Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

07.10.2019 року [PERSON] звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] з позовною заявою про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що відповідач від виховання та утримання дитини свідомо ухиляється. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Маломуж А.І. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Маломуж А.І. від 18.10.2019 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вказаній цивільній справі. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси Маломуж А.І. від 20.12.2019 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов визнали частково в частині стягнення з відповідача аліментів, проти задоволення вимог про позбавлення його батьківських прав заперечив у зв`язку з їх безпідставністю. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за їх відсутності, підтримали свій висновок, щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази та матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 жовтня 2012 року. В період шлюбу у сторін народилась дочка - [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 3350 від 16 квітня 2013 року, місце державної реєстрації: Відділ держаної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18.06.2014 року шлюб між сторонами був розірваний (справа № 520/5522/14-ц). Рішення набрало законної сили 29.06.2014року. Дитина залишилась проживати з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї № 658 від 13.05.2019р. КП «ЖКС Чорноморський», дільниця №1. В судовому засіданні встановлено, дитина мешкає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні, при цьому відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, але спроможний таку допомогу надавати. Відповідно до вимог ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181 СК України, За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Частка заробітку(доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, у відповідності з ч.1 ст.183 СК України, визначається судом. Згідно ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За таких обставин, приймаючи до уваги матеріальне положення обох сторін визнання позову в цій частині відповідачем, суд вважає, що заявлений позов слід задовольнити та стягнути з відповідача аліменти щомісячно у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку(доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, що відповідатиме інтересам дитини. Вирішуючи питання про позбавлення батьківських прав, суд приходить до наступного. Так, відповідно до ст.164 СК України батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від своїх обов`язків по вихованню дитини. Стаття 150 цього Кодексу перелічує обов`язки батьків щодо виховання дитини. Судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] . Згідно висновку органу опіки та піклування №1779/01-п від 28.10.2019 року вирішено вважати за доцільне позбавлення в судовому порядку батьківських прав [PERSON] , відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно пункту 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. У справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач намагається усунути перешкоди у спілкуванні з дитиною, шляхом встановлення графіку зустрічей з дочкою, та з його слів готовий сплачувати аліменти на її утримання. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно його доньки - [PERSON] не забезпечуватиме інтересів самої дитини. Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до доньки батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно доньки. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у частині позовних вимог щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки - [PERSON] , [INFO] - відмовити. Разом з тим, при розгляді справи судом встановлено неналежне виконання батьком своїх обов`язків по відношенню до малолітньої дитини, про що свідчить тривалість періоду часу, протягом якого останній не бачився з донькою, хоча мав таку можливість. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про необхідність попередження [PERSON] про можливість позбавлення батьківських прав у разі продовження неналежного виконання своїх батьківських обов`язків. На підставі викладеного,

Outcome: partial