Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

09.12.2014 року після скасування рішення Зміївського районного суду Харківської області від 20.05.2014 року та Ухвала Апеляційного суду Харківської області від 06.08.2014 року до Зміївського районного суду Харківської області була повернена на новий розгляд цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до Фермерського господарства «Альянс» про стягнення компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки проведення остаточного розрахунку та моральної шкоди. Уточнивши свої вимоги [PERSON] вказала, що вона працювала у ФГ «Альянс» на посаді головного бухгалтера з 01.10.2005 року по 23.01.2008 року, з 07.04.2010 року по 01.11.2010 року та з 11.02.2011 року по 19.01.2012 року. За час її роботи господарством систематично порушувались її права, передбачені колективним договором ФГ «Альянс» від 04.01.2006 року (протокол № 1), додатком № 3 до якого передбачено, що працівникам бухгалтерії надається додаткова відпустка тривалістю 15 робочих днів. Однак, зазначена додаткова відпустка їй жодного разу не надавалась, а при звільненні та на теперішній час компенсація за невикористану відпустку не нарахована та не виплачена. Листом від 22.03.2012 року № 74, у відповідь на звернення [PERSON], ФГ «Альянс» її повідомило про відсутність, на думку фермерського господарства, підстав для компенсації їй невикористаної додаткової відпустки, тобто позивач вважала, що фактично їй протиправно відмовлено у виплаті належних їй грошових коштів. Такі дії відповідача позивач розцінювала як протиправні, незаконні та такі, що порушують її права, оскільки відповідно до вимог п. 4 ст. 97 КЗпП України та ст. ст. 21, 22 ЗУ «Про оплату праці», власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. За період з 01.10.2005 року по 23.08.2008 року середньоденна заробітна плата складає 106 грн. 39 коп. За період з 01.05.2010 року по 30.10.2010 року [PERSON] нарахована наступна заробітна плата: за травень 2010 року - 4 477 грн. 03 коп.; за червень 2010 року - 4 230 грн. 89 коп.; за липень 2010 року - 4 409 грн. 02 коп.; за серпень 2010 року - 4 409 грн. 02 коп.; за вересень 2010 року - 4 409,02 грн.; за жовтень 2010 року - 4577 грн. 27 коп. Загальна кількість календарних днів (за винятком святкових і неробочих) - 178. Тобто, середньоденна заробітна плата складає 148 грн. 95 коп. (26512 грн. 25 коп. : 178 = 148 грн. 95 коп.). За період з 01.03.2011 року по 31.12.2011 року позивачу нарахована наступна заробітна плата: за березень 2011 року - 4 100 грн.; за квітень 2011 року - 4 100 грн.; за травень 2011 року - 4 100 грн.; за червень 2011 року - 4 125 грн. 92 коп.; за липень 2011 року - 4 125 грн. 92 коп.; за серпень 2011 року - 4 138 грн. 40 коп.; за вересень 2011 року - 4 138 грн. 40 коп.; за жовтень 2011 року - 4 139 грн. 40 коп.; за листопад 2011 року - 4 139 грн. 40 коп.; за грудень 2011 року - 4 140 грн. 16 коп. Загальна кількість календарних днів (за винятком святкових і неробочих) - 298. Тобто, середньоденна заробітна плата складає 138 грн. 41 коп. (41247 грн. 6 коп. : 298 = 138 грн. 41 коп.) За період з 01.10.2005 року по 23.01.2008 року [PERSON] не використано 31 день додаткової відпустки, а отже стягненню підлягає компенсація в сумі 3298 грн. 09 коп. (106, 39 грн. * 31 = 3298 грн. 09 коп.). За період з 07.04.2010 року по 01.11.2010 року нею не використано 8 днів додаткової відпустки, а отже стягненню підлягає компенсація в сумі 1191 грн. 60 коп. (148 грн. 95 коп. * 8 = 1191 грн. 60 коп.). За період з 11.02.2011 року по 19.01.2012 року позивачем не використано 15 днів додаткової відпустки, а отже стягненню підлягає компенсація в сумі 2076 грн. 15 коп. (138 грн. 41 коп. * 15 = 2076 грн. 15 коп.). Для проведення розрахунку компенсації за час затримки проведення остаточного розрахунку необхідно враховувати заробітну плату за листопад, грудень 2011 року, яка становить 8 279 грн. 56 коп. Середньоденна заробітна плата складає 188 грн. 17 коп. (8279 грн. 56 коп. : 44 (кількість робочих днів) = 188 грн. 17 коп.). Внаслідок не проведення остаточного розрахунку при звільненні [PERSON] 19.01.2012 року за період з 20.01.2012 року по 22.04.2014 року (823 дні) стягненню з ФГ «Альянс» підлягає 154863 грн. 91 коп. (188 грн. 17 коп. * 823 дні = 154863 грн. 91 коп.). Крім того, внаслідок протиправної поведінки відповідача, що полягала у порушенні права [PERSON] на отримання належних їй грошових сум, останній завдано моральної шкоди, оскільки вона фактично протиправно позбавлена можливості використовувати належні їй кошти, внаслідок чого, в неї та її сім'ї погіршились умови життя, що в свою чергу, викликало зміну способу її життя та душевні страждання. Виходячи з вищевикладеного, [PERSON] просила стягнути з ФГ «Альянс» на її користь компенсацію за невикористану додаткову відпустку в сумі 6565 грн. 84 коп., середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку в сумі 154863 грн. 91 коп., а також моральну шкоду в сумі 4140 грн. 16 коп. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, свої інтереси довірила представляти адвокату Трубчанінову С.О., який у судовому засіданні на задоволенні позовних вимог [PERSON] наполягав, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Крім того, Трубчанінов С.О. зазначав, що відповідно до додатку № 3 до колективного договору ФГ «Альянс», прийнятого 04.01.2006 року, передбачено додаткову відпустку тривалістю 15 робочих днів для працівників бухгалтерії. При цьому позивачу, яка працювала у відповідача на посаді головного бухгалтера протягом встановленого судом періоду, за весь цей час вказану додаткову відпустку надано не було і при звільненні станом по теперішній час компенсація за невикористану вказану відпустку не була нарахована та виплачена з боку відповідача. Представник позивача не погоджувався з доводами представника відповідача про те, що додаткова відпустка, встановлена в додатку № 3 до колективної угоди ФГ «Альянс», не входить до складу, зокрема, щорічної додаткової відпустки, оскільки ст. 4 ЗУ «Про відпустки» визначено види відпусток, при цьому, тільки перелік щорічних відпусток не є вичерпним і тільки як вид щорічної відпустки можуть запроваджуватися, зокрема колективним договором, інші додаткові відпустки. Тобто, запроваджена в додатку № 3 до колективного договору відпустка для працівників бухгалтерії може бути віднесена тільки до складу щорічної додаткової відпустки. Оскільки, як обґрунтовано вище, вказана додаткова відпустка належить до складу щорічної додаткової відпустки, то позовна вимога про стягнення грошової компенсації за невикористані працівником дні щорічної (основної та/або додаткової) відпустки у разі його звільнення є належним способом захисту. Також, щодо доводу відповідача про те, що вказана додаткова відпустка могла бути надана працівникам, визначеним у додатку № 3 за їх заявою про надання такої відпустки, але позивач жодного разу не зверталася до відповідача з такою заявою, Трубчанінов С.О. зауважив, що вихід у відпустку за наявності на це законних підстав є правом, а не обов'язком працівника, крім того, складання графіка відпусток покладається саме на роботодавця. У судовому засіданні представник відповідач [PERSON] проти заявлених [PERSON] позовних вимог заперечувала, посилаючись на те, що [PERSON] звернулась до суду із позовом про стягнення з ФГ «Альянс» компенсації за невикористані додаткові відпустки, які були передбачені в додатку № 3 до Колективного Договору ФГ «Альянс», який діяв з 04.01.2006 року до 04.01.2012 року. Зазначена в додатку № 3 Колективного договору ФГ «Альянс» додаткова відпустка не відноситься до щорічної основної чи щорічної додаткової відпустки та не відноситься до додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Про те, що ця відпустка не є щорічною, а є додатковою, прямо зазначено в додатку № 3. Право підприємства встановлювати для своїх працівників додаткові відпустки передбачено ч. 6 ст. 69 Господарського Кодексу України та ст. 13 Кодексу Законів про працю України. Зазначена додаткова відпустка була встановлена Колективним договором та могла бути надана працівникам, зазначеним в додатку № 3 за їх заявою про надання такої додаткової відпустки, але, [PERSON] жодного разу не зверталась до ФГ «Альянс» із заявами про надання їй такої додаткової відпустки. Таким чином, виходячи з правової природи додаткової відпустки, яка була встановлена в додатку № 3 до Колективного Договору ФГ «Альянс» від 04.01.2006 року, враховуючи положення ст. 83 КЗпП України та ст. 24 ЗУ «Про відпустки», п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у позивача відсутнє право вимагати компенсації не невикористану до звільнення додаткову відпустку. [PERSON] вказувала, що навіть, якщо допустити, що позивач має право на отримання компенсації за невикористану додаткову відпустку, слід зазначити, що виходячи з приписів ст. 1 ЗУ «Про оплату праці», передбачена положеннями ч. 1 ст. 83 КЗпП України компенсація за невикористані додаткові відпустки не є заробітною платою, а отже на такі виплати не поширюються приписи ч. 2 ст. 233 КЗпП України і до таких спірних правовідносин поширюється загальний 3-місячний строк звернення до суду, що також є безумовною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] Крім того, представник відповідача пояснила, що хоча колективний договір з усіма додатками був зареєстрований в установленому порядку і був діючим до 2012 року, зі слів голови ФГ «Альянс» [PERSON], а також як встановлено висновком судової експертизи, додаток № 3 до колективного договору підписаний не [PERSON], що дає підстави вважати додаток № 3 до колективного договору фальшивим. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку: Судом встановлено, що позивач [PERSON] працювала у ФГ «Альянс» на посаді головного бухгалтера з 01.10.2005 року (наказ № 9 від 01.10.2005 року) по 23.01.2008 року (наказ № 1 від 23.01.2008 року), з 07.04.2010 року (наказ № 27-п від 07.04.2010 року) по 01.11.2010 року (наказ № 59-п від 01.11.2010 року) та з 11.02.2011 року (наказ № 12-п від 11.02.2011 року) по 19.01.2012 року (наказ № 13-п від 19.01.2012 року), що підтверджується копією трудової книжки позивача та копіями наказів ФГ «Альянс» /а.с. 6-11, 58-61/. В матеріалах справи міститься копія Колективного договору ФГ «Альянс», прийнятого 04.01.2006 року (протокол № 1), оригінал якого було надано суду на огляд, а також згідно з додатком № 3 до якого працівникам бухгалтерії надається додаткова відпустка тривалістю 15 робочих днів. Вказаний Колективний договір діяв до 04.01.2012 року - до прийняття нового Колективного договору (протокол № 1), зареєстрованого 03.02.2012 року /а.с. 15-19, 20, 21-31/. З довідок про середньоденний заробіток ФГ «Альянс» № 54, № 55, № 56 від 25.03.2014 року та розрахунків середньоденного заробітку вбачається, що середньоденний заробіток [PERSON] за період її роботи у ФГ «Альянс»: з 01.10.2005 року по 23.01.2008 року складає - 106 грн. 39 коп., з 07.04.2010 року по 01.11.2010 року складає - 148 грн. 95 коп., з 11.02.2011 року по 19.01.2012 року складає - 138 грн. 41 коп. /а.с. 62-67/. [PERSON] вважає, що при звільненні її з посади головного бухгалтера ФГ «Альянс» не в повному обсязі нарахувало та виплатило їй компенсацію за невикористану відпустку у зв'язку з чим позивач зверталася із письмовою заявою до голови ФГ «Альянс» про виплату вказаних коштів. У відповідь на вказану заяву на адресу [PERSON] головою ФГ «Альянс» було направлено листа, яким позивачу було відмовлено у її клопотанні. Так, [PERSON] було роз'яснено, що ФГ «Альянс» не заперечувало право позивача на отримання додаткових відпусток, але вважало, що компенсація за невикористані такі відпустки не виплачується, оскільки додаткові відпустки не відносяться до щорічних відпусток, а також до додаткових відпусток працівникам, які мають дітей, компенсація за які передбачена ст. 83 КЗпП України /а.с. 14, 14а/. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно зі ст. 117 цього ж Кодексу в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Частиною 1 статті 83 КЗпП України (у редакції на момент звільнення [PERSON].) визначено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Статтею 4 ЗУ «Про відпустки» визначено види відпусток. Так, існують такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: - основна відпустка (стаття 6 цього Закону); - додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); - додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); - інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв'язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: - відпустка у зв'язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); - відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); - відпустка у зв'язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); - додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток. Колективним договором ФГ «Альянс» від 04.01.2006 року у п. 2.5 передбачено, що працівники господарства мають право на додаткову відпустку та скорочений робочий день за роботу в шкідливих умовах праці. Вказаний пункт Колективного договору відповідає вимогам ст. 4 ЗУ «Про відпустки», яка, як зазначалося вище, передбачає, що до щорічних відпусток належать: основна відпустка, додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці, додаткова відпустка за особливий характер праці та інші додаткові відпустки, передбачені законодавством. Посада головного бухгалтера, яку займала [PERSON] під час роботи в ФГ «Альянс», відсутня в зазначеному списку. Крім того, Додатком № 3 до Колективного договору ФГ «Альянс» від 04.01.2006 року визначено, що директору господарства та працівникам бухгалтерії надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15 робочих днів. Однак, висновками судової почеркознавчої експертизи № 856 від 06.05.2015 року встановлено, що підпис від імені [PERSON] в Додатку № 3 до Колективного договору, який укладено між трудовим колективом та адміністрацією ФГ «Альянс», затвердженому 04.01.2006 року, розташований в графі «Утверждаю» Председатель ФХ «Альянс» - виконаний не [PERSON], а іншою особою. Чи виконано вказаний підпис [PERSON] в ході проведення експертизи встановити не виявилося можливим. Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем [PERSON] та її представником Трубчаніновим С.О., в порушення ст. 60 ЦПК України, так і не було доведено до якої відпустки належить зазначена у додатку № 3 додаткова відпустка, а також не надано жодних доказів на підтвердження того факту, що на неї поширюється передбачене ст. 24 ЗУ «Про відпустки» та ст. 83 КЗпП України право працівника на виплату компенсації. З огляду на вищевикладене суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] у зв'язку з чим вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed