Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

09.10.2018 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом, обґрунтовуючи його тим, що 19.11.2015 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач не виконував належним чином зобов`язань за укладеним кредитним договором № б/н від 19.11.2015 р., у зв`язку із чим у нього утворилась заборгованість. Тому, просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 38366,24 грн., яка включає в себе 13387,86 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 2951,98 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 19723,25 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1803,15 грн. - штраф (процентна складова), а також судові витрати у розмірі 1762,00 грн. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 11.10.2018 р. провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін 26.11.2018 р. відповідач надав відзив на позовну заяву, в якій просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з огляду на те, що відповідач жодних кредитних коштів від позивача не отримував, кредитні кошти були неправомірно викрадені у позивача внаслідок вчинення групою осіб кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України. Вважає, що в даному випадку, [PERSON] не є належним відповідачем по даній цивільній справі, оскільки даний цивільний позов повинен пред`являтися в рамках кримінального судочинства до осіб; винних у вчиненні злочину. Вказані обставини підтверджуються Обвинувальним актом про зміну обвинувачення від 25.06.2018 року, ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30.06.2018 року, листом Святошинського управління поліції ГУ НП у м. Києві № 55001/125/54/08-2017 від 20.11.2017 року. Отже, відповідач, жодних кредитних лімітів на кредитну карту не встановлював, а користувався нею виключно для розрахунку власними коштами. Після викрадення кредитної картки, встановлені в результаті слідства особи, через мобільний додаток Приват24 відкрили (встановили) кредитний ліміт, отримали кредитні кошти через банкомат в розмірі 8900 грн., а також придбали в магазині Фокстрот мобільний телефон через сервіс «Оплата частинами» на суму 5227,68 грн. Отже, на думку позивача, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» повинен заявляти цивільний позов в кримінальній справі, з не звертатися з даним позовом до відповідача оскільки відповідач жодних кредитних коштів не отримував, та в силу абз 2 ст. 1046 Цивільного кодексу України кредитний договір - є неукладеним. 17.01.2019 р. позивачем надано відповідь на відзив, у якому просить задовольнити позов з огляду на те, що клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви про блокування коштів на картрахунку і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки картки до стоп-листа платіжної системи. Про втрату картки відповідач не заявляв, грошові кошти знімалися за допомогою банкомату, відповідно особа, яка знімала кошти мала в наявності платіжну карту і знала ПІН-код властивий даній карті, а згідно п. 1.1.1.106 УІП PIN-код відомий лише держателю карти та необхідний для здійснення операцій з платіжною картою. У зв`язку з відсутністю доказів звернення відповідача в Банк із заявою про внесення картки в стоп-лист платіжної системи, заперечення відповідача не можуть прийматись судом до уваги оскільки являються необґрунтованими. 23.01.2019 р. відповідачем надано заперечення на відповідь на відзив, в якому просить відмовити в позові, оскільки як вбачається з наданої позивачем роздруківки руху коштів по рахунку відповідача, вся кредитна заборгованість виникла саме з 17.06.2017 р., тобто з моменту вчинення злочину, та всі факти вчинення злочину встановлені слідством. Також позивач був повідомлений про неправомірне заволодіння грошовими коштами самим відповідачем та Святошинським Управлінням поліції ГУ НП у м. Києві. 18.02.2019 р. позивачем надано відповідь на заперечення, в яких посилаючись на факт отримання та використання кредитних коштів, просить задовольнити позов в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.1-5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Судом установлено, що 19.11.2015 року відповідачем було підписано анкету-заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», в якій зазначено, що вона разом із пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 7). В анкеті-заяві міститься інформація про те, що відповідач ознайомився з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді та погодився з ними. Також відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами складає між ним та банком договір, про що свідчить його підпис у заяві. Відповідно до умов вказаного договору відповідач отримала кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідач не виконав своїх зобов`язань за кредитним договором від 19.11.2015 року, внаслідок чого станом на 18.09.2018 року утворилася заборгованість у розмірі 38366,24 грн., яка включає в себе 13387,86 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 2951,98 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 19723,25 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1803,15 грн. - штраф (процентна складова). Згідно з ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно з ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відтак, суд вважає, що між сторонами правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився, про що розписався у заяві-анкеті. Таке приєднання відповідачем вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях ст. 634 ЦК України. Проте, відповідач кредитними коштами не користувався, що підтверджується наступним. В провадженні СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017100080005500 від 26.06.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 185 КК України. В результаті розслідування кримінального провадження встановлені наступні обставини: [PERSON] 17.06.2017 року приблизно о 02 годині 30 хвилин, знаходячись на території розважального комплексу «Колібрис», розташованого по пр. Леся Курбаса, 6-Г в м. Києві, будучи особою, яка раніше вчиняла розбій, за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, застосовуючи насильство, небезпечне для життя чи здоров`я особи, вчинив напад на [PERSON] та [PERSON] , з метою заволодіння майном останніх та заволодів ним. Подолавши опір потерпілих, [PERSON] та особа, матеріали відносно якої виділено і окреме провадження, викрали чуже майно, яке належить [PERSON] , а саме: - кредитна картка «ПриватБанку» № [NUMBER] на її ім`я, на якій знаходилися власні кошти в сумі 449,00 грн., а всього майна на загальну суму 41 925,00 грн. Крім цього, [PERSON] 17.06.2017 року, приблизно о 14 годині 40 хвилин, знаходячись в приміщенні супермаркету «Фокстрот», розташованого по прт. Перемоги, 87 в м. Києві, повторно, таємно викрав грошові кошти в сумі 5222 грн 68 коп., які належать [PERSON] , скориставшись належною останній кредитною карткою ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» № [NUMBER]. Вказані обставини підтверджуються копією Обвинувального акту про зміну обвинувачення від 25.06.2018 року (а.с. 45-50). Також, ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30.06.2018 року встановлені наступні обставини. У [PERSON] невстановленими особами з числі іншого майна було викрадено кредитну картку ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» № [NUMBER] на її ім`я, з карткового рахунку якої 17 06.2017 року через банкомати ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було здійснено декілька операцій по зняттю готівки, чим [PERSON] завдано майнову шкоду на загальну суму 8900 грн. (а.с. 51). Вказані обставини підтверджуються Обвинувальним актом про зміну обвинувачення від 25.06.2018 року, ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30.06.2018 року, Листом Святошинського управління поліції ГУ НП у м. Києві № 55001/125/54/08-2017 від 20.11.2017 року (а.с. 52-54). Як вбачається з Розрахунку заборгованості за договором № б/н від 19.11.2015 року, що наданий позивачем до позовної заяви, відповідач після отримання кредитної картки (01.11.2015 року) кредитними коштами в період, з 01.11.2015 року по 16.06.2017 року не користувалася. Станом на 16.06.2017 року жодних заборгованостей відповідача перед позивачем не існувало, а вся кредитна заборгованість виникла саме 17.06.2017 р. в момент вчинення злочину. Отже, як вбачається з матеріалів справи, відповідач, жодних кредитних лімітів на кредитну карту не встановлювала, а користувалась нею виключно для розрахунку власними коштами. Після викрадення кредитної картки, встановлені в результаті слідства особи, через мобільний додаток Приват24 відкрили (встановили) кредитний ліміт, отримали кредитні кошти через банкомат в розмірі 8900 грн., а також придбали в магазині Фокстрот мобільний телефон через сервіс «Оплата частинами» на суму 5227,68 грн. Відповідно до пункту 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням» затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223, Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. Згідно з приписами частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). У відповідності до частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Законодавець виключає збирання доказів судом, що стосується предмета спору, з власної ініціативи, за винятком витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, як передбачено частиною 7 статті 81 ЦПК України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що обставини, на які посилається позивач не знайшли своє підтвердження та спростовані відповідачем, а тому позов є передчасним без встановлення обставин судом у кримінальному провадженні, а тому не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed