Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

08 серпня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Улянівської селищної ради про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивач мотивував тим, що [INFO] помер його батько, [PERSON]. У 1960 році останній побудував будинок у [ADDRESS], однак право власності на нього за життя не оформив. Земельна ділянка, на якій розташований будинок, приватизована батьком у 1993 році. Починаючи з 2001 року проживає у вказаному будинку разом зі своєю дружиною, здійснює його утримання, сплачує комунальні платежі, веде домашнє господарство, підвів газ. Посилаючи на викладені обставини, [PERSON] просить визнати за ним право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, розташовані за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надавши письмову заяву про розгляд справи в його відсутність, позов підтримує. Представник відповідача - Улянівської селищної ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не з'явився. Селищний голова надіслав листа про розгляд справи без участі їх представника, проти рішення суду не заперечують. Представник третьої особи -Улянівської державної нотаріальної контори Білопільського району Сумської області в судове засідання не з'явився, надавши письмову заяву про розгляд справи без участі представника. У зв'язку з неявкою сторін, третіх осіб суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Зокрема, суд вважає, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, а також норми нині діючого Цивільного кодексу України. Частиною 1 ст. 86 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР, який діяв на час смерті спадкодавця - [PERSON], часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно ст. 527 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Зі змісту ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках: діти (у тому числі усиновлені), дружина (чоловік) і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилась після його смерті. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 560 ЦК УРСР визначено, що спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Зокрема п. 4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року зазначено, що цивільні правовідносини, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовується до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Пунктом 5 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року передбачено, що правила книги 6 Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. У відповідності до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. В силу ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У відповідності до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За приписами ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Виходячи з вимог ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що батьком [PERSON], [INFO] є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а. с. 4). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] в с. Бакша Білопільського району Сумської області (а. с. 5). Згідно з довідкою Улянівської селищної ради від 09 лютого 2016 року № 121 за [PERSON], 1929 року народження, який проживав за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення 13 сесії від 23 липня 1993 року була приватизована земельна ділянка в розмірі 0,50 га, в тому числі ріллі - 0,25 га, під житловим будівництвом - 0,23 га та сіножаті - 0,2 га про що внесено відомості до земельної кадастрової книги за №57, яка знаходиться в Улянівській селищній раді Білопільського району Сумської області (а. с. 10). З довідки Улянівської селищної ради від 15 березня 2016 року № 284 вбачається, що [PERSON] у 1960 році побудував житловий будинок за адресою: [ADDRESS], про що в погосподарській книзі №16 за 1961 - 1963 роки зроблено запис №428. [PERSON] був господарем будинку та проживав у ньому до дня смерті [INFO] (а. с. 11). У відповідності до довідки Філіалу Білопільської ГВД КП «Сумське МБТІ від 17 лютого 2016 року № 43 право власності на житловий будинок під [ADDRESS] ні за фізичною, ні за юридичною особою не зареєстроване (а. с. 9). Відповідно до довідки КП «Білопільське районне архітектурно-планове бюро» № 14 від 23 травня 2016 року та відповідного висновку житловий будинок та господарські будівлі за адресою: [ADDRESS], зведені з дотриманням архітектурних, санітарних та протипожежних норм і правил, знаходяться в межах земельної ділянки, не виходять за червону лінію вулиці і не знаходяться на суміжних земельних ділянках (а. с. 8). Відповідно до технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок [ADDRESS], виданого філіалом «Білопільська госпрозрахункова виробнича дільниця» Комунального підприємства «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» станом на 17 лютого 2016 року замовником записано [PERSON] (а. с. 6). У відповідності до зведеного акту вартості будинків, господарських будівель та споруд, станом на 17 лютого 2016 року загальна інвентаризаційна вартість вказаного житлового будинку та господарських будівель і споруд складає 94 872 грн. (а. с. 7). Рішенням Білопільського районного суду від 02 червня 2016 року позов [PERSON] до Улянівської селищної ради, третя особа: відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Білопільського районного управління юстиції в Сумській області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю залишено без задоволення у зв'язку з тим, що [PERSON] як спадкоємець першої черги фактично прийняв спадщину після [PERSON], померлого [INFO] оскільки, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, тобто є правонаступником останнього (а. с. 12-13). Зі змісту заяв [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], посвідчених нотаріально вбачається, що останні не заперечують проти визнання за [PERSON] права власності у порядку спадкування після їх батька [PERSON], який помер [INFO] (а. с. 14-17). Згідно інформаційної довідки, виданого Улянівською державною нотаріальною конторою Сумської області вбачається, що держнотконторою спадкова справа після [PERSON], який помер [INFO], не заведена, свідоцтво про право на спадщину не видавалося (а. с. 30). Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] має право на спадщину після батька [PERSON], який помер [INFO], але не може оформити її, отримавши в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно. На підставі викладеного,

Outcome: approved