Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

09.12.2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа - [PERSON], з вказаним позовом, в обґрунтування якого, послалася на таке: вона є власницею квартири [ADDRESS]. Квартира їй належить на підставі договору купівлі-продажу від 23.12.1995 року, посвідченого державним нотаріусом Первомайської нотаріальної контори Харківської області. В зазначеній квартирі зареєстровані її син - [PERSON], його колишня дружина [PERSON] та її син - [PERSON]. Відповідачі в 2011 році забрали всі свої речі та виїхали з квартири. Шлюб між третьою особою та відповідачкою був розірваний 09.02.2012 року (а.с.12). Наразі позивачка не має можливості сплачувати комунальні послуги ще за відповідачку та її сина. Вважає, що відповідно до ст. 405 ЦК України може поставити питання перед судом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою через непроживання у ній понад 1 рік без поважних причин, оскільки ніхто ніяких перешкод у проживанні їм не чинив і не чинить, а з'їхали вони з квартири добровільно. Також просить стягнути з відповідачів на її користь судовий збір у сумі 551,21 грн. та витрати за надання правової допомоги в сумі 500,00 грн. Позивачка до судового засідання не прибула, проте надала заяву про розгляд справи у її відсутності, на задоволенні позову наполягає. Відповідачі та третя особа до судового засідання не прибули, хоча були належним чином сповіщені про день та час розгляду справи, якихось заперечень проти позову не надали, як і заяв про відкладення розгляду справи чи розгляду справи без їхньої участі. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України, отримавши згоду сторони позивача, суд ухвалив розглянути справу заочно з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічним засобом з підстав, визначених ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, встановив такі факти і відповідні до них правовідносини: позивачка [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] (а.с.13). В зазначеній квартирі зареєстровані її син - [PERSON], його колишня дружина [PERSON] та її неповнолітній син - [PERSON] (а.с.10), відповідачі в 2011 році зібрали всі свої речі та виїхали з квартири. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний Первомайським міськрайонним судом Харківської області 09.02.2012 року (а.с.12). Позивачка не має можливості сплачувати комунальні послуги за відповідачів, а також оформити субсидію це і стало підставою для звернення до суду з позовом. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна та зобов'язана довести судові ті обставини, на які вона посилається, як на підтвердження своїх вимог або підтвердження своїх заперечень. На думку суду, від відповідачів не надавши заперечення на позовні вимоги та жодного доказу поважності не проживання в квартирі позивача більше року. Відповідно ж до ст. 405 ЦК України за колишніми членами сім`ї зберігається право на житлову площу протягом 1 року, а перевищивши вказаний термін, тільки за рішенням суду його можна поновити, і те через поважність причин непроживання на житловій площі. Натомість, позивачка повністю підтвердила обґрунтованість своєї правової позиції, що також вбачається і з акту обстеження матеріально-побутових умов (а.с.11), що в будинку відсутні особисті речі відповідачів і у житловому приміщенні вони не появляється. Тому, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особа знімається з реєстрації місця проживання внаслідок набрання чинності рішенням про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. А судом встановлено факт не проживання на спірній житловій площі відповідачів понад 1 рік без поважних причин. Також суд стягує з відповідачів на користь позивача судовий збір у сумі 551,21 грн. та витрати за надання правової допомоги в сумі 500,00 грн.

Outcome: approved