Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

08.12. 2016 року позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача боргу за надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Посилався на те, що відповідач проживає та зареєстрована за адресою: [INFO]. Відповідач зобовязаний оплачувати надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води проте у повному обсязі не оплачує кошти за отримані послуги, у звязку з чим за період з 01 березня 2014 року по 01 жовтня 2016 року утворилась заборгованість у сумі 2\~498.28 грн. , нараховано індекс інфляції в сумі 494.54 грн. та 3% річних в сумі 76.44 грн. , загальна сума заборгованості з врахуванням індексу інфляції та 3% річних становить 3069.26 грн. Просили стягнути з відповідача на їхню користь заборгованість в розмірі 3\~069.26 грн. та понесені судові витрати в сумі 1378 грн. Протягом часу розгляду справи відповідач сплачувала заборгованість за надані послуги, а позивач зменшував позовні вимоги. Останнє зменшення позовних вимог відбулося під час розгляду справи 8 червня 2017 року, враховуючи пояснення відповідача та надання представником відповідача квитанції про сплату боргу у розмірі 897 грн.90 коп. від 01.06.2017 року, які він просив зарахувати як погашення боргу за надані послуги, представник позивача зменшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача, з урахуванням квитанції про сплату боргу від 01.06.2017 року, нарахований індекс інфляції в сумі 494.54 грн. та 3% річних в сумі 76.44 грн. 87 , витрати по справі у розмірі 1378 грн. Представник відповідача зменшені позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволення. Заперечення обґрунтовував тим, що оскільки на час розгляду справи відсутня заборгованість то і підстави для стягнення інфляційних та трьох відсотків річних відсутні. Також зазначав, що договір про надання послуг з теплопостачання належними чином між сторонами не укладений, що взагалі виключає будь-які зобов»язання відповідача перед позивачем. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справ суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] , зареєстрована та проживає в квартирі разом із сином22.11.2001 року народження ( а.с. 4). Відповідач за надані послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання кошти сплачувала несвоєчасно, в результаті чого утворилась заборгованість за період із з 01 березня 2014 року по 01 жовтня 2016 року утворилась заборгованість у сумі 2 498.28 грн. Станом на час розгляду справи відповідач повністю сплатила борг за надані послуги, який утворився станом на 1 жовтня 2016 року. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені. Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідносини, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг теплопостачання, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в п. 3 ч. 1 ст. 96 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних витрат в сумі 494.54 грн. та 3% річних в сумі 76.44 грн. підлягають задоволенню . Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Ч. 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача. Оскільки суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних слід стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по справі.

Outcome: approved