Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

08 квітня 2016 року Орган опіки та піклування Дружківської міської ради Донецької області звернувся до суду з позовом в інтересах малолітнього [PERSON] до [PERSON], третя особа: Дружківський дитячий будинок-інтернат про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів. В обґрунтування вимог зазначено, що [PERSON], [INFO], не перебуваючи у шлюбі, [INFO] року, народила сина - [PERSON]. Відомості про батька у свідоцтво про народження дитини записані зі слів матері відповідно ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. За станом здоров'я малолітній [PERSON] потребує стороннього догляду, побутового і медичного обслуговування, освітніх та реабілітаційних послуг, у зв'язку із чим, за заявою матері рішенням виконкому Горлівської міської ради від 16 листопада 2011 року, дитину влаштовано до дитячого закладу на повне державне утримання. На підставі зазначеного рішення та путівки, виданої Головним управлінням праці та соціального захисту населення Донецької облдержадміністрації, 13 січня 2012 року, малолітнього [PERSON] було зараховано до списку вихованців Шахтарського дитячого будинку-інтернату. У серпні 2014 року у зв'язку із ситуацією, яка склалася в регіоні, [PERSON] разом з іншими дітьми було переведено до Дружківського дитячого будинку-інтернату. Наказом директора від 03 серпня 2014 року № 9 малолітнього було зараховано до облікового складу вихованців інтернату. Таким чином, з 03 серпня 2014 року і по теперішній час хлопчик перебуває у зазначеному закладі. Протягом усього періоду перебування малолітнього [PERSON] у державному закладі мати його жодного разу не відвідувала, з ним не листувалася, не телефонувала, не цікавилася його станом здоров'я, ніякої участі у вихованні та утриманні сина не приймала, долею дитини не цікавилася. 11 січня 2016 року, адміністрацією Дружківського дитячого будинку-інтернату складено акт про невідвідування дитини. У зв'язку із викладеним, позивач просив суд ухвалити рішення яким позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав у відношенні її малолітнього сина [PERSON], [INFO]; стягнути з відповідача [PERSON] на користь малолітнього [PERSON] до його повноліття аліменти у розмірі 1/2 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 квітня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття; встановити над малолітнім [PERSON] опіку, та до призначення опікуна для здійснення опіки, передати його під опіку Органу опіки та піклування Дружківської міської ради Донецької області. В судове засідання представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності №35 від 05 липня 2016 року (а.с. 62) не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові, проти вирішення справи у заочному порядку не заперечувала (а.с. 7,61). Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача про місце, день та час розгляду справи. Згідно із Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження», пересилання пошти не здійснюється до м. Горлівка Донецької області, де зареєстровано місце проживання відповідача, що позбавляє суд можливості надіслання поштою судового виклику до суду за зареєстрованим у передбаченому законом порядку місцем проживання та розташування відповідача (ч.5 ст.74 ЦПК України). Тому, відповідно роз'яснень ВССУ (вих. № 10-1437/0/4-14 від 13 жовтня 2014 року), згідно із вимогами ч. 9 ст. 74 ЦПК України, виклик у судове засідання відповідача було здійснено шляхом розміщення оголошення у друкованому засобі масової інформації державної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур'єр» та місцевої сфери розповсюдження, в газеті «Донеччина» а також у друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження - газеті «Донеччина», відповідно розпорядження КМУ від 16 грудня 2015 року №1333-р. Однак, незважаючи на прийняті судом заходи, відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у її відсутності від неї до суду не надходило. Представник третьої особи Дружківського дитячого будинку-інтернату, [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 29 квітня 2016 року (а.с. 64), будучи належним чином повідомленою про дату та час розгляду справи, не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, проти задоволення позовних вимог наполягала, проти винесення заочного рішення не заперечувала (а.с. 63). Прокурор Слов'янської місцевої прокуратури Донецької області Кукло Д.С., яка вступила до участі в справі (а.с. 25-26), будучи присутньою у судовому засіданні 19 квітня 2016 року, проти задоволення позову Органу опіки та піклування Дружківської міської ради Донецької області в інтересах малолітнього [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів не заперечувала. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів у відповідності до ст. 224-228 ЦПК України. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, в межах заявлених позовних вимог (ст.11 ЦПК України) установив такі обставини. Малолітній [PERSON] народився [INFO] року у м. Донецьку. Матір'ю хлопчика є [PERSON], батьком - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження Серії: [NUMBER] актовий запис 1213 (а.с. 3). Як видно із витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження №00009078906 від 27 травня 2011 року, відомості про батька у свідоцтво про народження дитини записані зі слів матері відповідно ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (а.с. 5). За станом здоров'я малолітній [PERSON] потребує стороннього догляду, побутового і медичного обслуговування, освітніх та реабілітаційних послуг. Так, відповідно рішення виконкому Горлівської міської ради №1224 від 16 листопада 2011 року, хлопчика було влаштовано до дитячого закладу на повне державне утримання, оскільки за висновком обласної психолого-медико-педагогічної консультації управління освіти і науки Донецької обласної державної адміністрації малолітнього [PERSON] з помірною розумовою відсталістю рекомендовано влаштувати до дитячого будинку-інтернату (а.с. 6). На підставі зазначеного рішення та путівки, виданої Головним управлінням праці та соціального захисту населення Донецької облдержадміністрації №749/22(а.с. 7,8)., малолітнього [PERSON] було зараховано до списку вихованців Шахтарського дитячого будинку-інтернату та всіх видів матеріального забезпечення з 13 січня 2012 року на повне державне утримання (а.с. 8). У серпні 2014 року у зв'язку із ситуацією, яка склалася в регіоні, [PERSON] разом з іншими дітьми було переведено до Дружківського дитячого будинку-інтернату. Так, відповідно наказу директора Дружківського дитячого будинку-інтернату № 9 від 03 серпня 2014 року, [PERSON] було зараховано до облікового складу вихованців інтернату (а.с. 9). Таким чином, з 03 серпня 2014 року і по теперішній час хлопчик перебуває у зазначеному закладі, що стверджується довідкою №53 від 21 січня 2016 року (а.с. 10). Протягом усього періоду перебування малолітнього [PERSON] у державному закладі мати його жодного разу не відвідувала, з ним не листувалася, не телефонувала, не цікавилася його станом здоров'я, ніякої участі у вихованні та утриманні сина не приймала, долею дитини не цікавилася, що стверджується актом про невідвідування дитини, складеним адміністрацією Дружківського дитячого будинку-інтернату 11 січня 2016 року (а.с. 11). 25 січня 2016 року, до служби у справах дітей Дружківської міської ради Донецької області, адміністрацією Дружківського дитячого будинку-інтернату, було направлено клопотання про ініціювання питання щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав (а.с. 12). Питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітнього сина [PERSON], [INFO], було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, за наслідками якого комісією було прийняте рішення рекомендувати органу опіки та піклування Дружківської міської ради Донецької області звернутися до суду із позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON].(а.с. 15). Відповідно положень статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов'язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом. Відповідно пункту 2 частини 1 статті 164 цього кодексу мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно із положеннями Закону та роз'ясненнями, даними у п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»( зі змінами, внесеними згідно з постановою Верховного Суду № 20 від 19 грудня 2008 року) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно роз'яснень, викладених у пункті 16 цієї ж Постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормальному самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов'язків. Згідно із статтею 12 Закону України « Про охорону дитинства», покладається відповідальність на кожного із батьків щодо виховання, навчання та розвитку дитини. Відповідно частини 1 статті 12 Закону України « Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладаються однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства України та судової практики, процес виховання дитини передбачає перш за все активну поведінку батьків щодо участі в цьому процесі. Норми ст. 164 СК України передбачають сімейно-правову відповідальність, яка настає при винній поведінці батьків(одного з батьків) зокрема за ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач в судове засідання не з'явилась, не скористалась своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надала належних доказів, які спростовують доводи позивача. У судовому засіданні досліджені письмові докази. У суду не має підстав ставити під сумнів достовірність відомостей наведених у письмових документах, оскільки вони узгоджуються між собою та не містять внутрішніх протиріч. Крім того, згідно із висновком органу опіки та піклування Дружківської міської ради Донецької області, №16-0674-01 від 24 березня 2016 року,

Outcome: approved