Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

09.10.14 року Позивачі звернулися до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання договору купівлі- продажу дійсним та визнання права власності, після уточнення якого просять визнати за ними в рівних частках по ? частині за кожним право власності на квартиру [ADDRESS], яка в цілому загальною площею 55,1 кв.м, житловою площею 55,1 кв.м. Представник позивачів [PERSON] та [PERSON], [PERSON], діючий на підставі довіреності, надав до суду заяву в якій уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити та розглядати справу за їх відсутністю, а також не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, на підставі ст. 74 ЦПК України, шляхом оголошення у пресі. Відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. При розгляді даної справи в частині позовних вимог щодо визнання дійсним договору купівлі продажу від 20.12.1996 року, суд вважає за необхідне керуватися нормами ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на час укладення договору купівлі-продажу і на час реєстрації права власності позивачем, а щодо решти позовних вимог діючим цивільним законодавством України. Судом встановлено, що 14.07.1995 року позивачі з одного боку і [PERSON] з іншого боку уклали договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] . Купівля - продаж квартири здійснювалась та зареєстрована на Одеській товарній біржі однак нотаріально посвідчений не був. Однак на підставі ч. 4 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі, що і було здійснено сторонами. Відповідно до листа КП «БТІ Одеської міської ради» від 12.09.14 року №445770.93 станом на 31.12.2012 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі- продажу №8276 від 14.07.1995 року. 10.09. 2014 року позивачкою отримано новий технічний паспорт на спірну квартиру який відрізняється від технічного паспорту на зазначену квартиру від 09.06.1995 виданого на ім'я [PERSON] розміром загальної та житлової площі квартири. Так відповідно до листа КП «БТІ Одеської міської ради» від 13.11.14 року №448585.67 вбачається, що самочинна реконструкція та переобладнання квартири станом на 10.09.14 року не відбувалась, та зазначена житлова площа квартири [ADDRESS]-30,2 кв.м, а загальна площа тієї ж квартири -55,1 кв.м. Відповідно до ст. 334 ч.3 ЦК України право власності на майно по договору, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально. Як вбачається з матеріалів справи , що позивачем по справі втрачено правовстановлюючий документ , та можливості його відновлення відсутні, оскільки відповідачка ухиляється від зустрічей. Відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності Зі змісту статті 317 ЦК України вбачається, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Однак в супереч вимогам ст. 319 ЦК України позивачі не в змозі належним чином здійснювати право власності. В зв'язку з тим, що сторонами не було здійснено виділ часток з майна що перебуває у спільній сумісній власності, сторони не в змозі належним чином користуватись власністю, оскільки на даний час у позивачки виникла необхідність у відчуженні своєї частки у квартирі, шляхом оформлення договору дарування, у зв'язку позивачі просять виділити частки у спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS] визнавши, що частки співвласників, а саме : [PERSON] та [PERSON] є рівними і становлять по 1/2 частці кожному. Майно що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належать їм на праві спільної власності, та спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно, що передбачено вимогами ст.. 355 ЦК України. Судом встановлено, що договір купівлі - продажу був виконаний у відповідності зі ст. 203 ЦК України з дотриманням усіх необхідних вимог для дійсності угоди, а саме: договір складений в письмовій формі та зареєстрований на Одеській товарній біржі та в КП «ОМБТІ та РОН», після укладення договору позивачі уплатили вартість квартири відповідач, після чого прийняли вказану квартиру. Враховуючи вищезазначене, беручи до уваги ту обставину що позовні вимоги щодо визнання права власності на нерухоме майно підлягають задоволенню, на підставі викладеного,

Outcome: approved