Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

07 лютого 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів у розмірі 312 362, 23 гривень та судових витрат по справі. Під час розгляду справи представник позивача декілька разів збільшував розмір позовних вимог, та 02 жовтня 2014 року надав останню редакцію позовних вимог, відповідно до яких просив стягнути з [PERSON] на користь позивача 603 210, 06 гривень, з яких: 418 700 гривень упущеної вигоди, 123 396, 75 гривень сума індексу інфляції з 05.12.2006 року по 2014 рік включно, 30 438, 31 гривень 3% річних від суми заборгованості з 05.12.2006 року по 02.06.2014 року, 10 000,00 гривень моральної шкоди, 19 775,00 гривень матеріальної шкоди, а також судові витрати у розмірі 5 354,00 гривень, в тому числі 900 гривень та 800 гривень за проведення експертиз вартості земельної ділянки та 3 654,00 гривні судового збору. У позові [PERSON] вказала, що 05.12.2006 р. між нею та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,061 га (для ведення садівництва), розташованої на [ADDRESS], який посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області, [PERSON], за реєстрованим №264. Представник позивача у судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання з'явився, позовні вимоги не визнав. Позивач та відповідач були сповіщені про час, дату та місце слухання справи належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за власною волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом, у тому числі за угодами. Згідно ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором з'являється з моменту передачі майна, якщо інше не встановлено договором чи законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення чи з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку чи іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно ст. 140 Земельного Кодексу України, підставами припинення права власності на земельну ділянку є: а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Судом встановлено, що 05 грудня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,061 га (для ведення садівництва), розташованої на [ADDRESS], який посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області, [PERSON], за реєстрованим №264. Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 04 листопада 2013 року по цивільній справі №2-220/11 було визнано недійсним зазначений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,061 га (для ведення садівництва), посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області, [PERSON], за реєстрованим №264. Ухвалою колегії суддів Одеського апеляційного адміністративного суду від 03 вересня 2013 року було залишено в силі постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20 червня 2012 року про визнання протиправним та скасування розпорядження Овідіопольскої РДА Одеської області від 04 квітня 2006 року в частині затвердження матеріалів технічної документації та передачі безоплатно у власність [PERSON] земельної ділянки. Відповідно до інформаційної довідки з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №26828627 від 15 вересня 2014 року, власником земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS], є [PERSON] Отже [PERSON] на законних підставах, тобто внаслідок укладання з [PERSON] договору купівлі-продажу земельної ділянки, з моменту нотаріального посвідчення та державної реєстрації зазначеного договору, на момент розгляду дійсного позову є власником земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Станом на 27 жовтня 2014 року державник акт на право власності на вказану вище земельну ділянку на ім'я [PERSON] також не скасований. Суму коштів, яку позивач просить стягнути з відповідача пов'язана з укладанням саме цього договору купівлі-продажу вказаної земельної ділянки. Оскільки законним власником земельної ділянки, за яку позивачем було сплачено відповідачу кошти за договором купівлі-продажу, є саме [PERSON], суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог як щодо стягнення з відповідача упущеної вигоди, суми інфляції, 3 відсотків річних, матеріальної шкоди, оскільки вона фактично не заподіяна, так і щодо стягнення з [PERSON] моральної шкоди, оскільки відсутність порушеного права позивача на володіння земельною ділянкою, фактично виключає наявність підстав для виникнення у [PERSON] моральної шкоди. На підставі ст.88 ЦПК України, не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати у сумі 5 354,00 гривень, оскільки у позові відмовлено у повному обсязі. Суд, повно, об'єктивно та всебічно дослідивши наявні у справі докази, вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: dismissed