Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-01 00:00:00

08.11.2017 р. Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - позивач, ПАТ КБ «ПриватБанк», Банк), в особі свого представника Савіхіної Анастасії Миколаївни, яка діє на підставі письмової довіреності, звернувся до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), в якій зазначає, що [PERSON] , відповідно до умов укладеного договору №б/н від 15.07.2013 р. отримав кредит в розмірі 8000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 р. та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua/tems/pages/70/, складає між ним та Банком - Договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладання Договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України. Відсотки за користування кредитом Банк нараховує в розмірі встановленому «Тарифами Банку», які викладені на Банківському сайті з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою» Банк свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач, на підставі п.2.1.1.5.5 Договору, зобов`язався погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Відповідно до п.2.1.1.5.6 Договору, на вимогу Банку позичальник зобов`язаний повернути Кредит, оплати винагороди Банку. Відповідно до п.2.1.1.7.6 Договору, у разі порушення позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених Договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500,00 грн. +5% від суми позову. Відповідно до п.2.1.1.12.11 «Правил користування платіжною карткою», Банк має право вимагати дострокового виконання боржником боргових зобов`язань в цілому. В наслідок порушення зобов`язань за кредитним договором, станом на 30.09.2017 р. відповідач має заборгованість в розмірі 94247 грн. 30 коп., яка складається з наступного: заборгованості за кредитом 7688 грн 17 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 78017 грн. 47 коп., а також штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 4464 грн. 16 коп. - штраф (процентна складова). Просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» вищезазначену суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати в розмірі 1600 грн. (а.с.2-3зворот). Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 09.11.2017 р. провадження по справі було відкрито та призначено до розгляду (а.с.43) та 19.12.2017 р. по справі Енергодарським міським судом Запорізької області було ухвалено заочне рішення (а.с.53-53зворот). Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 14.08.2019 р. заочне рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 19.12.2017 р., за наслідками розгляду заяви про перегляд заочного рішення (а.с.67-77), було скасовано та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з підготовчого судового засідання (а.с.84-85). Ухвалою суду від 18.12.2019 р. підготовче провадження закрито та справу призначено до розгляду по суті (а.с.137). В судове засідання, для розгляду справи по суті, представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк», повідомлений належним чином про розгляд справи судом, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з суду через відділення поштового зв`язку «Укрпошта» (а.с.155), не з`явився, про поважність причин неявки суд не повідомив, заяв або клопотань про відкладення слухання справи до суду не надав. Відповідно до абзацу 2 письмового клопотання поданого до суду стороною позивача 08.11.2017 р., позивач просить суд про розгляд справи без участі представника позивача (а.с.39). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі за участі представника - адвоката Темненко Валентини Олександрівни (а.с.134). Представник відповідача адвокат Темненко Валентина Олександрівна, яка діє на підставі письмового договору про надання правової допомоги у цивільних справах та ордеру (а.с.78-79зворот) заперечує проти задоволення позовних вимог з підстав викладених в заяві про перегляд заочного рішення, про що надала письмову заяву (а.с.135). В обґрунтування позиції щодо безпідставності позовних вимог та їх невизнання, у заяві про перегляд заочного рішення, представник відповідача вказує на недоведеним позивачем за допомогою належних, допустимих, достатніх доказів, як обґрунтувань, так і вимог позовної заяви, стосовно як існування самого кредитного договору б/н від 15.07.2013 р. так і наявності згоди відповідача на отримання кредиту, оскільки стороною позивача не доведено належними доказами як надання кредитних коштів так і умов, правил та тарифів на які посилається позивач, у тому числі і безпідставність застосування ст.634 ЦК України та порушень Банком низки Законів та нарахування складових заборгованості як за відсутності самого договору так і за відсутності узгоджених між сторонами усіх умов на які посилається сторона позивача, а також безпідставність посилань позивача і на умови, правила та тарифи, які викладені на банківському сайті в мережі інтернет (а.