Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-28 00:00:00

09 грудня 2020 року [PERSON] звернулась до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позову зазначила, що вона з 18.01.2017 перебуває у шлюбі з відповідачем. За час шлюбу [INFO] у них народився син - [PERSON] . Спільне життя з відповідачем не склалося, через досить різні погляди на сімейне життя, тому на теперішній час сторони мешкають окремо, дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати свою дитину, матеріальну допомогу на її утримання не надає. Батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Посилаючись на наведені обставини, просила стягнути з відповідача на утримання дитини аліменти, у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. На підставі ухвали суду від 18.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, призначено цивільну справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні. Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 лютого 2021 року провадження у справі було зупинено, до набрання законної сили судовим рішення у іншій справі, яка розглядалась у порядку цивільного судочинства. На підставі ухвали суду 06 жовтня 2021 року провадження у справі поновлено та призначено цивільну справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні. 23 жовтня 2021 року до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій позивач окрім аліментів на утримання дитини також просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дружини у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, щомісячно, до досягнення сином трирічного віку, оскільки відповідно до положень Сімейного кодексу України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного, а право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Позивач у підготовче судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, уточненні позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач про дату, час та місце проведення підготовчого судового засідання судом повідомлявся належним чином, надав заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частиною 3 статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з частиною 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що 18.01.2017 сторони по справі зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . За час шлюбу [INFO] у сторін народився син - [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьком малолітньої дитини записаний відповідач. Дитина мешкає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У статті 12 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно з частиною четвертою статті 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аналіз вказаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Вказаний висновок указаний у постановах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі №6-3066цс15 та від 16 серпня 2017 року у справі №6-1111цс17. Спільна дитина сторін проживає разом з позивачем по справі та перебуває на її утриманні. Позивач не працює, не має прибутку, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, потребує матеріальної допомоги з боку відповідача. Тоді як відповідач є працездатною особою, фізично здоровий, тому має можливість надавати матеріальну допомогу. Враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини суд визнає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Поряд з цим, відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Статтею 141 СК України, передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ч. 3 ст. 181, ст. 182 СК України, за рішенням суду грошові кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу його матері, батька та (або) у твердій грошовій сумі, розмір яких визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, сина, дочки, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В пункті 17 постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Також, частинами 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати свого малолітнього сина - [PERSON] . Передбачених законом підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримання дитини судом не встановлено. Домовленості між батьками, щодо способу утримання дитини не досягнуто. Оцінивши наведені докази по справі, суд дійшов висновку, що відповідач не виконує відносно свого малолітнього сина, передбачені сімейним законодавством батьківські обов`язки з його утримання, чим порушує його право на достатній рівень життя, тому позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини суд визнає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів на утримання дружини та дитини, суд враховує вищенаведені обставини майнового і сімейного стану відповідача, а також відсутність заперечень з боку відповідача, щодо їх розміру і визначає аліменти на утримання дружини у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення вимоги про їх стягнення, тобто з 25 жовтня 2021 року, до досягнення малолітнім сином - [PERSON] трирічного віку, в свою чергу, суд визначає аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, тобто з 09 грудня 2020 року, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір» та положень статті 141 ЦПК України, позивач звільнена від сплати судового збору при звернені з даним позовом до суду, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1748,80 грн. Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць згідно із положеннями статті 430 ЦПК України підлягає негайному виконанню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved