Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-20 00:00:00

07 лютого 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Веселинівської районної державної лікарні ветеринарної медицини про визнання незаконним та скасування наказу начальника Веселинівської районної державної лікарні ветеринарної медицини від 01.12.2016 року №55-к про накладення на нього дисциплінарного стягнення у виді догани, стягнення недонарахованої до заробітної плати доплати за роботу сторожа в нічний час. 16 березня 2017 року [PERSON] подав заяву про доповнення позовних вимог, в якій просив суд визнати незаконним та скасувати наказ начальника Веселинівської районної державної лікарні ветеринарної медицини від 02.03.2017 року №35-к про звільнення із займаної посади сторожа за п.4 ст.40 КЗпП України, визнання незаконним звільнення з роботи та поновлення на роботі у Веселинівській районній державній лікарні ветеринарної медицини на посаді сторожа, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В подальшому позивач неодноразово змінював позовні вимоги та остаточно в уточненій позовній заяві просив суд визнати незаконним та скасувати наказ начальника Веселинівської районної державної лікарні ветеринарної медицини від 01.12.2016 року №55-к про накладення на нього дисциплінарного стягнення у виді догани; стягнення недонарахованої до заробітної плати доплати за роботу сторожа в нічний час за період з 01.01.2014 року по 01.09.2017 рік в сумі 5368,64 грн., із вирахуванням податків і обовязкових платежів, справляння і сплата яких є обов`язком роботодавця; визнати незаконним та скасувати наказ начальника Веселинівської районної державної лікарні ветеринарної медицини від 02.03.2017 року №35-к про звільнення із займаної посади сторожа за п.4 ст.40 КЗпП України, визнати незаконним звільнення з роботи та поновити його на роботі у Веселинівській районній державній лікарні ветеринарної медицини на посаді сторожа; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.03.2017 року по день ухвалення судом рішення в сумі 14479 грн.08 коп. та стягнути на його користь судовий збір в розмірі 640,00 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив, що з 04 жовтня 1999 року він працював на посаді сторожа у Веселинівській районній державній лікарні ветеринарної медицини. Наказом начальника Веселинівської районної державної лікарні ветеринарної медицини від 01.12.2016 року №55-к на підставі доповідної записки завгоспа [PERSON] від 01.12.2016 року на нього накладено дисциплінарне стягнення шляхом оголошення догани за невиконання п.2 Посадової інструкції сторожа Веселинівської районної державної лікарні ветеринарної медицини. Позивач вказаний наказ вважає незаконним та просить його скасувати, оскільки він трудової дисципліни не порушував, також в цьому наказі не зазначено, у чому конкретно виявилося порушення, яке стало приводом до застосування догани. Позивач зазначає, що відповідно до Графіку роботи сторожа він працював у нічний час з 23.00 год. до 04.00 год., а тому відповідач згідно з положеннями ст.108 КЗпП України, Генеральної угоди про регулювання основних принципів і норм реалізації соціально-економічної політики і трудових відносин в України на 2010-2012 роки, яка діяла до 23.08.2016 року, та Генеральної угоди про регулювання основних принципів і норм реалізації соціально-економічної політики і трудових відносин в Україні від 23.08.2016 року повинен був здійснювати йому доплату за роботу в нічний час у розмірі 35 відсотків годинної тарифної ставки (посадового окладу) за кожну годину роботи в цей час. Проте, в порушення вказаних норм законодавства відповідач доплачував йому 20 відсотків годинної тарифної ставки (посадового окладу) за кожну годину роботи в цей час, внаслідок чого виникла недоплата заробітної плати за період з 01.01.2014 року по 01.09.2017 року на суму 5368 грн.64 коп., яку він просить стягнути з відповідача на його користь. Наказом начальника Веселинівської районної державної лікарні ветеринарної медицини від 02.03.2017 року № 35-к його звільнено з посади сторожа за прогули без поважних причин 18 та 19 лютого 2017 року на п.4 ст.40 КЗпП України. Посилаючись на те, що його звільнення є незаконним, відбулося без жодної на те правової підстави, виключно з особистих мотивів, а також з грубим порушенням вимог статей 147-149 КЗпП України, просив суд визнати незаконним та скасувати наказ начальника Веселинівської районної державної лікарні ветеринарної медицини від 02.03.2017 року №35-к про звільнення із займаної посади сторожа за п.4 ст.40 КЗпП України, визнати незаконним звільнення з роботи, поновити його на роботі у Веселинівській районній державній лікарні ветеринарної медицини на посаді сторожа та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.03.2017 року по день ухвалення судом рішення в сумі 14479 грн.08 коп. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги позивача підтримали з тих же підстав в повному обємі. При цьому суду пояснили, що позивач за період роботи на посаді сторожа з 04.10.1999 року ставився сумлінно до виконання своїх посадових обовязків, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Накази про оголошення догани та звільнення з роботи вважають незаконними, оскільки підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності не було. Звільнення позивача за прогули відбулося з порушенням вимог трудового законодавства, всупереч положенням ст.149 КЗпП України йому не було надано можливості надати письмові пояснення відносно прогулів, вважають, що у відповідача не було правової підстави для звільнення позивача за прогули, оскільки він не порушував трудову дисципліну, 18 та 19 лютого 2017 року позивач знаходився на роботі, перебуваючи в приміщенні управління Держпродспоживслужби у Веселинівському районі, так як від приміщення адмінбудівлі Веселинівської районної державної лікарні ветеринарної медицини, де його робоче місце, в нього не було ключів. При звільненні позивача із займаної посади відповідачем не було враховано його попередню роботу, те, що за 17 років його роботи на посаді сторожа нарікань та претензій до нього не було, за ці роки роботи він не притягувався до дисциплінарної відповідальності. Виходячи з цього, просили суд повністю задовольнити позовні вимоги позивача та стягнути на користь позивача судовий збір. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги не визнали, вважають їх необґрунтованими та такими, які не підлягають задоволенню. При цьому пояснили, що позивач допустив порушення трудової дисципліни, яке проявилося в тому, що 30 листопада 2016 року, заступивши о 23.00 год. на роботу, він виявив порушення цілісності паперових пломб на дверях гаражів №2 і №3, однак не повідомив про цей факт керівництву ветлікарні, чим порушив п.2 розділу 2 Посадової інструкції сторожа, затвердженої начальником Веселинівської районної державної лікарні ветеринарної медицини 04 жовтня 2014 року. До застосування дисциплінарного стягнення у [PERSON] були витребувані письмові пояснення, які він надав 01.12.2016 року. По даному факту було проведено на підставі доповідної завгоспа [PERSON] службове розслідування, встановлено факт вчинення дисциплінарного проступку та наказом начальника Веселинівської районної державної лікарні ветеринарної медицини від 01.12.2016 року №55-к на підставі доповідної записки завгоспа [PERSON] від 01.12.2016 року на [PERSON] було накладено дисциплінарне стягнення шляхом оголошення догани. Цей наказ винесено з дотриманням вимог трудового законодавства. Відповідачем було дотримано вимог трудового законодавства при звільненні позивача на підставі п.4 ст.40 КЗпП України, виконано вимоги ст.ст.147-149 цього Кодексу, надано можливість позивачу надати пояснення про причини його відсутності на роботі 18 та 19 лютого 2017 року, проте позивач відмовився від надання пояснень, що підтверджується актом фіксації відмови від надання письмових пояснень від 24.02.2017 року. Підставою для звільнення позивача за прогули стали акт від 19.02.2017 року про відсутність [PERSON] на роботі з 23.00 години 18 лютого 2017 року до 4.00 год. 19 лютого 2017 року та акт від 20 лютого 2017 року про відсутність [PERSON] на роботі з 23.00 години 19 лютого 2017 року до 4.00 год. 20 лютого 2017 року. Вважають, що факти порушення трудових обовязків та трудової дисципліни позивачем без поважних причин підтверджені в судовому засіданні сукупністю доказів, зокрема показаннями свідків [PERSON], [PERSON] Доводи позивача про незаконність наказу про звільнення позивача на підставі п.4 ст.40 КЗпП України є безпідставними та не підтверджені доказами. Оскільки відповідач діяв правомірно, порушень трудових прав позивача не допустив, то вимоги позивача про визнання незаконним та скасування наказу начальника Веселинівської районної державної лікарні ветеринарної медицини від 02.03.2017 року №35-к про звільнення із займаної посади сторожа за п.4 ст.40 КЗпП України, визнання незаконним звільнення з роботи та поновлення його на роботі у Веселинівській районній державній лікарні ветеринарної медицини на посаді сторожа, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 03.03.2017 року по день ухвалення судом рішення в сумі 14479 грн. 08 коп. не підлягають задоволенню. Представники відповідача вважають, що вимога позивача про стягнення не- донарахованої до заробітної плати доплати у розмірі 15 % за роботу сторожа в нічний час за період з 01.01.2014 року по 01.09.2017 рік в сумі 5368,64 грн. є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, оскільки відповідач згідно з положеннями ст.108 КЗпП України здійснював нарахування та проводив оплату роботи позивача в нічний час в розмірі 20% тарифної ставки (посадового окладу) за кожну годину роботи в нічний час. Крім того, під час перевірки додержання законодавства про працю у Веселинівській районній державній лікарні ветеринарної медицини головним державним інспектором Управління Держпраці у Миколаївській області перевірялося питання оплати за роботу в нічний час, однак будь-яких порушень не було встановлено, про що відображено в [PERSON] головного державного інспектора від 27.02.2017 року. За вказаних ними обставин просять відмовити [PERSON] в задоволенні його позовних вимог повністю. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], представника позивача [PERSON], представників відповідача [PERSON], [PERSON], показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 04 жовтня 1999 року позивач [PERSON] був прийнятий на роботу у Веселинівську районну державну лікарню ветеринарної медицини на посаду сторожа відповідно до наказу начальника установи №35 § 3 від 04 жовтня 1999 року. 01.12.2016 року завгосп [PERSON] склала та подала начальнику Веселинівської районної державної лікарні ветеринарної медицини доповідну записку про те, що 01 грудня 2016 року о 8.00 год. при обході території лікарні нею було встановлено, що на дверях гаражів №2 і №3 були пошкоджені паперові опечатки. Проте, сторож [PERSON], виявивши порушення цілісності паперових опечаток на дверях гаражів №2 і №3, не повідомив про цей факт керівництву ветлікарні та компетентні органи, вніс до Журналу прийому та здачі гаражів, складів, адмінбудівель неправдиві дані про відсутність паперових опечатків на дверях гаражів №2 і №3, оскільки таке не відповідало дійсності, так як паперові опечатки були наявні, проте вони були пошкоджені, та не з`явився на виклик завгоспа для огляду гаражів. 