Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

07.10.2020р. [PERSON] (далі за текстом також - заявник) звернувся до суду з даною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що він по лінії матері є онуком гр. [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в м.Донецьк. Добропільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану було відмовлено в проведенні державної реєстрації смерті від 25.09.2020р. за №20.33-127/150, оскільки заявником для підтвердження факту смерті [PERSON] пред`явлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року №545 (далі за текстом - Наказ). Встановлення факту смерті заявнику необхідно для державної реєстрації смерті померлої та отримання відповідного свідоцтва про смерть задля реалізації соціальних гарантій та вчинення в подальшому дій відносно спадщини. Просить встановити факт смерті [PERSON] . Заявник в судове засідання не з`явився, але 09.10.2020р. через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник заінтересованої особи, Добропільського районного відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), в судове засідання не з`явився. Від начальника відділу надійшла заява №20.32-13/1072 від 08.10.2020 про розгляд справи без участі представника відділу, просила прийняти рішення на розсуд суду. Таким чином, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового засідання технічними засобами у відсутності сторін на підставі доказів, які є в матеріалах справи. Суд, розглянувши справу у межах заявлених вимог, дослідивши письмові документальні докази, представлені в обґрунтування заяви, вважає, що подана заява підлягає задоволенню з наступних підстав. У своїй заяві про встановлення факту смерті гр. [PERSON] зазначає, що він по лінії матері є рідним онуком гр. [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] , виданого 31.10.1988 року Ворошилівським районним ЗАГС м.Донецька, актовий запис №1061, його матір`ю записана громадянка [PERSON] (а.с.6). До укладення шлюбу [PERSON] мала прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 07.05.1987 року Палацом урочистих подій міста Донецька, актовий запис №652 (а.с.8). Як вбачається з копії свідоцтва про народження, дублікат якого видано 29.09.2020 року виконавчим комітетом Білозерської міської ради міста Добропілля Донецької області, актовий запис №272 на ім`я [PERSON] , її матір`ю записана [PERSON] (а.с.7). Отже в судовому засіданні встановлено, що у заявника [PERSON] є мати гр. [PERSON] , яка до реєстрації шлюбу мала прізвище « [PERSON] » та матір`ю якої була гр. [PERSON] , таким чином в судовому засідання достеменно встановлено, що заявник [PERSON] дійсно по лінії матері є рідним онуком гр. [PERSON] . [PERSON] є переселенцем та відповідно до довідки №1422015052 від 22.03.2016 року, про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, фактично мешкає в [ADDRESS] (а.с.5). З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 18.08.2020р. Кіровським відділом ЗАГС Донецького міського управління юстиції міністерства юстиції так званої «донецької народної республіки», актовий запис №1304 (а.с.10) та копії лікарського свідоцтва про смерть №234, виданого 11.08.2020 року республіканською клінічною туберкульозною лікарнею міністерства охорони здоров`я так званої «донецької народної республіки» (а.с.11), вбачається фіксування смерті гр. [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в місті Донецьк. Відповідно до копії довідки про причину смерті №234 від 11.08.2020 року, яка видана республіканською клінічною туберкульозною лікарнею міністерства охорони здоров`я так званої «донецької народної республіки», вбачається що смерть [PERSON] наступила з причини атеросклеротичної хвороби серця при гіпертонічній хворобі (а.с.11). Вказані копія свідоцтва про смерть, копія медичного свідоцтва про смерть та копія довідки про причину смерті видані закладами, які розташовані на тимчасово неконтрольованій органами державної влади України території. Також в судовому засіданні було досліджено договір-замовлення на організацію та проведення поховання №0112889 громадянки [PERSON] , а також акт №011289 прийому-передачі наданих послуг №1570/27 від 11.08.2020 року, пов`язаних із захороненням [PERSON] (а.с.12, 13). Крім того в судовому засіданні було досліджено фотознімок місця поховання, на яких зображена могила з хрестом на якому є табличка з написом російською мовою « [PERSON] 24.04.1936 [INFO] » (а.с.15). 25.09.2020р. за вихідним номером №20.32-127/150 Добропільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) було відмовлено у реєстрації смерті гр. [PERSON] , [INFO] , оскільки заявником для підтвердження факту смерті пред`явлено документ, форма якого не відповідає формі визначеній Наказом (а.с.14). З повідомлення начальника Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) від 08.10.2020 року №20.32-13/1072, вбачається, що у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян та в архіві відділу, актовий запис про смерть [PERSON] , [INFO] - не виявлено. Надаючи правову оцінку правовідносинам у справі, суд виходить з наступного. Як передбачено ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Пунктом другим частини першої ст.317 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. В судовому порядку можуть також бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Приписами ч.2 ст.319 ЦПК України встановлено, що рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» №2398-VI від 01.07.2010р., державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою або рішенням суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Згідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року №1207-VII (далі за текстом Закон) тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до ч.ч.2,3 ст.9 Закону, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Надана заявником копія свідоцтва про смерть, копія медичного свідоцтва про смерть та копія довідки про причину смерті, які видані установами на тимчасово окупованій території України, відповідно до ст.19 Конституції України та Закону не є дійсними і не можуть створювати правових наслідків. Між тим, суд приймає до уваги роз`яснення ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ про застосування положень ЦПК України стосовно особливостей провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, що викладені у листі від 15.04.2016 року №9-1130/0/4-16, та практику Європейського суду з прав людини, зокрема у справах проти Туреччини («Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також справах проти Молдови та Росії («Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilasku and Others v. Moldova and Russia»), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права, із врахуванням «намібійського винятку», приходить до висновку, що рішення суду в такій категорії справ має ґрунтуватися на дотриманні вимог ЦПК України, щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на непідконтрольній території. Водночас, відповідно до абз.3 ст.2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18 січня 2018 року № 2268-VIII, діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. Отже, зважаючи на викладені законодавчі приписи, суд приймає як належний доказ документи, що підтверджують факт смерті гр. [PERSON] , [INFO] на тимчасово окупованій території. При цьому, суд звертає увагу заявника на позицію Верховного суду України, викладену в п.18 Постанови Пленуму №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», згідно якої, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Враховуючи викладене, єдиною підставою для державної реєстрації смерті в даному випадку є рішення суду про встановлення факту смерті. Підсумовуючи викладене, приймаючи до уваги викладені у поданій заяві обставини, з огляду на сукупність досліджених доказів, фотознімки місця поховання, відсутність заперечень з боку заінтересованої особи, з метою захисту прав особи, суд вважає, що заявлені вимоги про встановлення факту смерті підлягають задоволенню.

Outcome: approved