Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

09.11.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та до початку розгляду справи по суті 18.01.2016 доповнила позовні вимоги вимогою про стягнення на свою користь з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1500 гривень на кожну дитину, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи із дня пред'явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 29 липня 2008 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого в них народилось двоє малолітніх дітей. Позивач стверджує, що спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаємопорозуміння між ними, різні погляди на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дітей, та що через ці обставини та постійні скандали, що між ними відбувалися, спільне господарство ними не ведеться, фактичні шлюбні відносини припинені. Позивач зазначає, що в травні 2015 року відповідач залишив сім'ю та з того часу участі у вихованні дітей не бере, коштів на їх утримання не надає, приховує своє місце роботи, інших дітей та непрацездатних батьків на утриманні не має. Позивач також зазначає, що відповідач кошти на утриманні дітей платити відмовляється, мотивуючи тим, що офіційно не працевлаштований. В судовому засіданні позивач повністю підтримала заявлені позовні вимоги, просила суд їх задовольнити, примирення вважає неможливим, оскільки відповідач проживає з іншою жінкою. Вона стверджує,що відповідач з травня місця лише двічі приносив продукти на незначну суму, хоч коли вони проживали разом стверджував, що отримує дохід в сумі близько 12000 гривень. Їх діти знаходяться на її утриманні, але коштів, які вона заробляє, не вистачає, щоб належним чином забезпечувати дітей, які потребують витрат на підготовку до школи, занять з англійської та з логопедом, про що відомо відповідачу. Відповідач [PERSON], в судове засідання повторно не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, отримавши позовну заяву про розірвання шлюбу подав заяву, відповідно до якої просив розглянути справи за його відсутності, проти позовних вимог позивача не заперечує та після доповнення позовних вимог вимогами про стягнення аліментів, заперечень по суті позову, а також заяви про розгляду справи у його відсутність, не подав, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до вимог ст. ст. 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи позивач не заперечує. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29 липня 2008 року, який був зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області, про що зроблений актовий запис №270 (а.с.4). Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується їх Свідоцтвами про народження серія [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с.5,6). Сторони зареєстровані та згідно з поясненнями позивача тривалий час проживають окремо, що підтверджується даними паспорта позивача та довідки адресно-довідкового підрозділу УДМС України в Київській області (а.с.7,11). Згідно з поясненнями позивача в судовому засіданні та заявою відповідача, який проти позовних вимог про розірвання шлюбу не заперечує (а.с.17), можливості примирення сторін та збереження шлюбу не вбачається. Внаслідок зазначених обставин сім`я подружжя фактично розпалась, а шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Крім того, суд приймає до уваги, що відповідач, будучи повідомлений про зміну позовних вимог, обставини, викладені в позовній заяві не заперечує, будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач бере участь в утриманні дітей та добровільно надає позивачу в цьому матеріальну допомогу, суду надано не було та не зазначено джерел їх здобуття. Відсутні також будь-які заперечення відповідача і щодо визначеного позивачем розміру аліментів. З наданих позивачем документів також встановлено, що відповідач, будучи громадянином Грузії, має посвідку на постійне проживання в Україні серії [NUMBER], видану 11.12.2009 року безстроково, а також зареєстрований як фізична особа-підприємець з 28.04.2011 року та є платником єдиного податку, що підтверджується відповідними свідоцтвами: свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії [NUMBER] та свідоцтвом платника єдиного податку сері [NUMBER]. Згідно з вимогами ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.ст.180 Сімейного кодексу України батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.1 ст.181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Як передбачено ч.2 та 3 вказаної статті за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За змістом ч.2 вказаної статті мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. Так, за змістом ч.1 та 2 ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно з вимогами ч.3 вказаної статті, якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Будь-яких належних і допустимих доказів того, що на утриманні відповідача є інші непрацездатні особи, суду не надано та не зазначено джерел їх здобуття, не надано також належних і допустимих доказів, а також будь-яких заперечень відповідача, що за своїм матеріальним станом він не може сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі. Враховуючи, що розмір аліментів, визначений позивачем у твердій сумі, підстави для стягнення аліментів у розмірі не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку відсутні, в зв'язку з чим в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі наведеного, суд прийшов до висновку, що відповідач за своїм матеріальним станом, будучи особою працездатного віку та фізичною особою-підприємцем, може сплачувати аліменти в розмірі по 1500 гривень на кожну дитину щомісячно. Судові витрати по даній справі складає судовий збір в сумі 487 гривень 20 копійок за позовом про розірвання шлюбу, сплачений позивачем (а.с.1), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а також судовий збір в сумі 487 гривень 20 копійок за позовом про стягнення аліментів, від сплати якого позивач звільнена при зверненні з позовом до суду, та які підлягають стягненню з відповідача на користь держави відповідно до вимог ст.88 ЦПК України. Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 367 ЦПК України суд зобов'язаний допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial