Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

08.06.2016 року до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивачка у судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву про те, що позов підтримує та просить справу розглянути у її відсутність. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Із позову вбачається, що позивачка є власницею квартири [ADDRESS]. В вищезазначеній квартирі окрім позивачки зареєстровані: батько чоловіка - [PERSON], чоловік позивачки - [PERSON] та [PERSON] Відповідачка в квартирі не проживає з серпня 2011 року, її особистих речей в квартирі немає. Вказані обставини порушують права позивача як власника житлового приміщення. На підставі викладеного позивачка просить визнати [PERSON], такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] Відповідачка у судове засідання не з'явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до вимог ст.ст. 224-225 ЦПК України та враховуючи думку позивача, судом ухвалено про заочний розгляд справи. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. З договору міни квартири на квартиру від 26.04.2016 року вбачається, що позивачка є власницею квартири [ADDRESS]. (а.с.11-14) Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно позивачка є власницею вищезазначеної квартири (а.с. 10). Відповідно до акту відповідачка в зазначеній квартирі не проживає тривалий час, а саме з серпня 2011 року (а.с. 3). Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у скоєнні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з ч. 1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.107 Житлового кодексу України, наймач житлового приміщення вправі за згодою членів сім'ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та члена його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому же населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Таким чином в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідачка в квартирі [ADDRESS] тривалий час не проживає, її речей в ній немає, тому відповідачку можливо визнати такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved