Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

09 березня 2016 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь банку 11003,19 грн. заборгованості за кредитним договором №DNН4КР40100222 від 19.07.2005 року, яка складається з відсотків, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 29.02.2013 року по 29.02.2016 року. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору № DNН4КР40100222 від 19.07.2005 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 8673,60 коп. на строк з 19.07.2005 по 19.07.2007 включно, та зобовязувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати з «17» по «24» числа кожного місяця позичальник повинен надавати банку щомісячний платіж, який становить 464,79 грн. та складається із заборгованості по кредиту, відсотків, комісії також інші витрати згідно Умов. Позичальник зобовязався повернути суму кредиту, проценти, комісії відповідно до умов договору. Свої зобовязання за вказаним кредитним договором [PERSON] належним чином не виконував, тому станом на 29.02.2016 року виникла заборгованість по кредитному договору на загальну суму 47275,90 грн. Позивач, посилаючись на положення ст. 256 ЦК України, просить стягнути з останнього заборгованість у розмірі 11003,19 грн., на підставі п. 3.2 Кредитного договору, яким визначено розмір відсотків 6% на місяць від суми простроченої заборгованості, яка складається з відсотків, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 29.02.2013 року по 29.02.2016 року. Ухвалою судді Водопянова С.М. від 11.03.2016 року відкрито провадження по справі. 10.10.2016 року, згідно розпорядження керівника апарату суду, справу передано до розгляду судді Пустовіту О.Г. Підстава повторного авто розподілу: звільнення з посади судді Водопянова С.М. 11 жовтня 2016 року ухвалою судді Пустовіта О.Г. справа прийнята до провадження та призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні та у письмових запереченнях, проти задоволення позову заперечував, посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності, та просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Вважає, що строк позовної давності завершився ще 19.07.2007 року не лише до основного зобовязання за кредитом, а й позовних вимог щодо стягнення відсотків по відношенню до простроченої заборгованості. Суд повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.07.2005 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № DNН4КР40100222, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 8673. 60 коп. на термін до 19.07.2007 року, та зобовязувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. Відповідно до п. 1.2. договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати з «17» по «24» числа кожного місяця позичальник повинен надавати банку щомісячний платіж, який становить 464,79 грн. та складається із заборгованості по кредиту, відсотків, комісії також інші витрати відповідно до п.п. 3.9., 3.17. Згідно з п. 3.2 договору при порушенні Позичальником зобовязань по погашенню кредиту, передбачених п. 1.1 Позичальник сплачує Банку відсотки за користування Кредитом у розмірі 6 % на місяць, нараховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на укладення з Банком кредитного договору № DNН4КР40100222 від 19.07.2005 року, одержання кредитних коштів та їхнього використання відповідно до умов зазначеного договору, про що свідчить особистий підпис відповідача у договорі. В порушення умов договору відповідач належним чином свої зобов'язання не виконує. У звязку із чим, згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 29.06.2016 року виникла заборгованість у розмірі 47275 грн. 90 коп., з яких: 5024 грн. 29 коп. заборгованість за кредитом; 14545 грн. 42 коп. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 27706 грн. 19 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Представником позивача надано розрахунок заборгованості за період з 29.02.2013 року по 29.02.2016 року, з якого вбачається заборгованість по відсоткам складає 11003,19 грн. При вирішенні даного спору, суд вважає, що необхідно врахувати правові позиції, які висловлені Верховним Судом України в постановах від 02.12.2015 року №2-249цс15 та від 29 червня 2016 року у справі №-6-1188цс16. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Разом із тим, за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності. Згідно умов п. 3.2 Кредитного договору [PERSON] повинен сплачувати проценти в розмірі 6 % на місяць, нараховані на суму непогашеної в строк заборгованості за Кредитом. В судовому засіданні сума непогашеної в строк заборгованості була встановлена в розмірі 47275 грн. 90 коп. із вказаних вище розрахунків та не спростована представником відповідача. Отже, укладений між сторонами кредитний договір передбачає нарахування та сплату відсотків до моменту повного погашення заборгованості. З матеріалів справи вбачається, що повне погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за умовами кредитного договору не відбулося, а тому останній має право на нарахування відсотків відповідно до умов кредитного договору. Враховуючи те, що кошти за кредитним договором від 19.07.2005 року № DNН4КР40100222 в належному розмірі повернуто не було та правові позиції ВСУ, суд, приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача суми процентів за користування кредитом, які визначені п. 3.2 вказаного Кредитного договору, у межах строку позовної давності з урахуванням предявлених позовних вимог. Таким чином, предявлений позов підлягає задоволенню, а саме нараховані відсотки, що підлягають стягненню визначені періодом з 28.02.2013 року по 29.02.2016 року та складає 11003,19 грн. (5024,29 грн.(розмір простроченої заборгованість) помножено на 02,% на день (6% / 30) помножено на 1095 днів прострочення і поділено на 100 = 11003,19 грн.). Доводи представника відповідача щодо обчислення строку позовної давності, не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки предметом даного позову є лише заборгованість по відсоткам за користування кредитом, а не кредитна заборгованість в цілому, тому суд дає правову оцінку правовідносинам лише в межах предявленого позову. При цьому суд наголошує, що оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності відповідно до умов Кредитного договору. Згідно ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача, необхідно стягнути сплачений останнім при подачі позовної заяви судовий збір у розмірі 1378,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved