Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

09 червня 2020 року позивач звернулася до суду з цим позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона проживає у житловому будинку за адресою [ADDRESS] , який належить її матері. Позивач зазначає, шо її сусідка [PERSON] , яка проживає у сусідньому будинку [ADDRESS] , встановила на краю земельних ділянок домогосподарства паркан, який, на думку позивача не відповідає будівельним та санітарним нормам, адже має більшу, ніж дозволено, висоту. Вказане, як зазначає позивач, призводить до недостатнього освітлення сонцем та недостатнього циркулювання повітря. Також позивач вказує на те, що паркан має неестетичний вигляд. З наведених підстав, посилаючись на порушення своїх прав, як користувача будинку [ADDRESS] , позивач просить суд усунути перешкоди у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою, зобов`язавши відповідача знести огорожу профілю на межі земельних ділянок між будинками [ADDRESS] . Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач у письмовому відзиві позов заперечила. У судове засідання не прибула з невідомих суду причин. Заслухавши присутню представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] , а також земельна ділянка з кадастровим номером 31:156:0008 під ним, належить на праві приватної власності [PERSON] , яка є матір`ю позивача (а.с.10). У правовстановлюючому документі на будинок вказано, що він має статус незавершеного будівництва із ступенем готовності 92%. Доказів введення в експлуатацію будинку позивач суду не надала (а.с.5-7). Згідно даних будинкової книги, у вищенаведеному будинку, окрім власника [PERSON] , зареєстровані [PERSON] , [PERSON] (позивач), [PERSON] , [PERSON] (а.с.8-9). Будь-яких правовстановлюючих документів на сусідній будинок [ADDRESS] , матеріали справи не містять, так само, як і відомості з Державного реєстру речових право на нерухоме майно, Державного земельного кадастру, з приводу того, хто саме є суміжним землевласником (землекористувачем). З характеру пояснень представника позивача, а також доводів, які викладені у позові та відповіді на відзив, слідує, що позивач вважає, що саме відповідач має відповідати за позовом, оскільки є власником суміжнього домогосподарства. Надаючи свою правову оцінку доводам позивача, суд зазначає наступне. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. А у статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. З аналізу вищенаведених положень матеріального закону слідує, що особа має право на захист свого цивільного права або законного інтересу, лише у випадку його порушення, невизнання або оспорювання з боку інших осіб. Правові основи захисту права власності визначені у главі 29 ЦК України. У частинах другій та третій статті 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. При цьому, у главі 29 ЦК України «Захист права власності», визначені наступні способи захисту порушених, оспорених чи не визнаних прав: 1) витребування майна із чужого незаконного володіння (віндикаційний позов, ст.ст.387-390 ЦК України); 2) усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном (негаторний позов, ст.391 ЦК України); 3) визнання права власності (ст.392 ЦК України); 4) визнання незаконним акту, що порушує право власності (ст.393 ЦК України); 5) відшкодування шкоди (ст.394 ЦК України). Фактично, зі змісту позову слідує, що позивач пред`являє негаторний позов, оскільки просить усунути перешкоди у праві користування майном (ст.391 ЦК України), однак вона не враховує того, що право на пред`явлення такого позову має лише власник майна, а не його володілець, чи користувач, про що прямо зазначено у статті 391 ЦК України. Положення глав 31, 32 ЦК України («Право володіння чужим майном», «Право користування чужим майном»), на які посилається позивач у позові, не містять у собі положень стосовно права користувача чи володільця майна пред`являти негаторні позови. Отже, оскільки позивач не є власником домоволодіння та земельної ділянки за адресою [ADDRESS] , їй не належить і право на пред`явлення цього негаторного позову, що є самостійною та достатньою підставою для відмови у його задоволенні. У зв`язку з відмовою у позові через неналежність позивача, суд не надає правової оцінки всім іншим її доводам, зокрема стосовно порушення будівельних та санітарних норм при влаштування паркану, а також стосовно того, що спірний паркан був влаштований саме відповідачем. Всі судові витрати позивача, в тому числі пов`язаних із сплатою судового збору та наданням правничої допомоги адвокатом, залишаються за нею.

Outcome: dismissed