Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

07 травня 2018 року позивач звернувся з зазначеним позовом до Малиновського районного суду м.Одеси. Відповідно до ухвали Малиновського районного суду м.Одеси від 29.05.2018 року, 09 серпня 2018 року зазначена справа Малиновським районним судом м.Одеси направлена за підсудністю до Красноокнянського районного суду Одеської області. 27 серпня 2018 року справа надійшла до Красноокнянського районного суду Одеської області та ухвалою від 29 серпня 2018 року позовна заява була залишена без руху. Після усунення недоліків позовної заяви та отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, 08 листопада 2018 року по справі відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. 06 грудня 2018 року постановлено ухвалу про перехід розгляду справи від спрощеного до загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. 08 січня 2019 року продовжено строк підготовчого провадження до 07 лютого 2019 року. 31 січня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позовна заява обґрунтована тим, що згідно укладеного договору між позивачем та відповідачем №б/н від 04.09.2008 року, відповідач отримав кредит у розмірі 2400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку за тарифним планом «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Строк дії картки - 09/16 (до 30 вересня 2016 року). Перевипуск карти не здійснювався. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Однак відповідач свої зобов'язання за договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим має заборгованість на загальну суму 14951,52 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту - 2389,60 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом - 8258,45 грн.; заборгованість за пенею - 3353,40 грн., а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. - фіксована частина; 700,07 грн. - процентна складова. Тому позивач просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та судові витрати. Відповідач подав відзив на позов, в якому позов не визнав, посилаючись на те, що у червні 2018 року він дізнався, що на його ім'я з використанням втраченого ним у березні 2008 року паспорту було оформлено кредит в Приватбанку невідомими йому особами. Втративши паспорт, 20 червня 2008 року він отримав новий, а кредит в Приватбанку був оформлений на втрачений паспорт у вересні 2008 року, тобто на недійсний документ. Протягом 2010-2016 року він співпрацював з службою безпеки Приватбанку в м.Одеса, надавши копію нового паспорта, копію заяви про втрату паспорта. Крім того , він був ознайомлений зі скан-копією його втраченого паспорта, на який оформлювався кредит, на якій видно, що фотографія переклеєна. На фото зображений не він, а інша невідома йому особа. Крім того, 03 червня 2015 року Суворовським районним судом м.Одеси розглянуто аналогічний позов Приватбанку та у задоволенні позову відмовлено. Вказане рішення 16 вересня 2015 року залишено без змін апеляційним судом Одеської області. Позивач подав відповідь на відзив, у якій просив позов задовольнити повністю, посилаючись на те, що позивачем суду надано докази, які підтверджують факт укладання кредитного договору та наявність невиконаних кредитних зобов'язань, а саме: копію кредитного договору; розрахунок заборгованості; копію паспорта відповідача, за яким був оформлений кредитний договір; виписку по рахунку; фото клієнта з карткою. При оформленні кредиту заява на отримання кредиту підписувалася повнолітньою, дієздатною особою. Позичальником були надані всі необхідні документи (паспорт, ІПН тощо), з урахуванням аналізу яких співробітник Банку не міг знати про можливе шахрайство з боку позичальника або інших осіб, які мали доступ до особистих документів відповідача. Документ повністю відповідав загальним вимогам, встановленим Постановою ВРУ «Про затвердження положень про паспорт громадянина України», відповідно до якої громадянин повинен надійно зберігати паспорт, тому співробітник Банку не міг відмовити Клієнту в оформленні кредиту. Про втрату паспорта Клієнтом не заявлялось, інформація про отримання відповідачем нового паспорта у Банку відсутня. При цьому, на думку представника позивача, слід дослідити в судовому порядку паспорт відповідача для встановлення факту переклеювання особистого фото. Відповідач подав заперечення, в яких зазначив, що 04.09.2008 року він ніяких кредитних договорів з позивачем не укладав. На його думку, кредитний договір оформили треті особи за злочинною змовою, використовуючи втрачений ним паспорт з заміненим фото. Щодо наданих позивачем доказів його причетності до даного кредитного договору зазначив, що на копії паспорта, за яким оформлено договір, чітко видно, що на фото не він та немає відбитку штампу. Тому документ не міг повністю відповідати вимогам постанови ВРУ. Також даний паспорт на момент оформлення кредиту 04.09.2008 року вже був недійсним, так як 20.06.2008 року він отримав новий паспорт, взамін втраченого. На фото з карткою, яке долучено позивачем до відповіді на відзив, дійсно він, але фото зроблене в період з грудня 2013 року по лютий 2014 року, коли він оформив картку «Універсальна» для доступу до онлайн-банкінгу Приват24. Зазначене підтверджується наявністю на вказаному фото обручки на його безіменному пальці правої руки, а його шлюб зареєстровано 24.08.2013 року. Фото ж клієнта з карткою на момент оформлення кредитного договору від 04.09.2008 року відсутнє. Щодо відсутності у Банку інформації про отримання відповідачем нового паспорту, то позивач не ознайомився з рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 03.06.2015 року за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до нього, [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитним договором від 04.09.2008 року, в якому міститься інформація про те, що 29.03.2008 року він звертався з заявою про втрату паспорта до Малиновського районного відділу Одеського міського управління ГУМВС в Одеській області. Від представника позивача до суду надійшли пояснення, в яких, крім обґрунтувань, які містяться у позовній заяві та відповіді на відзив, він зазначив, що згідно довідки про видачу кредитних карт, відповідач отримав кредитні картки [NUMBER], [NUMBER]. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак у позовній заяві він просив розглянути справу за відсутності представника позивача /а.с.47-49/. Тому справа розглянута у відсутність представника позивача, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав з підстав, зазначених у відзиві на позов та запереченнях, доповнивши, що фото з карткою зроблене у приміщенні відділення Приватбанку в с.м.т. Красні Окни зимою 2014 року, так як там він в теплій куртці та з обручкою, а шлюб зареєстровано у серпні 2013 року. При цьому відповідач стверджував, що фактично його примусили сфотографуватися та оформити картку, так як у цей час вже йшли перемовини з Приватбанком щодо нібито отриманого ним кредиту у 2008 році, а на будь-які звернення Приватбанк йому не відповідав і у відділенні Приватбанку йому порадили оформити картку Приватбанку, щоб мати можливість через ПРИВАТ24 отримувати необхідну йому інформацію. Тому він і отримав вказану картку, але одразу її заблокував і будь-яких дій за цією карткою не вчиняв. Після ухвалення рішення Суворовським районним судом м.Одеси йому продовжувати телефонувати не то працівники банку, не то колектори і вимагати повернути борг. При отриманні із Красноокнянського районного суду матеріалів позовної заяви він спочатку взагалі вважав, що це один і той же кредит. При цьому відповідач наголошував, що банку відомі обставини оформлення кредиту, за яким прийнято рішення Суворовським районним судом м.Одеси і той факт, що кредит оформлено невідомою особою, а не ним, і не виключно, що за злочинною змовою з представником банку. При цьому відповідачем зазначено, що жодна інформація, яка вказана в заяві від 04 вересня 2008 року, окрім даних із паспорта, не відповідає дійсності - ні дівоче прізвище його матері, ні телефони, ні дані про роботу. В подальшому відповідач в судове засідання не з'явився, однак від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність /а.с.145/. Тому справа розглянута у відсутність відповідача, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 04 вересня 2008 року невстановлена особа, назвавшись [PERSON], звернулася до ЗАТ КБ «Приватбанк» з заявою про надання банківських послуг, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складає між цією особою та банком договір. При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до положень якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Підписавши зазначену заяву, невстановлена особа підтвердила, що ознайомилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Приватбанку. Таким чином, невстановлена особа, яка назвалась [PERSON], уклала з ЗАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір №б/н від 04.09.2008 року, за яким отримала кредит в сумі 2400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, а також отримала платіжну картку та ПІН-код до неї /а.с.8/. АТ КБ «Приватбанк» є правонаступником ПАТ КБ «Приватбанк», яке є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк» /а.