Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

08.01.2014 року [PERSON] звернулась до суду з вище зазначеним позовом, та, посилаючись на приписи ст.ст.368, 370, 364, ЦК України і ст.3 СК України, просила визнати за нею право у спільній сумісній власності на майно, яке було придбано та поліпшено за час спільного проживання з [PERSON], а саме: автомобіль марки СНЕRY, 2007 р.в., колір чорний, VIN-[NUMBER]. номерний знак [NUMBER] і 1/2 частину в кв.[ADDRESS], та стягнути з відповідачів на її користь суму грошової компенсації вартості названого майна в сумі 50000 гри.. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що вона проживала з [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 25.09.1995 р. по день його смерті - 15.01.2013 р. За вказаний період нею та померлим [PERSON] за спільні кошти було придбано автомобіль СНЕRY, 2007 р.в., також було здійснено ремонт у квартирі №2 за адресою: [ADDRESS], внаслідок чого були значно поліпшені житлові умови в ній. 20.01.2014 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з зустрічною позовною заявою, яку в подальшому уточнили та просили суд визнати за ними право на спадкування по 1/8 частці за кожним від спадкового майна що залишилося після смерті [PERSON] у вигляді: 1/2 частки в автомобілі марки СНЕRY, 2007 р.в., колір чорний, VIN-[NUMBER], номерний знак [NUMBER], та 1/2 частки в квартирі [ADDRESS]. Також [PERSON] просила визнати за нею право власності як одного з подружжя на 1/2 частку автомобілю СНЕRY, 2007 р.в. та стягнути з [PERSON] судовий збір. В обґрунтування зустрічної позовної позивачі зазначили, що 15.01.2013 року помер [PERSON] На час смерті спадкодавець перебував у шлюбі з [PERSON] За час шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народились діти [PERSON] та [PERSON] 30.01.2013 року позивачі звернулись до Лисичанської нотаріальної контори №1 з заявами про прийняття спадщини. Однак на даний час позивачі не можуть оформити спадщину, оскільки всі правовстановлюючі документи на спадкове майно знаходяться у [PERSON] Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 12 червня 2014 року позовні вимоги [PERSON], зустрічні позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON] задоволено частково. Суд вирішив: - визнати за [PERSON] право власності на 22/100 автомобілю марки СНЕRY, 2007 р.в., колір чорний, VIN-[NUMBER]. номерний знак [NUMBER]. - визнати право власності за [PERSON], [PERSON], [PERSON] право на спадщину на 1/8 частки за кожним від спадкового майна, що залишилось після смерті [PERSON] у вигляді 1/2 частки автомобіля марки СНЕRY, 2007 р.в., колір чорний, VIN-[NUMBER], номерний знак [NUMBER], та 1/2 частки в квартирі [ADDRESS]. В апеляційній скарзі [PERSON] та [PERSON] просить скасувати вказане рішення і ухвалити нове, яким у задоволенні позову [PERSON] відмовити. Вважає рішення суду необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також невідповідності висновків суду обставинам справи. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд належним чином не встановив факт сумісного проживання [PERSON] з [PERSON], а також не встановив, що автомобіль марки CHERY, 2007 р.в., є спільною частковою власністю [PERSON] та [PERSON], оскільки під час оформлення договору купівлі спірного автомобілю [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Для оформлення договору купівлі автомобілю до нотаріуса була запрошена [PERSON], яка дала згоду на оформлення договору, як дружина. В договорі не було зазначено, що купівля здійснюється за рахунок грошей іншої особи, а саме [PERSON] В суді апеляційної інстанції представник [PERSON] підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити, а представник [PERSON] просив відхилити скаргу, вважаючи рішення суду законним і обґрунтованим. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, а сторонами не оспорюється, що [INFO] помер [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. На день смерті [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON], зареєстрованою за адресою: [ADDRESS], від якого [PERSON] і [PERSON] мають двох дітей - [PERSON], 1983 року народження і [PERSON] 1980 року народження, зареєстрованих за адресою проживання матері. Після смерті [PERSON] до нотаріальної контори, згідно пояснень сторін та їх представників, звернулись спадкоємці першої черги - дружина [PERSON], діти - [PERSON] та [PERSON], і мати спадкодавця - [PERSON] У квітні 2013 року [PERSON] зверталася до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка ([PERSON]) і жінки ([PERSON].) без реєстрації шлюбу та визнання права власності на майно - автомобіля марки СНЕRY 2007 р.в. номерний знак [NUMBER] і 1/2 частину в квартири [ADDRESS] однак рішенням Лисичанського міського суду від 23.09.2013 року їй було відмовлено у задоволенні позову з тих підстав, що [PERSON], знаходився у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], а тому фактичне проживання зі співмешканкою [PERSON] не є підставою для задоволення її вимог. Рішенням апеляційного суду Луганської області від 11.11.2013 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, рішення Лисичанського міського суду від 23.09.2013 року скасовано і відмовлено у задоволенні позову [PERSON] з тих підстав, що [PERSON] звернулась з позовом лише до [PERSON], а решта спадкоємців у якості відповідачів не залучені. 08 січня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що фактично 17 років проживала разом з [PERSON], була пов'язана з ним спільним побутом, вела спільне господарство, мали спільні витрати та придбання, зокрема за спільні кошти придбали автомобіль СНЕRY 2007 р.в. номерний знак [NUMBER] і спільними коштами поліпшили стан квартири [ADDRESS] Відповідачі [PERSON], [PERSON] і [PERSON] проти позову заперечували, звернулися з зустрічним позовом про визнання права на спірне майно з підстав, передбачених ст.ст.60 СК України і ст.1260 ЦК України, вказуючи, що [PERSON], хоча і не проживав разом з дружиною [PERSON], проте підтримував стосунки з ріднею, спірне майно придбане ним за власні кошти, як колишнього працівника шахти, а [PERSON] скористалася тим, що проживала з [PERSON] по сусідству після його смерті заволоділа правовстановлюючими документами на автомобіль та квартиру і перешкоджає їм оформити право на спадщину. Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову [PERSON] та визнання за нею право власності на 22/100 частини автомобіля марки СНЕRY, 2007 р.в., колір чорний, VIN-[NUMBER], номерний знак [NUMBER], суд першої інстанції виходив з того, що [PERSON] і [PERSON] у січні 2008 року у системі Автоплан придбали вказаний автомобіль з остаточною виплатою згідно асигнаційного акту 13.12.2012 року, а так як на той час фактичні шлюбні відносини з [PERSON] він не підтримував, спільне господарство не вели, мешкали окремо один від одного, то вважав за доцільне застосувати до автомобіля положення ч.6 ст.57 СК України. Однак з таким рішенням про часткове задоволення позову [PERSON] колегія суддів погодитися не може у зв'язку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Як вбачається з пояснень сторін та їх представників, автомобіль марки СНЕRY, 2007 р.в., колір чорний, VIN-[NUMBER]. номерний знак [NUMBER] зареєстрований на праві приватної власності за [PERSON] За загальним правилом, передбаченим ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.369 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. З наданих сторонами доказів вбачається, що дійсно, [PERSON] на час придбання у власність автомобіля марки СНЕRY, 2007 р.в., колір чорний, VIN-[NUMBER] номерний знак [NUMBER], проживав окремо від [PERSON], однак знаходився у зареєстрованому шлюбі з нею і дій, спрямованих на розірвання шлюбу, не вчиняв. Матеріали справи не містять даних, а позивачем [PERSON] та її представником ні в суді першої інстанції, а ні в апеляційному суді не надано належних доказів, які б свідчили, що [PERSON] і [PERSON] укладали договір по спільну сумісну діяльність, про набуття у спільну власність автомобіля СНЕRY номерний знак [NUMBER], а [PERSON], яка за законом ( ст.60 СК України) вважається співвласником майна подружжя, давала згоду на придбання автомобіля [PERSON] і [PERSON] у спільну сумісну власність. Частинами 3,4 ст.355 ЦК України передбачено, що право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Висновок суду першої інстанції про доведеність факту участі [PERSON] у придбанні [PERSON] у власність спірного автомобіля шляхом надання грошових коштів у вказаному судом співвідношенні зроблені на припущеннях з огляду на дані розміру їх доходів та суперечливих показів свідків. Однак ч.4 ст.60 ЦПК України передбачає, що доказування не може грунтуватися на припущеннях. За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення позовних вимог [PERSON] підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Outcome: dismissed