Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

07.11.2014 року до суду із даним позовом звернулася [PERSON]. Посилається на те, що [PERSON] є її сусідом. Між їхніми господарствами існує проїзд спільного користування, хоча згідно зі схематичним планом проїзд має належати лише їй. Щодо вказаного проїзду між нею та відповідачем протягом тривалого часу виникають непорозуміння. Ширина спірного проїзду складає 2,95 метри, а у деяких місцях - 2,65 метри. У липні 2014 року відповідач на спірному проїзді самовільно встановив металевий стовп, чим позбавив її можливості доїзду до належної їй господарської споруди. Оскільки відповідач відмовляється добровільно забрати стовп, просила суд зобов'язати відповідача не чинити їй перешкод у користуванні проїздом спільного користування, зобов'язавши [PERSON] забрати з цього проїзду встановлений ним металевий стовп. 23.12.2014 року до суду із зустрічним позовом звернувся [PERSON]. Посилається на те, що йому на праві приватної власності належить будинковолодіння в [ADDRESS]. [PERSON] є його сусідкою, з якою у них є спільний проїзд. В 2014 році [PERSON] облаштувала на початку спільного проїзду металевий стовп, що складається з двох частин: нижня частина забетонована в землі, а верхня - запихається в нижню і закривається на замок. Ця обставина створює йому незручності, оскільки він не може належним чином користуватися будинковолодінням та земельною ділянкою: повинен постійно просити [PERSON] відкрити замок. Просить суд зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні спільним проїздом, а саме: демонтувати металеву трубу, облаштовану на спільному проїзді. В судове засідання позивачка-відповідачка, [PERSON], не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена завчасно та належним чином, доручила представляти свої інтереси [PERSON] В судовому засіданні представник позивачки-відповідачки, [PERSON], основну позовну заяву підтримав, зустрічну визнав частково та надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково пояснив, що, дійсно, позивачка-відповідачка після того, як відповідач-позивач [PERSON] тягав стовбури по проїзду, який він, [PERSON], вважає заїздом тільки до господарської будівлі позивачки-відповідачки, на початку цього проїзду навпроти господарської будівлі [PERSON] встановила дві залізні труби, які закриває на замок, перегородивши таким чином цей проїзд. Вважає, що цим проїздом має користуватися лише позивачка-відповідачка. В грудні 2014 року [PERSON] свій стовп демонтував, але може чинити інші перешкоди у користуванні заїздом. Просить вирішити спір на підставі наявних в справі доказів та зобов'язати [PERSON] на майбутнє не чинити (яких саме, не пояснив) перешкод у користуванні проїздом. В судовому засіданні відповідач-позивач [PERSON] основний позов визнав частково, свій позов підтримав і пояснив, що, дійсно, він встановив металевий стовп на спільному проїзді навпроти своєї господарської споруди, так як позивачка чинила йому перешкоди у користуванні цим проїздом, - в травні 2014 року позивачка облаштувала на початку цього спільного проїзду перешкоду у вигляді двох металевих стовпів, що закриваються на замок, і він внаслідок цього не може користуватися спільним проїздом. Однак, на вимогу сільської ради він свій стовп демонтував ще в грудні 2014 року, і на даний час позивачка не має перешкод у користуванні спільним проїздом. Просить вирішити спір на підставі наявних в справі доказів та зобов'язати [PERSON] усунути створену нею перешкоду. В судовому засіданні представник Верхньогусненської сільської ради Турківського району Львівської області, сільський голова, пояснив, що в [ADDRESS] віддавна існує спільний проїзд (заїзд, пішохідний прохід), яким користуються жителі села: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Оскільки на цьому проїзді постійно виникали суперечки, 25.03.2003 року Верхньогусиненська (тепер Верхньогусненська) сільська рада прийняла рішення № 70, яким затвердила існування спірного проїзду в існуючих розмірах згідно із схематичним (ситуаційним) планом, що на аркуші справи 9. Тривалий час сторони користувалися цим заїздом без конфліктів. В 2014 році позивачка [PERSON] на початку спільного проїзду облаштувала перешкоду у користуванні спільним проїздом у вигляді двох металевих труб, якими перекриває спільний проїзд і не дає можливості користуватися ним сусіду [PERSON] Також після цього [PERSON] навпроти своєї господарської будівлі теж встановив металевий стовп і перешкоджав [PERSON] користуватися спільним проїздом. В грудні 2014 року на вимогу сільської ради [PERSON] свій стовп демонтував і на даний час позивачка [PERSON] не має перешкод у користуванні спільним проїздом. А позивачка [PERSON] і поданий час свою перешкоду у вигляді двох стовпів не ліквідувала, і [PERSON] не має можливості користуватися спільним проїздом. Даний спільний проїзд необхідний [PERSON] для повноцінного користування своєю присадибною земельною ділянкою та подвір'ям. Просить вирішити спір на підставі наявних в справі доказів таким чином, щоби обидві сторони могли користуватися спільним проїздом. Вислухавши представника позивачки, відповідача, представника Верхньогусненської сільської ради Турківського району Львівської області, дослідивши обставини справи, всі наявні документи, суд приходить до висновку, що основний позов до задоволення не підлягає, а зустрічний позов слід задовольнити, із таких підстав. Судом встановлено, що в [ADDRESS] існують господарства [PERSON] та [PERSON]. Між ними від центральної дороги до господарської будівлі [PERSON] віддавна існує спільний проїзд (заїзд, пішохідний прохід), яким спільно користуються жителі села: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Оскільки з приводу користування цим проїздом виникали суперечки, 25.03.2003 року Верхньогусиненська (тепер - Верхньогусненська) сільська рада прийняла рішення № 70, яким затвердила існування спірного проїзду в існуючих розмірах згідно із схематичним (ситуаційним) планом, що на аркуші справи 9. Тривалий час сторони користувалися цим заїздом без конфліктів. В 2014 році позивачка [PERSON] на початку спільного проїзду облаштувала перешкоду у користуванні спільним проїздом у вигляді двох металевих труб, якими перекриває спільний проїзд і не дає можливості користуватися ним сусіду [PERSON] Після цього [PERSON] навпроти своєї господарської будівлі на спільному проїзді теж встановив металеву трубу (стовп) і перешкоджав [PERSON] користуватися цим спільним проїздом. Із цього приводу комісією сільради із участю голови сільради було складено 09.07.2014 року акт. В грудні 2014 року на вимогу сільської ради [PERSON] свій стовп демонтував і на даний час позивачка-відповідачка [PERSON] не має перешкод у користуванні спільним проїздом. Однак і поданий час позивачка-відповідачка [PERSON] свою перешкоду у вигляді двох стовпів не ліквідувала, і відповідач-позивач [PERSON] не має можливості користуватися спільним проїздом. Даний спільний проїзд необхідний [PERSON] для повноцінного користування своєю присадибною земельною ділянкою та подвір'ям. Наведені вище обставини підтверджуються такими доказами: копією ухвали Верховного суду України від 17.11.2005 року; копією рішення Апеляційного суду Львівської області від 15.08.2005 року; актом комісії Верхньогусненської сільської ради Турківського району Львівської області від 09.07.2014 року; копією рішення Верхньогусиненської сільської ради Турківського району Львівської області № 70 від 25.03.2003 року та схематичним планом до нього; листом Верхньогусненської сільської ради № 91 від 16.07.2014 року; витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 7440682 від 06.06.2005 року; свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ № 401791 від 06.06.2005 року; копією акту комісії Верхньогусненської сільської ради від 17.12.2014 року. Не довіряти даним доказам у суду підстав немає. Відповідно до статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Враховуючи те, що на даний час відповідач за основним позовом [PERSON] усунув перешкоди у користуванні спільним проїздом, - демонтував самочинно встановлений ним стовп, а тому у суду відсутні законні підстави для задоволення основного позову. Посилання представника позивачки [PERSON] на те, що [PERSON] може в майбутньому чинити перешкоди позивачці у користуванні проїздом, а тому його потрібно зобов'язати на майбутнє не чинити ніяких (яких саме, він не уточнив) перешкод позивачці у користуванні нею проїздом, не ґрунтуються на законі. Як вбачається із обставин справи, відповідач-позивач [PERSON] встановив свій стовп на спільному проїзді лише після самоуправних дій позивачки-відповідачки, яка встановила перешкоду у користуванні спільним проїздом, і одразу ж на вимогу сільської ради [PERSON] демонтував цей стовп. Підстав вважати, що відповідач-позивач в майбутньому може чинити перешкоди позивачці-відповідачці у користуванні спільним проїздом у суду немає, відповідних доказів суду не надано. Не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні посилання представника позивачки на те, що проїзд, на якому відповідач встановлював перешкоду, є проїздом для користування лише позивачки, [PERSON], а відповідач [PERSON] не має права користуватися цим проїздом, цей проїзд не є проїздом спільного користування, а лише пішохідним проходом до господарської будівлі [PERSON] Ці твердження представника позивачки спростовуються: поясненнями в судовому засідання сільського голови, [PERSON]; копією рішення Апеляційного суду Львівської області від 15.08.2005 року; копією рішення Верхньогусиненської сільської ради № 70 від 25.03.2003 року, на яке в своєму рішенні послався і Апеляційний суд Львівської області, а також твердженнями самої позивачки, яка в своїй позовній заяві від 04.11.2014 року, яку вона подала до суду 07.11.2014 року, сама ж вказала, що проїзд між господарствами сторін є проїздом спільного користування. В силу ст. 88 ЦПК України стягненню із позивачки-відповідачки [PERSON] в користь відповідача-позивача [PERSON] підлягають його судові витрати зі сплати судового збору в сумі 243 гривні 60 коп. На підставі наведеного вище та

Outcome: approved