Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

08.04.2021 року представник позивача - адвокат Берлізова О.Л. звернулась до суду з позовною заявою в інтересах [PERSON] - до відповідачів Запорізької міської ради, КП «Наше місто» про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 123003,09 гривні та моральної шкоди в розмірі 5000 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що 30.09.2020 року о 18-00 год біля будинку №7, розташованого по вул. Лахтінська в м.Запоріжжі, на автомобіль марки «VOLKSWAGEN», модель TIGUAN, реєстраційний номер [NUMBER] , що належить позивачу, впала частина стовбура старого дерева, в результаті чого, верхня частина кузова автомобіля пошкоджена, а власнику завдано матеріальних збитків. Відповідно до звіту оцінювача [PERSON] від 24.11.2020 р., матеріальний збиток завданий власнику автомобіля на дату оцінки дорівнює вартості відновлювального ремонту та величини втрати товарної вартості та складає 120803,09 грн. Вартість вказаного висновку становить 2200,00 грн. Посилаючись на положення Закону України «Про благоустрій населених пунктів», Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, позивач зазначає, що оскільки дерево розташовано на землі комунальної власності, то слідкувати за станом зелених насаджень, бути відповідальними за збереження і належним їх доглядом, та відповідно обов`язок по відшкодуванню заподіяної шкоди покладається на відповідачів. Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви про стягнення моральної шкоди в розмірі 5 000 грн., позивач зазначає, що у зв`язку з пошкодженням майна зазнав душевних страждань, відчуває моральні переживання, пов`язані з втратою автомобіля, який був засобом пересування та у зв`язку з відсутністю якого порушились життєві плани, внесений дисбаланс у звичайний уклад життя, знаходиться у стані постійного емоційного напруження, хвилюється за власне життя, переніс стрес та інші страждання. З підстав зазначених вище позивач звернувся до суду із даною позовною заявою. Ухвалою суду від 12.04.2021 року позовна заява залишена без руху. Ухвалою суду від 15.04.2021 року після усунення позивачем недоліків позовної заяви, відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання. 05.05.2021 року позивач уточнив позовні вимоги, ухвалою суду від 05.05.2021 року по справі залучено в якості співвідповідача Виконавчий комітет Запорізької міської ради. 24.05.2021 року представник відповідача - Виконавчого комітету Запорізької міської ради, надав відзив на позов, в якому виклав свої заперечення, зазначає що виконавчий комітет не є установою у сфері благоустрою населених пунктів в розумінні норм Закону України «Про благоустрій населених пунктів», у нього відсутні установлені законом повноваження по організації благоустрою міста, крім того виконавчий комітет не є організацією, яка має право або повинна визначати стан дерев та інших зелених насаджень, робити висновки з цього приводу та приймати рішення по видаленню дерев, відтак виконавчий комітет не є належним відповідачем по даній справі, оскільки утримання житлового будинку та його прибудинкової території здійснюється управителем багатоквартирного будинку - ТОВ «Місто для людей Запоріжжя». Однак звернень фізичних та юридичних осіб за період з 2018 по 2020 року стосовно оформлення документів на видалення зелених насаджень, які знаходились за адресою: [ADDRESS] до управлення не надходило. Вважає, що позивачем не доведено обов`язок виконавчого комітету утримувати (обстежувати, видаляти) зелені насадження, що знаходяться на прибудинкової території. При цьому позивачем не надано доказів на підтвердження того, що дерево знаходилось в аварійному стані. На підставі викладених обставин, вважає позовні вимоги необґрунтованими, а тому просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. 24.05.2021 року представник співвідповідача - Запорізької міської ради звернувся до суду з відзивом, в якому заявлені позовні вимоги не визнав, посилаючись на їх безпідставність з аналогічних підстав, вважає, що є неналежним відповідачем по даній справі, оскільки утримання житлового будинку та його прибудинкової території здійснюється управителем багатоквартирного будинку - ТОВ «Місто для людей Запоріжжя». Жодним доказом факт заподіяння шкоди діями відповідача не доведений, докази щодо причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача та завданою шкодою відсутні. 13.05.2021 року представником КП «Наше місто» подано відзив на позов, в якому відповідач просив в задоволенні позовних вимог відмовити з тих підстав, що відповідач не є балансоутримувачем житлового фонду, падіння дерева на належний позивачу автомобіль сталося внаслідок порушення останнім правил дорожнього руху України та несприятливих погодних умов. Не погоджуючись із фактами, викладеними в позовній заяві про відшкодування матеріальної та моральної шкоди представник КП «Наше місто» вказує, що будь-яких належних і допустимих доказів того, що саме КП «Наше місто» завдано матеріальні збитки та моральну шкоду позивачу, останній суду не надав, хоча згідно положень ст.81 ЦПК України саме на сторону позивача покладено процесуальний обов`язок доказування відповідними засобами доказування тих обставин, на які ця сторона посилається як на підставу своїх вимог. Співвідповідач не відповідає за технічний стан зелених насаджень у місті, відтак позивач не довів наявність у їх діях вини в пошкодженні автомобіля. Тому просив суд у задоволенні позовної заяви відмовити повністю з підстав, викладених вище. Ухвалою суду від 24.05.2021 року постановлено розглядати справу за позовом [PERSON] до Запорізької міської ради, КП «Наше місто», Виконавчого комітету Запорізької міської ради про відшкодування шкоди, за правилами загального позовного провадження, замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Ухвалами суду від 10 серпня 2021 року та 7 вересня 2021 року витребувані письмові докази. Ухвалою суду від 14 вересня 2021 року підготовче провадження по справі закрито, справа призначена до розгляду у судових засіданнях. У судовому засіданні позивач [PERSON] , допитаний за правилами допиту свідка, суду пояснив, що 29 вересня 2020 року увечері він поставив свій автомобіль VOLKSWAGEN, модель TIGUAN, реєстраційний номер [NUMBER] біля під`їзду, це місце хоча і не призначено для паркування, бо воно розташоване на зеленій зоні, але засипне мешканцями щебнем, щоб ставити машини, поруч ростуть дерева. 30 вересня 2020 року він перебував дома, об 18-00 год. з дерева на машину впала гілка, тому він викликав поліцію. Зовні дерево було без ушкоджень, вже потім під час провадження справи у суді він зробив експертизу, та експерт зазначив, що дерево було аварійним, ушкоджено грибами та дятлами. 30 вересня 2020 року увесь день йшов дощ, але сильних поривів вітру не було. На місце пригоди він викликав лише поліцію, щоб зафіксувати факт падіння гілки, представників житлових органів, органів адміністрації або комунальних підприємств він не викликав. Машина не застрахована, на теперішній час він вже відремонтував автомобіль. Витрати на утримання будинку він сплачував ТОВ «Місто для людей». Після скоєння пригоди сусіди розповіли йому, що пару днів до падіння гілки вони телефонували до ТОВ «Місто для людей» з проханням обрізати гілки дерев біля будинку, але це виконано не було. До теперішнього часу дерево не видалили, він продовжує ставити там машину, вважаючи, що це не є небезпечним, так як та гілка, що надвисала над машиною, вже впала. У 2015 році біля будинку була аналогічна ситуація, також дерево ушкодило автомобіль, але це дерево також до теперішнього часу не видалили. Вважає, що внаслідок бездіяльності відповідачів йому завдано шкоди, а тому просить позов задовольнити. Представник позивача вважає заявлені позовні вимоги законними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Представник відповідачів Запорізької міської ради та Виконавчого комітету Запорізької міської ради проти позову заперечила, просить у задоволенні позову відмовити, з підстав, викладених у відзиві, зазначив, що Запорізька міська рада та виконавчий комітет в свою чергу не надають житлово-комунальних послуги та жодним чином не порушили права позивача. Представник відповідача КП «Наше місто» підтримала свої доводи щодо заперечень проти заявлених позовних вимог, викладених у позові, просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що відповідач не є балансоутримувачем житлового фонду, падіння дерева на належний позивачу автомобіль сталося внаслідок порушення останнім правил дорожнього руху України та несприятливих погодних умов, жодним чином шкоди відповідачеві не заподіяв. Вислухавши у судовому засіданні пояснення учасників провадження, розглянувши матеріали справи, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом. За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин. Судом встановлено, що позивачеві [PERSON] на праві власності належить автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель TIGUAN, реєстраційний номер [NUMBER] , 2019 року випуску, що підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . 30 вересня 2020 року зазначений автомобіль був припаркований біля будинку 7, по вул. Лахтинській у м. Запоріжжі, на зеленій зоні, де його було пошкоджено внаслідок падіння гілки дерева. Зазначені обставини підтверджені відомостями з наявних в матеріалах провадження світлин, на яких зображено факт ушкодження гілкою автомобіля, що знаходиться за бордюром поруч стовпа та дерев, а також відеозображенням з камери відео спостереженняЮ розташованої на будинку [ADDRESS] , відтвореним у судовому засіданні та поясненнями позивача, наданими суду під присягою. Позивач за фактом заподіяння шкоди звернувся із заявою до Хортицького ВП Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області. Звернення [PERSON] зареєстроване у Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчиненні кримінальні правопорушення та інші події Хортицького ВП Дніпровського відділу ГУНП в Запорізькій області за № 18955 від 30.09.2020 року. Згідно листа т.в.о начальника Хортицького ВП від 29.10.2020 року розглянуто заяву [PERSON] про те, що 30.09.2020р. о 17-40 год., за адресою: [ADDRESS] на належний йому автомобіль «VOLKSWAGEN, модель TIGUAN», д.н. [NUMBER] , впала гілка з дерева та пошкодила лобове та заднє скло, задню праву фару та бампер, чим спричинила матеріальний збиток. За результатами розгляду заяви органами національної поліції [PERSON] роз`яснено, що у фактах викладених у заявах ознаки кримінального правопорушення відсутні, в ході перевірки фактів порушення чинного законодавства не виявлено. Згідно звіту № 16.10.20 щодо визначення матеріального збитку, складеного оцінювачем [PERSON] вартість відновлювального ремонту транспортного засобу VOLKSWAGEN, модель TIGUAN, реєстраційний номер [NUMBER] внаслідок ДТП 30.09.2020 року складає 91157,58 грн, матеріальний збиток, завданий власнику транспортного засобу, що дорівнює сумі вартості відновлювального ремонту та величини втрати товарної вартості складає 120803, 93 грн Вартість вказаного висновку становить 2200 грн, що підтверджено квитанцією № 17 від 24.10.2020 Відповідно до результатів лісопатологічного обстеження № 02-10/457 від 05.08.2021 року ДСПЛ «ХАРКІВЛІСОЗАХИСТ», проведеного в присутності позивача [PERSON] , на підставі його усного пояснення та зібраних матеріалів під час особистого виїзду на місце зростання дерева 22 липня 2021 року, встановлено , що фізіологічний стан обстеженого дерева на момент падіння його частини (скелетної гілки) був незадовільним, дане дерево відноситься до категорії відмираючі. Відповідно до п.9.1.12 «Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України» його можна віднести до категорії -аварійні. Наявність багаторічних плодових тіл, розповсюдження гнилизни та формування дупел на стовбурі даного дерева свідчить про те, що дерево знаходиться в незадовільному (аварійному) стані протягом декількох років., що суперечить вимогам п`ятого абзацу п.9.1.11.3 «Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України». За даними архіву погоди за електронною адресою https://meteo.ua/ua/arhivе/172/zaporoje/2020-9-30 та за шкалою сили вітру екстремальних явищ на момент падіння частини дерева (скелетної) гілки не відмічалось, вітер був помірний, сила вітру оцінюється в 4 бали. Під час розгляду справи встановлено, що земельна ділянка придомової території багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] , перебуває у комунальній власності, її власником є територіальна громада в особі Запорізької міської ради. При цьому доказів, що ця прибудинкова територія та об`єкти благоустрою зокрема дерево, з якого впала гілка перебувають на балансовому обліку будь-якої організації відповідачами не надано. Житловий будинок [ADDRESS] перебував у господарському віданні комунального підприємства «Наше місто» Запорізької міської ради згідно з рішенням виконавчого комітету міської ради від 26.08.2016 № 494 «Про вилучення об`єктів житлового та нежитлового фонду, об`єктів благоустрою та обладнання з господарського відання міського комунального підприємства «Основаніє» та передачу в господарське відання комунальному підприємству «Наше місто» та затвердження актів приймання-передачі». Проте відповідно до додатків рішення в господарське відання комунального підприємства «Наше місто» було передано лише об`єкти житлового та нежитлового фонду, тобто лише будинок [ADDRESS] за інвентарним номером 11203/ВР. На підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 01.09.2017 № 520 «Про визначення управителів багатоквартирних будинків міста Запоріжжя», з 01.11.2017 житловий будинок [ADDRESS] , передано в управління ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» в порядку, передбаченому Правилами управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, затвердженими Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 02.02.2009 № 13. Проте як вбачається з договору № 06/09/17-303 від 06.09.2017 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком та додатку до нього акту приймання-передачі об`єкта в управління з управління (балансу) управитель будь-які об`єкти благоустрою в управління не приймав. В досудовому порядку позивач звертався з претензією про відшкодування матеріальних збитків до Запорізької міської ради та КП «Наше місто». Станом до теперішнього часу, позивачеві матеріальні збитки не відшкодовані, внаслідок чого права позивача на відшкодування спричинених йому матеріальних збитків, завданих падінням дерева на автомобіль є порушеними та підлягають захисту у судовому порядку. У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 42 Земельного кодексу України визначено, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.373 ЦК України право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об`єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Пунктом 5 ч. 2 ст.10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено, що до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо. Згідно з п. 9 ст. 10 Закону «Про благоустрій населених пунктів» до повноважень сільських, селищних, міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить здійснення контролю за станом благоустрою та утриманням територій, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, їх озелененням, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо. У відповідності до ст. 12 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів є органи державної влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, органи самоорганізації населення, громадяни. Пунктом 4 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що до об`єктів благоустрою населених пунктів належать території підприємств, установ, організацій та закріплені за ними території на умовах договору. Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», балансоутримувач забезпечує належне утримання та своєчасний ремонт об`єкта благоустрою власними силами або може на конкурсних основах залучати для цього інші підприємства. Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», громадяни у сфері благоустрою населених пунктів мають право звертатися до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров`ю громадян внаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об`єктів благоустрою. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено, що утримання та благоустрій прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку, належних до нього будівель, споруд проводиться балансоутримувачем цього будинку або підприємством, установою, організацією, з якими балансоутримувачем укладено відповідний договір про утримання та благоустрій прибудинкової території. Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону «Про благоустрій населених пунктів» охороні та відновленню підлягають усі зелені насадження в межах населених пунктів під час проведення будь-якої діяльності, крім зелених насаджень, які висаджені або виросли самосівом в охоронних зонах повітряних і кабельних ліній, трансформаторних підстанцій, розподільних пунктів і пристроїв. Згідно з ч. 7 ст. 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» правила утримання зелених насаджень міст та інших населених пунктів затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, за погодженням із заінтересованими центральними органами виконавчої влади. Правила утримання зелених насаджень міст та інших населених пунктів затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, за погодженням із заінтересованими центральними органами виконавчої влади. Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. За приписами ч.ч. 1-2 ст.11 Закону України «Про місцеве самоврядування» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади. Відповідно до пп. 7 п. «а» ч. 1 ст. 30 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах із цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою виробничих територій, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян. Пунктом 3.2 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10 квітня 2006 року № 105 (далі - Правила), передбачено, що елементами благоустрою є: покриття доріжок відповідно до норм стандартів; зелені насадження (у тому числі снігозахисні, протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, у парках, скверах і алеях, бульварах, садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях; будівлі та споруди системи збирання і вивезення відходів; засоби та обладнання зовнішнього освітлення та зовнішньої реклами; комплекси та об`єкти монументального мистецтва; обладнання дитячих, спортивних та інших майданчиків; малі архітектурні форми; інші елементи благоустрою. Відповідно до пункту 5.5. Правил - відповідальними за збереження зелених насаджень, належний догляд за ними є: на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності - балансоутримувачі цих об`єктів; на територіях установ, підприємств, організацій та прилеглих територіях - установи, організації, підприємства; на територіях земельних ділянок, які відведені під будівництво, - забудовники чи власники цих територій; на безхазяйних територіях, пустирях - місцеві органи самоврядування; на приватних садибах і прилеглих ділянках - їх власники або користувачі. Таким чином, балансоутримувачем зелених насаджень є уповноважене органами місцевого самоврядування підприємство, яке відповідає за утримання та збереження зелених насаджень. Розділом 9 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України встановлено, що виробничий процес утримання об`єктів зеленого господарства включає: догляд за деревами і чагарниками, живоплотами, виткими рослинами, квітниками, газонами, садовими доріжками та майданчиками, малими архітектурними формами; захист зелених насаджень від шкідників і хвороб, садіння квітів, створення газонів, видаленням окремих дерев, садіння окремих дерев, видалення аварійних дерев, санітарне очищення території об`єкта благоустрою. Пунктом 9.1.11.3. Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України передбачено, що під час проведення щорічних обстежень зелених насаджень потрібно виявляти аварійні дерева. Згідно з п. 9.1.12. вказаних Правил, аварійним вважається дерево, яке може становити загрозу для життя і здоров`я пішоходів, транспортних засобів, пошкодити лінії електропередач, будівлі і споруди або перебуває у пошкодженому стані внаслідок снігопадів, вітролому, урагану та інших стихійних природних явищ чи за наявності гнилої серцевини стовбура, значної суховершинності, досягнення вікової межі. Крім того, відповідно до розділу 12 Правил, з метою контролю за станом міських зелених насаджень здійснюються їх загальні, часткові та позачергові огляди. Загальні огляди проводяться двічі на рік навесні та восени. При загальному огляді обстежують усі елементи об`єктів благоустрою, а при частковому лише окремі елементи. Позачергові огляди проводять після злив, ураганів, сильних вітрів, снігопадів, паводків тощо. Огляд проводять: балансоутримувач об`єкта, власник чи користувач земельної ділянки, а за даними обстежень складають відповідні акти. Рішенням Запорізької міської ради № 41 від 22.06.2011р. також затверджені відповідні Правила благоустрою території м. Запоріжжя, відповідно до п. 1.4 яких організацію благоустрою міста Запоріжжя забезпечують органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, встановлених законом, їх положеннями, статутами. Благоустрій здійснюється в обов`язковому порядку на всій території міста Запоріжжя. Згідно з пунктом 2.1 вказаних Правил, балансоутримувач об`єкта благоустрою визначена власником об`єкта благоустрою, в тому числі на конкурсних засадах, фізична чи юридична особа, яка забезпечує належне утримання та своєчасний ремонт об`єкта благоустрою. Пунктом 6.1.1 цих Правил визначено, що благоустрій та утримання у належному стані територій парків, рекреаційних зон, садів, зон зелених насаджень, скверів та майданчиків для дозвілля та відпочинку здійснюють їх балансоутримувачі відповідно до «Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України», затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури, та житлово-комунального господарства від 10.04.2006 р. № 105, цих Правил та інших нормативно-правових актів. Відповідно до вказаних Правил: пункт 6.3.2.- органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть передавати об`єкти благоустрою на баланс підприємствам, установам, організаціям, фізичним особам-підприємцям відповідно до вимог закону; пункт 6.3.3. - балансоутримувач об`єкта благоустрою з метою належного його утримання та здійснення своєчасного ремонту може залучати для цього інші підприємства, установи, організації, фізичних осіб-підприємців. Правила благоустрою території м. Запоріжжя містять положення щодо порядку утримання зелених насаджень на об`єктах благоустрою (Пунтк6.9.2): - п 6.9.2.1. - утримання зелених насаджень здійснюється у відповідності до вимог Закону України «Про благоустрій населених пунктів», Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених Міністерством будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10.04.2006 р. № 105, цих Правил, інших нормативно-правових актів; - 6.9.2.2. - утримання зелених насаджень включає їх охорону, створення нових зелених насаджень, догляд за існуючими, захист від шкідників і хвороб, огляд, капітальний і поточний ремонт, облік, розвиток зелених зон; - 6.9.2.4. - інвентаризація зелених насаджень проводиться відповідно до Інструкції з інвентаризації зелених насаджень у населених пунктах України, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.12.2001 р. № 226. За матеріалами інвентаризації складається паспорт об`єкта (благоустрою, території підприємств, установ, організацій, інших земельних ділянок, на яких розташовані зелені насадження) затвердженої форми. За даними паспорту складається реєстр зелених насаджень; - 6.9.2.5. поточне утримання скверів, бульварів, парків та інших об`єктів зеленого господарства загального користування покладається на їх балансоутримувачів. Поточне утримання дерев, клумб, тротуарних газонів, зелених майданчиків прибудинкової території покладається на підприємства і організації житлово-комунального господарства, підприємства, установи, організації (незалежно від форм власності) і громадян власників будинків на територіях, прилеглих до їх споруд та будинків. Відповідно до пункту 6.9.2.11. Правил, процедура знесення зелених насаджень визначена Порядком видалення дерев, кущів, газонів і квітників в населених пунктах України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2006 р. № 1045. Пунктом 7 Порядку № 1045 передбачено, що видалення аварійних, сухостійних і фаутних дерев на об`єкті благоустрою здійснює балансоутримувач. У пункті 9.1.13 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України зазначено, що на вулицях і площах населених пунктів у процесі обстеження зелених на саджень виявляють і потенційно аварійні гілки. Це скелетні гілки, які мають видимі ознаки враження шкідниками та хворобами. Їх необхідно видаляти. На підставі рішення Запорізької міської ради від 20.12.2017р. № 30 «Про затвердження Програми розвитку інфраструктури та комплексного благоустрою міста Запоріжжя на 2018-2020рр.» головним розпорядником коштів та виконавцем робіт по догляду за зеленими насадженнями визначено Департамент інфраструктури та благоустрою міста Запорізької міської ради. Згідно з 3.1 Положення про департамент інфраструктури та благоустрою Запорізької міської ради, на цей органом покладено забезпечення контролю за станом утримання, проектування, будівництва, реконструкції, капітального та поточного ремонтів об`єктів благоустрою, які є комунальною власністю міста, а саме: - зелених насаджень; - мереж зливової системи каналізації магістральних доріг; - мереж зовнішнього освітлення; - міських пляжів; - міських фонтанів; - міських кладовищ; - міських шляхів; - технічних засобів регулювання дорожнього руху; - мостових споруд. Згідно з ч. 3 ст. 386 Цивільного кодексу України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. У відповідності до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібно довести наявність елементів складу цивільного правопорушення, а саме: наявність протиправної поведінки; факт понесених збитків; причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою заподіювана шкоди та збитками; вини, також необхідно визначити особу, яка має відповідати за майнову шкоду, оскільки безпідставне покладення якої не неналежну особу суперечить приписам чинного законодавства. Згідно з ч. 2 ст. 28 ЗУ «Про благоустрій населених пунктів», охорона, утримання та відновлення зелених насаджень на об`єктах благоустрою, а також видалення дерев, які виросли самосівом, здійснюються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів залежно від підпорядкування об`єкта благоустрою. Згідно ч.3 ст.20 ЗУ «Про благоустрій населених пунктів», фінансування місцевих програм з благоустрою населених пунктів проводиться за рахунок коштів відповідних місцевих бюджетів. Розпорядником коштів місцевого бюджету є саме Запорізька міська рада як орган місцевого самоврядування, а тому саме вона за рахунок такого бюджету повинна була здійснювати утримання зелених насаджень на об`єктах, що перебувають у її власності або ж за рахунок такого бюджету визначити відповідальні підприємства, які б здійснювали утримання ввірених їм об`єктів благоустрою. Запорізька міська рада всупереч своїм повноваженням визначених п.4 ч.1 ст.10 наведеного вище Закону, не вжила заходів щодо визначення на конкурсних засадах підприємств, установ та організацій (балансоутримувачів), відповідальних за утримання об`єктів благоустрою на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , що належить до комунальної власності. Тобто причинний зв`язок між протиправною поведінкою і завданими збитками, полягає у невиконанні відповідачем своїх прямих обов`язків по визначенню відповідальних органів, установ, організацій, які б мали утримувати даний об`єкт та благоустрій на ньому в силу чого, внаслідок недбалого здійснення своїх повноважень з боку ЗМР, падінням дерева були завдані збитки матеріального характеру, що підтверджується відповідними висновками та які підлягають відшкодуванню. У даних правовідносинах вина не могла бути завдана іншим органом, установою організацією, окрім як Запорізькою міською радою, оскільки сама Запорізька міська рада не уповноважувала такі інші органи та осіб бути балансоутримувачами даної земельної ділянки, а також не укладала договорів з іншими підприємствами, які здійснюють догляд за зеленими насадженнями та об 'єктами благоустрою на такий догляд. А тому, вина у формі бездіяльності Запорізької міської ради є встановленою та доведеною, оскільки відсутні будь-які документи, рішення, договори, які б давали підстави встановити, що Запорізька міська рада як орган місцевого самоврядування, що здійснює управління комунальним майном, вжила всіх необхідних заходів щодо такого управління, передачу його в управління компетентного органу, тощо, а падіння дерева внаслідок даного сталося не з її вини. Відповідальними за збереження зелених насаджень і належний догляд за ними є: на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності - балансоутримувачі цих об`єктів. Таке положення узгоджується з п.5.5 «Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України», затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10.04.2006 №105. За положеннями розділу 12 зазначених вище Правил, з метою контролю за станом міських зелених насаджень здійснюють їх загальні, часткові та позачергові огляди. Огляд проводять: балансоутримувач об`єкта., власник чи користувач земельної ділянки. Однак, Запорізькою міською радою як балансоутримувачем земельної ділянки, на якій впало дерево на автомобіль, не було здійснено огляд зелених насаджень, не уповноважено інші органи та установи здійснювати догляд за такими зеленими насадженнями, не вжито заходів щодо переданим земельної ділянки у користування іншим особам, тощо. Крім того наглядним доказом невиконання обов`язків і Запорізькою міською радою щодо організації та контролю за станом благоустрою є інформація, що міститься у Витягах з Міського контакт-центру «15-80», відповідно до якої мешканці будинку [ADDRESS] зверталися 19.12.2018 № звернення 348726; 15.06.2019 № звернення 429993; 15.06.2019 № звернення 429996 щодо кронування дерев на прибудинковій території даного будинку. Проте станом на час розгляду даної справи з часу звернення будь-які дії відповідальними службами міста не були здійсненні. Таким чином, протиправність поведінки Запорізької міської ради полягає у нездійсненні заходів щодо управління комунальним майном, а саме земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , разом з зеленими насадженнями, не проведення відповідних оглядів, тощо. Вказані протиправні діяння Відповідача, призвели до заподіяння матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню. Згідно ч.1 ст.1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. З огляду на це, в діях відповідача є всі елементи складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, наявність завданих збитків, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та наслідками (збитками), вина, а тому є всі підстави для застосування до Запорізької міської ради такої міри відповідальності, як стягнення збитків. У постанові Верховного Суду від 04.09.2019 року у справі № 200/22129/16-ц, в якій Верховний Суд за ідентичних правовідносин, зазначено, що «покладаючи на міську раду обов`язок по відшкодуванню заподіяної позивачу майнової шкоди, місцевий суд врахував, що дерево, з якого впала гілка на належний позивачу автомобіль, було розташовано на землі комунальної власності, його власником є територіальна громада міста та виходив із відсутності даних, що дане дерево відповідно до вимог частини п`ятої статті 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» перебувало на балансовому обліку виконавчого комітету чи будь-якої організації, в той час як організація роботи з цього питання проводиться виключно органами місцевого самоврядування. Крім того, Запорізька міська рада зазначаючи про те, що вона не є належним відповідачем у справі, на спростування своїх доводів, не надала жодного документу або іншого доказу, з якого б вбачалося, що відповідне дерево, або ж земельна ділянка на якій воно впало, входить до відання іншого органу або ж що воно передавалося на баланс відповідній особі. Згідно п. 1.1. «Положення про департамент з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради», затвердженого рішення міської ради від 25.01.2017 №52, Департамент з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради є виконавчим органом Запорізької міської ради, що утворюється Запорізькою міською радою, підзвітний і підконтрольний Запорізькій міській раді, підпорядкований виконавчому комітету Запорізької міської ради, міському голові, заступнику міського голови з питань діяльності виконавчих органів міської ради за відповідним напрямком роботи. Згідно п.1.1. «Положення про управління з питань земельних відносин Запорізької міської ради» затвердженого рішенням міської ради від 25.01.2017 р. № 52, Управління з питань земельних відносин Запорізької міської ради створене Запорізькою міською радою та є її виконавчим органом. Управління реалізує повноваження виконавчих органів міської ради у галузі земельних відносин. Згідно п.1.1. «Положення про районну адміністрацію Запорізької міської ради по Вознесенівському, Дніпровському, Заводському, Комунарському, Олександрівському, Хортицькому, Шевченківському району» затвердженого рішенням міської ради 30.08.2017 № 75, Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району є виконавчим органом Запорізької міської ради в районі міста. Норма п.7 ч.1 ст.17 ЗУ «Про благоустрій населених пунктів» є спеціальною, і кореспондує, що громадяни у сфері благоустрою населених пунктів мають право: звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров`ю громадян унаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об`єктів благоустрою. Таким чином, саме Запорізька міська рада є належним відповідачем у даній справі, оскільки відсутні будь-які відомості про іншого належного балансоутримувача такої ділянки та об`єктів благоустрою розміщених на ній, в тому числі і серед її виконавчих органів та КП «Наше місто», не надано. За час розгляду справи, відповідачами не доведено, яке саме комунальне чи інше підприємство, та на підставі яких документів чи рішень органу місцевого самоврядування є належним, до компетенції якого відноситься діяльність та обов`язок з видалення сухостою, аварійних та небезпечних для життя, здоров`я людей чи їх майна насаджень, або на балансі якого саме підприємства перебуває територія з утримання прибудинкової території за адресою події. З матеріалів справи встановлено, що дерево, внаслідок падіння якого на автомобіль позивача, спричинило йому матеріальні збитки, росло на території територіальної громади м. Запоріжжя, при цьому до відання відповідача належить обов`язок щодо організації благоустрою та контроль за станом зелених насаджень на території м. Запоріжжя. Відповідач у відзиві на позов послався, що він не є належним відповідачем по справі, при цьому суду не надані належні докази на підтвердження заявленої відповідачем обставини. У Постанові Верховного суду України у складі Третьої палати Касаційного Цивільного Суду від 04 вересня 2019 року по справі № 200/22129/16-ц зазначено, що у разі не передачі органом місцевого самоврядування дерева на баланс жодному підприємству, установі або організації, відповідальність за падіння стовбура, дерева, буде покладено на орган місцевого самоврядування, так як саме орган місцевого самоврядування є власником землі на якій знаходилося дерево, яке в результаті падіння пошкодило автомобіль позивача чим спричинило матеріальну та моральну шкоду. У Постанові Верховного суду України у складі другої палати Касаційного цивільного суду від 04 вересня 2019 року по справі № 211/1489/13-ц зазначено, що аналіз норми пункту 7 частини першої статті 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» дає підстави дійти висновку про те, що громадяни вправі звернутися до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров`ю громадян унаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об`єктів благоустрою. Протиправність бездіяльності відповідача виражається у невизначені балансоутримувача цього зеленого насадження (дерева, яке пошкодило автомобіль), та неналежного утримання комунальної власності та причинний зв`язок між ними. Суд вважає, що відповідач не довів відсутності своєї вини та відсутності підстав відшкодування шкоди на користь позивача Відповідно до довідки Запорізького обласного центру гідрометеорології від 11.05.2021 № 999 000-942/999-03, 30 вересня 2020 року, зокрема у період з 10 до 18 годин, спостерігався вітер 15м/с, також протягом дня спостерігався дощ. Згідно з нормативними документами, прийнятими в Гідрометслужбі України, сніг з кількістю опадів 7-19 мм за 12 год та менше, вітер швидкістю 15-24 с/с, ожеледиця - вважаються небезпечними явищами 1 рівня небезпечності. 30.09.2020 року об 06-07 на сайті ГУ ДСНС України в Запорізькій області оголошено попередження про небезпечні метеорологічні явища 1 рівня небезпечності впродовж доби 30 вересня 2020 року у місті Запоріжжя. Судом відхиляються доводи представника відповідача виконавчого комітету Запорізької міської ради та Запорізької міської ради з приводу того, що падіння дерева було пов`язано саме із впливом негативних погодних факторів, дією непереборної сили, форс-мажорною обставиною, яка виключає відповідальність відповідача із завдання шкоди позивачу, та умисними діями позивача, який залишив свій автомобіль у невстановленому для паркування місці, так як вказане дерево було аварійним та мало б бути видалено з мотивів безпеки життю та здоров`ю громадян, їх майна, тощо, та у разі завчасно проведених робіт не завдало б оточуючим та їх майну шкоди. Порушення правил паркування позивачем у причинному зв`язку з заподіяною шкодою не перебувають. Доводи представника відповідача щодо неналежності в якості доказів світлин та відео з місця події, оскільки з останніх неможливо визначити час та місце події суд вважає необґрунтованими, оскільки останні в сукупності з іншими доказами -поясненнями під присягою позивача та оглядом з місця події підтверджують факт ушкодження належного на праві власності позивачеві автомобіля гілкою (частиною стовбура) дерева, яка впала на автомобіль, що знаходився біля будинку [ADDRESS] . Суд відхиляє доводи відповідача щодо відсутності належних доказів на підтвердженням розміру заподіяної шкоди, зокрема не надання позивачем письмового договору з суб`єктом оціночної діяльності, оскільки як вбачається зі Звіту № 16.10.20 від 24 листопада 2020 року проведено на підставі заяви [PERSON] , що в цілому узгоджується зі змістом ч.1 ст. 207 ЦК України, згідно якої правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Доказів на спростування визначеного Звітом розміру заподіяних збитків відповідачем не надано. Клопотань про призначення відповідних експертиз не надходило. Щодо солідарного стягнення майнової шкоди, то суд звертає увагу на те, що солідарна відповідальність настає лише у випадках, прямо передбачених законом чи договором. Так, у ст. 1190 ЦК України зазначено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Натомість, спільність дій відповідачів на справі сторонами не доведена та матеріалами провадження не підтверджена. Позовні вимого щодо відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню, виходячи з наступного: Частиною третьою статті 386 Цивільного кодексу України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно з ст.ст. 23 та 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Статтею 23 ЦК України установлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд виходить з природно-правового уявлення про право людини на відшкодування моральної шкоди. Це виявляється, головним чином, у посиланні на міркування справедливості як головного мотиву присудження відповідної компенсації , а крім того - у самій формі констатації факту заподіяння немайнових втрат та особливостей їх індивідуального вияву, оскільки судове рішення постає як практичне втілення принципу розумності, результат об`єктивної, всебічно зваженої оцінки обставин справи у їх сукупності. Усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин. У цьому контексті суд враховує визнання Європейським судом з прав людини(далі ЄСПЛ) існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди у разі порушення окремих прав і свобод людини. Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі» зазначається, що, « …з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути ,як таке, розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. З урахуванням приписів ст.1167 ч.1 ЦК України, моральна шкода ,завдана фізичний особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Суд враховуючи той факт, що у зв`язку з пошкодженням належного позивачу транспортного засобу в результаті падіння дерева, йому була завдана певна моральна шкода, яка полягає у переживаннях, пов`язаних з порушенням його права власності та права користування, що вочевидь вимагало непередбачуваних витрат на відновлювальний ремонт цього транспортного засобу, неможливість використання цього транспортного засобу за призначенням, що в свою чергу створює незручності у вирішенні побутових питань, змінило звичайний та зручний спосіб його пересування. Відповідно до абзацу 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд, враховуючи обставини, щодо завдання моральної шкоди та принципи розумності і справедливості вважає, що на користь позивача [PERSON] з відповідача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 5 000 грн. Враховуючи, що відповідачем не надані належним чином підтверджені дані, що вищезазначене дерево відповідно до вимог частини п`ятої статті 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» перебувало на балансовому обліку будь-якої іншої організації (балансоутримувача), та не потребувало відповідної обрізки (видалення), виходячи з того, що організація роботи з цього питання проводиться виключно органами місцевого самоврядування, тому суд приходить до висновку, що обов`язок по відшкодуванню спричиненої позивачу матеріальної шкоди у вигляді вартості завданих матеріальних збитків у розмірі 120803, 93 грн , вартості висновку експерта, який становить 2200 грн, та відшкодування моральної шкоди 5000,00 гривень слід покласти на Запорізьку міську раду, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позову. Крім того, згідно п. 15 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року», ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. А тому, суд вважає, що після отримання відшкодування у позивач повинен повернути відповідачеві правих задній ліхтар. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial