Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

07.09.2021 року позивачка звернулася до суду з позовом до Ємільчинської селищної ради, голови Ємільчинської селищної ради Волощука С.В., в якому просила визнати незаконним та скасувати розпорядження Ємільчинської селищної ради №201-К від 02.08.2021 року про звільнення її з посади директора Комунальної установи «Ємільчинський інклюзивно-ресурсний центр» Ємільчинської селищної ради, поновити її на роботі у Комунальній установі «Ємільчинський інклюзивно-ресурсний центр» Ємільчинської селищної ради на посаді директора з 02.08.2021 року та допустити в цій частині негайне виконання рішення суду, стягнути з Ємільчинської селищної ради на її користь витрати на надання професійної правничої допомоги в сумі 1500 грн. Вимогу мотивує тим, що вона працювала на посаді директора КУ «Ємільчинський інклюзивно-ресурсний центр» Ємільчинської селищної ради з 03.08.2018 року до 02.08.2021 року. 02.08.2018 року головою Ємільчинської селищної ради було винесене розпорядження №208-К про призначення її на посаду директора КУ «Ємільчинський інклюзивно-ресурсний центр» Ємільчинської селищної ради з 03.08.2018 року, як таку, що успішно пройшла конкурсний відбір на дану посаду. В цей же день між нею та виконавчим комітетом Ємільчинської селищної ради, в особі голови Волощука С.В., був укладений контракт про призначення її на посаду директора КУ «Ємільчинський інклюзивно-ресурсний центр» Ємільчинської селищної ради на строк з 03.08.2018 року по 02.08.2021 року. Позивачка зазначила, що з 24.12.2020 року вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. В серпні 2021 року в телефонному режимі їй повідомили про необхідність з`явитися до Ємільчинської селищної ради та отримати трудову книжку у зв`язку із закінченням строку дії контракту, про що винесене розпорядження. Позивачка вважає, що розпорядження №201 від 02.08.2021 року не грунтується на вимогах чинного законодавства та у роботодавця були відсутні законні підстави для звільнення її з посади директора КУ «Ємільчинський інклюзивно-ресурсний центр», оскільки вона перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Згідно ч.3 ст.40 КЗпП не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці. 08.09.2021 року по справі було відкрито провадження та розгляд справи призначено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Представник відповідача Ємільчинської селищної ради надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що підставами припинення трудового договору є закінчення терміну. Укладаючи строковий трудовий договір, працівник одночасно надає добровільну згоду на його припинення у визначений сторонами в трудовому договорі термін, а тому звільнення працівника по даній підставі не є звільненням з ініціативи роботодавця. Закінчення строку трудового договору тягне його припинення і в останній день роботи або до цього повинен бути виданий наказ про звільнення, в останній день роботи повинен бути зроблений запис у трудову книжку, а трудова книжка видана працівникові. Якщо працівник був відсутній на роботі, все одно оформляється наказ про звільнення, робиться запис про звільнення в трудовій книжці, а працівника повідомляють про звільнення і необхідність одержання трудової книжки. Трудову книжку позивачка отримала 04.09.2021 року, про що свідчить її особистий підпис в книзі обліку трудових книжок Ємільчинської селищної ради. Повідомлення позивачці про звільнення не направлялося, оскільки вона має оригінал контракту і п.6.3 даного контракту їй був відомий. Відповідно до ст.184 КЗпП звільнення жінок, які мають дітей віком до трьох років, у зв`язку із закінченням строку дії строкового договору можливе, однак власник зобов`язаний при цьому працевлаштувати жінку на цьому ж або іншому підприємстві відповідно до її спеціальності. Сектором кадрової робити Ємільчинської селищної ради позивачці 02.08.2021 року по телефону було повідомлено про необхідність з`явитися до селищної ради, однак дане повідомлення вона проігнорувала. 05.08.2021 року на її адресу направлено лист-пропозицію №1191 від 02.08.2021 року про наступне працевлаштування, який отриманий нею особисто 02.09.2021 року. Позивачка на даний час своєї згоди на працевлаштування за запропонованою посадою не надала, про причини не повідомила, що Ємільчинською селищною радою розцінено як відмова від запропонованої роботи. Відповідно до умов контракту, укладеного між сторонами 02.08.2018 року, даний контракт не може бути пролонгований автоматично після закінчення строку його дії. У відзиві на позов представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити та визнати Волощука С.В. неналежним відповідачем. Позивачка надала суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що доводи відповідача є не обґрунтованими, оскільки вона була звільнена під час перебування у соціальній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. Доводи відповідача про те, що на неї не поширюється гарантія неможливості звільнення працівника у період відпустки, оскільки вона звільнена не з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, а за п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України з підстав закінчення строку трудового договору, не відповідають чинному законодавству та судовій практиці Верховного Суду. Рішенням другого Сенату Конституційного суду України від 04.09.2019 року у справі №3-425/2018 (6960/18) визнано конституційними положення ч.3 ст.40 КЗпП України. Дане рішення мотивоване тим, що положеннями ч.3 ст.40 КЗпП України закріплені гарантії захисту працівника від незаконного звільнення, що є спеціальними вимогами законодавства, які мають бути реалізовані роботодавцем для дотримання трудового законодавства. Однією з таких гарантій є, зокрема, сформульована у законодавстві заборона роботодавцю звільнити працівника, який працює за трудовим договором і на момент звільнення є тимчасово непрацездатним або перебуває у відпустці. Позивачка зазначила, що з 24.12.2020 року до 01.10.2023 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та була звільнена з роботи 02.08.2021 року, що свідчить про порушення роботодавцем ч.3 ст.40 КЗпП України. В розпорядженні Ємільчинської селищної ради №208-К від 02.08.2018 року «Про прийняття на роботу [PERSON] » не зазначено, що вона була прийнята на роботу за строковим трудовим договором, строк дії трудового договору в даному розпорядженні не відображений. Враховуючи цей факт і вимоги чинного трудового законодавства позивачка вважає, що вона була призначена на посаду директора КУ «Ємільчинський інклюзивно-ресурсний центр» за безстроковим трудовим договором. У відповіді на відзив позивачка просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В судовому засіданні позивачка, її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник позивачки дала пояснення, як викладені в позовній заяві. Представник відповідача позов не визнав та просив відмовити в задоволенні позову, зазначивши, що при звільненні позивачки було дитримано порядок та умови звільнення відповідно до контракту. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, докази і пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що згідно розпорядження голови Ємільчинської селищної ради №208-К від 02.08.2018 року [PERSON] призначено на посаду директора КУ «Ємільчинський інклюзивно-ресурсний центр» Ємільчинської селищної ради з 03.08.2018 року, як таку, що успішно пройшла конкурсний відбір на дану посаду (а. с. 5). Ксерокопією трудової книжки [PERSON] (в якій є відмітки про те, що прізвище [PERSON] змінено на [PERSON] на підставі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 30.10.2015 року; прізвище [PERSON] змінено на [PERSON] на підставі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 06.06.2020 року) стверджується, що на підставі розпорядження №208-К від 02.08.2018 року її з 03.08.2018 року призначено на посаду директора Комунальної установи «Ємільчинський інклюзивно-ресурсний центр» Ємільчинської селищної ради за результатами конкурсного відбору терміном на 3 роки, що не відповідає змісту вищезазначеного розпорядження (а. с. 8-9). 02.08.2018 року між виконавчим комітетом Ємільчинської селищної ради, в особі селищного голови Волощука С.В. , та [PERSON] укладено контракт про призначення [PERSON] на посаду директора КУ «Ємільчинський інклюзивно-ресурсний центр» Ємільчинської селищної ради на строк з 03.08.2018 року по 02.08.2021 року (а. с. 11-14). Відповідно до п.6.1 контракт набуває чинності з 03 серпня 2018 року та діє по 02 серпня 2021 року включно. Згідно умов даного контракту він припиняється (розривається): після закінчення строку дії контракту (п.2 ст.36 КЗпП України); за угодою сторін (п.1 ст.36 КЗпП України); за ініціативою засновника у випадках, передбачених ст.ст. 40, 41 КЗпП України; ініціативи керівника до закінчення терміну дії контракту у випадках, передбачених ст.39 КЗпП України (п.п. 5.2.1-5.2.4.3 п.5.2 контракту). Відповідно до розпорядження голови Ємільчинської селищної ради №174-В від 23.12.2020 року [PERSON] , директору КУ «Ємільчинський інклюзивно-ресурсний центр» Ємільчинської селищної ради, надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 24.12.2020 року по [INFO] (а. с. 10), тобто поза межами строку дії контракту від 03.08.2018 року, що свідчить про згоду виконавчого комітету Ємільчинської селищної ради, в особі селищного голови Волощука С.В., на пролонгування укладеного між ним та позивачкою контракту.. Згідно розпорядження голови Ємільчинської селищної ради №201-К від 02.08.2021 року [PERSON] , директора КУ «Ємільчинський інклюзивно-ресурсний центр» Ємільчинської селищної ради, звільнено 02.08.2021 року у зв`язку із закінченням строку дії контракту (а. с. 6). Із ксерокопії трудової книжки [PERSON] слідує, що її на підставі розпорядження №201-К від 02.08.2021 року з 02.08.2021 року звільнено у зв`язку із закінченням строку дії контракту, згідно п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України (а. с. 8-9). Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно з частиною третьою статті 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, у якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. У пункті 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема, закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. У цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України. Згідно ч.3 ст.40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Рішенням Другого сенату Конституційного Суду України від 04 вересня 2019 року № 6-р(II)/2019 у справі № 3-425/2018 (6960/18) за конституційною скаргою [PERSON] щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 40 КЗпП України визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), положення частини третьої статті 40 КЗпП України. Рішення Конституційного Суду України мотивоване тим, що положеннями частини третьої статті 40 КЗпП України закріплені гарантії захисту працівника від незаконного звільнення, що є спеціальними вимогами законодавства, які мають бути реалізовані роботодавцем для дотримання трудового законодавства. Однією з таких гарантій є, зокрема, сформульована у законодавстві заборона роботодавцю звільняти працівника, який працює за трудовим договором і на момент звільнення є тимчасово непрацездатним або перебуває у відпустці. Отже, непоширення такої вимоги на трудові правовідносини за контрактом є порушенням гарантій захисту працівників від незаконного звільнення та ставить їх у нерівні умови порівняно з іншими категоріями. Таким чином, положення частини третьої статті 40 КЗпП України є такими, що поширюються на всі трудові правовідносини та не суперечать Конституції України. Такий правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 134/1287/20, з урахуванням якого в указаних правовідносинах суд застосував такі норми права. Зважаючи на те, що Ємільчинською селищною радою [PERSON] звільнено 02.08.2021 року, у період перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 24.12.2020 року до 01.10.2023 року відповідно до розпорядження голови Ємільчинської селищної ради №174-В від 23.12.2020 року, суд приходить до висновку, що відповідачем порушено трудові права позивачки при звільненні, які підлягають захисту шляхом визнання розпорядження Ємільчинської селищної ради №201-К від 02.08.2021 року про звільнення [PERSON] з посади директора Комунальної установи «Ємільчинський інклюзивно-ресурсний центр» Ємільчинської селищної ради незаконним та поновлення [PERSON] на роботі у Комунальній установі «Ємільчинський інклюзивно-ресурсний центр» Ємільчинської селищної ради на посаді директора з 02.08.2021 року. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», а тому з відповідача в прибуток держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908 грн. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно договору №8/21 про надання правової допомоги від 01.09.2021 року [PERSON] доручає, а адвокат Бруцька Т.А. приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором. П. 4.1 даного договору передбачено, що правову допомогу, що надається адвокатом, клієнт оплачує в гривнях, шляхом переказу, що дорівнює вартості робіт згідно акта передачі-приймання виконаних робіт. Згідно акту приймання-передачі виконаної роботи №1 до договору про надання правової допомоги від 03.09.2021 року адвокатом Бруцькою Т.А. було надано наступні юридичні послуги: надання консультації з вивченням документів щодо трудових відносин; складання позовної заяви про поновлення на роботі. Квитанцією №0.0.2264702576.1 від 14.09.2021 року стверджується, що [PERSON] сплатила адвокату Бруцькій Т.А. за послуги адвоката 1500 грн. За таких обставин суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки, підлягають стягненню витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката. На підставі викладеного та

Outcome: approved