Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

09.06.2021 року позивачі звернулися до суду з вищезазначеним позовом, в якому просили визнати за ними: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог вказали, що відповідно до розпорядження № 5 від 27 січня 1998 року, позивачі отримали у спільну сумісну власність квартиру загальною площею 56,9 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , та 04 лютого 1998 року, керівником органу приватизації було видано свідоцтво про право власності на житло, право власності записано у реєстрову книгу за № 1п 44, а також видано технічний паспорт на квартиру. Всі співвласники зареєстровані та проживають у вказаній квартирі до теперішнього часу. При зверненні позивачів до державного реєстратора прав на нерухоме майно Єрошенкова А.П., з метою державної реєстрації прав та їх обтяжень належного їм майна, позивачам 27.04.2021 року було відмовлено у державній реєстрації права власності на вищевказане майно, у зв`язку з тим, що в свідоцтві про право власності на житло, яке видане 04 лютого 1998 року, комісією по приватизації житла Розівської Ради народних депутатів, яке посвідчує, що квартира належить на праві приватної, спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сім`ї: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , відсутні підпис керівника органу приватизації та печатка даного органу. 27.01.1998 року розпорядженням органу приватизації прохання наймача [PERSON] задоволено та вирішено передати вказану квартиру у спільну сумісну власність. Комісією по приватизації житла Розівської ради народних депутатів 04.02.1998 року видано відповідне свідоцтво про право власності на житло. Разом з тим, під час видачі свідоцтва позивачі не звернули увагу на відсутність підпису та печатки комісії по приватизації житла Розівської ради народних депутатів на першій сторінці свідоцтва, оскільки на його другій сторінці є підпис та відбиток печатки, але, як позивачі дізналися пізніше, це є реєстраційним написом, тож вони вважали, що правовстановлюючі документи оформлені належним чином. З метою вирішення вказаного питання в досудовому порядку, позивачі звернулися до Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області з відповідною заявою, проте 20.05.2021 року ними отримано відповідь, відповідно до якої на теперішній час в Розівській селищній раді відсутня комісія по приватизації житла та рекомендовано звернутися до суду. Ухвалою Розівського районного суду Запорізької області від 14.06.2021 року провадження у справі було відкрито та розгляд справи було призначено за правилами загального позовного провадження до підготовчого судового засідання на 30.06.2021 року на 13 год. 00 хв. (а.с. 26) В підготовче судове засідання позивачі не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 27-31), надали суду заяву про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити (а.с. 34). Представник відповідача - Розівської об`єднаної територіальної громади в особі Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області, в підготовче судове засідання також не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 32), надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі на підставі наявних письмових доказів у матеріалах справи, проти задоволення позову не заперечує (а.с. 33). Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд доходить висновку про можливість здійснення судового розгляду за відсутності учасників справи, на підставі наявних матеріалів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх учасників справи. Згідно із ч.ч. 3, 4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Враховуючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи із ухваленням рішення в підготовчому засіданні. Суд, з`ясувавши позицію сторін, викладену в письмових заявах, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні в ній докази, надавши їм належну правову оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Так, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до розпорядження органу приватизації № 5 від 27 січня 1998 року, було задоволено прохання наймача [PERSON] та вирішено передати квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] у спільну сумісну власність (а.с. 7). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 04 лютого 1998 року Комісією по приватизації житла Розівської Ради народних депутатів, яке видане на підставі розпорядження органу приватизації № 5 від 27 січня 1998 року, посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на праві спільної сумісної власності: [PERSON] та членам його сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . На першому аркуші даного свідоцтва відсутній підпис та печатка Комісії по приватизації житла Розівської ради народних депутатів (а.с. 8). Право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано в Бюро технічної інвентаризації із внесенням запису у реєстрову книгу за № 1п 44 (а.с. 8-зворотній бік). Згідно технічного паспорту на квартиру за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер № [NUMBER] , інвентарний номер №2027, дана квартира на праві спільної сумісної власності належить: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Загальна площа квартири 56,9 кв.м., згідно свідоцтва про право власності на житло від 04.02.1998 року (а.с. 9,10). Відповідно до довідки начальника КП «Розівський комунгосп» право власності на нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] , згідно інвентаризаційної справи БТІ та Свідоцтва про право власності на житло від 04.02.1998 року за № б/н, зареєстрованого в кн. 1п, за № 44 , належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 11-12). Відповідно до Рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 57879125 від 27 квітня 2021 року [PERSON] відмовлено у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна, спільна сумісна на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що у свідоцтві про право власності на житло б/ [NUMBER] , виданого 04 лютого 1998 року Комісією по приватизації житла Розівської ради народних депутатів, яке посвідчує, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності [PERSON] та членам його сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відсутні підпис керівника органу приватизації та печатка даного органу (а.с. 23). Як вбачається з відповіді Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області від 20.05.2021 року № Б-146-п за наслідками розгляду заяви [PERSON] від 06.05.2021 року щодо усунення недоліків державної реєстрації належного йому нерухомого майна, надано інформацію про те, що на теперішній час в Розівській селищній раді відсутня комісія по приватизації житла, внаслідок чого Розівська селищна рада не має законних підстав та можливості засвідчити підписом та печаткою свідоцтво про право власності на житло, видане Комісією по приватизації житла Розівської ради народних депутатів від 04.02.1998 року, та рекомендовано позивачу звернутися за захистом своїх порушених прав до суду (а.с. 24). Згідно з рішенням Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області № 1 від 20.11.2015 року «Про перейменування вулиць смт. Розівка та с. Першотравневе» вулицю «[ADDRESS]» в смт. Розівка було перейменовано на вул. «[ADDRESS]» (а.с. 22). Окрім цього, відповідно до Постанови Верховної ради України «Про утворення та ліквідацію районів» утворено Пологівський район (з адміністративним центром у м. Пологи) у складі території Більмацької селищної, Воздвижівської сільської, Воскресенської сільської, Гуляйпільської міської, Комиш-Зорянської селищної, Малиновської сільської, Малотокмачанської сільської, Молочанської міської, Оріхівської міської, Пологівської міської, Преображенської сільської, Розівської селищної, Смирновської сільської, Токмацької міської, Федорівської сільської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно із ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною ч.1 ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Частиною 1 ст. 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч.1 ст.386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист усіх суб`єктів права власності. Частиною 1 ст.392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки позивачі вважали, що правовстановлюючі документи на квартиру оформлені належним чином, то на відсутність печатки та підпису керівника на свідоцтві про право власності на житло уваги не звернули, а коли дана обставина була виявлена, вирішити дане питання в позасудовому порядку виявилося неможливим з огляду на відсутність такого органу приватизації, яким було видане свідоцтво, та, відповідно, й печатки такого органу. На підставі вищевикладеного, з огляду на те, що позивачі є власниками спірної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04 лютого 1998 року, по теперішній час зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] , та продовжують користуватися цією квартирою, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Питання про розподіл судових витрат позивачами не порушувалось. На підставі ст. ст. 16, 317, 321, 328, 355, 368, 386, 392 ЦК України, та

Outcome: approved