с.71-77). Позивачем було надано відзив на заяву про перегляд заочного рішення, відповідно до змісту якого вважають свої вимоги законними, наполягає на позовних вимогах, вважаючи, що має місто кредитний договір зміст якого зафіксовано в декількох документах, таких як: анкеті-заяві від 15.07.2013 р., Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи банку, з якими відповідач був ознайомлений, про що свідчить його підпис у заяві. Доказами укладання кредитного договору та наявність невиконаних кредитних зобов`язань позивач вважає копію кредитного договору, розрахунок заборгованості, копію паспорта відповідача, виписку по рахунку, з якої вбачається користування відповідачем кредитними грошима, яка також підтверджує наявність у відповідача як кредитного рахунку в Банку, баланс на рахунку станом на дату укладання договору так і всі операції за картковим рахунком. Заяву відповідача про застосування строків позовної давності вважає безпідставною, враховуючи строк дії картки та дату звернення позивача до суду, що є в межах трирічного строку позовної давності. Сторона позивача вважаючи, що відповідач не виконав зобов`язань визначені кредитним договором, порушив умови кредитного договору, просить суд позовні вимоги задовольнити (а.с.92-101зворот). Представником відповідача: адвокатом Темненко В.О. 26.02.2020 р. письмові пояснення в заперечення позовних вимог (а.с.151), в яких наполягає на безпідставності та необґрунтованості вимог позивача, порушення ним низки законодавчих актів, а також просить про застосування наслідків пропуску строку позовної давності(а.с.147-148). Вирішуючи питання щодо можливості розгляду справи у відсутності представника позивача та сторони відповідача, суд враховуючи, що судом не визнавалась обов`язковою явка сторін по справі (п.3 ч.2 ст.43 ЦПК України), відсутність підстав для відкладення слухання справи визначених ч.2 ст.223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника позивача та сторони відповідача на підставі наявних у справі матеріалів та доказів. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку. Згідно приписів ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі доказів, поданих учасниками і витребуваних судом, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно п.1, 2 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, як: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. Відповідно правової позиції викладеної в Постанові Верховного Суду від 30.01.2018 р. по справі №161/16891/15-ц саме позивач має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах встановлених договором. Судом встановлено, що на доведення наявності грошових (кредитних) зобов`язань у відповідача перед позивачемта обґрунтування своїх вимог, стороною позивача було надано до матеріалів позову: Анкета-заява про приєднання до Умов, Правил надання банківських послуг у ПриватБанку б/н, підписана 15.07.2013 р. (далі - анкета-заява) (а.с.15-15зворот),Розрахунок заборгованості за договором №б/н від 15.07.2013 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - [PERSON] , станом на 30.09.2017 (а.с.4-5) (далі - Розрахунок), Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.7-7зворот), «Витяг з умов та правил надання банківських послуг» затверджених наказом від 06.03.2010 р. №СП-2010-256 (а.с.8-31), Копію паспорта на ім`я відповідача (32-32зхворот), Банківську виписку по рахунку (а.с.102-104зворот), а також і довідку про отримання картки відповідачем (а.с.114). При цьому, позивач зазначаючи на положення ч.1 ст.634 ЦК України, як формуляри та стандартні форми, згідно яких обслуговується відповідач,який підписом у Анкеті-заяві підтвердив, що він проінформований про умови кредитування в «ПриватБанку» посилається як на саму Анкету-заяву так і на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Витяг з умов та правил надання банківських послуг» затверджених наказом від 06.03.2010 р. №СП-2010-256, «Правила користуванні платіжною карткою», які у тому числі, викладені на сайті Банку в мережі Інтернет . Проте, суд вважає безпідставним посилання позивача на умови, на яких проводилось обслуговування кредитного рахунку відповідача в Банку позивача, з огляду на таке. Згідно положень статей 626, 628, 638, 640, 1066, 1071 ЦК України, договір повинен містити реквізити кредитного договору, однак ні Анкета-заява, ні Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», ні «Витяг з умов та правил надання банківських послуг» затверджених наказом від 06.03.2010 р. №СП-2010-256, ні Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, викладені в мережі Інтернет на сайті Банку, ресурс: https://privatbank.ua/terms/», ні Розрахунок заборгованості, ні Банківська виписка по особовому рахунку- не містять та не передбачають реквізитів договору, у тому числі кредитного. Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України, визначено, що однією з підстав виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з частиною 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною 1 статті 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Ні розрахунок заборгованості, ні Банківська виписка по особовому рахунку, ні сама Анкета-заява, а також довідка про отримання картки відповідачем - не містять Умов, Правил та Тарифів про які зазначає позивач. Сама ж Анкета-заява не містить ні розміру кредитного ліміту, ні виду картки, оскільки ці графи, що наявні у розділі «Ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку, виявляю бажання отримати на своє ім`я», відсутні будь-які позначки, поряд з видами карт зазначених в даному розділі, у тому числі і поряд з «платіжна карта кредитка «Універсальна», поле: «зазначте бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка Універсальна»/Gold» - не заповнено. Анкета-заява, також, не містить: процентної ставки, умов договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів), тощо, за порушення грошового зобов`язання та їх розміру, та, в загалі, волевиявлення відповідача на те, що він, ознайомившись з «Умовами та правилами надання банківських послуг», надав свою згоду на відкриття рахунку в банку для отримання на нього саме кредитних коштів у користування та, пов`язаних з ними, обов`язку виконання грошових зобов`язань перед позивачем відповідно до Умов, Правил та тарифів про які зазначає сторона позивача. З Анкети-заяви не вбачається і мети її підписання відповідачам, у тому числі, як зазначає сторона позивача, на відкриття кредитного рахунку та отримання кредитних коштів, а отже є безпідставним посилання на неї як складову кредитного договору, оскільки не встановлено, що метою її написання було відкриття кредитного рахунку, а ні будь-якого іншого, який зазначено у відповідних графах Анкети-заяви. Слід також зазначити, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 р. у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19. З наданих стороною позивача до матеріалів справи документів, а саме: Анкети-заяви(а.с.15-15зворот), Розрахунку заборгованості (а.с.4-5), Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.7-7зворот), «Витягу з умов та правил надання банківських послуг» затверджених наказом від 06.03.2010 р. №СП-2010-256 (а.с.8-31), копії паспорта на ім`я відповідача (32-32зхворот), не можливо встановити, що вони стосуються саме кредитного договору б/н від 15.07.2013 р., що відповідач, під особистий підпис, погодився з Умовами, Правилами надання банківських послуг у ПриватБанку, Тарифами банку про які зазначає позивач у позовній заяві та які надає до матеріалів (Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 05.03.2018 по справі №192/156/17-ц, в постанові від 16.01.2018 по справі №128/4810/15-ц, у постанові від 30.01.2018 по справі №128/4810/15-ц, постанові від 18.04.2018 по справі №234/10860/16-ц та постанові від 11.07.2018 у справі №356/1261/16-ц). Банківська виписка по рахунку (а.с.102-104зворот) та довідка про отримання картки відповідачем (а.с.114) також не містить будь-яких Умов, Правил та Тарифів. Враховуючи зазначене, є безпідставними, як посилання позивача так і долучення до матеріалів позову, будь-яких Умов, Правил та Тарифів, у тому числі, і ті що розміщені на офіційному сайті позивача в Інтернет мережі, за якими позивачем обслуговуються кредитні рахунки. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 р. у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19) зроблено висновок, зокрема, що згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником. За таких обставин та без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови, Правила та Тарифи банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві виду картки чи карткового рахунку, домовленості сторін про сплату, утому числі: відсотків за користування кредитними коштами, пені, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані Банком Витяги не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних позивачем обставин, які, при цьому, заперечуються стороною відповідача. Отже, неможливим є застосування правил частини 1 статті 634 ЦК України. Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Клопотань про призначення по справі експертиз, з метою доведення позивачем своїх розрахунків, до суду не надходило. Крім того, слід зазначити, що статтею 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи даної статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Згідно з положеннями ст.1048 ЦК України, якщо розмір і порядок одержання процентів договором не встановлений, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України та у разі відсутності домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Проте, з підстав зазначених у статтях 625, 1048 ЦК України позивач вимог до відповідача не заявляв. Отже, враховуючи зазначене, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача таких складових розміру загальної заборгованості як: заборгованості по процентам за користування кредитом 78017 грн. 47 коп., а також штрафів: 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 4464 грн. 16 коп. - штраф (процентна складова) - стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають. Однак, при цьому, слід зазначити, що на відміну від відсутності доказів наявності підстав для нарахування та стягнення з відповідача відсотків та штрафів про які просить позивач, з Банківської виписки по особовому рахунку відкритого у «ПриватБанку» на ім`я відповідача (а.с.102-104зворот), довідки про наявність у відповідача кредитної карти (а.с.114), вбачається отримання відповідачем у користування, грошових коштів Банку (позивача по справі) і фактично, з 16.07.2013 р. їх використовування відповідачем, у тому числі, шляхом зняття, оплати послуг або товару, поповнення кредитного рахунку, як у безготівковій так і у готівковій формі. При цьому, доказів, що кредитні кошти надані Банком, відповідачем не використовувалися, стороною відповідача суду не надано. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Позивач зазначає, що відповідач має заборгованість за тілом кредиту в розмірі 7688 грн 17 коп., тобто ці кошти Банку є фактично використаними відповідачем та ним не повернуті на користь позивача. З Банківської виписки, судом, шляхом проведення розрахунку, встановлено, що відповідачем, в період з 16.07.2013 р. по 31.12.2014 р., було використано грошових коштів Банку на суму 30763 грн. 30 коп., крім того, за зняття відповідачем грошових коштів у готівковій формі, позивачем було також списано комісію в розмірі 1020 грн. 67 коп., наявності письмової згоди на списання якої відповідачем позивачу не надавалось. Крім того, встановлено, що у період з 16.07.2013 р. по 26.08.2014 р., відповідачем було внесено на зазначений рахунок, як шляхом поповнення у терміналі самообслуговування так і шляхом переказу з іншого рахунку, грошових коштів на загальну суму 24465 грн., а 31.12.2014 р., позивачем, шляхом автоматичного списання з іншого рахунку відповідача в банку позивача, наявності згоди відповідача на здійснення такої операції позивачем судом встановлено не було, також зараховано в рахунок погашення заборгованості грошових коштів в сумі 22 грн. 50 коп. (а.с.102-103). Отже, загальний розмір внесених на рахунок відповідача в Банку позивача грошових коштів, з метою погашення заборгованості з використаних відповідачем (запозичених) у позивача грошових коштів, становить суму у 24487 грн. 50 коп. Тобто, відповідачем не було повернуто позивачу запозичених коштів Банку в розмірі 6275 грн. 80 коп. (30763 грн. 30 коп. - 24465 грн.), а ні 7688 грн 17 коп., як про це зазначає сторона позивача. Відповідачем не спростовано наявності заборгованості перед позивачем за тілом кредиту. У зв`язку з тим, що фактично відповідачем були отримані та використані кредитні кошти (тіло кредиту) в загальному розмірі 6275 грн. 80 коп., які не повернуті до банківської установи, позивач, на думку суду, вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення на користь позивача фактично отриманої та не повернутої суми грошових коштів. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в цій частині підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти у фактично використаному та не повернутому розмірі 6275 грн. 80 коп.. Щодо застосування строку позовної давності про яку просить сторона відповідача, суд не вбачає підстав для її застосування, оскільки, як зазначено вище, підстав для стягнення неустойки у вигляді відсотків та штрафів судом не встановлено, а за вимогою про стягнення розміру тіла кредиту, останній платіж який було здійснено відповідачем відбувся 26.08.2014 р., шляхом автоматичного списання самим позивачем - 31.12.2014 р., позивач звернувся до суду з позовом - 08.11.2017 р. (а.с.1), а строк дії кредитної картки виданої відповідачу позивачем становить - до 06.2017 р. (а.с.114), отже, трирічний строк загальної позовної давності (ст.257 ЦК України) - позивачем не пропущено, у зв`язку з чим заява відповідача з цього приводу, не підлягає задоволенню. Щодо розподілу судових витрат: Згідно п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Відповідно до вимог ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжного доручення від 15.10.2017 р. позивачем було сплачено судовий збір за звернення до суду в розмірі 1600 грн. (а.с.1), загальний розмір позовних вимог заявлених до відповідача становив суму у 94247 грн. 30 коп., суд задовольнив позивні вимоги частково лише в сумі 6275 грн. 80 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту, отже розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог буде становити 106 грн. 54 коп. (6275,80*1600/94247,30). Щодо заявленого стороною відповідача про розподіл витрат понесених за звернення сторони відповідача до суду з заявою про перегляд заочного рішення в сумі 384 грн. 20 коп. (а.с.66), суд, враховуючи положення ч.3 ст.133 ЦПК України, не вбачає підстав для їх розподілу між сторонами. На підставі викладеного,

Outcome: partial