Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

08.11.2017 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій позивач просить суд винести рішення, на підставі якого: - розірвати шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що був укладений 17.03.2016 року, актовий запис за № 1, та зареєстрований виконавчим комітетом Горохуватської сільської ради Кагарлицького району Київської області; - стягнути з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], [INFO] судові витрати у вигляді судового збору та витрат на правову допомогу. 08.11.2017 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 11 - 1 ЦПК України для розгляду даної справи по суті був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В. 13.11.2017 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 122, 127 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження та призначено справу до судового розгляду. 13.12.2018 року Кагарлицьким районним судом винесено ухвалу, на підставі якої: - провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, справа № 368/1539/17, провадження 2/368/666/17 зупинено на підставі п. 7 ч. 1 ст. 207 ЦПК України та надано подружжю термін для примирення строком на два місяці, - до 13.02.2017 року. 12.06.2018 року Кагарлицьким районним судом винесено ухвалу, на підставі якої: - провадження у справі № 368/1539/17, провадження № 2/368/76/18, за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, - поновлено. - призначено справу до слухання на 12 год. 00 хв. 02.07.2018 року. В підготовчому судовому засіданні, яке вібулося 02.07.2018 року, позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, обгрунтовуючи свою позицію обставинами, які викладені в мотивувальній частині позовної заяви. Зазначила, що примирення не відбулося, а тому наполягає на розірванні шлюбу. Також зазначила, що під час строку на примирення відповідач [PERSON] застосовував до неї як психологічне, так і фізичне насильство, в зв»язку з чим вона зверталася до органів поліції. На даний час, вже бульше 6 місяців вона та відповідач проживають на окремих житлових площах, в різних населених пунктах, ніяких відносин не підтримують, особливо після того, як відповідач застосовував до неї міри фізичного впливу. В підготовчому судовому засіданні, яке вібулося 02.07.2018 року, відповідач [PERSON] позов визнав, йому роз»яснено процесуальні наслідки визнання позову, які йому зрозумілі. Зазначив, що примирення не відбулося, тому вважає, що даний шлюб слід розірвати, так як більше шести місців він не підтримує з позивачкою відносин, проживає в с. Іванівка Кагарлицького району Київської області. Суд, провівши підготовче судове засідання, вислухавши сторону позивача, яка підтримала позов та наполягала нарозірванні шлюбу, вислухавши відповідача, який позов визнав, дослідивши матеріали срави, приходить до висновку щодо задоволення позову, обгрунтовуючи своє рішення наступним. Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм матеріального та процесального прав. Що стосується винесення рішення по суті під час підготовчого судового засідання, то суд керувався ч. 3 ст. 200 ЦПК України. Так, згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у справі у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно, так як в підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 02.07.2018 року, відповідач [PERSON] позов визнав, суд має змогу вирішити спір в підготовчому судовому засіданні. Підсудність. Згідно ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред»являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Згідно ч. 2 ст. 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред»являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка [PERSON] зареєстрована та фактично проживає за адресою: [ADDRESS], та на її утриманні перебуває неповнолітня дитина, - [INFO]. Отже, з огляду на місце проживання позивачки [PERSON], та ту обставину, що на її утриманні перебуває одна неповнолітня дитина, відповідач також проживає в межах Кагарлицького району Київської області, то дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області, як суду першої інстанції загальної юрисдикції на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 28 ЦПК України, так як в даному випадку має місце як загальна та альтернативна підсудність. Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні. 17 березня 2016 року позивачка [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], - відповідачем по справі. Даний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії та номер [NUMBER], яке видане 17 березня 2016 року виконавчим комітетом Горохуватської сільської ради Кагарлицького району Київської області, в якому зазначено, що [PERSON], [INFO], уродженець село Бишляк Володимирецького району Рівненської області, Україна, громадянин України, та [PERSON], [INFO], уродженка село Іванівка Кагарлицького району Київської області, Україна, громадянка України, зареєстрували шлюб 17 березня 2016 року, про що 17 березня 2016 року складено відповідний актовий запис за № 1. Прізвище після реєстрації шлюбу: Чоловіка - [PERSON]. Дружині - [PERSON]. Від спільного шлюбу сторони мають одну спільну неповнолітню дитину, -[PERSON], [INFO]. Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження: - серії [NUMBER], яке видане 11 листопада 2002 року виконкомом Горохуватської сільської ради Кагарлицького району Київської області, в якому зазначено, що [PERSON] народилася [INFO] в селі Горохуватка Кагарлицького району Київської області, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 11 листопада 2002 року зроблено відповідний актовий запис за № 05. В графі «батьки» зазначено: Батько - [PERSON], громадянин України, - відповідач по справі. Мати - [PERSON], - позивачка по справі; Обставини справи, що характеризують обставини сімейного життя сторін. Як встановлено судом під час судового засідання з матеріалів справи, позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] мали та мають напружені, неприязні відносини тривалий час, внаслідок взагалі не підтримують шлюбно - сімейних відносин тривалий час, -більше 6 міяців, між ними існують тривалі, усталені неприязні відносини, які склалися на грунті розбіжностей поглядів на подружнє життя, понять про спільне проживання та піклування один про одного, поняття про сім»ю, відповідно, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, проживають протягом тривалого часу, - більше 6 місяців на різних житлових площах та в різних населених пунктах, відповідно, сторони шлюбно - сімейних стосунків взагалі не підтримують поза розумними строками. Спору щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини у сторін немає, - вона залишається проживати з матір»ю, - позивачкою по справі. Майнових спорів між сторонами немає. Відповідно, як вбачається з матеріалів справи, які встановлені судом в судовому засіданні з пояснень учасників процесу та письмових доказів, як позивачка [PERSON], так і відповідач [PERSON] категорично наполягають на розірванні шлюбу, окрім того, суд наголошує на тій обставині, що з метою збереження сім»ї, судом надавався сторонам термін на примирення, проте, не зважаючи на зусилля суду, примирення на протязі близько 6 місяців між сторонами не відбулося, навпаки, після надання терміну на примирення, на якому наполягала сторона відповідача, сторона відповідача навпаки, сприяла розірванню шлюбу шляхом застосування до сторони позивача фізичного насилььства в сім»ї, окрім того, сторона відповідача в підготовчому судовому засіданні заявила клопотання про визнання позову, відповідно, суд вважає, що даний шлюб існує лише формально, та його подальше збереження не доцільно, з урахуванням інтересів сторін. Що ж стосується застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даного спору, то суд при винесенні рішення керувався наступним. Норми Конституції України. Згідно ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є не відчужуваними та непорушними. Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов»язки у шлюбі та сім»ї. Слід зазначити, що ч. 1 ст. 51 Конституції України закріплює принципове поло\-ження, за яким шлюб як сімейний союз жінки та чоловіка, заре\-єстрований у державному органі реєстрації актів цивільного ста\-ну, набуває юридичної сили за умови, що він грунтується на віль\-ній згоді жінки та чоловіка. Це положення повністю відтворено в ч. 1 ст. 24 С К України. Слід також зазначити, що згода не може вважатися вільною, коли вона дається під впливом фізичного чи психічного насиль\-ства з боку інших осіб. Відповідно, як вбачається з обставин, встаовлених судом в судовому засіданні, відсутня згода на існування даного шлюбу обох сторін, - що є беззаперечною підставою для розірвання такого шлюбу. Норми галузевого права, - норми СК України. Згідно абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється з метою побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки. Як встановлено судом в даному випадку між сторонами тривалий час відсутні почуття взаємної поваги та любові, підтримки, даний шлюб існує лише формально, - завдяки його державній реєстрації, хоча фактичних - шлюбно - сімейних відносин немає, відсутнє поняття сім»ї як в розумінні норм СК України, так і в розумінні норм звичаєвого права, яке, також, на думку суду повинно враховуватися в справах даної категорії, так як воно основане на загальнолюдських поняттях, що стосуються сім»ї. Згідно ч. 3 ст. 2 СК України Сімейний Кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між подружжям. Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права та обов»язки. Як судом вказано вище, під час слухання справи встановлено, що, зглядаючись на обставини проживання сторін, їхнє спільне проживання не утворює поняття «сім»я» в розумінні положень СК України. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 18 СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способом захисту сімейних прав та інтересів є припинення правовідношення. Отже, припинення правовідношення, - антипод встановлення правовідношення, який має випадки, коли інтересам особи, права якої порушені значною мірою, відповідає саме припинення існуючого сімейного правовідношення. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Щодо відсутності згоди сторін на продовження шлюбу судом вказано вище, при обгрунтуванні застосування положень ст. 51 Конституції України до даного спору. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає положенню ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Аасамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно якої чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь - яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім»ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та дружини та збереження шлюбу буде суперечити як інтересам чоловіка, так і інтересам дружини. Суд задовольняє позовні вимоги позивачки про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, як це зазначено в абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України, чого в даному шлюбі, на думку суду, немає, причому, з обох сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Отже, шлюб може бути припинено шляхом його розірвання за життя подружжя внаслідок волевиявлення обох або одного з них у суді або в органах РАЦСу. Відповідно, згідно з законом розірвання шлюбу має місце у випадках, коли подружжя або один із них вважають, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливе і бажають його розірвати. Можливість припинення шлюбу на підставі волевиявлення одного або обох подружжя є проявом принципу свободи шлюбу і рівності подружжя, відповідно, припинення шлюбу внаслідок його розірвання має суб»єктивну підставу, яку судом слід ретельно дослідити в судовому засіданні, з метою недопущення безпідставного розірвання шлюбу, застосування можливих засобів для збереження сім»ї, як основи суспільства. Для розірвання шлюбу потрібна воля подружжя або одного із них, спрямована на юридичне закріплення відсутності шлюбу між сторонами. Суд наголошує, що в даному випадку має місце обопільна воля кожного з подружжя на розірвання шлюбу, що зводить на нівець намагання суду на примирення подружжя, яке, на думку суду, в даному випадку неможливе, з огляду на тривалий час існування шлюбу лише документально, без наявності фактичних взаємовідносин подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Слід зазначити, що позов про розірвання шлюбу може бути пред»ялений одним із подружжя у будь - який час, окрім того, одностороннє подання позовної заяви про розірвання шлюбу виникає у випадках, коли один із подружжя ініціює розірвання шлюбу, а другий вважає за можливе збереження сімейних стосунків або просто ухиляється від подачі спільної заяви до суду або від розірвання шлюбу в органах ДРАЦС. Відповідно до ч. 1 ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Як вказано судом вище, сторони не підтримують шлюбно - сімейних відносин тривалий час, -більше 6 - ти місяців, спору щодо місця проживання неповнолітніх дітей у сторін немає, майнового спору між ними немає, шлюб розривають вперше. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При застосуванні положень ст. 112 СК України суд змушений надавати приорітет інтересам другого з подружжя, який наполягає на розірванні шлюбу на шкоду інтересам другого з подружжя. Так, судом встановлено, що існування даного шлюбу суперечить як інтересам позивачки, так і інтересам відповідача, та інтересам спільної неповнолітньої дитини. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України від 23 червня 2005 р. N 2709-ІУ «Про міжнародне приватне право» та інших нормативно-празових актів, що регулюють сімейні відносини. Згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовиму записі про шлюб. Згідно ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно, суд з урахуванням вищевикладеного та вимог ст. 214 ЦПК України приходить до наступного висновку: - обставини, якими обґрунтовувала позовну заяву позивачка [PERSON], - мали місце; - із встановлених обставин випливають сімейні правовідносини, - особисті немайнові відносини між подружжям, які регулюються нормами СК України, що закріплено, зокрема, в ч. 1 ст. 2 СК України; - до встановлених правовідносин підлягають до застосування, зокрема, наступні норми права, - ст.ст. 21, 51 Конституції України, абз. 3 ч. 2 ст. 1, ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 2 ст. 18, ч. 1 ст. 110, ст. 112, 113 Сімейного кодексу України, ч. 1 ст. 3, ст.. 4, 88, 107, 118, 119, 120, 215, 218, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»; - зважаючи на встановлені фактичні обставини справи, позов підлягає до задоволення; - судові витрати слід стягнути з відповідача на підставі ст.ст. 133, 141 ЦПК України. - підстав до допущення судового рішення до негайного виконання на підставі положень ст. 367 ЦПК України, - судом не вбачаються; - заходи забезпечення позову в даному цивільному провадженні не застосовувалися. Відповідно, даний шлюб на думку суду має лише формальний характер, при його фактичному розпаді протягом тривалого часу, зважаючи на обставини справи, примирення між стронами не можливе, продовження існування даного шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому має бути розірваний на підставі рішення суду. Судові витрати. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов»язаних з розглядом справи. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов»язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов»язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову, - на відповідача. В матеріалах справи містяться: - квитанція № 20533807 - 1 від 08 листопада 2017 року, яка засвідчуєж той факт, що позивачкою при подачі позовної заяви сплачено 640 (шістьсот сорок) грн. судового збору; - квитанція про оплату послуг від 08.11.2017 року, видана адвокатом Клапчуком Федорем Петровичем, яка засвідчує той факт, що позивачкою сплачено 300 (триста) грн. за правничу допомогу адвокату, - підготовка та складання позовної заяви. Відповідно, враховуючи вищевикладені норми процесуального права та фактичні обставини справи, суд приходить до висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивачки судові витрати, та витрати, пов»язані з розглядом справи, зокрема, витрати на професійну праничу допомогу. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved