Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

08.12.2017 року рада опіки та піклування при виконкомі Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач 1), [PERSON] (далі - відповідач 2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей Петропавлівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області (далі - третя особа), про позбавлення батьківських прав відносно їх неповнолітньої дитини [PERSON]. В обґрунтування позову зазначив, що відповідач 1 та відповідач 2 є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Наприкінці квітня 2016 року відповідачі виїхали разом з неповнолітньою дитиною на постійне місце проживання у Івано-Франківську область. 18.08.2017 року до приймального відділення комунального закладу «Першотравенської центральної міської лікарні» звернулася [PERSON] (мити [PERSON].) разом з неповнолітнім [PERSON], який мав на тілі сліди побоїв. Батьки відмовилися від утримання сина [PERSON]. Дитину з лікарні не забирали, за час перебування малолітнього [PERSON] в дитячому відділенні жодного разу не відвідали. Одяг, взуття, продукти харчування для неповнолітнього було придбано за рахунок лікарні та небайдужих громадян. У жовтні [PERSON] було передано на тимчасове влаштування в будинок сімейного типу. Відповідачі до цього часу не цікавляться дитиною. На підставі ст.ст.11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» , ст. ст. 164, 165, 166, ст. ст.180-185 Сімейного Кодексу (далі - СК) України, та захищаючи інтереси неповнолітньої дитини, позивач просить позбавити відповідача 1 та відповідача 2 батьківських прав у відношенні неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Представник позивача на розгляд справи не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити. У разі неявки відповідачів не заперечував проти винесення заочного рішення. В разі задоволення позову просить суд відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України стягнути з відповідача 1 та відповідача 2 аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, служби у справах дітей Петропавлівської районної державної адміністрації на розгляд справи не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі разом з висновком про доцільність позбавлення батьківських прав. Оскільки відповідач 1 та відповідач 2 були повідомлені про місце, день та час судового засідання належним чином в порядку, передбаченому статтями 128-131 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України, в судове засідання не з'явилися без поважних причин, відзив на позов не надали, суд відповідно до ст.ст.280-281 ЦПК України за згодою представника позивача постановив ухвалу про заочний розгляд справи та ухвалив у справі заочне рішення. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач 1 та відповідач 2 є батьками неповнолітнього [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим виконкомом Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району 18.05.2016 року (а.с. 7). Неповнолітній [PERSON] на даний час перебуває на тимчасовому влаштуванні в дитячому будинку сімейного типу, що підтверджується висновком комісії з питань захисту прав дитини Петропавлівської районної державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав. Згідно з довідкою-характеристикою № 108 від 08.12.2017 року, виданою Дмитрівською сільською радою Петропавлівського району Дніпропетровської області, [PERSON] характеризується негативно, вживає спиртні напої, веде аморальний спосіб життя, вихованням та утриманням малолітнього сина не займається (а.с. 8). Відповідач 1 зареєстрована та проживає [ADDRESS], разом з нею зареєстровані син [PERSON], мати [PERSON], вітчим [PERSON], брат [PERSON], що підтверджується довідками № 3049 від 08.12.2017 року № 385 від 16.02.2018 року, виданими Дмитрівською сільською радою Петропавлівського району Дніпропетровської області (а.с. 9). Відповідач 2 з сином не проживає. Його постійне місце проживання та реєстрації є [ADDRESS], що підтверджується листом Управління державної міграційної служби в Івано-Франківській області № 02/3-29408 від 22.12.2017 року (а.с. 17). Своїми письмовими заявами [PERSON] та [PERSON] не заперечували проти позбавлення їх батьківських прав відносно їхнього сина [PERSON], [INFO] року (а.с. 12-13). Відповідно до Акту обстеження житлово-побутових умов від 17.08.2017 року умови проживання неповнолітнього [PERSON] (повний вік 1 рік 3 місяці) є незадовільними, у дитини відсутнє спальне місце, обмаль дитячих речей та іграшок. На момент перевірки відсутнє дитяче харчування. Зі слів його баби дитина їсть все те, що їдять дорослі (а.с. 11). Таке ставлення до виховання, лікування та утримання дитини з боку відповідачів негативно впливає на її стан здоров'я, фізичний та психічний розвиток. Згідно з висновком комісії з питань захисту прав дитини Петропавлівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] з серпня і по сьогоднішній день перебуває на тимчасовому влаштуванні в дитячому будинку сімейного типу на території Петропавлівського району Дніпропетровської області. За час перебування дитини у будинку сімейного типу жоден з батьків не цікавився місцем перебування дитини, її життям, здоров'ям, не намагався допомогти дитині фінансово чи матеріально. За час перебування дитини в лікарні жодного разу його не відвідали. [PERSON] ніде не працює, не навчається, живе за рахунок коштів, які отримує на дитину. Повернення дитини до її біологічних батьків є прямою загрозою для його життя та здоров'я в подальшому. На підставі чого [PERSON] та [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав по відношенню до їх неповнолітнього сина [PERSON]. Встановлені судом правовідносини регулюються СК України та Законом України «Про охорону дитинства». Відповідно до ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона або він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В п.16 Постанови Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» міститься роз'яснення, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. У випадку ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини вони можуть бути позбавлені батьківських прав (ст. 164 СК України). Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В порушення зазначених норм права відповідачі усунулися від виконання своїх обов'язків батьків, не піклуються про здоров`я дитини, не приймають участі у її вихованні. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, але відповідачі проявляють байдужість до долі своєї дитини. Статтею 25 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти, які залишились без батьківського піклування, мають право на особливий захист і допомогу з боку держави, але відсутність у неповнолітньої дитини відповідачів відповідного статусу не дає можливості на реалізацію права дитини, позбавленої батьківського піклування. Таким чином, позбавлення відповідачів батьківських прав обґрунтоване доказами, відповідає нормам законодавства України та інтересам неповнолітнього [PERSON]. Згідно з ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з вимогами ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. При цьому згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові від 05.02.2014 року у справі №6-143цс13, підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника, відповідно до ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. З правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 05.02.2014 року у справі №6-143цс13, та вимог ч.2 ст.182 СК України вбачається, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи з встановлених судом обставин на підставі досліджених доказів, та норм права, які регулюють правовідносини між сторонами, приймаючи до уваги, що відповідач 1 та відповідач 2, як батьки дитини, повинні піклуватися про неї, незважаючи на позбавлення батьківських прав, суд приходить до висновку, що відповідач 1 та відповідач 2 мають можливість виплачувати аліменти на користь їхнього неповнолітнього сина [PERSON], в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, починаючи з дня подання до суду позовної заяви 08.12.2017 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно з ч.1 ст.176 ЦПК України у позовах про стягнення аліментів ціна позову визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років складає 1492 грн. 1492 х 50/100 х 6 місяців = 4476 грн. Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подачу позовної заяви майнового характеру позивач повинен сплатити 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подачу позовної заяви немайнового характеру позивач повинен сплатити 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно з п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. Пунктом 3 ч.1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору за подачу позову про стягнення аліментів. Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб складає 1762 грн., в зв'язку з чим суд вважає за необхідне на підставі ч.6 ст.141 ЦПК України стягнути з відповідачів судовий збір на користь держави в розмір,і визначеному для майнових та не майнових спорів в сумі 1409,60 грн. в рівних долях. На підставі ст.ст.11, 12, 25 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.164-166, 180-185 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved