Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

08.09.2017 р. [PERSON] (далі за текстом - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі за текстом - відповідач), в якому просить стягнути з нього на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] ([INFO].), щомісячно, в розмірі 25 відсотків з усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позовута до досягнення дитиною повноліття. Також просить стягнути з відповідача кошти на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, у розмірі 25 відсотків з усіх видів його доходу (заробітку), щомісячно. В обґрунтуванні позову [PERSON] посилається на ті обставини, що 20.07.2013 р. з відповідачем по справі вони уклали шлюб. Від цього шлюбу мають спільного неповнолітнього сина [PERSON] ([INFO].), який постійно проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. В свідоцтві про народження дитини відповідач записаний батьком. Позивач вказує на те, що їй одній важко утримувати дитину, а відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на її утримання, тому вона змушена звернутися до суду з позовом. 12.10.2017 р. позивач надіслав до суду заяву, в якій уточнив позовні вимоги, відповідно до яких просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] ([INFO].), щомісячно в розмірі 25 відсотків з усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позовута до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги просить суд задовольнити повністю. Крім того, позивач просить суд розглядати справу в його відсутність (а. с. 16). Відповідач в судове засідання не з'явився, 12.10.2017 р. надіслав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав, не заперечував проти задоволення позову, просив суд розглядати справу у його відсутність (а. с. 17). У зв'язку з неявкою сторін в судове засідання, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 2 ст. 158 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України), суд ухвалив, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приймає визнання відповідачем позову, і вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з обов'язком батьків утримувати малолітніх дітей, тому при вирішенні спору слід керуватися Сімейним кодексом України (далі за текстом - СК України). Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. З копії свідоцтва про шлюб вбачається, що 20.07.2013 р. виконавчим комітетом Мервинецької сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, про що зроблено відповідний актовий запис за №1 (а. с. 5). Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] ([INFO].) його батьком записаний [PERSON] - відповідач по справі (а. с. 4). З довідки №358 від 20.07.2017 р., виданої Мирнопільською сільською радою Арцизького району Одеської області вбачається, що дитина проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні (а. с. 6). В теперішній час відповідач [PERSON] працює робітником з благоустрію у Мирнопільському геріатричному будинку-інтернаті, що підтверджується довідкою про доходи №21 від 21.07.2017 р. (а. с. 8). Судом встановлено, що відповідач офіційно працює про що зазначила позивач в позові. Дані обставини не заперечувалися відповідачем, який позовні вимоги позивача про стягнення аліментів від його доходу визнав повністю, тому цей факт, відповідно до частини 1 статті 61 ЦПК України доказуванню не підлягає, суд його приймає. Домовленості (договору) щодо розміру сплати аліментів на утримання дитини, як вбачається із матеріалів справи між сторонами не досягнуто, тому у позивача є підстави для звернення до суду з відповідним позовом. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, відповідно до ст. 183 СК України. Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Такий принцип рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини ґрунтується на нормах статтей 21, 24 Конституції України, які проголошують, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків, передбачених частиною 2 статті 51 Конституції України. Ці обов'язки закріплені в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України, саме на батьків покладено обов'язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Згідно до ст. 8 закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Отже, обов'язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Згідно з частиною 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України. Відповідно до роз'яснень, що викладені в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач є батьком малолітнього [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про його народження, не заперечувається відповідачем і цей факт, відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Відповідно до ст. 182 СК України, суд при визначенні розміру аліментів враховує такі обставини як стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають істотне значення. Позивачем та відповідачем не надано суду жодного доказу, підтверджує стан здоров'я та матеріальне становище дитини відповідача. Виходячи з аналізу перелічених норм закону, враховуючи обставини та матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність стягувати аліменти з усіх видів доходів батька дитини, а не тільки з заробітної плати, оскільки це передбачено п. 1 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженим Постановою КМУ від 26.02.1993 р. №146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». Згідно зі статтею 26 Закону України «Про оплату праці» при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти відсотків, а у випадках, передбачених законодавством - п'ятдесяти відсотків заробітної плати, що належить до виплати працівникам. Однак це обмеження не поширюються на відрахування із заробітної плати при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Як встановлено судом, відповідач офіційно працює, отримує регулярно заробітну плату, не заперечує проти сплати аліментів, то при вирішенні питання про стягнення з нього аліментів на утримання дитини необхідно застосувати дію ст. 183 СК України. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 25 відсотків зі всіх видів щомісячного заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору. Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за 1 (один) місяць.

Outcome: approved