Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

08.01.2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» в тому числі з його відокремленого структурного підрозділу Придніпровське виробниче управління Публічне акціонерне товариство «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» на її користь компенсацію втрати частини заробітної плати в зв`язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари й тарифів на послуги з грудня 2018 року по день фактичного розрахунку - у розмірі 866,09 гривень. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним. У січні 2019 року відбулася зміна менеджменту підприємства. Наказом № ЗАлК-19-П021/02а від 04.03.2019 року вона була звільнена 04.03.2019 р. з посади провідного юрисконсульта підрозділу підпорядкування генерального директора на підставі п.3 ст.38 КЗпП України у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, умов колективного та трудового договору. Також, наказом № ЗАлК-19-П020/02а від 04.03.2019 року вона була звільнена 04.03.2019 р. з посади провідного юрисконсульта-адвоката юридичного відділу підрозділу підпорядкування генерального директора на підставі п.3 ст.38 КЗпП України у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, умов колективного та трудового договору. Станом на день звільнення - 04.03.2019 року, - за підприємством перед нею рахувалася заборгованість з заробітної плати з грудня 2018 року, а саме - 36 985,8< грн., з яких 6894,18 грн. - за грудень 2018 року, 15570,74 грн. - за січень 2019 року 12912,72 грн. - за лютий 2019 року та 1265,13 грн. - за березень 2019 року. Наявність вказаної суми заборгованості підтверджена належними доказами, а саме розрахунковими листами за грудень 2018р., січень лютий, березень 2019 року. Враховуючи той факт, що під час звільнення, нове керівництво підприємства не бажало видавати трудову книжку, трудова книжка та копії наказів про звільнення все ж таки були отримані позивачем, та як наслідок розрахунку у відповідності до ст. 47, 116 КЗпП України у день звільнення - 04.03.2019 року - проведено не було. Отже, з урахуванням того, що станом на день звільнення у підприємства рахувалася заборгованість з виплати заробітної плати починаючи з грудня 2018 року, станом на день звільнення до виплати також підлягала сума компенсації втрати частини заробітної плати в зв`язку із порушенням строків її виплати у розмірі 181,26 грн. Проте вказана сума ані нарахована, ані виплачена у день звільнення не була. Акціонерним товариством «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» було виплачено заборгованість з заробітної плати лише 04.10.2019 року, проте підприємством не було нараховано компенсацію втрати частини заробітної плати в зв`язку із порушенням строків її виплати, що входить в структуру самої заробітної плати згідно чинного законодавства України. Отже враховуючи вищевикладене, Акціонерне товариство «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» має заборгованість перед позивачем з виплати компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної заробітної плати у розмірі 866,09 грн., яку позивач просить стягнути за судовим рішенням. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08.01.2020 р. відкрито провадження по справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження, сторонам роз`яснено їх право на надання заяв по суті справи та встановлений строк для надання даних заяв. Відповідачем 14.02.2020 року наданий відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що при звільнені позивача 04.03.2019 їй відповідачем не була виплачена заробітна плата та вихідна допомога, зокрема 24.05.2019 року 1000,00 грн., 31.07.2019 року 400 грн., 29.08.2019 року 400,00 грн., 04.10.2019 року 86886,78 грн., з яких 6894,18 грн. заробітна плата за грудень 2018 року, 15570,74 грн. заробітна плата за січень 2019 року, 12912,72 грн. заробітна плата за лютий 2019 року, 1265,13 грн. заробітна плата за березень 2019 року, 9375,97 грн. компенсація за невикористані відпустки, 42668,04 грн. вихідна допомога, компенсація втрати частини заробітної плати [PERSON] не нараховувалася та не виплачувалося. При ухваленні рішення покладаються на розсуд суду. Позивач у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала та просить задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за їх відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Наказом № ЗАлК-19-П021/02а від 04.03.2019 року [PERSON] була звільнена 04.03.2019 р. з посади провідного юрисконсульта підрозділу підпорядкування генерального директора на підставі п.3 ст.38 КЗпП України у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, умов колективного та трудового договору. Також, наказом № ЗАлК-19-П020/02а від 04.03.2019 року [PERSON] була звільнена 04.03.2019 р. з посади провідного юрисконсульта-адвоката юридичного відділу підрозділу підпорядкування генерального директора на підставі п.3 ст.38 КЗпП України у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, умов колективного та трудового договору). Згідно із ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Частиною 1 статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 116 КЗпПУ, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до положень ст.ст. 115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець. Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України, Законами України «Про оплату праці», «;Про індексацію грошових доходів населення», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати», Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ від 17 липня 2003 року № 1078; Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою КМУ від 20 грудня 1997 року № 1427. Під доходами слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші. У рішенні Конституційного суду України від 15 жовтня 2013 року № 9 рп/2013 зазначено, що держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг. Конституційний Суд України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати, ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Згідно ст. 3 цього Закону, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою КМУ від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою КМУ від 23 квітня 1999 року № 692) компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 01 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток. Станом на день звільнення - 04.03.2019 року за підприємством перед [PERSON] рахувалася заборгованість з заробітної плати з грудня 2018 року, а саме - 36 985,8 грн., з яких 6894,18 грн. - за грудень 2018 року, 15570,74 грн. - за січень 2019 року 12912,72 грн. - за лютий 2019 року та 1265,13 грн. - за березень 2019 року. Наявність вказаної суми заборгованості підтверджена належними та допустимим доказами, а саме розрахунковими листами за грудень 2018р., січень лютий, березень 2019 року. Згідно відзиву, при звільнені позивача 04.03.2019 їй відповідачем не була виплачена заробітна плата та вихідна допомога, зокрема 24.05.2019 року 1000,00 грн., 31.07.2019 року 400 грн., 29.08.2019 року 400,00 грн., 04.10.2019 року 86886,78 грн., з яких: 6894,18 грн. заробітна плата за грудень 2018 року, 15570,74 грн. заробітна плата за січень 2019 року, 12912,72 грн. заробітна плата за лютий 2019 року, 1265,13 грн. заробітна плата за березень 2019 року, 9375,97 грн. компенсація за невикористані відпустки, 42668,04 грн. вихідна допомога. Компенсація втрати частини заробітної плати [PERSON] не нараховувалася та не виплачувалося. У статтях 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» зазначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться), відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21лютого 2001року №159 (постанова Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 363/1606/17). Вирішуючи спір, суд встановив, що АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» не виплатило [PERSON] компенсації за затримку виплати такої компенсації, тому врахувавши положення наведених норм законів, дійшов висновку про задоволення позовних вимог та погоджується з наданим позивачем розрахунком компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, з врахуванням дат фактичних виплат заборгованості по заробітній платі та індексів інфляції у розрахунковий період, відповідно до якого сума компенсації складає 866,09 гривень (а.с. 4 розрахунок). Доказів на спростування зазначеного відповідачем не надано, відповідачем його спростовано не було, про факт невиплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати також вказано і у відзиві на позов. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати у розмірі 866,09 грн.

Outcome: approved