Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-07 00:00:00

09.08.2018 року [PERSON] пред'явив позов до [PERSON] і просить постановити рішення, яким розірвати їхній шлюб, зареєстрований 05 серпня 1998 року у Бурштинській міській раді Івано-Франківської області, актовий запис № 51. З позовної заяви, поданої позивачем вбачається, що 05 серпня 1998 року між ним відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований у Бурштинській міській раді Івано-Франківської області. Неповнолітніх дітей у них немає. Сімейне життя з [PERSON] не склалося, тому що в них різні погляди на сімейне життя та обов'язки, відсутнє взаєморозумінні та повага один до одного. На підставі чого, в сім'ї відбувалися сварки, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Більше двох років фактично не проживають разом. Подружні відносини між ними припинилися з 2016 року. Спільне господарство не ведуть. Вважає збереження сім'ї - неможливим, тому просить шлюб розірвати. В підготовче засідання [PERSON] не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду справи. Однак ним в позовній заяві зазначено, що просить справу розглянути у його відсутність, не заперечує щодо винесення заочного рішення в разі неявки відповідача. Відповідач, [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, проте скерувала до суду заяву, в якій позов про розірвання шлюбу визнає, просить справу розглядати у її відсутність. У зв'язку з тим, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Згідно ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст. 14 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч.3, ч.4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про одруження [NUMBER] від 05.08.1998 року - 05 серпня 1998 року між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] був укладений шлюб, який зареєстрований у Бурштинській міській раді Івано-Франківської області, актовий запис № 51 (а.с.8). Неповнолітніх дітей у шлюбі немає. Сімейне життя у сторін не склалося, оскільки в них відсутнє взаєморозуміння, повага один до одного. Більше двох років фактично разом не проживають, спільне господарство не ведуть. Сім'я розпалася остаточно. Згідно ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Сторони не змогли зберегти сім'ю, а тому суд вважає встановленим, що розірвання шлюбу не суперечить інтересам сторін та постановляє рішення про задоволення позовних вимог, відповідно до яких: шлюб між сторонами слід розірвати. Спір про розподіл сумісного майна подружжя між сторонами відсутній. За приписами ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі вищенаведеного та ст.ст. 105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved