Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

09.12.2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до теритріальної громади в особі Борівської сільської ради Зміївського району Харківської області, в якому просить встановити факт проживання разом з нею померлої 05.06.2015 року [PERSON], визнати за нею право власності на житловий будинок №8 по вул.Лісній в с.Репяхівка Зміївського району Харківської області в порядку спадкування за законом після смерті 05.06.2015 року [PERSON]. Ухвалою суду від 19.01.2016 року залишено без розгляду позов частині вимоги щодо встановлення факту, що має юридичне значення. В обгрунтування позову зазначено наступне. 05.06.2015 року померла рідна тітка по матері [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку №8 по вул. Лісній в с.Репяхівка Зміївського району Харківської області. Вказаний будинок в цілому належав померлій [PERSON] [PERSON] вказала, що звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті тітки, є єдиною спадкоємицею. Однак при зверненні до нотаріуса їй було відмовлено в оформленні спадщини за відсутності правовстановлюючого документа на будинок у звязку з чим вона вимушена звернутись до суду з цим позовом. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, звернулсь із заявою про розгляд справи у її відсутність, наполягала на задоволенні позову. Представник відповідача також у судове засідання не зявився, Борівський сільський голова [PERSON] направив на адресу суду листа, в якому просить розглядати справу у відсутність представника, позовні вимоги рада визнає. Визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, тому приймається судом. Відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ознайомившись з матеріалами справи, дослідив надані докази, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 05.06.2015 року в м.Зміїв Харківської області померла [PERSON], що підтверджується керокопією Свідоцтва про смерть [PERSON] 1-ВЛ №500548, виданого 09.06.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Зміївського РУЮ у Харківській області, про що зроблено актовий запис за №159. (а.с.8) Факт родинних відносин між позивачкою [PERSON] та померлою [PERSON] підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження [PERSON] серії 1-ЯК №814740, виданим 01.03.1968 року пос.Високий Харківського району, де в графі мати зазначено «Миргород Галина Яківна» (а.с.10), ксерокопією витягу з Державного реєстру актів цтвільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00015724576 від 21.08.2015 року, відповідно до якого [PERSON] змінила прізвище на «Щетина» у звязку з рєстрацію шлюбу з [PERSON] (а.с.31), ксерокопією свідоцтва про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а.с.32), ксерокопією свідоцтва про зміну імені, відповідно до якого [PERSON], [INFO], змінила прізвище з «Щетина» на «Миргород» (а.с.33), ксерокопією свідоцтва про народження [PERSON] серії ЯЮ №727486, виданим 18.07.1951 року Островерхівською сільською радою, де батьками зазначено: «Миргород Яків Іванович», «Миргород Євдокія Денисівна» (а.с.11), та ксерокопією архівної довідки, виданої Державним архівом Харківської області про наявність за 1927 рік запису від 19.03.1927 року реєстраційний №38) про народження 17.03.1927 року [PERSON], де батьками зазначено: «Миргород Яків Іванович», «Миргородова Одарка Павлівна» (а.с.22). [PERSON] 18.10.1999 року в м.Зміїв Харківської області померла, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть серіх 1-ВЛ №211628, виданого 19.10.1999 року Зміївським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківської області. (а.с.9) [PERSON] звернулась до Зміївської ДНК Харківської області із заявою про прийняття спадщини після смерті 05.06.2015 року тітки [PERSON] і її заява була прийнята. (а.с.13,25) Як вбачається з довідки КП «Зміївське БТІ», житловий будинок №8 по вул. Лісній в с.Репяхівка Зміївського району Харківської області згідно довідки виконкому Борівської сільської ради від 18.11.2015 року №02-28/1357 належить [PERSON]. Інвентаризацйна вартість майна станом на 25.11.2015 року складає 46116 грн. (а.с.12) Відповідно до довідки, виданої виконкомом Борівської сільської ради Зміївського району Харківської області №02-28/1357, домоволодіння, яка розташоване за адресою: с.Репяхівка Зміївського району Харківської області, вул.Лісна, 8 згідно записів погосподарської книги числиться за [PERSON]. (а.с.27) Померла [PERSON] проживала та була зареєстрована за адресою: [INFO] з 1941 року по день смерті. За даною адресою більше ніхто не зареєстрований та не проживає з дати смерті [PERSON] і по тепершній час, у тому числі малолітні та неповнолітні діти, що підтверджується ксерокопією довідки виконкому Борівскої сільської ради Зміївського району Харківської області №02-28/1347 від 16.11.2015 року. (а.с.15) [PERSON] здійснювала догляд за тіткою [PERSON] по день її смерті, поховала її, що підтверджується ксерокопією довідки виконкому Борвіської сільської ради №02-28/778 від 13.07.2015 року та актом обстеження від 04.2015 року.(а.с.16,17) Відповідно до постанови державного нотаруса Змівської ДНК Харківської області від 19.01.2016 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] на житловий будинок за адресою: с.Репяхівка Зміївського району Харківської області, вул. Лісна, 8 у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на вказаний будинок. (а.с.26) Крім того, зазначеною постановою підтверджується факт подання [PERSON] заяви про прийняття спадщини після смерті 05.06.2015 року тітки [PERSON], більше ніхто із заявами про прийняття садщини або відмову від спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину не звертався. (а.с.26) Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 статі 1218 передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1265 ЦК України, у пяту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права садкування родичів подальшого ступеня споріднення. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину, не позбавляє спадкоємця права на спадщину. До 1992 року державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Станом на 1992 рік діяло наступне законодавство, яке регулювало виникнення права власності, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року. Законом України «Про власність», Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, та іншими нормативними актами. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящихся, які видавалися, в тому числі, і на підставі записів по господарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснювалась в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до пункту 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 №91, зареєстрованим в Міністерстві юстиції 11.07.2011 за № 830/19568 (далі - Порядок), документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992р. індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Порядок було прийнято на виконання пункту 9 розділу V Прикінцеві положення Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон), дія якого мала тимчасовий характер - до 31.12.2012р. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань регулювання містобудівної діяльності» від 20.11.2012р. № 5496 до Закону були внесені зміни, якими було продовжено дію пункту 9 розділу V Прикінцеві положення Закону до 31.12.2013р. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що спадковим майном є житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: с.Репяхівка Зміївського району Харківської області, вул. Лісна, 8, який був збудований у 1938 році (а.с.28-30) та належав [PERSON] Позивачка [PERSON] є єдиним спадкоємцем (пята черга) після смерті [PERSON], прийняла спадщину за законом, однак оформити свої спадкові права не має можливості за відсутності правовстановлюючого документа на спадкове майно. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON]

Outcome: approved