Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

08.07.2016 р. [PERSON] (далі за текстом - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про компенсацію витрат, пов'язаних з відновленням документів на нерухоме майно та з явкою до суду. Позивач в обґрунтуванні позову посилається на те, що після смерті її батька [PERSON], який помер [INFO]. майном, яке належало померлому батькові розпоряджалися відповідачи, які викрали правовстановлюючі документи на будинок [ADDRESS] що належав померлому батькові. Внаслідок чого, позивач вимушена відновлювати правовстановлюючі документи на зазначений будинок. Крім того, на протязі восьми років в суді слухалися справи, де стороною була позивач про виселення відповідача [PERSON] із зазначеного будинку, у зв'язку з чим позивач понесла витрати на її явку в суд та її представника. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідачів витрати на транспорт для участі у незаконних та безглуздих судових розглядах, провокованих [PERSON], [PERSON] за період 2006-2014 роки в розмірі 29 344,72 (двадцять дев'ять тисяч триста сорок чотири) гривні 72 копійки; відшкодувати витрати на юридичні послуги її довірителя на участь у судових розглядах у розмірі 24 000,00 (двадцять чотири тисячі) гривень 00 копійок; відшкодувати витрати на судові збори у розмірі 461,90 (чотириста шістдесят одна) гривня 90 копійок; відшкодувати шкоду на поновлення документів на будинок та майно у розмірі 806,05 (вісімсот шість) гривень 05 копійок, покласти на відповідачів судові витрати по даній цивільній справі. 05.12.2016 р. позивач звернулась до суду із заявою про збільшення позовних вимог на загальну суму 138 335,75 (сто тридцять вісім тисяч триста тридцять п'ять) гривень 75 копійок. В судове засідання позивач не з'явився, від 14.12.2017 р. до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи, у зв'язку з хворобою, проте підтверджуючись доказів (виписку з історії лікування (хвороби), рекомендації лікаря або інші документи, які свідчать про хворобу) до суду не надав. Враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні клопотання про відкладення слухання справи, так як з поведінки позивача явно вбачається, що він зловживає своїми правами і умисно затягує розгляд справи. Суд, беручи до уваги обмежені строки розгляду справи, вважає за можливе розглянути справу у його відсутність. Відповідачі в судове засідання не з'явилися; про дату, час та місце розгляду справи неодноразово повідомлялися належним чином. Судом, у відповідності до ч. 5 ст. 74 Цивільного процесуального Кодексу України (далі за текстом - ЦПК України), надсилалися судові повістки про виклик до суду за адресою місця їх проживання, зареєстрованих у встановленому законом порядку, однак, відповідно до повернутих поштових повідомлень відповідачі відмовлялись від одержання судових повісток, що відповідно до ч. 8 с. 76 ЦПК України вважається, що особи повідомлені належним чином. Враховуючи вказані факти, суд вважає за можливе у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши в сукупності письмові докази, надані позивачем, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожному громадянину гарантується право звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у порядку визначеному Цивільним процесуальним кодексом України. Захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб здійснюється шляхом вирішення цивільних справ, що згідно вимог ст. 1 ЦПК України являється завданням цивільного судочинства. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею 15 ЦПК України передбачено право кожної особи - і фізичної і юридичної (згідно з ч. 1 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні та юридичні особи), на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦПК України кожній особі надано право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і зазначені способи захисту таких цивільних прав та інтересів. За правилами частин 1 і 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд першої інстанції при вирішенні справи виносить рішення на підставі належних та допустимих доказів, досліджених в судовому засіданні відповідно до глави 5 ЦПК України. Стаття 60 ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами згідно ст. 57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Докази мають відповідати вимогам, зазначеним у статтях 58-66 ЦПК України. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За правилами ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Отже, позивач [PERSON] повинна була довести наявність факту порушення її права відповідачами по справі, підтвердивши такі факти відповідними доказами. Оцінивши на підставі ст. 212 ЦПК України всі докази, якими позивач підтверджувала свої вимоги про компенсацію витрат, пов'язаних з відновленням документів на майно, суд не встановив фактів, якими позивач обґрунтовувала свої вимоги. Позивач не надала суду жодного належного та допустимого доказу, передбаченого ст. ст. 57-66 ЦПК України і не довела, що нею були понесені витрати на відновлення правовстановлюючих документів на будинок №54 по вул. Пушкіна с. Каменське Арцизького району Одеської області, який належав її померлому батькові, чим не виконала вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України. В матеріалах справи відсутні жодні належні та допустимі докази того, що саме відповідач викрала у позивача оригінали документів на вищезазначений будинок, що саме діями відповідачів позивачу були завдані матеріальні збитки, а також не доведена сума таких збитків. У поданій до суду позовній заяві позивач просить стягнути з відповідачів судові витрати, пов'язані з транспортними витратами на участь у незаконних та безглуздих судових розглядах, провокованих [PERSON] та [PERSON] за період 2006-2016 р. р. з урахуванням інфляції у розмірі 75 005,08 грн., відшкодувати витрати на юридичні послуги її довірителя на участь у судових розглядах, провокованих [PERSON] та [PERSON] за період 2006-2016 р. р. з урахуванням інфляції у розмірі 61 344,00 грн., та на підтвердження надала розрахунки (а. с. 4, 5, 40, 41, 49-78). Згідно зі ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду. За змістом ст. 85 ЦПК України витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Таким чином, зі змісту вказаної норми вбачається, що питання щодо судових витрат вирішує суд, який ухвалив рішення, у зв'язку з чим вимоги позивача стосовно стягнення витрат, що пов'язані з явкою до суду, які відповідно до вимог ст. 79 ЦПК України віднесені до судових витрат у справі, повинні бути документально підтверджені та їх розподіл розглядається у цивільній справі при розгляді якої вони понесені, або в порядку передбаченому ст. 220 ЦПК України шляхом ухвалення додаткового рішення. Крім того, суд зазначає, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд не бере до уваги копію документів, оскільки позивач не пояснила що за документ та на підтвердження чого надала його копію, документи участі представника позивача та витрати на його допомогу. Вирішивши чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються, суд приходить до однозначного висновку, що в судовому засіданні такі обставини не знайшли свого підтвердження (витрати, пов'язанні з відновленням документів на майно та з явкою до суду, докази поновлених документів, докази транспортних витрат, а також докази участі в судових засіданнях). Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, якими [PERSON] обґрунтовувала свої позовні вимоги, суд вважає вони є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Таким чином, зі змісту статті вбачається, що питання щодо судових витрат вирішує суд, який ухвалив рішення.

Outcome: dismissed