Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

07 липня 2003 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів про встановлення порядку користування квартирою та усунення перешкод у користування квартирою. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до свідоцтва від 06 червня 2003 року вона є власником 1/3 частини трикімнатної квартири [ADDRESS]. Власниками 2/3 частин вказаної квартири є відповідачі.В теперішній час виник спір про порядок користування вказаною квартирою, в зв'язку з чим вона і вимушена звернутися з позовом до суду. Тож, уточнивши свої позовні вимоги,остаточно просить суд визначити порядок користування квартирою [ADDRESS], виділити в користування їй кімнату площею 16,98 кв.м, частину лоджії площею 0, 9 кв.м.; зобов'язати її провести наступні переобладнання: розділ лоджії на два приміщення, демонтаж віконного блоку, пробивку пройому в наружній стіні, встановлення нового віконного блоку та балконної двері; виділити у користування відповідачам дві житлові кімнати, площею 9,17 кв.м. та 12, 93 кв.м., вбудовану шафу площею 0,69 кв.м., частину лоджії площею 3,2 кв.м.; залишити в загальному користуванні її та відповідачів: коридор, туалет, кухню, ванну; зобов'язати відповідачів не перешкоджати їй в користуванні 1/3 частини квартири [ADDRESS] стягнути з відповідачів судові витрати. 23 вересня 2014 року у відповідності до ст.11-1ЦПК України, пункту 3.1.11 автоматизованою системою документообігу суду призначено повторний автоматичний розподіл вищевказаної справи № 2-3/11.(т.2, а.с.124)Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 вересня 2014 року відновлено провадження у справі, розгляд справи призначено на 16 жовтня 2014 року.(т.2 а.с.125) Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 грудня 2014 року залучено до участі у справі у якості правонаступника [PERSON], який помер [INFO] року його дружину [PERSON], [INFO] (т.2 а.с.31,147). Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, посилаючись на висновок експертизи. [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах недієздатного [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечувала. Представник [PERSON] просив в задоволенні позовних вимог відмовити. Вислухавши пояснення сторін, ретельно дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Суд вважає встановленими такі факти та відповідні ним правовідносини. У відповідності до акту державного виконавця ВДВС від 26.05.2000 року, здійснено опис та арешт майна [PERSON] (т.1 а.с.98-99). Згідно протоколу № 3160058 проведені прилюдні торги арештованого нерухомого майна, переможець торгів [PERSON] (т.1 а.с.129) Тож, на підставі акта про проведення прилюдних торгів [PERSON] видано свідоцтво про право власності на 1/3 частини трикімнатної квартири [ADDRESS]/ т.1. л.с. 6/. Згідно відповіді №1000 від 25 червня 2003 року власниками квартири [ADDRESS] Одеської області є [PERSON]/3 частки, [PERSON] 1/3 частки на підставі свідоцтва про право власності на житло від 01.01. 1993 року, [PERSON] - 1/3 частки на підставі свідоцтва від 06.06.2003р.(т.1, а.с.8) Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.08.2004 року визнано [PERSON], [INFO] недієздатним. Встановлено опіку над [PERSON] та призначено його опікуном [PERSON] (т.1 а.с.53). 25 квітня 2011 року [PERSON] помер, ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 грудня 2014 року залучено до участі у справі у якості правонаступника [PERSON], його правонаступника [PERSON], [INFO] (т.2 а.с.147). З огляду на викладене, спірна квартира у сенсі положень статті 356 ЦК України належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної часткової власності, частки кожного є рівними 1/3. Позивач стверджує, що відповідачі перешкоджають їй у користуванні вказаними 1/3 частинами спірної квартири, тому і виник спір щодо здійснення права спільної часткової власності. Дані правовідносини врегульовано статтею 358 ЦК України, частинами 1, 2 якої, зокрема, передбачено взаємну згоду співвласників щодо здійснення права спільної часткової власності та домовленість між ними щодо встановлення порядку володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Таким чином, у розумінні положень частин 1, 2, 4 статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється за взаємною згодою, оскільки змістом права власності на частку у спільному майні кожного із співвласників є повноваження щодо володіння, користування і розпорядження цією часткою, але межею реалізації цих повноважень є воля інших співвласників і здійснення власних повноважень кожен із співвласників повинен узгоджувати із іншим. За домовленістю співвласників встановлюється порядок володіння та користування спільним майном. Певних правил щодо форми такої домовленості законодавчо не встановлено, тому щодо форми домовленості співвласників спільної часткової власності застосовуються загальні положення про форму правочину. Встановлений нотаріально посвідченою домовленістю порядок володіння та користування спільним майном є обов'язковим для іншої особи у разі відчуження їй одним із співвласників своєї частки. Будь-яка інша домовленість (в усній або письмовій формі без нотаріального посвідчення) не породжує обов'язку для особи, яка придбала частку у спільній власності. Встановлено, що сторони по справі не реалізували передбачене частиною 2 статті 358 ЦК України право встановити порядок володіння та користування квартирою як їхньою спільною частковою власністю за домовленістю, посвідченою нотаріально за формою правочину. Натомість кожен окремо заявляють вимоги та заперечення про користування квартирою і тим самим вважають, що у заявлений кожним спосіб буде вирішено неузгодженість між ними щодо здійснення права спільної часткової власності. Однак вимоги [PERSON] щодо встановлення порядку володіння та користування майном задоволенню не підлягають, оскільки обставини, якими вона обґрунтовує свої вимоги, не дають можливості, виходячи з рівності прав, надати перевагу одним та, відповідно, не прийняти інші. Захист прав одних не допускає порушення прав інших. Встановлення судовим рішенням порядку користування квартирою має примусовий характер і суперечить положенням частин 1, 2 статті 358 ЦК України щодо здійснення права спільної часткової власності за взаємною згодою та встановлення порядку володіння і користування спільним майном за домовленістю. Частиною 3 статті 358 ЦК України визначено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Таким чином, у розумінні положень частини 3 статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання у володіння та користування йому частки в натурі, але надання у володіння та користування можливе за умови, що об'єкт (майно) подільний (ст.183 ЦК України). Якщо надання частки в натурі є неможливим, то співвласник вправі вимагати від інших матеріальної компенсації вартості його частки. Згідно технічної характеристики квартира [ADDRESS] Одеської області розташована на четвертому поверсі поверхового житлового будинку та складається з трьох житлових кімнат площею 9,17 кв.м., 16,98 кв.м., 12,93 кв.м. відповідно, кухні площею 6,41 кв. м, ванної кімнати площею 2,1 кв. м, туалету площею 1,13 кв. м, коридору площею 8,28 кв. м, а всього має загальну площу 61,8 кв. м, житлову площу 39,08 кв. м. Експертний висновок щодо можливості виділу в натурі 1/3 частки спільного майна кожному із співвласників відсутній, однак з огляду на те, що об'єктом спільної часткової власності є квартира у багатоквартирному житловому будинку, судову практику щодо цього, слід зазначити, що виділ часток в натурі практично є неможливим, оскільки право спільної часткової власності поширюється не лише на житлові кімнати, а в рівній мірі й на підсобні приміщення квартири, серед яких є лише одна кухня, одна ванна кімната, один туалет, один коридор і вхід в квартиру тощо і будь-яка узгоджена з уповноваженими органами перебудова не забезпечить відокремленості однієї частки від іншої. Реалізація передбаченого частиною 3 статті 358 ЦК України права співвласника на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці, можлива шляхом пред'явлення відповідного позову про припинення права іншого співвласника на частку у спільному майні за наявності для цього визначених частиною 1 статті 365 ЦК України підстав та за умови попереднього внесення позивачем вартості частки, право на яку припиняється, на депозитний рахунок суду. У розглядуваній справі вимоги з підстав статті 365 ЦК України не заявлялись та, відповідно, не вирішувались, тому відсутні процесуальні підстави щодо з'ясування цих питань, однак зазначене не позбавляє сторони права пред'явити відповідний позов. Також суд вважає безпідставними посилення позивача,в частині зобов'язання відповідачів не перешкоджати у користуванні власністюналежної їй на праві власності 1/3 частини квартири , оскільки у відповідності до статей 58, 59 ЦПК України позивачкою не надано належних та допустимих доказів, які підтверджували факт наявності перешкод, викликаних поведінкою [PERSON], та [PERSON] з яких підстав суд вважав вимоги [PERSON] обґрунтованими. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладене, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилалися сторони як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed