Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-11 00:00:00

09.01.2020 року до Косівського районного суду Івано-Франківської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , Пістинської сільської ради Косівського району про визнання недійсними рішень сільської ради та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, яка Автоматизованою системою документообігу суду була визначена судді Крилюк М.І. для здійснення судового провадження. Ухвалою судді від 13.01.2020 року було відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження. 10.02.2020 року до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: державний нотаріус Павлюк І.І. про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та скасування державної реєстрації на нерухоме майно. Ухвалою суду від 16.03.2020 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 25.06.2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , Пістинської сільської ради Косівського району про визнання недійсним рішення сільської ради та визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яка Автоматизованою системою документообігу суду була визначена судді Крилюк М.І. для здійснення судового провадження. Ухвалою судді від 01.07.2020 року було відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 24.07.2020 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 15.09.2020 року вище вказані позовні заяви об`єднані в одне провадження (справа №347/14/20, провадження №2/347/188/20). Ухвалою суду від 15.09.2020 року було задоволено заяву представника [PERSON] - [PERSON] - про відвід судді Крилюк М.І. За результатом повторного автоматизованого розподілу даної справи між суддями 15.09.2020 року справа передана для здійснення судового провадження судді Драч Д.С. Так, [PERSON] звернулася в суд із позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що її дошлюбне прізвище « [PERSON] » а батьками її були [PERSON] та [PERSON] . Її бабусі - [PERSON] - належав житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Посередині території, на якій знаходяться зазначені об`єкти нерухомості, проходить дорога. На подвір`ї з лівої сторони знаходився житловий будинок, стайня, стодола та навіс, а з правої сторони приміщення літньої кухні та оборіг. За всіма вказаними будівлями була закріплена відповідна земельна ділянка для обслуговування будинку, господарських будівель та споруд і прибудинкової території. В 1996 році бабуся - [PERSON] померла, спадкоємцем після смерті якої став її батько - [PERSON] , який прийняв спадщину та вступив у фактичне управління та володіння спадковим майном, однак не оформив своїх спадкових справ. [INFO] її батько - [PERSON] помер. За життя останній не залишив заповітного розпорядження щодо належного йому майна, а тому, вона як єдиний спадкоємець першої черги за законом звернулась до нотаріуса та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. Спадщина, на яку було видано зазначене свідоцтво, складалась із: житлового дерев`яного будинку з господарськими будівлями та спорудами, літня кухня, стайня, стодола, навіс-комора, шопа, оборіг, вбиральня, криниця та огорожа, які знаходяться в [ADDRESS] . Разом з тим, на початку 2019 року їй стало відомо, що земельна ділянка, яка знаходиться під належною їй літньою кухнею та оборогом, була надана Пістинською сільською радою у приватну власність [PERSON] , який до даного господарства не має ніякого відношення. Оскільки надання вищезазначеної земельної ділянки у приватну власність порушує її права та законні інтереси, вона звернулася до Пістинської сільської ради із відповідною заявою з проханням скасувати прийняте сільською радою рішення про надання у приватну власність [PERSON] земельної ділянки, однак отримала відмову із рекомендацією звернення по захисту свого порушеного права в судовому порядку. Позивачем [PERSON] було встановлено, що в 2012 році [PERSON] звернувся до Пістинської сільської ради Косівського району із питанням про приватизацію частини землі на підставі підроблених документів на будівлю, що належала її бабусі. Внаслідок використання неправдивих документів належне її бабусі будинковолодіння було незаконно розподілено на дві частини, що дало змогу на виготовлення документів, згідно з якими ніби то, було збудовано будинок, яким насправді є стара літня кухня та оборіг. Саме за допомогою підроблених документів на будівлю [PERSON] подав відповідні заяви до сільської ради про приватизацію землі та, скориставшись тим, що їхні документи детально не перевірялись, [PERSON] отримав державний акт про право власності на земельну ділянку, яка фактично була в користуванні та належала її бабусі із дідом. Оскаржувані рішення Пістинської сільської ради від 14 вересня 2012 року вона отримала тільки 18.12.2019 року, що є вагомою підставою для поновлення строку звернення до суду в цій частині позовних вимог. Окрім того, із отриманої від відповідача в справі [PERSON] зустрічної позовної заяви, в якій він просить визнати недійсним свідоцтво про право власності на спадкове майно, видане їй - [PERSON] , до матеріалів справи позову [PERSON] було долучено копію свідоцтва про право власності на нерухоме майно, де власником житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 16,4 кв. м., житловою площею 11,2 кв. м. зазначено - [PERSON] . Свідоцтво видане на підставі рішення № 33 від 31.05.2012 року. Вважає недійсним свідоцтво на право власності на нерухоме майно від 02.08.2012 р., що видане на ім`я відповідача - [PERSON] , та відповідно до якого останньому належить житловий будинок за [ADDRESS] , загальною площею 16,4 кв. м., житловою площею 11,2 кв. м., виходячи з наступних обставин. Так, по факту імовірного підроблення документів на земельну ділянку [PERSON] позивачкою [PERSON] було подану відповідну заяву про вчинення кримінального правопорушення, та відповідно до такої заяви було внесено Косівським ВП відомості в ЄРДР за № 12019090190000246. Фактично [PERSON] подав до сільської ради лише технічний паспорт не це нерухоме майно, в якому із невідомих причин було вказано рік побудови об`єкта нерухомості 1989 рік. Такі відомості, як і те, що будинок належить [PERSON] , не відповідають дійсності. Нерухоме майно, яке зареєстроване під № 66-б і по документах вважається житловим будинком - насправді є літньою кухнею, яка відноситься до господарства [ADDRESS] , що належить їй - [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.01.2019 р. Звертає увагу, що їй достовірно відомо про наявність оспорюваного свідоцтва на право власності та рішення, на підставі якого було видано свідоцтво на ім`я [PERSON] тільки після отримання їх копій 17 лютого 2020 року (під час судового засідання). До цього часу відповідач не повідомляв їй про прийняті Пістинською сільською радою рішення. За таких умов [PERSON] просить поновити строк на подання даної позовної заяви. В судовому засіданні позивач за основним позовом [PERSON] , свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, які просила задовольнити з підстав викладених в позовних заявах. Вимоги зустрічного позову [PERSON] заперечила, суду пояснила, що [PERSON] незаконно заселився в літню кухню, не маючи до неї ніякого відношення, підробив документи та вимагає компенсації за послуги свого адвоката. У підробці документів на спірне майно [PERSON] допомагали землевпорядник [PERSON] та працівник Коломийського МБТІ Максимчук, які [PERSON] є близькими особами. [PERSON] не довів законності набуття права власності на спірну земельну ділянку і літню кухню, що належать [PERSON] . При цьому, [PERSON] стверджує, що він побудував літню кухню у віці 12 років, яку вважає своїм будинком, а також - його батьки, але доказів тому не надав. В інших своїх поясненнях [PERSON] стверджує, що народився та проживав у спірній літній кухні, що косив траву біля нього і тому вважає, цей будинок має належати йому. Крім того, представник Пістинської сільської ради визнав помилку щодо неправомірного оформлення права власності на літню кухню і земельну ділянку. Зважаючи на те, що [PERSON] не має ніякого відношення до спірного майна - він не має права заперечувати свідоцтва про спадщину, виданого на ім`я [PERSON] , тому вона просить в задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовити. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримав у повному обсязі, а щодо задоволення позовних вимог [PERSON] заперечив, посилаючись на те, що у [PERSON] не було правових підстав для набуття права власності на спірне майно, оскільки він з цією метою повинен був подати до Пістинської сільської ради не лише свідоцтво та заяву, а повний перелік документів (дозвіл на будівництво, правовстановлюючий документ на будинок). Отже, він не мав відношення до господарства, а тому - не мав права приватизувати земельну ділянку для обслуговування господарства, яке належить [PERSON] , набуте нею в порядку спадкування. Батько [PERSON] - [PERSON] звернувся із заявою про видачу свідоцтва про право власності на ім`я [PERSON] для оформлення права власності в порядку спадкування, оскільки таке не було видане за життя останньої. Сільська рада визнала, що достатньо в документах не розібралася і неправомірно видала свідоцтво про право власності на ім`я [PERSON] , але сама вона не може скасувати своє рішення, тому це питання слід вирішувати в судовому порядку. Конфігурація земельної ділянки і параметри літньої кухні, зафіксовані у документах, свідчать про те, що це одне ціле господарство, а літня кухня є приналежністю до основної власності. Одна й та сама споруда значиться у одних документах літньою кухнею, а в інших - житловим будинком. Дідусь і бабуся [PERSON] проживали однією сім`єю, отже [PERSON] , будучи зареєстрованою у спірному господарстві, має право на спадкування якщо не за кровним спорідненням із спадкодавцями, то як члені їх сім`ї при відсутності інших спадкоємців, а [PERSON] не є спадкоємцем і взагалі не має відношення до спірного господарства, тому він не має права ставити питання про скасування свідоцтва про право власності на ім`я [PERSON] , оскільки він не має відношення до належного їй нерухомого майна і оскаржуване ним свідоцтво про право власності не порушує його прав. [PERSON] довідалась про порушення своїх прав під час оформлення документів на успадковану земельні ділянку за адресою [ADDRESS] . Сума витрат на правову допомогу є необґрунтованою, тому й у цій частині вимог [PERSON] слід відмовити. [PERSON] звернувся в суд із зустрічними позовними вимогами, мотивуючи їх тим, що позивач за основним позовом [PERSON] , в підставу поданого нею позову послалась на свідоцтво про право на спадщину за законом, яке видане 31.01.2019 року державним нотаріусом Верховинської районної державної нотаріальної контори Івано-Франківської обл. Павлюк І.І., реєстраційний запис №30094087 внесений 31.01.2019 року на підставі зазначеного свідоцтва. Вважає вказане свідоцтво про спадщину за законом недійсним, оскільки згідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] дійсно є донькою [PERSON] . Однак, згідно до свідоцтва про спадщину зазначено, що предметом успадкування є майно, яке належало [PERSON] . В свою чергу - ні померлий [PERSON] ні [PERSON] взагалі не є кровними родичами померлої [INFO] [PERSON] . Зазначена обставина підтверджується свідоцтвом про народження серїї [NUMBER] від 22.01.1936р. померлого [PERSON] , де його матір`ю є [PERSON] . Згідно свідоцтва про спадщину [PERSON] успадкувала за законом майно померлої [PERSON] , яка взагалі не мала дітей. Окрім того, вважає свідоцтво про спадщину за законом недійсним, ще виходячи з того, що в ньому зазначено, що [PERSON] є власником житлового будинку на підставі свідоцтва про право власності, яке видане 14.04.1997 року Але покійна [PERSON] , згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] померла [INFO] , тобто за рік до видачі свідоцтва про право власності, отже свідоцтво про спадщину за законом видане на підставі нікчемного правочину (свідоцтва про право власності). Право власності [PERSON] на підставі недійсного свідоцтва про спадщину за законом було зареєстровано в реєстрі речових прав, а тому запис про реєстрацію підлягає скасуванню. В судовому засіданні відповідач-позивач за зустрічним позовом - [PERSON] , заявлені вимоги позивачкою [PERSON] , не визнав, зустрічний позов підтримав з підстав викладених в ньому, який просив задовольнити в повному обсязі, а в позовах [PERSON] відмовити, посилаючись на те, що для оформлення права власності на спадщину подається правовстановлюючий документ на майно, а нотаріус Павлюк І.І. не встановив, що на час смерті [PERSON] спірне майно спадкодавцю не належало, а [PERSON] не є родичем для спадкоємців, тому свідоцтво про право власності на спадщину видано безпідставно, так як [PERSON] проживав у м.Верховина, а майно належало його мамі, тому він та [PERSON] не мали права на спадкування після смерті [PERSON] . [PERSON] є дочкою [PERSON] та [PERSON] та стверджує, що вона є також - внучкою [PERSON] . Вона пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини та спадщину не прийняла. Пістинська сільська рада видала [PERSON] свідоцтво про право власності на майно у 1997 році, при тому, що [PERSON] померла у 1996 році та дітей не мала, отже спадкування [PERSON] спірного майна є незаконним. Спадкоємець спадкує майно у разі його проживання на час відкриття спадщини із спадкодавцем та/або у разі подачі ним заяви про прийняття спадщини у шестимісячний строк. [PERSON] не був сином чи усиновленим [PERSON] , тому відсутні й підстави для спадкування ним майна після її смерті. Технічний паспорт не є правовстановлюючим документом на майно. Дорога не може бути приватизована, а літня кухня знаходиться через дорогу від належного [PERSON] господарства, що свідчить про те, що ця споруда не є єдиним майновим комплексом. Представник [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог [PERSON] та підтримав зустрічний позов [PERSON] , посилаючись на те, що спірна літня кухня з 2012 року належить [PERSON] , а нотаріус незаконно видав свідоцтво про право власності [PERSON] на належне [PERSON] майно. При цьому, окрім свідоцтва про спадщину, немає документів щодо належності спірного будинку спадкодавцю, отже [PERSON] обрано невірний спосіб захисту, оскільки у такому разі слід витребовувати майно з володіння добросовісного набувача. Предметом позову [PERSON] є визнання недійсним рішення сільської ради, але воно не є нормативно-правовим актом, а є одноразовим актом, який вичерпав свою дію видачею на його підставі свідоцтва про право власності. Тому, дана позовна вимога не забезпечує належного способу захисту та не відновлює права позивача. Згідно ст.152 Земельного кодексу України звернутись із позовом може лише власник або користувач земельної ділянки. Натомість, [PERSON] не надала доказів щодо належності їй права на земельну ділянку, отже - не доведено факт порушення її права. Спірне рішення приймалось сесією депутатів, а не головою сільської ради, тому останній не може спростувати рішення сільської ради, а його голос при голосуванні не враховується. Згідно довідки, наявної в матеріалах справи - [PERSON] постійно проживала за адресою: [ADDRESS] , отже вона не могла не знати про видачу технічного паспорта на будинок [PERSON] . При цьому, літня кухня знаходиться через дорогу від вказаного будинку і [PERSON] не висловлювала претензій щодо проживання у цій літній кухні [PERSON] , отже вона також не має права на витребування майно, яке вибуло з її володіння. [PERSON] набула право на спадкування у 2007 році, а свідоцтво про право на спадщину вона отримала у 2012 році. Літня кухня схожа на належну [PERSON] . Відсутні документи щодо належності літньої кухні [PERSON] , а також про те, що приміщення літньої кухні і житлового будинку, належного [PERSON] є одним і тим самим приміщенням. Факт підробки документів, на підставі яких [PERSON] набув право власності на спірне майно, не встановлений. Неналежність підпису у свідоцтві про право власності конкретній особі - не свідчить по його недійсність. Свідок [PERSON] , яка є родичкою [PERSON] , пояснила суду про те, що [PERSON] було відомо, що [PERSON] приватизував спірну земельну ділянку, тому слід застосувати до її позовних вимог позовну давність. Витрати на правову допомогу у сумі 16000 гривень вважає обґрунтованими відповідно до наданих послуг зі складання позовної заяви та інших процесуальних документів у двох справах, що підтверджується актами виконаних робіт. Представник відповідача - Пістинської сільської ради - сільський голова Бейсюк Т.В. подав суду заяву із клопотанням про розгляд справи без участі представника сільської ради та відзив на позовні заяви та зустрічну позовну заяву, за змістом якого - визнав вимоги позовів [PERSON] . В судовому засіданні пояснив, що спірне свідоцтво про право власності на ім`я [PERSON] ним та секретарем не підписано. Згідно по господарської книги за господарством під [ADDRESS] закріплено земельну ділянку, до господарства входить дві будівлі: хата та літня кухня. Ні його особисто, ні сільській разі не було відомо про те, що [PERSON] будував літню кухню у даному господарстві. Сільська рада зрозуміла, що зробила помилку, оскільки будівлі за вказаною адресою побудовані родиною [PERSON] , за ними ж рахувались будівлі та спірна земельна ділянка. Сільська рада прийняла оскаржуване рішення, оскільки [PERSON] ввів депутатів в оману про те, що це питання погоджено між ним та господарями - членами родини [PERSON] . При цьому, [PERSON] не подавав на розгляд сесії документи на право власності на будівлю, тому спірне рішення сільської ради є незаконним і підлягає скасуванню. Згідно по господарських книг 1га земельної ділянки рахувався за родиною [PERSON] , а [PERSON] доводив, що у цьому відсутній спір, тому за ним слід зареєструвати право власності на спірну земельну ділянку. Свідоцтво про право власності на ім`я [PERSON] видавалося після її смерті, оскільки процес оформлення права власності на це майно був започаткований ще за її життя, тому було прийнято рішення про передачу у власність відповідного господарства [PERSON] , але у час між прийняттям відповідного рішення та видачею свідоцтва про право власності [PERSON] померла. Представник відповідача - Косівської міської ради - в судове засідання не прибув, до суду найшло клопотання із проханням розглянути дану справу у відсутності представника Косівської міської ради, щодо рішення за результатом розгляду справи покладаються на розсуд суду. Третя особа на стороні відповідача за зустрічним позовом [PERSON] , державний нотаріус Верховинської районної державної нотаріальної контори Верховинського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Павлюк Іван Іванович в судове засідання не з`явився подав суду заяву із клопотанням про розгляд справи без його участі, щодо заявлених позовних вимог позивача покладається на розсуд суду. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона часто приходила до господарства по [ADDRESS] та з 1976 року не бачила, щоб у літній кухні хтось проживав та/чи проводив будівельні роботи. За даною адресою були літня кухня та будинок, де проживала [PERSON] . [PERSON] у даному господарстві не проживав і про те, хто має право власності на дане господарство їй не відомо. [PERSON] померла у 1997 році, [PERSON] з 1996 року приїжджала в дане господарство, а також туди приходив і [PERSON] . Хто будував літню кухню їй не відомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що літня кухня за адресою [ADDRESS] належала [PERSON] та [PERSON] . У ній проживав [PERSON] , але він її не будував - ця споруда на час смерті діда була завершена будівництвом. [PERSON] не проживав із своїми батьками у літній кухні. У даному господарстві господарювали [PERSON] . Процес будівництва за участі [PERSON] чи його батьків вона не бачила, хоча відвідуючи дане господарство з 2007 року по 2018 рік підтвердила проживання там [PERSON] [PERSON] не кровна мати [PERSON] . Сама вона з 2000 року проживає в с.Пістинь та у неї погоджували технічну документацію на спірну земельну ділянку у 2012 році, про що вона повідомила [PERSON] . Літня кухня у даному господарстві з часу її існування ззовні не змінилась. На підставі показів свідка [PERSON] представник відповідача просив застосувати до позовних вимог [PERSON] позовну давність. При цьому, [PERSON] , з її слів, стало відомо про порушення її прав у 2018 році під час оформлення спадщини нас пірне майно (21.02.2018 р.) на підставі розпочатого процесу приватизації земельної ділянки. Суд, вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи - вважає вимоги основних об`єднаних в одне провадження позовів [PERSON] такими, що підлягають до задоволення, а в заявленому відповідачем [PERSON] зустрічному позові слід відмовити за наступних підстав: Судом встановлено, що позивач в справі [PERSON] народилась та проживала в с.Пістинь Косівського району, батьками її були [PERSON] та [PERSON] . Батько позивача [PERSON] - [PERSON] - помер [INFO] , що стверджується свідоцтвом про смерть (а.с.16 т.1), виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Верховинського районного УЮ 20.02.200 року. Мати позивача - [PERSON] - померла [INFO] , що стверджується свідоцтвом про смерть (а.с.12 т.1), виданим виконкомом Пістинської сільської ради Косівського району 07.09.2007 року. Із долученого до матеріалів справи свідоцтва про народження батька позивача за основним позовом - [PERSON] , [INFO] (а.с.13 т.1) вбачається, що його батьками були [PERSON] , який помер [INFO] , підтвердженням чого є свідоцтво про смерть (а.с.18 т.1), та [PERSON] . Як вбачається із свідоцтва про одруження (а.с.19 т.1 ) дід позивача за основним позовом - [PERSON] - перебував в шлюбі із [PERSON] , яка померла [INFO] , підтвердженням чого є свідоцтво про смерть (а.с.17 т.1). За життя [PERSON] належав житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , підтвердженням чого є свідоцтво про право власності на житловий будинок (а.с.23 т.1), що видано Пістинською сільською радою на підставі рішення виконкому Косівської р/ради за № 61 від 12.04.1989 року. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (пункт 4 Інструкції), у тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (пункт 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались як акти органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Факт належності [PERSON] будинковолодіння , що в [ADDRESS] , підтверджується також технічним паспортом , що виданий 10.06.1988 року (а.с.6-9 т.1) на ім`я останньої, реєстровий номер 933. Відповідно до плану-схеми земельної ділянки до складу будинковолодіння [PERSON] входить: А-житловий будинок, Б-літня кухня, В-стайня, Г-стодола, Ж - навіс, Д-комора, З- шопа, К-оборіг, Е - вбиральня, №1 - криниця, №2 - ворота, №3- огорожа. [PERSON] не склала заповітного розпорядження а тому після смерті останньої, спадкоємцем за законом став батько позивача - [PERSON] , який прийняв спадщину та вступив у фактичне управління та володіння спадковим майном, ключі від будинку знаходились в нього а також він повністю утримував господарство та сплачував всі комунальні платежі, однак не оформив своїх спадкових прав. Батько позивача в справі - [PERSON] помер [INFO] та не залишив заповітного розпорядження щодо належного йому майна, а тому, позивач в справі [PERSON] , як єдиний спадкоємець першої черги за законом, звернулась до нотаріуса та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. До спадкового майна після смерті батька позивача [PERSON] належить: житловий дерев`яний будинок з господарськими будівлями та спорудами, літня кухня, стайня, стодола, навіс-комора, шопа, оборіг, вбиральня, криниця та огорожа, які знаходяться в [ADDRESS] . Як встановлено в судовому засіданні земельна ділянка, яка знаходиться під належною позивачу [PERSON] літньою кухнею та оборогом, була надана Пістинською сільською радою у приватну власність відповідачу-позивачу за зустрічним позовом [PERSON] . Листом Пістинської сільської ради за № 244 від 05.09.2019 року (а.с.28 т.1) стверджено, що згідно з погосподарською книгою № 6 за 1991-1995 роки за господарством [PERSON] за адресою [ADDRESS] (особовий рахунок № [NUMBER] , сторінка [NUMBER] ), прописані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Дане будинковолодіння зареєстровано за [PERSON] . За вищезазначеним будинковолодінням закріплено земельну ділянку площею 0,50 га для обслуговування будинку, господарських будівель та споруд і прибудинкової території. Окрім того, відповідно до рішення Пістинської сільської ради від 14.09.2012 р. було надано у приватну власність гр. [PERSON] земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] , а також земельну ділянку площею 0,6015 га для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] . На розгляд сесії по питанню приватизації землі [PERSON] подав документи, якими стверджувалося, що відповідні будівлі, що зазначені в технічному паспорті належать йому. Під час прийняття рішення щодо надання [PERSON] земельної ділянки у приватну власність Пістинською сільською радою було допущено помилку, а саме, під час перевірки поданих заявником матеріалів не було проведено звірку із даними по господарської книги, в результаті чого пізніше з`ясувалося, що [PERSON] в технічному паспорті зазначив будинок, який насправді вважається господарською будівлею господарства по [ADDRESS] , а також було надано у приватну власність ту частину земельної ділянки, яка була закріплена за вищезазначеним господарством. [PERSON] на підставі неправдивих документів, фактично розділив належне [PERSON] будинковолодіння на дві частини, що дало йому змогу на виготовлення документів, згідно з якими ніби то, було збудовано будинок, яким насправді є стара літня кухня та оборіг. Окрім того саме за допомогою неправдивих документів на будівлю [PERSON] подав відповідні заяви до сільської ради про приватизацію землі та скориставшись тим, що їхні документи детально не перевірялись, що дало право на отримання державного акту про право власності на земельну ділянку, яка фактично була в користуванні та належала сім`ї позивача. Прийнятими відповідачем - Пістинською сільською радою - рішеннями порушується право власності позивача щодо користування належним їй та успадкованим майном будинковолодінням з належними до нього будівлями та спорудами та земельною ділянкою, що в [ADDRESS] , яке підлягає відновленню в судовому порядку. Так відповідно до рішення сімнадцятої сесії шостого демократичного скликання Пістинської сільської ради від 14 вересня 2012 року (а.с.33 т.1 ) вирішено затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,2500 га гр. [PERSON] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS] . Передати у власність гр. [PERSON] земельну ділянку площею 0.2500 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS] . А також рішенням сімнадцятої сесії шостого демократичного скликання Пістинської сільської ради від 14 вересня 2012 року (а.с.34 т.1) вирішено затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,6015 га гр. [PERSON] для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS] . Передати у власність гр. [PERSON] земельну ділянку площею 0,6015 га. для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS] . Суд звертає увагу, що відповідачем в справі - представником Пістинської сільської ради, сільським головою Пістинської сільської ради Бейсюк Т.В. до суду подано відзив на позовну заяву [PERSON] за змістом якого сільською радою визнаються заявлені позивачем позовні вимоги з приводу оспорювання нею рішень Пістинської сільської ради від 14.09.2012 р а також від 31.05.2012 року , якими порушено її право власності. Відповідно до ч. 2 ст. 373 Цивільного кодексу України, право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Приватизація громадянами земельних ділянок здійснюється в порядку, визначеному ст.ст.116, 118 Земельного кодексу України, які встановлюють, що громадяни та юридичні особи набувають права власності або права користування земельними ділянками на підставі рішень органів місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Відповідно до ч.2 статті 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Відповідно до ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно до ч. 3 ст. 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, у тому числі, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Частиною 1 ст. 155 ЗК України визначено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до статті 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації, а відповідно до статті 126 ЗК України, таким документом був державний акт, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України, Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій. що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною: визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Статтею 393 ЦК України передбачено, що власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади або органом місцевого самоврядування, має права вимагати відновлення того становища, яке існувало до видужання цього акта. Підставною і такою, що підлягає до задоволення є позовна вимога позивача [PERSON] в частині визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02.08.2012 р., що видане на ім`я відповідача - [PERSON] , та відповідно до якого останньому належить житловий будинок за [ADDRESS] , загальною площею 16,4 кв. м., житловою площею 11,2 кв. м., а також - рішення Пістинської сільської ради від 31.05.2012 року № 33 про «оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна», яким вирішено оформити право власності на вказаний житловий будинок за [PERSON] . Так, по факту імовірного підроблення документів на земельну ділянку [PERSON] позивачем [PERSON] було подану відповідну заяву про вчинення кримінального правопорушення, та відповідно до такої заяви було внесено Косівським ВП відомості в ЄРДР за № 12019090190000246 від 13.06.2019 року . що підтверджується відповідним витягом (а.с.30 т.2). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] подав до Пістинської сільської ради тільки технічний паспорт на будинковолодіння, що в [ADDRESS] , в якому вказано рік побудови об`єкта нерухомості 1989 рік. Такі відомості як і те, що будинок належить [PERSON] , не відповідали дійсності, є надуманими та стали підставою для прийняття спірного рішення Пістинської сільської ради. Як стверджує в своєму відзиві на позов Сільський голова Пістинської сільської ради Бейсюк Т.В. (а.с.91-92 т.1) нерухоме майно, яке зареєстроване під № 66-б і по документах вважається житловим будинком - насправді є літньою кухнею, яка відноситься до господарства [ADDRESS] , яке належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Вважає, що в результаті поспішного вивчення документів сільською радою було прийнято помилкові рішення від 14.09.2012 року, а також від 31.05.2012 року які визнає такими, що необхідно скасувати для відновлення порушеного права власності позивача. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За змістом ч. 1, 2 ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Статтею 393 ЦК України передбачено, що власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади або органом місцевого самоврядування, має права вимагати відновлення того становища, яке існувало до видужання цього акта. Відповідно до ч. 1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки, або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Частиною 1 ст.393 ЦК України передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Суд звертає увагу, що відповідачем за основним позовом [PERSON] не доведено та не надано суду беззаперечних доказів в підтвердження факту належності йому спірного будинковолодіння за [ADDRESS] , право власності на яке він оформив з порушеннями вимог Закону, цей факт не визнається також Пістинською сільською радою. За вищенаведених підстав суд вважає підставними і такими що підлягають до задоволення об`єднані в одне провадження позовні вимоги позивача [PERSON] . Також суд вважає підставним клопотання позивача [PERSON] про поновлення їй пропущеного строку звернення до суду, як такого, що пропущений із поважних причин , а саме про прийняті Пістинською сільською радою, оспорювані нею рішення [PERSON] не було відомо, а отримати їх копії остання змогла тільки при оформленні позову до суду, що підтверджується і самим сільським головою Пістинської сільської ради. Що стосується заявленого відповідачем в справі [PERSON] зустрічного позову про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 31 січня 2019 р., виданого державним нотаріусом Верховинської районної державної нотаріальної контори Павлюк І.І. після смерті [PERSON] , спадкова справа 55-2007, зареєстрованого в реєстрі за №112 та скасування в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності [PERSON] за №30094087 від 31.01.2019 р., то такий не підлягає до задоволення виходячи із наступного: В підставу заявленого зустрічного позову [PERSON] посилається на те, що [PERSON] дійсно є донькою [PERSON] . Однак, згідно до свідоцтва про спадщину зазначено, що предметом успадкування є майно, яке належало [PERSON] . В свою чергу - ні померлий [PERSON] ні [PERSON] взагалі не є кровними родичами померлої [INFO] . Згідно свідоцтва про спадщину, [PERSON] успадкувала за законом майно померлої [PERSON] , яка взагалі не мала дітей. Так відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до статей 1268, 1269 ЦК України, спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину за умови, що такий постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або у визначений законом строк подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Довідкою виданою Пістинською сільською радою за № 1538 від 17.07.2017 року (а.с.20 т.1) стверджено, що згідно погосподарської книги №6, господарський номер 570 (1996-2000 р.р.) у господарстві [PERSON] [INFO] , яка померла [INFO] за адресою [ADDRESS] , були зареєстровані: [PERSON] [INFO] (внучка) - позивач за основними позовами, а також [PERSON] , [PERSON] (правнуки). Вказаними письмовими доказами спростовується твердження відповідача-позивача за зустрічним позовом [PERSON] - про відсутність факту родинних відносин між померлою [PERSON] та дідом позивачки - [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом . Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до частини першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд звертає увагу, що позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не надано суду жодного доказу в підтвердження порушення [PERSON] його права, яке підлягало б відновленню та захисту в судовому порядку. Щодо заявленого відповідачем - позивачем [PERSON] застосування судом наслідків спливу строків позовної давності слід зазначити на ступне: Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальний строк позовної давності відповідно до статті 257 ЦК України становить три роки. Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно з частиною першою статті 8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Конвенція про захист прав людини і основоположних свободратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції , і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Терміни позовної давності, що є звичайним явищем в національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконують кілька завдань, у тому числі забезпечують юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (судове рішення від 20 вересня 2011 року у справі ВАТ Нафтова компанія Юкос проти Російської Федерації , пункт 570, та судове рішення від 22 жовтня 1996 року у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства , пункт 51). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття позовна має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії право на позов у матеріальному сенсі (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду. Ураховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Порівняльний аналіз термінів довідався та міг довідатися дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин строку позовної давності заявленого відповідачем [PERSON] , оскільки фактично позивачу [PERSON] , стало відомо про порушення її прав власності шляхом прийняття оспорюваних нею рішень сільської ради тільки після отримання їх копії 18.12.2019 року та 17.02.2020 року відповідно, що підтверджується також сільським головою Пістинської сільської ради, а тому такий строк підлягає відновленню. Розподіл судових витрат слід здійснити в порядку, передбаченому ст.141 ЦПК України. На підставі ст.ст.16,328, 373,393 ЦК України, ст.ст.152,155 ЗК України,

Outcome: approved