Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

08 жовтня 2015 року до суду надійшов вищевказаний цивільний позов, у якому позивач просить розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON], який зареєстровано 07 червня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Красногвардійського районного управління юстиції м.Дніпропетровська, актовий запис за № 193. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 07 червня 2003 року сторони уклали шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження відділом реєстрації актів громадянського стану Красногвардійського районного управління юстиції м.Дніпропетровська зроблено запис за № 193. Від цього шлюбу сторони мають двох дітей - [PERSON], 18.09.2003р.н., [PERSON], 18.09.2003р.н. Сімейне життя у сторін не склалося. Через постійні свари, які негативно впливали на виховання дітей, сторони втратили один до одного почуття любові та поваги. Подружнє життя припинено з 2008 року та з цього часу сторони проживають окремо. Примирення між сторонами є неможливим. У судове засідання сторони не з'явились, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, оскільки позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач визнає. У зв'язку із неявкою сторін у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. 07 червня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Красногвардійського районного управління юстиції м.Дніпропетровська було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, актовий запис № 193, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с.4). Від шлюбу у сторін є малолітні діти [PERSON], 18.09.2003р.н., [PERSON], 18.09.2003р.н., що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.5, 6). Подружнє життя між сторонам не склалося, фактично шлюбні відносини припинені з 07 липня 2008 року, що підтверджується заявами сторін (а.с.22, 23). Підстав для надання строку для примирення судом не встановлено. Положеннями ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно зі ст.112 СК України\~суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин, суд доходить висновку, що оскільки подружнє життя між сторонами не склалося, сімейні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, це свідчить про стійкий розлад подружніх стосунків, внаслідок чого подальше спільне проживання та збереження сім'ї є неможливим, так як це суперечить інтересам сторін, цивільний позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір, тому відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved