Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-05 00:00:00

07.11.2019 АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором. Позивач обґрунтував свої вимоги тим, що згідно з договором без номеру від 22.08.2008, укладеним між Банком і відповідачем, останній отримав кредит у розмірі 2000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов укладеного Договору він складається з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, Тарифів Банку. Відповідач кредитні зобов`язання не виконує, у зв`язку з чим станом на 30.09.2019 утворилася заборгованість в сумі 24247,87 грн. Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28.11.2019 (а.с.55-56) відкрито спрощене провадження у справі за дійсним позовом з повідомленням сторін. У судове засідання позивач АТ КБ «Приватбанк», повідомлений про дату, час і місце судового засідання у порядку ст.128 ЦПК України належним чином, явку представника не забезпечив, за текстом позовної заяви просив про розгляд справи у відсутність представника (а.с.3 зворот). Відповідач, повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання для розгляду справи по суті у спрощеному провадженні у порядку ст.128 ЦПК України належним чином, у судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву суду не надав. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дістає таких висновків. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 22.08.2008 між АТ КБ ПриватБанк (з 21.05.2018 Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (скорочена назва - ПАТ КБ «Приватбанк») змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (скорочена назва - АТ КБ «Приватбанк») та [PERSON] був укладений Договір без номеру, згідно з яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна» зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. За довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта [PERSON] 22.08.2008 кредитний ліміт було встановлено у розмірі 2000,00 грн, 25.12.2008 2200,00 грн, 10.01.2009 1980,00 грн, 27.01.2009 1980,00 грн, 01.11.2019 0,00 грн (а.с.37). На підтвердження волевиявлення щодо укладення з позивачем кредитного договору відповідачем підписана «Заява», якою відповідач виявив бажання на оформлення на його ім`я кредитки (а.с.47), в якій базова процентна ставка по кредиту визначена на рівні 2,5% на місяць, а також зазначено, що відповідач ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку. До «Заяви» позивач додав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» із зазначенням базової процентної ставки (нараховується на залишок непростроченої заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів на рік) 2,5% в місяць (а.с.48), яка містить підпис позичальника датою 22.08.2008, а також Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с.49-54). На виконання укладеного сторонами Договору на ім`я відповідача позивачем був відкритий картрахунок зі строком дії кредитної картки 12/15 (а.с.61). При укладенні Договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором, що стороною відповідача не спростовано. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. В порушення умов Кредитного договору, ст.ст.509,526,1054 ЦК України відповідач кредитні зобов`язання за Договором не виконав, у зв`язку з чим станом на 30.09.2019 позивачем нарахована заборгованість в розмірі 24247,87 грн, яка складається з: - 1972,00 грн заборгованість за кредитом, - 17886,05 грн заборгованість по процентам за користування кредитом, - 2997,06 грн заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи: - 250,00 грн фіксована частина, - 1142,76 грн процентна складова. Суд, вирішуючи питання обґрунтованості вимог за наведеним розрахунком (а.с.5-7,44-46), приходить до такого: Виходячи зі змісту наданого позивачем розрахунку, а також виписки з карткового рахунку відповідача (а.с.39-43), суд вважає доведеним факт наявності заборгованості за кредитом у визначеному позивачем розмірі 1972,00 грн, що стороною відповідача не спростовано. Отже, в цій частині вимоги позивача суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Щодо нарахування процентів: Згідно з умовами укладеного між сторонами кредитного договору, процентна ставка за користування кредитом погоджена сторонами у розмірі 30,0% річних, чи 2,5% на місяць, про що зазначено у заяві про надання кредиту. З наданого позивачем Розрахунку заборгованості вбачається, що проценти за користування кредитними коштами у погодженому сторонами розмірі нараховувалися позивачем по 01.08.2019, тоді як згідно із умовами Кредитного договору кредит надавався відповідачу з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, тобто до 31.12.2015 (а.с.55). Нарахування процентів після закінчення строку дії кредитного договору суд вважає неправомірним, оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Така позиція відповідає висновку, викладеному Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року в цивільній справі №444/9519/12, який згідно з ч.4 ст.263\~ЦПК України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» має враховуватися судами. З огляду на наведене, розмір заборгованості за цією складовою визначений судом в розмірі 3776,17 грн, що відповідає нарахуванню за наданим позивачем розрахунком станом на 31.12.2015. Тож, в цій частині позов підлягає частковому задоволенню. Суд також вважає неправомірним нарахування позивачем за Договором пені та комісії, а також штрафів, виходячи з такого: Позивач ані в позовній заяві, ані в розрахунку заборгованості за Договором не зазначив, яку суму з нарахованої заборгованості за «пенею та комісією» в розмірі 2997,06 грн складає «пеня», а яку - «комісія», які за своєю правовою природою є різними складовими. Відсутність окремого розрахунку за цими складовими та відсутність розмежування позовних вимог в цій частині позбавляє суд можливості зробити висновок щодо правильності нарахування пені та комісії та наявності підстав для стягнення зазначеної суми з відповідача. Також, 02 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який набув чинності з 15 жовтня 2014 року (далі - Закон № 1669 -УП). Відповідно до ст.2 Закону № 1669-УП на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особа підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція (ч.1). Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції (ч.2). Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669 УП цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. На виконання абзацу 3 п.5 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 р. № 1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. у № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». 02 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України». Пунктом 1 та 3 вказаного Розпорядження, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком та визнано такими, що втратили чинність: розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція»; розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053». Як встановлено судом, останнім відомим місцем проживання [PERSON] за реєстрацією є м. Костянтинівка Донецької області. Місто Костянтинівка та Костянтинівський район Донецької області відповідно до розпоряджень КМУ від 30.10.2014 р. та від 02.12.2015 р. входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. За наведених підстав суд вважає вимоги стягнення пені та комісії, а також штрафів необґрунтованими. Загальний розмір заборгованості [PERSON] за Кредитним договором станом на 30.09.2019 визначений судом в розмірі 5748,17 грн.: - 1972,00 грн заборгованість за кредитом, - 3776,17 грн заборгованість по процентам за користування кредитом. Тож позов підлягає частковому задоволенню. У зв`язку із частковим задоволенням позову суд присуджує позивачеві з відповідача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що дорівнює 1921,00 грн.

Outcome: partial