01 грудня 2016 року після надання позивачем письмових пояснень наказом №55-к [PERSON] оголошено догану на підставі доповідної записки завгоспа [PERSON] від 01.12.2016 року за невиконання п.2 Посадової інструкції сторожа Веселинівської районної державної лікарні ветеринарної медицини, з яким позивача було ознайомлено. Відповідно до наказу начальника Веселинівської районної державної лікарні ветеринарної медицини від 02.03.2017 року № 35-к позивача [PERSON] звільнено з посади сторожа Веселинівської районної державної лікарні ветеринарної медицини з 02 березня 2017 року за згодою трудового колективу (протокол №2 від 24.02.2017 року та повідомлення №1 від 01.03.2017 р.) за прогули без поважних причин (був відсутній на роботі більше трьох годин з 23.00 год. 18 лютого 2017 року до 04 год. 19 лютого 2017 року та з 23.00 год. 19 лютого 2017 року до 04 год. 20 лютого 2017 року) за п.4 ст.40 КЗпП України на підставі службової записки завгоспа [PERSON] від 17 лютого 2017 року, акту про відсутність на роботі від 19 лютого 2017 року, акту про відсутність на роботі від 20 лютого 2017 року, протоколу зборів трудового колективу №2 від 24.02.2017 року, акту фіксації відмови від надання письмових пояснень від 24.02.2017 року. Із даним наказом позивач був ознайомлений 02.03.2017 року, в цей же день позивач отримав копію наказу, з яким був не згоден, про що зазначив в наказі, та отримав трудову книжку. Під час роботи у Веселинівській районній державній лікарні ветеринарної медицини на посаді сторожа позивач за час роботи до 01.09.2016 року отримував доплату за роботу в нічний час в розмірі 20 відсотків годинної ставки (посадового окладу) за кожну годину роботи в такий час, а згідно з наказом начальника Веселинівської районної державної лікарні ветеринарної медицини від 19.12.2016 року №60-к йому було доплачено 15% за роботу в нічний час за період з 01.09.2016 року по 30 листопада 2016 року, а за грудень 2016 року, та у січні, лютому 2017 року та за два дні березня 2017 року позивач отримав доплату за роботу в нічний час в розмірі 35 відсотків тарифної ставки (посадового окладу) за кожну годину роботи в нічний час. Відповідно до ст.139 КЗпП України працівник зобовязаний працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Згідно з ч.1 ст.140 КЗпП України трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохочення за сумлінну працю. Згідно із законодавством України підставою для застосування дисциплінарного стягнення є дисциплінарний проступок, під котрим розуміється протиправне, винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх обов`язків, що випливають із нормативно-правових та інших актів у сфері праці, колективного і трудового договорів. Необхідною умовою для накладення стягнення є вина працівника, наявність якої має бути обов`язково доведена роботодавцем. Згідно зі ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, а також обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (ст.149 КЗпП України). Відповідно до ст.147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Отже, в силу статей 147-149 КЗпП України роботодавець має право застосовувати до працівника дисциплінарне стягнення за винне невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обовязків. В судовому засіданні встановлено, що сторож [PERSON] в своїй роботі керувався Посадовою інструкцією сторожа, затвердженої начальником Веселинівської районної державної лікарні ветеринарної медицини 04 жовтня 2014 року. Відповідно до положень цієї Інструкції сторож заступає на роботу з 23.00 год. та працює до 4.00 год., приймає і здає чергування з відповідним записом у журналі (п.5.п.6 розділу ІІ). За п.1, п.2 розділу ІІ Посадової інструкції сторож перевіряє цілісність обєкта, що охороняється (замків та інших запірних пристроїв, наявність протипожежного інвентарю, справності сигналізації, телефонів, освітлення) разом з представником адміністрації або змінним сторожем. У разі виявлення несправностей (зламані двері, вікна, замки, відсутність пломб та печаток інше), які не дозволяють прийняти обєкт під охорону, доповідає про це особі, якій він підзвітний, представнику адміністрації та черговому з відділку міліції і охороняє сліди злочину до прибуття представників міліції. Відповідно до п.1 розділу ІV цієї ж Інструкції сторож несе відповідальність за неналежне виконання або невиконання своїх посадових обовязків, а також за невиконання або неповне використання своїх функціональних прав, що передбачені цією посадовою інструкцією в межах, визначених чинним законодавством України про працю. В доповідній записці завгоспа [PERSON] на ім`я начальника Веселинівської районної державної лікарні ветеринарної медицини зазначається про те, що 01 грудня 2016 року о 8.00 год. при обході території лікарні нею було встановлено, що на дверях гаражів №2 і №3 були пошкоджені паперові опечатки. Проте, сторож [PERSON], виявивши порушення цілісності паперових опечаток на дверях гаражів №2 і №3, не повідомив про цей факт керівництву ветлікарні та компетентні органи, вніс до Журналу прийому та здачі гаражів, складів, адмінбудівель неправдиві дані про відсутність паперових опечатків на дверях гаражів №2 і №3, оскільки таке не відповідало дійсності, так як паперові опечатки були наявні, проте вони були пошкоджені, та не з`явився на виклик завгоспа для огляду гаражів. Як встановлено в судовому засіданні у Веселинівській районній державній лікарні ветеринарної медицини працював один сторож [PERSON] та обєкт охорони при заступанні сторожа о 23.00 год. на роботу та по закінченні роботи о 4 год. ранку разом з представником адміністрації не оглядався та безпосередньо не передавався. Натомість керівництвом лікарні було заведено Журнал прийому та здачі гаражів, складів, адмінбудівель, в якому керівництвом лікарні робилися записи про опечатування обєктів охорони та сторожем [PERSON] ставився підпис про прийняття під охорону обєктів. З оглянутого в судовому засіданні цього Журналу вбачається, що за 30.11.2016 року міститься запис в графі «Опечатано в присутності» із зазначенням посад начальника Веселинівської районної державної лікарні ветеринарної медицини [PERSON] та завгоспа [PERSON] та наявні їх підписи. В цій же графі сторожем [PERSON] зроблено запис «Двері в двох гаражах під легкові автомобілі не опечатані.» В своєму письмовому поясненні начальнику Веселинівської районної державної лікарні ветеринарної медицини [PERSON] позивач пояснив, що при виході на роботу 30.11.2016 р. о 23.00 год. він виявив, що паперові опечатки на дверях гаражів наявні, однак вони були «надірвані» та розмиті від дощу, двері зачинені на замки, слідів злому не було, він увесь час своєї роботи наглядав за всіма обєктами охорони, в тому числі за гаражами, а тому не став попереджати керівництво про цей факт. В судовому засіданні позивач додав, що він зробив запис про те, що двері гаражів не опечатані, вважаючи, що паперові опечатки не являються пломбами. Оскільки паперові опечатки на дверях гаражів були наявні, тільки трохи були надірвані чи розмиті від дощу, слідів злому замків, дверей не було, то він сприйняв пошкодження паперових опечаток як такий факт, що дозволяє прийняти обєкт під охорону, а тому керівництво лікарні не повідомив про надірвані (розмиті) паперові опечатки. Факт наявності на дверях гаражів опечаток (опломбування), які завірені печаткою установи та підписами комісії 30.11.2016 року, проте які є пошкодженими (розірваними), підтверджується актом комісії від 01 грудня 2016 року. В цьому ж акті зазначено, що доступу сторонніх осіб до приміщень не було, легкові автомобілі та інші технічні засоби знаходяться в гаражах, комісією зроблено висновок про внесення [PERSON] неправдивих записів до робочого журналу та порушення ним п.2 вимог Посадової інструкції сторожа та вирішено зобов`язати [PERSON] надати письмове пояснення саме щодо внесення неправдивих записів до робочого журналу. Пунктом 2 розділу ІІ Посадової інструкції сторожа передбачено, що той зобовязаний повідомити представника адміністрації лікарні або чергового з відділку міліції та охороняти сліди злочину до їх прибуття в разі виявлення несправностей, зокрема відсутності пломб та печаток, які не дозволяють прийняти обєкт під охорону, та не вказано, що сторож зобовязаний робити таке повідомлення у разі виявлення несправностей у вигляді пошкодження (надірвання, розірвання) пломб та печаток та що таке пошкодження пломб, печаток є такими несправностями, які не дозволяють прийняти обєкт під охорону. Зі змісту наказу Веселинівської районної державної лікарні ветеринарної медицини від 01.12.2016 року №55-к вбачається, що [PERSON] оголошено догану на підставі доповідної записки завгоспа [PERSON] від 01.12.2016 року за невиконання п.2 Посадової інструкції сторожа Веселинівської районної державної лікарні ветеринарної медицини. Тобто, в даному наказі не міститься визначення, який саме дисциплінарний проступок вчинено, не зазначено, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до застосування догани, коли мало місце таке порушення. Відповідно до Посадової інструкції сторожа, вона складається з чотирьох розділів та пунктів до кожного розділу та кожен розділ містить пункт 2. В доповідній записці завгоспа [PERSON] від 01.12.2016 року, що стала підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, також не зазначено, які саме положення Посадової інструкції було порушено [PERSON] Суд вважає, що працівник не може бути підданий дисциплінарному стягненню на підставі неконкретних звинувачень у невиконанні своїх трудових обовязків, претензії до працівника повинні бути предявлені відносно невиконання конкретного обовязку з посиланням на чинні нормативно-правові акти та інші акти, якими покладається виконання таких обовязків та завдань. Таким чином, суд вважає, що позивач з 23.00 год. 30.11.2016 р. по 4.00 год. 01.12.2016 року знаходився на своєму робочому місці, виконував покладені на нього Посадовою інструкцією сторожа обовязки по охороні довіреного йому обєкта, комісією встановлено, що проникнення до приміщення гаражів не було, автомобілі були в гаражах, будь-яких винних дій, в тому числі, які б призвели до заподіяння лікарні шкоди позивач не вчиняв, а тому підстав у відповідача притягувати позивача до дисциплінарної відповідальності через порушення своїх трудових обовязків не було. З огляду на це суд дійшов висновку, що наказ начальника Веселинівської районної державної лікарні ветеринарної медицини від 01.12.2016 року №55-к про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] є незаконним та підлягає скасуванню. Зі змісту наказу начальника Веселинівської районної державної лікарні ветеринарної медицини № 35-к від 02.03.2017 року вбачається, що позивача було звільнено з посади сторожа на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.22, п.24 Постанови від 6 листопада 1992 року № 9 Про практику розгляду судами трудових спорів, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно зясовувати, у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3,4,7,8 ст.40 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у звязку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобовязаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Таким чином, крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактом для вирішення питання про законність звільнення працівника з роботи є встановлення поважності причин відсутності. При цьому факт відсутності його на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня (прогул) має бути належним чином зафіксований власником або уповноваженим ним органом задля того аби унеможливити порушення трудових прав працівника та його безпідставне притягнення до дисциплінарної відповідальності. Оцінка причин як поважних здійснюється судом при розгляді спору про звільнення. Поважними слід визнавати такі причини, які виключають вину працівника. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до Посадової інструкції сторожа, затвердженої начальником Веселинівської районної державної лікарні ветеринарної медицини 04 жовтня 2014 року та Графіку роботи сторожа зобов`язаний був працювати з понеділка по неділю включно, без вихідних, з 23.00 год. до 4.00 год. та знаходитися на робочому місці, яке було обладнано в приміщенні адмінбудівлі Веселинівської районної державної лікарні ветеринарної медицини за адресою смт.Веселинове вул. Степова, буд.36. В період з 16 січня по 17 лютого 2017 року позивач перебував на лікарняному, що підтверджується доданими до матеріалів справи листками непрацездатності та 26 січня 2017 року передав ключі керівництву лікарні від вхідних дверей адмінбудівлі, де знаходилося його робоче місце, на що вказали позивач, представник відповідача [PERSON] та свідок [PERSON] Відповідно до листка непрацездатності, виданого обласною лікарнею відновного лікування Миколаївської обласної ради, 17 лютого 2017 року був останнім днем непрацездатності позивача, в звязку з чим йому необхідно було стати до роботи 18 лютого 2017 року. Як пояснив позивач, 17.02.2017 року приблизно о 10.00 год. він зателефонував начальнику управління Держпродспоживслужби у Веселинівському районі [PERSON] і попрохав його взяти у начальника лікарні ветеринарної медицини [PERSON] ключі від вхідних дверей адмінбудівлі лікарні, оскільки не міг додзвонитися до керівництва лікарні. Однак, [PERSON] повідомив, що поряд з ним знаходиться начальник лікарні [PERSON] та передав їй телефон. В розмові з [PERSON] позивач попросив її залишити ключі від його робочого місця, проте [PERSON] відмовила йому у наданні ключів та сказала, що в звязку з введенням в дію нової Посадової інструкції та нового Графіку роботи він не повинен працювати у вихідні дні: суботу та неділю, і що вона чекає його на роботі в понеділок 20.02.2017 року. Однак, під час повторної розмови з [PERSON] той порекомендував йому виходити на роботу у вихідні дні 18 та 19 лютого 2017 року та дозволив йому під час його чергування знаходитися в сторожовому приміщенні управління Держпродспоживслужби у Веселинівському районі, яке знаходиться в одному дворі із лікарнею ветеринарної медицини, яке було його робочим місцем до переходу лікарні ветеринарної медицини до іншої адмінбудівлі, та від якого у нього був ключ. А тому він 18 та 19 лютого 2017 року знаходився на роботі та виконував свої обов`язки по охороні довіреного йому обєкту, перебуваючи в сторожовому приміщенні управління Держпродспоживслужби у Веселинівському районі, яке знаходиться в одному дворі з лікарнею та в якому перебувають обєкти, які він охороняє. Представник відповідача [PERSON] не заперечувала в судовому засіданні, що 17.02.2017 року мав місце факт розмови по телефону з позивачем [PERSON], і що він просив її залишити ключ від вхідних дверей адмінбудівлі лікарні, проте вказала, що вона йому не говорила не виходити на роботу у суботу та неділю, а сказала, що в неї ключів не має, а тому йому необхідно звертатися до завгоспа [PERSON] та в понеділок 20.02.2017 року йому треба прибути до лікарні для того, щоб отримати нову посадову інструкцію та новий графік роботи. Факт розмови 17.02.2017 року між начальником Веселинівської районної державної лікарні ветеринарної медицини [PERSON] та [PERSON] підтвердив допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], який також підтвердив, що він дозволив [PERSON] 18 та 19 лютого 2017 року під час його чергування на роботі знаходитися в сторожовому приміщенні управління Держпродспоживслужби у Веселинівському районі, від якого у нього був ключ, який він повернув йому вже після його звільнення з роботи. Точно сказати він не може, чи виходив 18 та 19 лютого 2017 року [PERSON] на роботу, але те, що [PERSON] запитував його, чи виходити йому на роботу 18 та 19 лютого 2017 р. і що він говорив йому в ці дні працювати та надав дозвіл на перебування в приміщенні Управління, то він це достовірно підтверджує, як і ту обставину, що між сторонами був конфлікт та були напружені відносини, та він, як начальник Управління Держпродспоживслужби у Веселинівському районі, якому підпорядковується начальник Веселинівської районної державної лікарні ветеринарної медицини [PERSON], декілька разів збирав [PERSON] та [PERSON], намагаючись залагодити між ними конфлікт, але в нього нічого не вийшло. Даними службових записок від 17.02.2017 р. та 20.02.2017 р. завгоспа [PERSON] та даними журналу видачі ключів підтверджується та обставина, що 17,18,19 лютого 2017 року у позивача не було ключа від адмінбудівлі лікарні, де знаходиться його робоче місце, в звязку з чим він не міг перебувати на робочому місці в приміщенні адмінбудівлі Веселинівської районної державної лікарні ветеринарної медицини. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила, що [PERSON] отримав ключ від робочого місця 20.02.2017 року, однак вказала, що він в період з 17.02.2017 року по 19.02.2017 року до неї не звертався за отриманням ключа, не телефонував, що свідчить про ігнорування ним отримання ключа від адмінбудівлі, де знаходиться робоче місце сторожа. Проте, суд, аналізуючи показання свідків [PERSON] та [PERSON], пояснення позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON], вважає, що в судовому засіданні не підтвердилася та обставина, що [PERSON] проігнорував отримання ключа від робочого місця, оскільки [PERSON] намагався отримати ключ від адмінбуділі, з цього приводу телефонував начальнику Управління Держпродспоживслужби у Веселинівському районі [PERSON], розмовляв по телефону з [PERSON] Крім того, 17.02.2017 року він не мав можливості отримати ключ від адмінбудівлі лікарні, оскільки відповідно до листка непрацездатності № 139043, виданого 17.02.2017 року обласною лікарнею відновного лікування Миколаївської обласної ради, [PERSON] ще 17.02.2017 року перебував на лікуванні у обласній лікарні відновного лікування Миколаївської обласної ради та йому рекомендовано стати до роботи 18.02.2017 року. Тому, суд вважає, що було поспішним видання начальником Веселинівської районної державної лікарні ветеринарної медицини [PERSON] наказу № 07 від 17.02.2017 року «Про перевірку роботи сторожа [PERSON]М.» в звязку з умисним ігноруванням свого робочого графіку та виробничою необхідністю, в той період, коли позивач ще 17.02.2017 року включно перебував на лікуванні. Крім того, допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] вказав, що він на момент перевірки [PERSON] на робочому місці 18 та 19 лютого 2017 року про даний наказ не знав та не підписував його. Для нього прохання начальника [PERSON] про необхідність перевірки на роботі [PERSON] 18.02.2017 та 19.02.2017 р. року було несподіваним, хоча зі змісту наказу №07 від 17 лютого 2017 року вбачається, що свідок [PERSON] був ознайомлений з даним наказом, про що поставив свій підпис. Факт відсутності [PERSON] на роботі з 23.00 год. 18 лютого 2017 року по 4.00 год. 19 лютого 2017 року та з 23.00 год. 19 лютого 2017 року до 4.00 год. 20 лютого 2017 року підтверджується актами про відсутність на роботі відповідно від 19.02.2017 р. та 20.02.2017 р., які підписані начальником [PERSON] та працівниками лікарні [PERSON] і [PERSON] У даних актах відсутня відмітка про ознайомлення з ними позивача [PERSON] Факт відсутності на роботі [PERSON] з 23.00 год. 18 лютого 2017 року по 4.00 год. 19 лютого 2017 року та з 23.00 год. 19 лютого 2017 року до 4.00 год. 20 лютого 2017 року підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] Однак, з аналізу досліджених доказів суд вважає, що [PERSON] був відсутній на робочому місці, яке знаходиться в адмінбудівлі Веселинівської районної державної лікарні ветеринарної медицини з поважних причин, оскільки в нього не було ключа від вхідних дверей адмінбудівлі, що перешкоджало йому знаходитися на робочому місці. При цьому, суд враховує ту обставину, що свідок [PERSON] повідомив суд, що, як він памятає, то 17.02.2017 року під час розмови по телефону між начальником [PERSON] та [PERSON] він чув, як [PERSON] сказала [PERSON], що в нього субота та неділя вихідні. З досліджених в судовому засіданні Табелів обліку робочого часу за липень-грудень 2016 року, січень-лютий 2017 року вбачається, що [PERSON] працював щоденно при пятиденному робочому тижні, з двома вихідними днями: субота та неділя. Відповідно до акта перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування №14-11-080/0016 від 27.02.2017 року головного державного інспектора Управління Держпраці у Миколаївській області, протоколу про адміністративне правопорушення № 14-11-080/0014 від 27.02.2017 року під час перевірки у Веселинівській районній державній лікарні ветеринарної медицини було встановлено порушення ч.2 ст.30 Закону України «Про оплату праці» стосовно забезпечення достовірного обліку використання робочого часу деякими працівниками та, зокрема, встановлено, що за табелем обліку використання робочого часу у січні 2017 року сторож [PERSON] з 03 по 13 січня 2017 року працював по 8 годин, які і всі інші працівники тільки у робочі дні, що свідчить про порушення роботодавцем умов ст.32 ч.3 КЗпП України щодо введення в дію нового режиму роботи раніше ніж за два місяці, чим порушено умови ч.1 ст.41 КУпАП. 27.12.2016 року наказом начальника Веселинівської районної державної лікарні ветеринарної медицини [PERSON] було затверджено нову Посадову інструкцію та новий Графік роботи сторожа, відповідно до яких було встановлено новий режим роботи сторожа з пятиденним робочим тижнем з понеділка по пятницю з 23.00 год. по 07.00 год. та двома вихідними днями: субота та неділя. Сторони підтвердили, що з вказаними документами [PERSON] ознайомився 20.02.2017 року. Проте, як встановлено в протоколі про адміністративне правопорушення № 14-11-080/0014 від 27.02.2017 року, а також відповідно до постанови Веселинівського районного суду Миколаївської області від 13.03.2017 року, яка набрала законної сили 24.03.2017 року, начальник Веселинівської районної державної лікарні ветеринарної медицини визнана винною за порушення законодавства про працю, а саме: за порушення вимог ч.2 ст.30 Закону України «Про оплату праці» стосовно незабезпечення достовірного обліку використання робочого часу деякими працівниками за недотримання положень ч.3 ст.32 КЗпП України щодо введення нового режиму роботи раніше ніж за два місяці з дня повідомлення працівника. Тобто, фактично даними документами підтверджується та обставина, що вже з січня 2017 року [PERSON] працював за новим режимом роботи, з пятиденним робочим тижнем та двома вихідними днями субота та неділя. Факт роботи [PERSON] за новим Графіком роботи з січня 2017 року підтверджується дослідженими в судовому засіданні Табелем обліку робочого часу за січень 2017 року, відповідно до якого [PERSON], як і всі працівники лікарні, працював з пятиденним робочим тижнем, з понеділка по пятницю, та з двома вихідними днями: субота та неділя, в графах за 7,8,9 січня 2017 року, як і у всіх робітників проставлені дані, що ці дні у [PERSON] є вихідними, а також 14 січня (субота) та 15 січня (неділя) зазначено як вихідні дні, а не прогули; та даними Журналу прийому та здачі гаражів, складів, адмінбудівель, відповідно до якого [PERSON] працював 3,4,5,6 січня 2017 року (вівторок, середа, четвер, пятниця), а 7,8,9 січня 2017 року не працював (тобто, не працював у святкові та вихідні дні: суботу, неділю та понеділок, а вийшов на роботу у вівторок 10 січня 2017 року разом з усіма працівниками лікарні. Однак, керівництвом лікарні не проводилася перевірка відсутності [PERSON] на роботі у суботу та неділю в січні 2017 року та в табелі не були проставлені прогули [PERSON] за невихід на роботу у суботу та неділю. Відповідно до табелю обліку робочого часу за лютий 2017 року [PERSON] перебував на лікарняному 16 та 17 лютого 2017 року, про що зроблено відмітку, а 18 лютого (субота) та 19 лютого (неділя) 2017 року зазначено як прогули, а не вихідні дні. Згідно з нормами трудового законодавства у справах, в яких оспорюється незаконне звільнення, саме роботодавець повинен довести, що застосування таких заходів стягнення відбулося без порушення законодавства про працю. Враховуючи ту обставину, що зі сторони роботодавця не було забезпечено достовірного обліку використання робочого часу, дослідженими доказами підтверджено факт роботи [PERSON] за новим Графіком робити з січня 2017 року з пятиденним робочим тижнем та двома вихідними днями: субота та неділя, та приймаючи до уваги, що саме [PERSON] був відсутній на роботі 18 лютого (субота) та 19 лютого (неділя) 2017 року, тобто у вихідні дні, то за такого суд вважає, що позивач був відсутній з поважних причин на роботі, оскільки ці дні були вихідними. Згідно з п.2.7 Колективного договору на 2017 -2019 роки, який набрав чинності 06 лютого 2017 року, розірвання трудового договору з ініціативи адміністрації може бути проведено лише за попередньою згодою трудового колективу, крім випадків, передбачених законодавством. В судовому засіданні встановлено, що у Веселинівській районній державній лікарні ветеринарної медицини не діє первинна профспілкова організація (профспілковий представник) та що [PERSON] не являється членом первинної профспілкової організації, в звязку з чим відповідно до Колективного договору розірвання трудового договору з ініціативи адміністрації може бути проведено лише за попередньою згодою трудового колективу. Відповідно до повідомлення №1 від 01.03.2017 року голова трудового колективу лікарні [PERSON] повідомила начальника Веселинівської районної державної лікарні ветеринарної медицини про розгляд подання начальника від 21.02.2017 року на зборах трудового колективу та надання трудовим колективом згоди на звільнення [PERSON] з роботи за прогули, надавши до повідомлення копію протоколу засідання трудового колективу від 24.02.2017 року №2. Однак, зі змісту дослідженого в судовому засіданні протоколу №2 загальних зборів трудового колективу від 24.02.2017 року вбачається, що на зборах розглядалося питання про дотримання трудової дисципліни [PERSON] та про те, що було проведено перевірку та встановлено відсутність на робочому місці 18 та 19 лютого 2017 року [PERSON], проте в цьому протоколі не зазначено, що саме розглядалося на зборах подання начальника Веселинівської районної державної лікарні ветеринарної медицини [PERSON] про надання згоди на звільнення [PERSON] за п.4 ст.40 КЗпП України за прогули та про результати вирішення цього питання. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили, що на зборах трудового колективу розглядалося питання порушення трудової дисципліни [PERSON], але про розгляд на зборах подання начальника Веселинівської районної державної лікарні ветеринарної медицини [PERSON] про надання згоди на звільнення [PERSON] за п.4 ст.40 КЗпП України за прогули не вказали. Також суд звертає увагу на ту обставину, що подання начальника Веселинівської районної державної лікарні ветеринарної медицини [PERSON] про надання згоди на звільнення [PERSON] за п.4 ст.40 КЗпП України за прогули датоване 24.02.2017 року, а в повідомленні №1 від 01.03.2017 року голови трудового колективу лікарні [PERSON] зазначено, що розглядалося подання від 21.02.2017 року. Згідно з вимогами ч.3 ст.149 КЗпП України та п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 Про практику розгляду судами трудових спорів (з наступними змінами) при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Як вбачається з матеріалів справи позивач [PERSON] працює у Веселинівській районній державні лікарні ветеринарної медицини з 1999 року, за період роботи на протязі 17 років не притягувався до дисциплінарної відповідальності, є особою передпенсійного віку, у вересні 2017 року йому виповнюється 60 років. Суд вважає, що відповідачем при накладенні на позивача такого крайнього заходу стягнення, як звільнення, не було враховано попередню роботу позивача на посаді сторожа. Таким чином, з врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що звільнення позивача з роботи за п.4 ст.40 КЗпП України відбулося без законних та те підстав, тобто є незаконним, а тому є підстави для поновлення на роботі позивача на посаді сторожа Веселинівської районної державної лікарні ветеринарної медицини з 02 березня 2017 року. При цьому, позовні вимоги в частині визнання наказу №35-к від 02.03.2017 року про звільнення позивача з займаної посади незаконним та про визнання незаконним звільнення з роботи не підлягають задоволенню, оскільки висновок суду про наявність підстав для поновлення на роботі працівника є більш широким та ґрунтується саме на незаконності вказаного наказу, а тому окреме визнання його недійсним та окреме визнання незаконним звільнення з роботи є зайвим та не передбачено законом. Відповідно до ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При обчисленні середнього заробітку слід керуватися положеннями Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р.№ 100 (далі Порядок). Зокрема, абзацами 3,4 пункту 2 розділу ІІ Порядку передбачено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Крім того, за змістом п.4 розділу ІІІ Порядку при обчисленні середньої заробітної плати не включаються виплати, проведені в звязку з тимчасовою непрацездатністю працівника, щорічною і додатковою відпустками, відрядженням. Згідно з п.5, п.8 розділу ІV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до розрахунку заробітної плати, наданого відповідачем, заробітна плата позивача за січень 2017 року становить 1280,00 грн., а за лютий 2017 р. 1670,69 грн. Однак, за даними цього розрахунку вбачається, що в звязку з перебуванням позивача на лікарняному у січні 2017 року йому було у лютому 2017 року виплачено за листком непрацездатності 337,05 грн., які підлягають відрахуванню. Тому, до розрахунку середнього заробітку за лютий 2017 року включається 1333,64 грн. (1670,69 337,05 = 1333,64 грн.). Всього за січень та лютий 2017 року заробітна плата позивача становить 2613,64 грн. (1280,00 + 1333,64 = 2613,64 грн.) Середньоденна заробітна плата позивача складає 153 грн. 74 коп., виходячи із: 2613,64 грн. : 17 робочих дня (8 робочих днів у січні 2017 р. + 9 робочих днів у лютому 2017 р. = 17 фактично відпрацьованих робочих днів). Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03 березня 2017 року по 21 липня 2017 року, тобто по день розгляду справи в суді, становить 14 451 грн. 56 коп. (153,74 грн. х 94 робочих днів вимушеного прогулу - 20 днів у березні 2017 р., 19 днів у квітні 2017 р., 20 днів у травні 2017 р., 20 днів у червні 2017 р., 15 днів у липні 2017 р.). Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03 березня 2017 року по 21 липня 2017 року в сумі 14 451 грн. 56 коп. (сума зазначена без утримання прибуткового податку та інших обовязкових платежів) З врахуванням досліджених в судовому засіданні доказів та відповідно до норм законодавства суд вважає, що, що позовна вимога [PERSON] про стягнення з відповідача на його користь недонарахованої до заробітної плати доплати за роботу в нічний час за період з 01.01.2014 року по 01.09.2017 року в сумі 5368 грн.64 коп. не підлягає задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Згідно з положеннями ст.98 КЗпП України оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів. Відповідно до Положення про Веселинівську районну державну лікарню ветеринарної медицини, затвердженого наказом Управління ветеринарної медицини у Веселинівському районі №11 від 16 червня 2015 року, Веселинівська районна державна лікарня ветеринарної медицини є державною установою ветеринарної медицини та, як пояснила представник відповідача [PERSON], фінансується з державного бюджету. З досліджених в судовому засіданні штатних розписів за 2014 рік - серпень 2016 року та розрахунків по заробітній платі за цей час [PERSON] була встановлена доплата за роботу в нічний час в розмірі 20% посадового окладу за кожну годину роботи в нічний час, а згідно з наказом начальника Веселинівської районної державної лікарні ветеринарної медицини від 19.12.2016 року №60-к йому було доплачено 15% за роботу в нічний час за період з 01.09.2016 року по 30 листопада 2016 року, а за грудень 2016 року, та у січні, лютому 2017 року та за два дні березня 2017 року позивач отримав доплату за роботу в нічний час в розмірі 35 відсотків тарифної ставки (посадового окладу) за кожну годину роботи в нічний час. На такі обставини вказали в судовому засіданні допитані свідки [PERSON] та [PERSON], які працюють у відповідача відповідно на посадах головного бухгалтера та бухгалтера. З досліджених в судовому засіданні Колективного договору на 2014-2017 роки та Колективного договору на 2017-2019 роки, який набрав чинності 06.02.2017 року, питання оплати за роботу у нічний час не відображено та її розмір не встановлений, а тому відповідач здійснював оплату роботи сторожа [PERSON] в нічний час відповідно до положень ст. 108 КЗпП України. Відповідно до ст.108 КЗпП України робота у нічний час (стаття 54) оплачується у підвищеному розмірі, встановленому генеральною, галузевою (регіональною) угодами та колективним договором, але не нижче 20 відсотків тарифної ставки (окладу) за кожну годину роботи у нічний час. Посилання позивача на порушення його прав на оплату працю в звязку з не- проведенням йому доплати в нічний час в розмірі 35 відсотків посадового окладу за кожну годину роботи в нічний час, як це встановлено Генеральною угодою про регулювання основних принципів і норм реалізації соціально-економічної політики і трудових відносин в України на 2010-2012 роки, яка діяла до 23.08.2016 року, та Генеральною угоди про регулювання основних принципів і норм реалізації соціально-економічної політики і трудових відносин в Україні від 23.08.2016 року, Галузевою угодою між Міністерством аграрної політики та продовольства України, Всеукраїнським об`єднанням організацій роботодавців «Федерація роботодавців агропромислового комплексу та продовольства України» і Професійною спілкою працівників агропромислового комплексу в харчовій та переробній промисловості на 2014-2016 роки, де встановлено розмір такої доплати 40 відсотків годинної тарифної ставки (окладу) за кожну годину роботи в нічний час, є безпідставним, оскільки Веселинівська районна державна лікарня ветеринарної медицини не являлася субєктом, що перебувала у сфері дії таких Угод, до того ж положення Генеральної угоди щодо розмірів доплати у нічний час (35 відсотків) поширювалися на працівників підприємств, установ і організацій, що мають міжгалузевий характер, крім бюджетної сфери. Оскільки в Колективних договорах розмір оплати праці в нічний час не був обумовлений між керівником установи та трудовим колективом, то суд вважає, що відповідач правильно керувався положеннями ст.108 КЗпП України та вірно проводив доплату позивачу за його роботу в нічний час в розмірі 20 відсотків посадового окладу за кожну годину роботи у нічний час. Факт відсутності порушень зі сторони відповідача в частині оплати праці за нічний час підтверджується даними акта перевірки у Веселинівській районній державній лікарні ветеринарної медицини додержання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування №14-11-080/0016 від 27.02.2017 року, яку провів головний державний інспектор Управління Держпраці у Миколаївській області Гусаров І.О. В даному акті відображено, що порушень законодавства щодо оплати праці в нічний час в установі не виявлено, і що доплата в нічний час проведена відповідно до положень ст. 108 КЗпП України. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відповідачем не було допущено порушень трудового законодавств в частині оплати праці позивача в нічний час, а тому вимога [PERSON] про стягнення недонарахованої до заробітної плати доплати за роботу в нічний час за період з 01.01.2014 року по 01.09.2017 року в сумі 5368 грн.64 коп. не підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1. ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно з положеннями ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір в розмірі 640,00 грн. за вирішення позовної вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. В силу положень ч.3 ст.88 ЦПК України, оскільки позивач на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за вимогами про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір за ставками, визначеними підпунктами 1,2 пункту 1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір»: за вирішення позовних вимог немайнового характеру (поновлення на роботі) 640,00 грн. та за вирішення позовних вимог майнового характеру (стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу) 640,00 грн. Відповідно до п.7 ч.1 ст.214 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішне таке питання, чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Згідно з положеннями п.4 та п.2 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; поновлення на роботі незаконного звільненого працівника. Відповідно до положень ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі [PERSON] та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць в сумі 1333 грн. 64 коп., сума якого визначена без утримання прибуткового податку та інших обовязкових платежів. На підстав вищевикладеного,

Outcome: partial