Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-24 00:00:00

09.08.2019 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що з березня по липень 2008 року проживала разом з відповідачем однією сімє`ю без реєстрації шлюбу. Сімейне життя між сторонами не склалось, фактичні відносини припинилися. [INFO] позивачка народила сина [PERSON] . Оскільки відповідач не виявив бажання подати заяву до органів реєстрації актів цивільного стану для визначення його батьком [PERSON] , тому запис про батька дитини був здійснений зі слів матері, а саме прізвище батька дитини позивачка вказала « [PERSON] », а ім`я та по-батькові « [PERSON] », виходячи з анкетних даних відповідача [PERSON] .. На даний час позивачка з відповідачем відносини не підтримує, спільного побуту та господарства не веде, малолітній [PERSON] проживає разом матір`ю та знаходиться на її утриманні. [PERSON] достовірно відомо, що батьком дитини є саме він, однак факт батьківства він заперечує, в добровільному порядку грошової допомоги на утримання сина не надає. Посилаючись на те, що батьком народженої нею дитини є саме відповідач, у зв`язку з чим він зобов`язаний нести витрати на його утримання, позивачка просила визнати, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] ; стягувати з [PERSON] аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму особи відповідного віку, щомісячно, до досягнення сином повноліття. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20.08.2019 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Відповідачу визначено строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04.11.2019 року підготовче засідання закрито, справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11.12.2019 року по справі призначено судово-генетичну експертизу, на час проведення якої провадження по справі зупинено. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04.08.2020 року у зв`язку із надходженням висновку експерта про проведення судово-генетичної експертизи, провадження у справі поновлено, справу призначено до розгляду за участю сторін. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні спочатку заперечував у задоволенні позовних вимог, проте, наприкінці судового розгляду після ознайомлення із висновком судово-генетичної експертизи вимоги визнав повністю. Представник відповідача у судовому засіданні зазначила про безпідставність доводів сторони позивача в частині стягнення на їхню користь витрат на правничу допомогу з мотивів викладених у письмовому запереченні із цього приводу. Представник Органу опіки та піклування Охтирської міської ради Сумської області в судовому засіданні заявив про наявність підстав для повного задоволення позову з огляду на досліджений у судовому засіданні експертний висновок щодо батьківства. За клопотанням сторони позивача в якості свідка були допитані наступні особи. Свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що позивачка та відповідач зустрічалися протягом весни - літа 2008 року, проживали разом, вели спільне господарство. 26.07.2008 році [PERSON] була на весіллі свого брата разом з [PERSON] , як зі своїм молодим чоловіком. Родині відповідача було відомо про вагітність [PERSON] , вони обіцяли їй підтримку після народження дитини. В період, коли [PERSON] лежала в лікарні за її сином [PERSON] доглядали батьки відповідача. Свідок [PERSON] , яка є матір`ю відповідача, зазначила, що її син [PERSON] зустрічався із [PERSON] з травня по кінець липня 2008 року, він ночував у неї вдома. Позивачка повідомила свідка [PERSON] , що вона вагітна. Після народження дитини [PERSON] разом зі своєю невісткою відвідували [PERSON] у пологовому будинку. В травні 2009 року свідку стало відомо, що позивачка потрапила до лікарні, тому [PERSON] три тижні доглядала за її сином [PERSON] , дарувала йому подарунки, дитина іноді залишалися у неї на ніч. [PERSON] перед новорічними святами ходив у гості до [PERSON] , купив для нього у подарунок набір машинок. Факт того, що малолітній [PERSON] може бути сином [PERSON] свідок не заперечила. Суд, проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, покази свідків, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] позивачка народила сина [PERSON] , батьком якого у відповідності до вимог ч. 1 ст. 135 СК України за вказівкою матері був записаний « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про народження від 20.01.2009 року серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Охтирка Охтирського міськрайонного управління юстиції Сумської області. (а.с. 7) Відповідно до довідки ПП «СІБ» від 06.08.2020 року № 868 [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , разом із сином [PERSON] , [INFO] . (а.с. 10) За клопотанням позивачки у справі була проведена судово-генетична експертиза. Відповідно до висновку експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи від 20.07.2020 року за № 103-65-2020 молекулярно-генетичним дослідженням встановлено, що біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] практично доведене, оскільки вірогідність підтвердження біологічного батьківства складає величину не менше ніж 99,99 %. (а.с. 92-95) Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави Відповідно до ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно вимог ч. 2, 3 ст. 5 СК України держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. За приписами ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 р., суд має вирішувати відповідно до норм СК (2947-14 ), зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства Згідно вимог ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. За приписами ст. 134 Сімейного кодексу України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження В п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що відповідно до статей 213, 215 ЦПК (1618-15) рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що фактичні дані, які підтверджують спільне проживання позивачки та відповідача, ведення ними спільного господарства до народження [INFO] [PERSON] , знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи, враховуючи висновок експерта, який з практично доведеною вірогідністю вказує на батьківство саме відповідача, суд дійшов до висновку про задоволення вимог в частині визнання батьківства. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини суд зазначає наступне. Згідно вимог ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. В ч. 2 ст.141 СК України зазначено, що проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно вимог ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За приписами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4)наявність на праві власності,володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 5) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 6) інші обставини,що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Таким чином, враховуючи матеріальний стан відповідача, який працює на посаді трубопровідника лінійника газового цеху в НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта», отримує заробітну плату в розмірі 7000,00 - 8000,00 грн. на місяць, не має інших осіб на утриманні, має задовільний стан здоров`я, його обов`язку надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення аліментів в частковому відношенні до заробітку відповідача. Згідно вимог ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір в розмірі 768,40 грн., сплачений нею за позовну вимогу про визнання батьківства, а також витрати пов`язані з проведенням судово-генетичної експертизи у розмірі 6620 грн. 70 коп. та понесені позивачем витрати на проїзд разом із сином до місця проведення експертизи та у зворотному напрямку на загальну суму 1400 грн. Суд не погоджується із доводами сторони відповідача про те, що витрати на проїзд не відносяться до судових витрат, адже зазначені витрати були здійсненні позивачем саме у зв`язку із тим, що через не визнання на початковому етапі позивачем заявленої вимоги щодо встановлення батьківства вона вимушена була витратити кошти на проїзд себе та дитини до місця проведення експертного дослідження та у зворотному напрямку. Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за позовну вимогу про стягнення аліментів, оскільки позивачка при подачі позову в цій частині від сплати судового збору звільнена. За приписами ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи . Згідно вимог ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. В підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача надано угоду про правничу допомогу, надання юридичних послуг і представлення інтересів від 24.08.2019 р. укладену між позивачем та адвокатом Калантаєнком В.С., копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, квитанції про оплату адвокату по договору про надання юридичних послуг від 04.11.2019 на суму 2750 грн. та від 11.08.2020 на суму 3000 грн.. У клопотанні представник навів розрахунок витрат на надання правової допомоги (складання позовної заяви - 750 грн., участь у судових засіданнях 3000 год., підготовка клопотань 1000 грн., консультації 1000 грн.) В частині стягнення на користь позивача суми витрат на правничу допомогу суд вважає їх розумними та спів мірними виходячи із складності справи, її значення для позивача, часу витраченого адвокатом на участь у судових засіданнях. Проте, суд погоджується із доводами сторони відповідача про недоведеність понесених позивачем витрат на складання позовної заяви, адже угода із представником була укладена значно пізніше, аніж позивач звернулась до суду із зазначеним позовом. В договорі про правничу допомогу не зазначено про надання позивачу саме таких послуг. Недоведеними є також витрати позивача на проведення консультацій, так як ані в договорі, ані у будь-яких інших наданих суду документах не зазначено про наявність таких консультацій, їхній зміст, час та кількість. Стосовно зазначених стороною позивача витрат на складання клопотань суд частково погоджується із їх наявністю виходячи з наступного. У матеріалах справи маються лише два письмових клопотаннях заявлених стороною позивача, як-то про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю представника позивача у іншому процесі та про відшкодування витрат на правничу допомогу. З огляду на кількість підготовлених представником позивача, їхню спрямованість, об`єм та зміст, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового стягнення зазначених витрат на суму 300 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved