Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

07.12.2018 року року [PERSON] звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів,що стягуються із позивача на утримання неповнолітнього сина. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10.02.2016 р. Апеляційний суд Одеської області прийняв рішення від 10 лютого 2016 року, яким було стягнуто з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а саме в твердій грошовій сумі в розмірі 6000,00 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття ( [INFO] ) Станом на 07.12.2018 р . позивач більше в морі не працює,має періодичні заробітки та не має можливості сплачувати аліменти у розмірі 6000 грн. на місяць. На підтвердження чого позивач надав відповідь на адвокатський запит № 0.184-44211/0/15/18 від 07.11.2019 р., який за його словами, свідчить про те, що він з 29.11.2017 р. державний кордон не перетинав,дохід не отримував, тобто вже рік він перебуває в м. Одесі. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 грудня 2018 року у справі відкрито провадження,вирішено питання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Разом з позовною заявою позивачем клопотання не заявлялися. На адресу суду від [PERSON] надійшов відзив на позов. Відповідач зазначила,що не погоджується з доводами позовної заяви через її необґрунтованість, вважає позов таким,що не підлягає задоволенню. З огляду на наявні потреби дитини у навчанні, харчуванні, розвитку здібностей, лікуванні наявних захворювань, сума аліментів у розмірі 6000 гривень є близькою до 50 % щомісячних витрат на дитину, які несе відповідач. Також відповідач самостійно оплачує за житлово-комунальні послуги, електроенергію, водопостачання та ін. Відповідачем надані розрахунки витрат на дитину та фіскальні чеки на підтвердження їх оплати, надано виписки з карти хвороби, консультації лікарів з підтвердженням діагнозів та результатами аналізів. Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи,всебічно перевіривши обставини,на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права,що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку щодо відмови у задоволенні заявлених вимог, з огляду на наступне. Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 11 грудня 2014 року за позовом [PERSON] [PERSON] був визнаний батьком [PERSON] , [INFO] . Як свідчать матеріали справи,постановою Апеляційний суду Одеської області від 10.02.2016 р. з [PERSON] було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 6000,00 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття ( [INFO] ) За приписами ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Позивач вказує,що станом на 07.12.2018 р. розмір аліментів на дитину, що визначений судом, значно перевищує розмір місячного заробітку позивача. З урахуванням мінімального прожиткового мінімуму, позивач вважає за доцільне, виходячи із засад розумності та справедливості, а також враховуючи солідарний обов`язок утримувати дитину, зменшити розмір аліментів до 2000(двох тисяч) гривень щомісячно. Якщо враховувати солідарний обов`язок батьків утримувати дитину, то внесок обох батьків складатиме 4000(чотири тисячі) гривень, що може забезпечити дитину усім необхідним, на думку позивача. Так, як зазначив Верховний Суд України у своїй постанові від 05.02.2014 у справі № 6-143цс13 - Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Приймаючи рішення по суті спору, суд має наголосити на наступному. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України. Доказами в розумінні ст. 76 ЦПК України, Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, як це визначено ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Як вбачається до наданого відповідачем витягу Головної центру обробки спеціальної інформації Державної Прикордонної служби України з бази даних відомостей про осіб, які перетнули державний кордон України, вих. № 0.184-317/0/15-20 від 08.01.2020 р. наявна інформація щодо неодноразового перетинання державного кордону України Хомюком В.С. з 10.12.2016 року по 03.01.2020 року. Позивачем не надано доказів підтвердження погіршення матеріального стану. За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на вищенаведене, зважаючи на те, що позивачем не надано доказів, які б з огляду на приписи чинного законодавства України давали суду підстави для прийняття рішення щодо зменшення розміру аліментів, які сплачує позивач за рішенням суду, підстави для задоволення заявлених вимог відсутні. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed