Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

10.01.2018 року до Дарницького районного суду м.Києва надійшла позовна заява від 18.12.2017 року [PERSON] до приватного акціонерного товариства «Футбольний клуб «Шахтар», про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В свої позовні заяві просила: визнати причини пропуску нею строку для звернення до суду за захистом прав та законних інтересів поважними та поновити цей строк; поновити її з 10.10.2016 року на посаді методиста відділу контролю освіти Департаменту дитячо-юнацького футболу ПрАТ «ФК «Шахтар» (Донецьк); стягнути з відповідача на мою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10.10.2016 року до дня ухвалення відповідного рішення. Свої вимоги мотивує тим, що з 01.09.2013 року вона працювала на посаді методиста відділу контролю освіти Департаменту дитячо-юнацького футболу Приватного акціонерного товариства «Футбольний клуб «Шахтар» (Донецьк). За наказом керівництва вказаного вище клубу, під час загострення військової ситуації та обстрілами в м. Донецьк, вона супроводжувала вихованців Дитячо-юнацької футбольної академії ФК «Шахтар» вікової категорії Ю-14 - Ю-17 з міста Донецьк до с. Щасливе Бориспільського району Київської області. Також була змушена змінити своє місце проживання, задля подальшого виконання службових обов'язків методиста відділу контролю освіти ДЮФА ФК «Шахтар». 06.10.2016 року вона написала заяву про звільнення з роботи з 10 жовтня 2016 року. Цю заяву вона передала помічнику директора Департаменту дитячо-юнацького футболу ПрАТ «Футбольний клуб «Шахтар» (Донецьк) [PERSON] та повідомила в усній формі директора Департаменту дитячо-юнацького футболу ПрАТ ФК «Шахтар» [PERSON] 06.10.2016 року [PERSON] викликав її для розмови і запитав, як він повинен пояснити дітям та їх батькам причину мого звільнення. Зваживши, що ці дії щодо звільнення були поспішні, вона в цей же день 07.10.2016 року написала заяву про відкликання попередньої заяви на звільнення та повідомила про це директора [PERSON] 06.10.2016 року [PERSON] ознайомився з її заявою про відкликання, наклав відповідну візу та відправив її директору Департаменту персоналу [PERSON], та повідомив, що її заява про відзив заяви про звільнення задоволена і вона 10.10.2016 року може, як звичайно, приступати до виконання своїх безпосередніх обов'язків. Копію заяви від 07.10.2016 року з візою [PERSON] останній залишив їй. 10.10.2016 року вона, як завжди, вийшла на роботу, виконувала свої обов'язки. В кінці робочого дня (10.10.2016 р.) начальник відділу освіти [PERSON] повідомила їй, що вона нібито звільнена і можу більше на роботу не виходити, але вона продовжувала фактично виконувати свої трудові обов'язки і 11.10.2016 р. і 12.10.2016 р. Позивачка звернулась до керівництва клубу з проханням розібратися в ситуації, що виникла (лист генеральному директору ПрАТ ФК «Шахтар» [PERSON] відправила по електронній пошті та особисто принесла до його приймальної, що знаходиться за адресою: готель «Опера», 01054, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 53, оф. 205, який прийняла 13.10.2016 р. секретар Денисова, але відповіді не отримала. Лише 17 жовтня 2016 року вона ознайомилась з наказом № 423-ок від 10 жовтня 2016 року генерального директора ПрАТ «Футбольний клуб «Шахтар» (Донецьк), нібито складений у м. Донецьку. Трудової книжки у встановленому законодавством порядку вона теж не отримала. Згідно цього наказу її звільнена з посади методиста відділу контролю освіти Департаменту дитячо-юнацького футболу 10 жовтня 2016 року за власним бажанням. Таким чином позивачка вважає, що відповідач звільнив мене без законної на це підстави, а тому відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України вона має бути поновлена на посаді методиста відділу контролю освіти ДЮФА ФК «Шахтар» з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому він просить суд відмовити в задоволенні позову. Посилається на те, що позивачем без поважних причин був пропущений строк, визначений ст. 233 КЗпП України для звернення до суду за захистом своїх законних прав та інтересів, що є підставою для відмови в задоволенні його позовних вимог. Позивачем відповіді на відзив до суду подано не було. Позивачка в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що на підставі наказу генерального директора ПрАТ «ФК «Шахтар» № 423-ок від 10.10.2016 року, [PERSON], методиста відділу контроля освіти Департаменту дитячо-юнацького футболу, звільнено за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України (а.с. 38). Відповідно до ч.2 ст. 38 КЗпП України, якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За нормами ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Посилання [PERSON] на те, що вона відкликала свою заяву про звільнення та продовжувала працювати не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, тому є безпідставними. Як визначено в ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що в такому випадку відсутні підстави для визнання звільнення [PERSON] незаконним та поновлення її на роботі. З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed