Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

07 жовтня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Державної казначейської служби України, треті особи: Начальник наглядового відділу управління у кримінальних провадженнях слідчих органів Генеральної Прокуратури Базуркаєв О.А., старший слідчий СУ ГУНП в Полтавській області Лиховид Р.І. про компенсацію моральної шкоди, спричиненої прийняттям незаконних рішень, дій і протиправною тривалою бездіяльністю під час досудового розслідування кримінального провадження № 42018000000000970 та просив стягнути з Державного бюджету України через ДКС України моральну шкоду в розмірі 1267548 грн., завдану тривалою бездіяльністю відповідача. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 16.01.2018 року Печерський районний суд м. Києва виніс ухвалу та зобов`язав Генеральну Прокуратуру України внести відомості до ЄРДР за заявою [PERSON] від 22.09.2017р. 25 квітня 2018р. ГП України внесла відомості до ЄРДР за №42018000000000970 та було направлено матеріали кримінального провадження до Головного управління Національної поліції в Полтавській області. 07.02.2019р. позивач отримав пам`ятку про права та обов`язки потерпілого, також було його допитано. 25.04.2019р. слідчий ГУ НП в Полтавській області Лиховид Р.І. виніс постанову про закриття кримінального провадження №42018000000000970. 13.08.2019р. ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава постанову слідчого про закриття кримінального провадження від 25.04.2019р. скасовано. 23.08.2019р. слідчий виніс чергову постанову про закриття кримінального провадження. 24 вересня 2019р. слідчий суддя скасував постанову слідчого від 23.08.2019р. про закриття кримінального провадження. Таким чином, на думку позивача, своїми тривалими неправомірними діями відповідач завдав моральної шкоди, а тому просить суд позов задовольнити, захистити його конституційне право на компенсацію моральної шкоди, заподіяною йому неправомірною тривалою бездіяльністю відповідача при імітації розслідування кримінальної справи №42018000000000970, а також стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України компенсацію моральної шкоди в розмірі 1267548 грн. [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав та просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, повідомлявся завчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи. Треті особи до в судове засідання не з`явилися, представник Генеральної Прокуратури України в інтересах третіх осіб надав відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити, оскільки наразі немає жодного судового рішення про визнання неправомірних дій, бездіяльності чи рішень ГП України щодо розгляду заяв [PERSON] , тому правових підстав для відшкодування моральної шкоди немає. Суд, оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі статтею 264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно зі статтею 263\~ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України,\~відповідно до\~приписів якої,\~кожна особа\~має право\~звернутися до\~суду за\~захистом свого\~особистого немайнового\~або майнового\~права та\~інтересу,\~при цьому,\~способами захисту\~цивільних прав\~і інтересів\~можуть бути:\~визнання права;\~визнання правочину\~недійсним;\~припинення дії,\~яка порушує\~право;\~відновлення становища,\~яке існувало\~до порушення;\~примусове виконання\~обов`язку в\~натурі;\~зміна правовідношення;\~припинення правовідношення;\~відшкодування збитків\~та інші\~способи відшкодування\~майнової шкоди;\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди;\~визнання незаконними\~рішення,\~дій чи\~бездіяльності органу\~державної влади,\~органу влади\~Автономної Республіки\~Крим або\~органу місцевого\~самоврядування,\~їхніх посадових\~і службових\~осіб.\~Суд може\~захистити цивільне\~право або\~інтерес іншим\~способом,\~що встановлений\~договором або\~законом чи судом у визначених законом випадках. Як встановлено\~матеріалами справи, 16.01.2018 року Печерський районний суд м. Києва постановив ухвалу та зобов`язав Генеральну Прокуратуру України внести відомості до ЄРДР за заявою [PERSON] від 22.09.2017 року (а.с. 46). 25 квітня 2018 року ГП України внесла відомості до ЄРДР за №42018000000000970 та було направлено матеріали кримінального провадження до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (а.с.35). 07.02.2019 позивач отримав пам`ятку про права та обов`язки потерпілого, та був допитаний в якості потерпілого (а.с.28). 25.04.2019 року слідчий ГУ НП в Полтавській області Лиховид Р.І. виніс постанову про закриття кримінального провадження №42018000000000970 (а.с. 26 - 27). 13.08.2019 року ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави постанову слідчого про закриття кримінального провадження від 25.04.2019 року скасовано (а.с.20-21). 23.08.2019 року слідчий виніс чергову постанову про закриття кримінального провадження (а.с. 15-16). 24 вересня 2019 року слідчий суддя скасував постанову слідчого від 23.08.2019 року про закриття кримінального провадження (а.с.9). Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Згідно статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органу місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно ст. ст. 1173, 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до правової позиції, яка при встановленні аналогічних обставин викладена Верховним Судом України у постанові від 25 травня 2016 року у справі №6-440цс16, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 Цивільного кодексу України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Таким чином, суд приходить до висновку, що доводи позивача про завдання йому тривалих моральних страждань неправомірними діями, бездіяльністю посадовими особами органу досудового розслідування знайшли своє підтвердження в матеріалах справи. Так, [PERSON] були спричинені моральні страждання, які полягали у зміні нормального життєвого ритму у зв`язку з необхідністю неодноразово звертатись до правоохоронних та судових органів за захистом своїх прав, гарантованих законом, що підтверджується самим встановленим ухвалами суду. Суд вважає, що позивач [PERSON] достатньо не обґрунтував, з чого саме він виходив при визначенні суми відшкодування і чому саме така сума в розмірі 1267548 гривень, яка ним заявлена, є достатньою для компенсації спричинених йому фізичних та моральних страждань. Відповідно до п. 9 Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Outcome: partial