [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої відбулося зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ» під управлінням [PERSON] Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам було спричинено механічні пошкодження. [PERSON] відразу ж після скоєння ДТП було повідомлено страхового агента Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» про настання страхового випадку, однак [PERSON] було повідомлено, що його поліс недійсний та вважається втраченим. На місці скоєння ДТП працівниками поліції було складено протокол огляду, план-схему до нього, відібрані пояснення від учасників ДТП. Стосовно [PERSON] та [PERSON] було складено протоколи про адміністративне правопорушення, які були направлені до Мар`їнського районного суду Донецької області. В судовому засіданні по справі № 237/1032/18 [PERSON] визнав свою провину та постановою судді Мар`їнського районного суду Донецької області від 30 березня 2018 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. В даному випадку страховий випадок належним чином оформлений та ніким не оспорюється, розмір майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП визначений та страховою компанією прийнято рішення про здійснення страхового відшкодування і добровільно проведено його виплату у відповідності до своїх обов`язків за приписами закону. Позивачем не зазначається про понесення ПрАТ «ПРОСТО-страхування» необгрунтованих виплат - збитків, тобто факт неповідомлення відповідачем про настання страхового випадку не призвів до необґрунтованих виплат ПрАТ «ПРОСТО-страхування», а тому не може бути підставою для звернення до суду з регресивним позовом до страхувальника, або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, оскільки таке не відповідає суті та меті здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Позивач скористався своїм правом на подання до суду заяв по суті справи на надіслав на адресу суду відповідь на відзиву якому виклав свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх відхилення, які зводяться до наступного. Посилання відповідача [PERSON] про належне повідомлення Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» не відповідають обставинам справи, факт звернення до страхової компанії не підтверджений жодними доказами. Про факт скоєння ДТП Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» дізналося через чотири місяці, а саме 8 травня 2018 року з заяви потерпілого [PERSON] . Під час перевірки обставин було встановлено, що поліс серії АІ за номером 7178617 був втрачений, що підтверджується повідомленням в газеті «Урядовий кур`єр» за № 157 від 20 серпня 2016 року у зв`язку з чим позивач зазначає, що ввказаний поліс втратив свою силу, а страховий платіж по зазначеному полісу страхова компанія не отримувала. У зв`язку зі втратою страхового полісу, що зумовлює його недійсність, Приватне акціонерноге товариство «ПРОСТО-страхування» вважає, що транспортний засіб «Тата», державний номерний знак [NUMBER] є незабезпеченим, що підтверджується інформацією з Централізованої бази даних МСТБУ. Якби відповідач у встановленому порядку та строки звернувся до страхової компанії з повідомленням про подію, т оостання мала б можливість у встановлений законом термін провести страхове розслідування, з`ясувати усі обставини справи щодо даного поліса та прийняти процесуальне рішення по справі. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні у повному обсязі з підстав, що наведені в позовній заяві. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явились, про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, подали до суду спільну заяву про розгляду справи без їх участі, позовні вимоги не визнають у повному обсязі. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК Україниу разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Ухвалою суду від 26 лютого 2019 року було відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 22 травня 2019 року справу призначеного до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 02 січня 2018 року на проспекті Запорізькому відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «ВАЗ», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «ТАТА», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . У скоєнні вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди постановою суду Мар`їнського районного суду Донецької області від 30 березня 2018 року визнано винним [PERSON] за ст. 124 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с.7-8), в свою чергу, провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП відносно [PERSON] було закрито у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, що підтверджується постановою Мар`їнського районного суду Донецької області від 16 квітня 2018 року (а.с. 9-10). Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «ТАТА», державний номерний знак [NUMBER] , застрахована згідно полісу № АІ/7178617 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, дійсного з 23 травня 2017 року до 22 травня 2018 року (а.с. 4). 08 травня 2018 року [PERSON] подав до ПрАТ «ПРОСТО-страхування» повідомлення про подію, що має ознаки страхового випадку по договору страхування серії АМ № 2602551, яка мала місце 02 січня 2018 року (а.с. 5-6). 08 травня 2018 року [PERSON] Голові Правління АТ «ПРОСТО-страхування» було подано заяву про виплату/доплату страхового відшкодування у зв`язку із страховим випадком, а саме ДТП, який стався 02 січня 2018 року по договору страхування серії АМ № 2602551 (а.с.30). За результатами розгляду заяви [PERSON] ПрАТ «ПРОСТО-страхування» повідомило останню, про відсутність у ПрАТ «ПРОСТО-страхування» правових підстав для визнання випадку страховим, оскільки страховий поліс АІ за номером 7178617 визначений як втрачений і є недійсним у зв`язку з чим відмовив у проведенні виплати страхового відшкодування (а.с. 62). З копії оголошення від 20 серпня 2016 року № 157 в газеті «Урядовий кур`єр» вбачається, що ПрАТ «ПРОСТО-страхування» було повідомлено про втрату бланків договорів страхування (страхових полісів), зокрема про втрату страхового полісу серії АІ за номером 7178617 (а.с. 76-77). 18 червня 2018 року [PERSON] було подано до Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) скаргу на дії страховика ПрАТ «ПРОСТО-страхування» у зв`язку з бездіяльністю останнього та невиплатою страхового відшкодування за страховим випадком (а.с. 78-79). 12 липня 2018 року ПрАТ «ПРОСТО-страхування» у відповідь на запит МТСБУ щодо скарги [PERSON] повідомило, що страховий поліс серії АІ за номером 7178617 втрачений і є недійсним у зв`язку з чим ПрАТ «ПРОСТО-страхування» не мало правових підстав для визнання випадку страховим (а.с. 80-81). Розглянувши скаргу [PERSON] та врахувавши позицію ПрАТ «ПРОСТО-страхування» з даного питання МТСБУ прийшло до висновку, що оголошення або визнання бланку полісу втраченим не звільняє страховика від виконання зобов`язань за договором, оформленим на такому бланку у зв`язку з чим запропонувало СК переглянути рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування та здійснити виплату по згаданій справі та попереджено, що у випадку незгоди н наведеною позицією МТСБУ буде розглянуте питання щодо застосування Дирекцією МТСБУ до страховика відповідних заходів впливу (а.с. 82). Рішенням про перегляд страхової справи № 130727 від 10 серпня 2018 року за вих. № 04-130727 ПрАТ «ПРОСТО-страхування» совістило [PERSON] про те, що подію, що мала місце 02 січня 2018 року у м.Курахове за участі ВАЗ 21102, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та «ТАТА», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] страховиком було визнано страховим випадком. На підставі заяви [PERSON] від 24 травня 2018 року (а.с. 28) судовим експертом Філахтовим С.Л. 26 травня 2019 року для визначення вартості матеріального збитку було проведено авто товарознавчу експертизу № 015/05, за результатами якої вартість матеріального збитку (з технічної точки зору), спричиненого власнику транспортного засобу ВАЗ-21102 ЗНГ, реєстраційний номер [NUMBER] на момент дослідження становить 25708 (двадцять п`ять тисяч сімсот вісім) гривень 27 (двадцять сім) копійок (а.с. 12-27). Копією страхового акту №130727 від 10 серпня 2018 року підтверджується, що страховиком ПрАТ «ПРОСТО-страхування» було здійснено розпорядження про виплату страхового відшкодування у розмірі 23541 гривня 51 копійка, одержувач страхового відшкодування ПАТ КБ «Приватбанк», які перерахувати на поповнення карткового рахунку [PERSON] , ІНН [NUMBER] (а.с. 31). Як вбачається з копії платіжного доручення № 14585 від 14 серпня 2018 року ПрАТ «ПРОСТО-страхування» сплачено 23541 гривню 51 копійку з призначенням платежу: страхове відшкодування за ремонт а/м ВАЗ р/н [NUMBER] , власник [PERSON] , ІНН [NUMBER] , зг розп 130727 від 10.08.18р. (а.с. 32). З метою досудового врегулювання цивільного спору ПрАТ «ПРОСТО-страхування» на адресу [PERSON] було направлено претензію про відшкодування шкоди в порядку регресу на загальну суму 23541 гривня 51 копійка (а.с. 33). Докази про заходи реагування на претензію про відшкодування шкоди в порядку регресу матеріали справи не містять. Мотиви, з яких суд виходить при ухваленні рішення. Зважаючи на наведені обставини та зміст спірних правовідносин, суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, вирішуючи заявлений спір, приходить до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Частиною 1 статті 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Приписами ч. 1 ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Правове регулювання відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Положеннями пункту 36.2. статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Підпунктом 33.1.4. пункту 33.1. статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Вказаний обов`язок водія транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, встановлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини дорожньо-транспортної пригоди власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Вказаного обов`язку страхувальник [PERSON] не дотримався та, незважаючи на настання дорожньо-транспортної пригоди 02 січня 2018 року в м. Курахове не повідомив страховика про даний факт у спосіб та строки, визначені підпунктом 33.1.4. пункту 33.1. статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» про що свідчить відсутність відповідного письмового повідомлення або належним чином завіреної копії повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка. Як вбачається з підпункту «ґ» підпункту 38.1.1. пункту 38.1. статті 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Як роз`яснено у пунктах 26, 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», до страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК України. Суд відхиляє доводи представника відповідача про необхідність застосування до виниклих спірних правовідносин правової позиції Верховного суду України, викладеної в постанові від 16 вересня 2015 року по справі 6-284цс15, оскільки правові висновки у зазначеному судовому рішенні ґрунтуються на інших встановлених судами обставинах справи, щодо яких вони сформовані, що знаходить своє об`єктивування в тому, що в справі за позовом Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» до [PERSON] , яка розглядається Мар`їнським районним судом Донецької області, дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 02 січня 2018 року, з боку Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» не була добровільно визнана страховим випадком, та лише після відповідного листа МТСБУ зі сторони Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» було складено страховий акт про виплату страхового відшкодування, що, в свою чергу, свідчить про оспорювання ПрАТ «ПРОСТО-страхування» віднесення дорожньо-транспортної пригоди від 02 січня 2018 року до страхового випадку. В свою чергу, вказаний правовий висновок Верховного суду України, викладений в постанові від 16 вересня 2015 року по справі 6-284цс15 на яку посилається представник відповідача, Верховним судом України було здійснено з врахуванням того, що страховик сам визнав дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та добровільно сплатив страхове відшкодування. У зв`язку з оспорюванням віднесення дорожньо-транспортної пригоди 02 січня 2018 року до страхового випадку, про яку позивач по справі дізнався лише 08.05.2018 року з повідомлення водія транспортного засобу ВАЗ21102 [PERSON] про подію, що має ознаки страхового випадку та заяви власника транспортного засобу ВАЗ21102 на виплату/доплату страхового відшкодування, позивач по справі був позбавлений права власними силами встановити через чотири місяці після вчинення дорожньо-транспортної пригоди обставини даної дорожньо-транспортної пригоди та розмір заподіяної шкоди. Крім того, в постанові Верховного суду України від 16 вересня 2015 року по справі 6-284цс15 зазначено, що винна особа не повідомила страховика про ДТП з поважних причин, проте, як вбачається з матеріалів справи, з моменту ДТП та до цього часу відповідачем не було письмово повідомлено страховика про вищезазначену ДТП, про наявність будь-яких поважних причин для нездійснення такого повідомлення відповідачем [PERSON] не зазначено. Про необхідність встановлення судом факту повідомлення страховика про ДТП, а в разі відсутності такого повідомлення - встановлення, з яких причин, чи можна вважати такі причини поважними та чи є документальне підтвердження цих причин зазначено також в правових висновках Верховного Суду, викладених в його постанові від 19.11.2018 року по справі №621/2403/16-ц та висновках Верховного Суду України, викладених у постанові від 22.06.2016року у справі №6-1253цс16, постанові від 31.05.2017 року по справі №6-1613цс16. Стосовно доводів позивача з приводу втрати страхового полісу, що, на думку позивача, свідчить про його недійсність у зв`язку з чим ПрАТ «ПРОСТО-страхування» не мало достатніх правових підстав для виплати страхового відшкодування суд зазначає, що вказані доводи позивача є неспроможними, оскільки пунктом 3.5 Глави 3 Порядку замовлення, виготовлення, дистрибуції, обліку бланків страхових документів з обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, затвердженого протоколом Президії МТСБУ від 07 липня 2010 року № 238/2010, наявність оголошень або визнання бланку полісу втраченим не звільняє страховика від виконання зобов`язань за договором, оформленим на такому бланку. Правова позиція щодо правомірності застосування вищевказаного Порядку до правовідносин, пов`язаних з втратою бланку полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, також викладена у постанові Верховного Суду від 11.07.2018 у справі №521/6723/15-ц. Таким чином, оскільки Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» відповідно до вимог ЦК України та ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплатило страхове відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу, та з моменту здійснення такої виплати наділений правом на подачу регресного позову, враховуючи що відповідач, як водій транспортного засобу, який не надав страховику повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка та є винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, з якою пов`язується виплата страхового відшкодування, добровільно не компенсував понесені позивачем витрати, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з платіжного доручення № 1469 від 24 січня 2019 року позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1921 гривня 00 копійок. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати зі сплати судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто 1762 гривні 00 копійок. Відповідно до частин 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано суду письмові докази, а сааме: договір про надання правової допомоги № 1 від 16 квітня 2018 року, реєстр справ від 30 листопада 2018, який є невід`ємним додатком до договору про надання правової допомоги № 1 від 16 квітня 2018 року, акт виконаних робіт від 30 листопада 2018 року, який є невід`ємним додатком до договору про надання правової допомоги № 1 від 16 квітня 2018 року, детальний опис робіт (наданих послуг), виконана них для надання правової допомоги від 30 листопада 2019 року згідно яких розрахунок вартості надання правової допомоги становить 3000 гривень, платіжне доручення № 21750 від 04 грудня 2018 року та платіжне доручення № 21751 від 04 грудня 2018. Суд звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд дійшов висновку, що витрати у сумі 3000,00 гривень є співмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, затраченим ним часом на надання таких послуг, у зв`язку з чим вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь ПрАТ «ПРОСТО-страхування» 3000 гривень за надану правову (правничу) допомогу адвоката. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved