Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

08 травня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про зобов'язання його укласти договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що підготовлений на основі типового договору, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 529 від 20.05.2009 року, мотивуючи вимоги тим, що відповідач безпідставно ухиляється від укладення такого договору з позивачем. В судове засідання представник позивача не з'явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав та наполягав на його задоволенні, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщався завчасно належним чином, причини неявки не повідомив, про відкладення розгляду справи не звертався. За таких умов суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що ТОВ «МЖК Чернігів», відповідно до акту приймання-передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс від 31.01.2011р., є балансоутримувачем житлового будинку [ADDRESS] та забезпечує надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій цього житлового будинку. [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.07.2010р. є власником квартири № [NUMBER] в цьому будинку. Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України, власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Згідно з ч. 1 ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Частиною 1 ст. 1 закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач - це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово- комунальну послугу. Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прйбудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. Таким чином, відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг, що надаються позивачем в будинку [ADDRESS]. Згідно з приписами ч. 1 ст. 19 закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, а п. 1 ч. З ст. 20 цього закону зобов'язує споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій затверджений Постановою КМУ від 20 травня 2009 року № 529. Позивач підготував зазначений договір і 27.01.2015 року направив відповідачу лист, в якому попросив його підписати. Однак, даний лист повернувся за зворотною адресою за закінченням встановленого терміну зберігання. Отже, станом на теперішній час, позивач надає житлово-комунальні послуги, а письмовий договір з відповідачем (споживачем) не укладений, що порушує права балансоутримувача і управителя, передбачені ст. 24, 25 законом України «Про житлово- комунальні послуги». Стаття 15 ЦК України та ст. З ЦПК України передбачають, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України, примусове виконання обов'язку в натурі є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом. Таким чином, суд дійшов до висновку, що позов є обґрунтований і підлягає задоволенню. Задовольняючи позов, відповідно до ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 121,80 грн. Оскільки позивачем було сплачено лише половину суми судового збору, то з відповідача слід стягнути також 121,80 грн. на користь держави.

Outcome: approved