Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

09.08.2017 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 07.08.1999р. між [PERSON] та відповідачем по справі, [PERSON], було укладено шлюб. За час шлюбу ними була придбана квартира [ADDRESS] і Ванцетті у м. Краматорську Донецької області. Дана квартира була придбана відповідно до договору купівлі-продажу від 18.01.2005 року, вартість якої склала 7943,00грн. Відповідно до рішення Краматорської міської ради від 20.09.2006р. №294 дана квартира переведена в нежитлове приміщення та дозволено реконструкцію квартири під кабінет лікаря стоматолога, з влаштуванням фасадної частини та організацією окремого входу, благоустроєм прилеглої території. Ремонтні роботи були проведені. Відповідно до звіту про технічний стан будівельних конструкцій будівель та споруд №28/05-14-ОБЗ нежитлове приміщення (стоматологічний кабінет) відповідає всім будівельним нормам. Тобто фактично у їх спільній сумісній власності знаходиться нежитлове приміщення (стоматологічний кабінет). Просить визнати за нем та відповідачем право власності по 1/2 частці даного нежитлове приміщення (стоматологічний кабінет). Позивачка та її представник в судове засідання не зявилися, але надали суду заяву, в якій просили справу слухати за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до вимог ст.ст.224-225 ЦПК України, судом прийняте рішення про заочний розгляд справи. Позивачка не заперечує проти такого вирішення справи. Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Правовідносини по позовам регулюються Сімейним Кодексом України (далі за текстом СК України) та Цивільним Кодексом України (далі за текстом ЦК України). Відповідно до ст.3 СК України, сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки, через формулювання її ознак. Відповідно до ст.60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.60 СК України, підставою набуття подружжям права спільної сумісної власності є лише одна обставина: набуття (придбання, виготовлення, спорудження) майна за час шлюбу. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на імя одного із подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Якщо у відповідному документі (договорі купівлі-продажу) власником чи набувачем вказано, лише чоловіка, це ще не значить, що він є одноосібним власником майна. Відповідно до ст.61 СК України, якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сімї то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст..62 ч.1 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є обєктом спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.368 ч.3 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.08.1999 року, на час розгляду справи шлюб між ними не розірвано (а.с.65), тобто судом встановлено, що спільне життя сторін тривае по теперішній час. Підчас шлюбу сторони, позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON], стали власниками по ? частки житлової квартири [ADDRESS] і Ванцетті у м. Краматорську, відповідно до договору купівлі продажу ВВТ №957467 від 18.01.2005 року, посвідченого першою Краматорською ДНК р. №1-371 (а.с.22). Відповідно до рішення Краматорської міської ради від 20.09.2006р. р. №294 вище вказана квартира було виведена з жилого фонду у нежитлове приміщення та дозволено реконструкцію квартири під кабінет лікаря стоматолога, з влаштуванням фасадної частини та організацією окремого входу, благоустроєм прилеглої території, що підтверджується відповідною технічною та проектною документацією (а.с.10-21, 48-60), але право власності на нежитлове приміщення за сторонами не визнано, що позбавляє їх можливості скористатись своїм право власності. Позивачка просить визнати за ними право власності по ? частці даного нежитлового приміщення. Таким чином, суд вважає, що свої вимоги відносно визнання права власності за позивачкою та відповідачем на частку вище вказаного майна, [PERSON] довела повністю. Й суд вважає за доцільне визнати за кожним із них право власно на ? частку нежитлового приміщення №10 (стоматологічний кабінет) в будинку №16 по вул. Сакко і Ванцетті у м. Краматорську Донецької області.

Outcome: approved