overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

09 серпня 2016 року до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернувся [PERSON] з вказаним позовом в якому зазначив, що 30 грудня 1993 року між ним та [PERSON] був укладений шлюб. Від шлюбу є повнолітні діти: донька [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалося: через різні погляди на життя, виконання сімейних обовязків, ведення спільного господарства вони перестали бути однією сімєю. Шлюбні стосунки з дружиною між ними фактично припинені з жовтня 2007 року. Також зазначив, що протягом останніх пяти років він підтримує стосунки з іншою жінкою та створив іншу сімю. За таких обставин вважав, що їх з відповідачем сімя розпалася остаточно та відновленню не підлягає. В судове засідання позивач не зявився, надав суду письмову заяву, в якій позов підтримав у повному обсязі, наполягав на його задоволенні. Просив справу розглянути за його відсутності. Проти розгляду справу у заочному порядку не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявилася. Про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та постанови заочне рішення. За приписами ч.2 ст. 2, ч.9 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. За приписами ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 2 ст.112 СК України передбачено, що шлюб може бути розірвано у разі встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановлено, що 30 грудня 1993 року між сторонами укладений шлюб, який був зареєстрований у Хмельницькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, про що складено відповідний актовий запис № 2042. Від шлюбу сторони мають спільну дитину доньку [PERSON], [INFO]. На даний час родина розпалася остаточно, відновити її неможливо: сторони втратили почуття взаємоповаги, кохання. З жовтня 2007 року сторони фактично припинили шлюбні стосунки, перестали вести спільне господарство, проживають окремо один від одного. За таких обставин, а також зважаючи на категоричну позицію позивача про небажання перебувати у шлюбі, виходячи з засад добровільності перебування у шлюбі, суд приходить до переконання, що подальше збереження шлюбу суперечило б моральним засадам суспільства, інтересам сторін та порушувало б права і свободи подружжя, гарантовані ч.1 ст.51 Конституції України. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позов про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-11 00:00:00

09 серпня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1967 р.\~н., яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 08.08.2016 р. о 15 год. 02 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів хвора страждає тяжким психічним розладом, не може забезпечити свої життєві потреби на рівні, необхідному для життєдіяльності, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР» не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 08.08.2016 р. о 15 год. 02 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради» за направленням лікаря-психіатра КЗ «Нікопольська ЦРЛ» ДОР». При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора тривожна, розгублена, напружена, підозріла, настрій знижений, до чогось прислухається. [PERSON] було поставлено попередній діагноз гострий поліморфний психотичний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що їй необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-11 00:00:00

09 серпня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1968 р.\~н., який мешкає за адресою: м.\~Дніпропетровськ, вул.\~Пеліна, буд.\~15. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 07.08.2016 р. о 09 год. 24 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів хворий є безпорадним у звязку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР» не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 07.08.2016 р. о 09 год. 24 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради» за направленням лікаря-психіатра [PERSON], КЗ «ДКПЛ» ДОР». При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР» комісія лікарів виявила, що хворий перебуває в неадекватному емоційному стані, мислення непослідовне, паралогічне, виказує маячні ідеї відношення. Критика до свого стану відсутня. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-11 00:00:00

09 серпня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1990 р.\~н., який мешкає за адресою: Дніпропетровська область, с.\~Сурсько-Литовське, вул.\~Ленінградська, буд.\~95. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 08.08.2016 р. о 20 год. 44 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів хворий є безпорадним у звязку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу, небезпечним, являє собою загрозу для себе та оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР» не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 08.08.2016 р. о 20 год. 44 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради» за направленням фельдшера Шевченко, КЗ «Дніпропетровська ЦРЛ» ДОР». При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР» комісія лікарів виявила, що хворий вдома поводився агресивно, був збуджений, бив матір, говорив, що «вибивав з матері вовка», відмовляється від їжі, вважає, що його труять. [PERSON] було поставлено попередній діагноз гострий поліморфний психотичний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

09 серпня 2016 року Миргородським міськрайонний судом було прийнято рішення по вище зазначеній цивільній справі. 18.10.2016 року до суду надійшла заява від позивачки [PERSON] про винесення додаткового рішення, оскільки у винесеному судом рішенні не зазначено строк з якого слід стягувати на її користь аліменти з відповідача. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свою заяву підтримала, пояснила, що їй було відмовлено у прийнятті до виконання виконавчого документу щодо стягнення з відповідача на її користь аліментів на особисте утримання, так як в рішенні суду не зазначено часу з якого слід стягувати на її користь аліменти. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі приходить до переконання, що заяву [PERSON] про винесення додаткового рішення слід задовольнити. Відповідно до ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо суд вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати. Суд вирішивши спір про право, не зазначив у рішенні час з якого слід стягувати аліменти на користь позивачки на її особисте утримання, що унеможливлює виконання цього рішення. Відповідно до ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на її особисте утримання 15 липня 2016 року, а тому, саме з цього часу відповідач повинен сплачувати аліменти на її особисте утримання. Отже, резолютивна частина рішення Миргородського міськрайонного суду від 09.08.2016 року не відповідає вимогам ст.ст.79, 84 СК України а також положенням п.4 ч.1 ст. 215 ЦПК України, адже в ньому не зазначено час з якого слід стягувати аліменти на особисте утримання позивачки [PERSON] Зважаючи на викладене, резолютивна частина рішення повинна бути уточнена наступним чином.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

09 серпня 2016 року між сторонами зареєстровано шлюб у Краматорському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 505, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис № 210 від 06.02.2017 року. Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сімя є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до\~ст.109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Як встановлено, сторони припинили сімейно-шлюбні відносини з 2018 року, родина розпалась остаточно і в подальшому збережена бути не може. \~ \~ \~ \~Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~Також, відповідно до Закону України «Про судовий збір» та ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 768,40 грн. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

09 серпня 2016 року ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі виробничої одиниці «Краматорськміжрайтепломережа» звернулося в суд з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 7238 грн. 41 коп., витрат від інфляційних процесів у сумі 2545,70 грн., 3% річних у сумі 228,83 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідачка мешкає та зареєстрована в [INFO], не вносила оплату за отримані послуги опалення та гаряче водопостачання, в результаті чого за нею утворилася заборгованість за період з квітня 2013 року по березень 2016 року в сумі 7238 грн. 41 коп. Просить суд стягнути з відповідача дану заборгованість та сплачений судовий збір. Представник позивача у судове засідання не зявився, але надав до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка в судове засідання не зявилася по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, повісткою. Згідно з ст. 224 ЦПК України суд на підставі наявних в справі доказів вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, враховуючи те, що представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи в порядку, передбаченому ст.ст. 224, 225 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачка зареєстрована у [INFO]. (а.с.7). Як вбачається з особового рахунку, який відкритий на імя [PERSON] заборгованість за період з квітня 2013 року по березень 2016 року складає 7238,41 грн. (а.с.5). Відповідно до розрахунку позивача за вказаний період заборгованості, витрати від інфляційних процесів становлять в розмірі 2545,70 грн., 3 % річних - 228,83 грн. (а.с.6). Згідно ст. 162 ЖК України, плата за використання житловим приміщенням в домі (квартирі), що перебуває у громадянина на праві приватної власності, встановлюється згодою сторін. Сплата за комунальні послуги сплачуються, окрім квартирної плати, по ствердженим в встановленому порядку тарифу. Час внесення квартирної плати й плати за комунальні послуги ухвалюються угодою сторін. Згідно ст. 160 ЖК України, члени сімї наймача, які проживають разом з ним в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються на рівні з наймачем всіма правами і несуть всі обовязки, що випливають з договору найму. Повнолітні члени сімї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність по обовязкам, що випливають з вказаного договору. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача повинні бути задоволені повністю й дану заборгованість варто стягнути з відповідача на користь позивача за період часу з квітня 2013 року по березень 2016 року в сумі 7238 грн. 41 коп., витрат від інфляційних процесів у сумі 2545,70 грн., 3% річних у сумі 228,83 грн. Також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 1378 грн., які були сплачені позивачем при звертанні до суду з даним позовом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

09 серпня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій вказав, що вони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 09 вересня 1995 року. Неповнолітніх дітей не мають. З серпня 2015 року між ними припинені шлюбно-сімейні відносини, тому що відсутнє порозуміння у родині. Сторони мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. Позивач [PERSON] зазначив, що фактично їх шлюб носить формальний характер, оскільки кожен з них має свої сім'ї. Зараз дружина мешкає у Росії. Позивач вважає, що сімейні відносини припинені назавжди, їх поновлення і збереження не можливе, просить шлюб розірвати. 11 жовтня 2016 року заочним рішенням Дружківського міського суду Донецької області позов був задоволений. 15 листопада 2016 року заочне рішення від 11 жовтня 2016 року було скасовано за заявою [PERSON]. 07 грудня 2016 року у судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечувала проти розірвання шлюбу, вважала, що сім'ю можна зберегти, просила надати строк для примирення. Суд, з метою збереження родини, задовольнив клопотання відповідача і надав сторонам строк для примирення в один місяць. У судовому засіданні 10 січня 2017 року позивач [PERSON] наполягав на позові, пояснив, що вони з [PERSON] не спілкувалися за цей строк жодного разу. Вона поїхала до м. Москви через три дні після минулого судового засідання, будь-яких дій, направлених на примирення, вона не вчиняла. Він же не бажає поновлювати з нею будь-яких стосунків. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явилася, причини неявки не повідомила. Суд, дослідивши докази по справі, встановив наступне. 09 вересня 1995 року сторони [PERSON] та [PERSON] у відділі реєстрації актів громадянського стану м.Дружківки зареєстрували шлюб, актовий запис №480 (а.с.6). З липня 2015 року сторони разом не мешкають, спільне господарство не ведуть та сімейним побутом не пов'язані. Суд вважає, що шлюб між подружжям [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе. Сторони проживають окремо один від одного і фактично сімейних відносин між ними не має. У наданий судом строк сторони не поновили відносини, не вчинили будь-яких дій для примирення, що свідчить про їх небажання зберігати сім'ю.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

09 серпня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій вказав, що вони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 09 вересня 1995 року. Неповнолітніх дітей не мають. З серпня 2015 року між ними припинені шлюбно-сімейні відносини, тому що відсутнє порозуміння у родині. Сторони мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. Позивач [PERSON] зазначив, що фактично їх шлюб носить формальний характер, оскільки кожен з них має свої сім'ї. Зараз дружина мешкає у Росії. Позивач вважає, що сімейні відносини припинені назавжди, їх поновлення і збереження не можливе, просить шлюб розірвати. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином. До суду він надав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, на позові наполягає. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Суд, отримавши згоду позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши докази по справі, встановив наступне. 09 вересня 1995 року сторони [PERSON] та [PERSON] у відділі реєстрації актів громадянського стану м.Дружківки зареєстрували шлюб, актовий запис №480 (а.с.6). З серпня 2015 року сторони разом не мешкають, спільне господарство не ведуть та сімейним побутом не пов'язані. Суд вважає, що шлюб між подружжям [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе. Сторони проживають окремо один від одного і фактично сімейних відносин між ними не має. Поновляти сімейні стосунки вони не бажають.

Outcome: approved