Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

08 липня 2021 року Запорізький міський центр зайнятості в особі директора Смирнова М.Г. звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути на користь центру з [PERSON] кошти, що були виплачені йому як допомога по безробіттю, в розмірі 18719,38 гривень, а також - судовий збір у розмірі 2 270,00 грн. В обґрунтування позову вказав, що за заявою [PERSON] від 17.08.2020 року йому надано статус безробітного та розпочато виплату допомоги по безробіттю. Розмір виплаченої допомоги становив 18719,38 гривень. Однак, при проведенні перевірки обґрунтованості виплат матеріального забезпечення було встановлено, що 10.08.2020 року відповідач уклав договір підряду на виконання робіт, а отже, не мав права на отримання допомоги по безробіттю. Добровільно повернути отриману допомогу відповідач відмовляється. Ухвалою судді від 09 липня 2021 року відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін. Сторони були повідомлені про місце, дату й час розгляду справи рекомендованою кореспонденцією відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України та повідомленням на офіційному сайті Судової влади; надано час для подання відзиву та заперечень. Представник позивача в судове засідання надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, будучи повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, у визначений судом строк відзив на позовну заяву не надав, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.ст. 178 ч.8, 247 ч.2, 279, 280 ч.1, 281 ЦПК України суд вважає за необхідне розглянути справу на підставі наявних у справі доказів в порядку заочного провадження та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що наказом Запорізького міського центру зайнятості від 17 серпня 2021 року №НТ200817 з 17 серпня 2020 року [PERSON] надано статус безробітного та призначено виплату допомоги по безробіттю з 17.08.2020 року по 11.08.2021 року, як застраховані особі залежно від страхового стажу, відповідно до ч.ч.1, 3, 4 ст. 22, ч.1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Наказом від 14 грудня 2020 №НТ201214 [PERSON] припинено виплату допомоги по безробіттю з 13.12.2020 року, у зв`язку із працевлаштуванням за наймом на умовах трудового договору (контракту). 23 грудня 2020 року складено Акт №326/04-10 розслідування страхового випадку та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, згідно якого [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТОВ «Партнер-груп ЛТД» з 10.08.2020 року по 31.08.2020 року тобто відносився до категорії зайнятого населення та не мав перебувати у статусі безробітного та отримувати допомогу по безробіттю. Вказана обставина також підтверджена також і копією Договору підряду на виконання робіт №41-А/2020 від 20 серпня 2020 року, укладеного між ТОВ «Партнер-груп ЛТД» (замовник) і [PERSON] (підрядник). Орієнтовна вартість робіт 25000 гривень. Строк виконання робіт з 10.08.2020 року по 31.12.2020 року. Згідно Акту прийому-передачі виконаних робіт до договору підряду №41-А/2020 від 20.08.2020 року, [PERSON] 31 серпня 2020 року виконав роботи на суму 4700 гривень. Таким чином, оскільки [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТОВ «Партнер-груп ЛТД», він не мав права на отримання статусу безробітного, та отримання відповідної допомоги. 19 лютого 2021 року Запорізьким міським центром зайнятості прийнято наказ №91-0 «Про відшкодування матеріального забезпечення», яким юридичному відділу наказано вжити заходів про відшкодування [PERSON] отриманих коштів. Претензія з пропозицією про повернення неправомірно отриманої допомоги по безробіттю у розмірі 18719,38 гривень була особисто отримана [PERSON] 24.02.2021 року, проте ні у встановлений 15-денний строк з моменту отримання листа, ні станом на час розгляду справи судом, кошти повернуті не були. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Частина 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» передбачає, що до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою. Згідно з ч.3 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг, а сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи, відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання послуг. Таким чином, суд приходить до висновку про законність і обґрунтованість позовних вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] грошових коштів, на отримання яких він не мав права, подаючи заяву про надання йому статусу безробітного. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати зі сплати судового збору.

Outcome: approved