с.21,107/. При укладенні зазначеного договору особа позичальника була встановлена на підставі паспорта [NUMBER], виданого 30 липня 2003 року Красноокнянським РВ ГУМВС України в Одеській області. Разом з тим, у березні 2008 року відповідач виявив факт зникнення його паспорта, про що 29 березня 2008 року звертався з заявою до Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, що встановлено рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 03 червня 2015 року у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яке вступило в законну силу /а.с.77-78/. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Факт втрати відповідачем паспорта підтверджується також заявою про видачу паспорта (формою №1), на підставі якої 20 червня 2008 року [PERSON] було видано новий паспорт [NUMBER] /а.с.110/. При цьому, як вбачається з форми №1 (заяви про видачу паспорта), на підставі якої [PERSON] 30 липня 2003 року видано паспорт [NUMBER], на підставі якого укладено вищевказаний кредитний договір, фото власника паспорта в зазначеній формі №1 та фото в копії зазначеного паспорта, долученого позивачем до позовної заяви, відрізняються, тоді як мають бути ідентичними. На цих фото зображені різні особи /а.с.16, 87/. Проаналізувавши вказані докази та надавши їм оцінку, суд дійшов висновку, що доводи відповідача про те, що ним не підписувалась анкета-заява позичальника від 04 вересня 2008 року, знаходять своє підтвердження та не спростовуються іншими доказами в справі. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п.1 ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. При цьому суд зазначає, що ст.81 ЦПК України передбачено обов'язок сторін доказування та надання доказів, а саме, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Так, позивачу достеменно було відомо, що існує рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 03 червня 2015 року, яке було переглянуте апеляційним судом Одеської області, залишено без змін та набрало законної сили 16 вересня 2015 року, згідно з яким було встановлено, що за аналогічних обставин тієї ж дати /04 вересня 2008 року/ на таку ж суму /2400 грн/ невстановленою особою було отримано кредит фізичній особі «Розстрочка». Однак жодних доказів, що аналогічний кредит отримав саме відповідач [PERSON], позивач не надав, не скористався своїм правом звернення до правоохоронних органів для порушення кримінального провадження, проведення в межах кримінального провадження почеркознавчої експертизи тощо. Судом встановлено, що анкета-заява позичальника [PERSON] не укладалася та не підписувалась відповідачем, а тому суд робить висновок, що між позивачем і відповідачем не було укладено кредитний договір, та, відповідно, між сторонами не виникало зобов'язання з приводу виконання вказаного договору. Відтак, вказана анкета-заява не створює правових наслідків для відповідача. Частиною 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до ч.1 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Частина 5 ст.263 ЦПК України передбачає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Надане позивачем фото [PERSON] з карткою, не є доказом отримання ним картки при укладенні кредитного договору від 04 вересня 2008 року, так як зроблене, за повідомленням позивача, що підтвердив і відповідач, 10 лютого 2014 року. Інших доказів отримання кредитної картки при укладенні договору у вересні 2008 року саме відповідачем, а не іншою особою, позивачем в порушення ст.81 ЦПК України не надано. З урахуванням вищевикладеного, оскільки факт укладання кредитного договору, отримання картки та коштів за договором та, як наслідок, виникнення зобов'язань з повернення кредиту саме у відповідача, а не іншої особи, не встановлений та не підтверджений відповідними доказами, то суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позову відсутні, тому у задоволенні позову слід відмовити. При цьому позивач вправі провести службове розслідування за даним фактом і вирішити питання про відшкодування завданих збитків в результаті укладеного кредитного договору шляхом подання заяви до правоохоронних органів. Вимоги позивача щодо дослідження в судовому порядку паспорту відповідача для встановлення факту переклеювання особистого фото не підлягають задоволенню, так як це не входить в компетенцію суду, а крім того, паспорт, яким на теперішній час посвідчується особа відповідача, не має жодного відношення до оформлення невстановленою особою кредиту у відділенні Приватбанку у 2008 році.

Outcome: dismissed