Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

09.02.2017 року АТ «БМ Банк» звернулося до Миргородського міськрайонного суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності нерухомим майном шляхом виселення. В направленому на адресу суду позові АТ «БМ Банк» зазначив, що в процесі здійснення виконавчого провадження за рішенням Миргородського міськрайонного суду від 15 листопада 2010 року про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором на публічних торгах було продано належне [PERSON] майно, а саме квартиру №12, яка знаходиться в м. Миргороді по провулку Данила Апостола 4. Набувачем зазначеного майна є АТ «БМ Банк». 07.11.2016 року приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу [PERSON] на підставі акта державного виконавця про проведені прилюдні торги позивачеві АТ «БМ Банк» було видано Свідоцтво про право власності на квартиру №12, яка розташована в м. Миргороді по провулку Данила Апостола буд. 4 та зареєстроване право власності на цю квартиру за позивачем. В порушення ст.ст. 319, 321 ЦК України відповідач [PERSON] проживає в належній позивачеві квартирі, що позбавляє його можливості розпорядитися своєю власністю та призводить до порушення права власності. Просить суд усунути перешкоди в користуванні нерухомим майном шляхом виселення [PERSON] з квартири №12, яка розташована в будинку №4 по провулку Данила Апостола в м. Миргороді та стягнути з відповідача на користь позивача сплачений банком при зверненні з позовом до суду судовий збір. При судовому розгляді справи представник АТ «БМ Банк» [PERSON] позов підтримала. Пояснила, що 12 червня 2008 року між ТОВ «БМ Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «БМ Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №21/29/120608 згідно з яким, останній отримав на умовах визначених кредитним договором грошові кошти у розмірі 250000 грн. зі сплатою 18% річних на поточні потреби з терміном остаточного повернення кредиту -11 червня 2018 року. Також 12 червня 2008 року між ТОВ «БМ Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір іпотеки №21/29/120608. Даний договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що випливають з Кредитного договору №21/29/120608 від 12.06.2008 року. За даним договором іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю в якості забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором наступне майно: чотирикімнатну квартиру №12 загальною площею 57,0 кв.м., що знаходиться в будинку №4 по провулку Данила Апостола в м. Миргороді. Рішенням Миргородського міськрайонного суду за позовом АТ «БМ Банк» від 15 листопада 2010 року стягнуто з відповідача [PERSON] на користь АТ «БМ Банк» 245064,58 грн. заборгованості за кредитним договором №21/29/120608 від 12.06.2008 року. В процесі виконання рішення Миргородського міськрайонного суду від 15 листопада 2010 року на підставі Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем було продано з прилюдних торгів належну відповідачеві [PERSON] квартиру №12, що знаходиться в будинку №4 по провулку Данила Апостола в м. Миргороді. Покупцем цієї квартири став АТ «БМ Банк», яким 07 листопада 2016 року було отримано свідоцтво про право власності на це майно. В той же час відповідач [PERSON] продовжує проживати в спірній квартирі, що призводить до порушення права власності позивача. У відповідача відсутнє на праві власності інше майно. В с. Петрівці Миргородського району знаходиться будинок його матері в якому він зареєстрований проживанням. Просить суд позов АТ «БМ Банк» задовольнити та усунути перешкоди в користуванні нерухомим майном шляхом виселення [PERSON] з квартири №12, яка розташована в будинку №4 по провулку Данила Апостола в м. Миргороді та стягнути з відповідача на користь позивача сплачений банком при зверненні з позовом до суду судовий збір. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про день та час судового розгляду справи в судове засідання повторно не зявився (а.с.36,41). Відповідно до положень ст.ст. 77, 225 ЦПК України судом ухвалено провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Встановлено, що 12 червня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БМ Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «БМ Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №21/29/120608 згідно з яким, останній отримав на умовах визначених кредитним договором грошові кошти у розмірі 250000 грн. зі сплатою 18% річних на поточні потреби з терміном остаточного повернення кредиту -11 червня 2018 року (а.с.11-15 архівної цивільної справи №2-2078/10). 12 червня 2008 року між ТОВ «БМ Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір іпотеки №21/29/120608. Даний договір забезпечує вимоги іпотеко держателя, що випливають з Кредитного договору №21/29/120608 від 12.06.2008 року. За даним договором іпотекодавець передає в іпотеку іпотеко держателю в якості забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором наступне майно: чотирикімнатну квартиру №12, що знаходиться в будинку №4 по провулку Данила Апостола в м. Миргороді. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири посвідченого приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Полтавської області [PERSON] 07 травня 2008 року за реєстровим №2864, зареєстрованого Дочірнім комунальним підприємством «Миргородтехінвентаризація» 12 травня 2008 року в реєстровій книзі 43 під номером 33, реєстраційний номер 9728600 (а.с.8-10 архівної цивільної справи №2-2078/10). 07 листопада 2016 року приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу [PERSON] відповідно до статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», статті 33 Закону України «Про іпотеку» та на підставі акта державного виконавця про проведені прилюдні торги видано Публічному акціонерному товариству «БМ Банк» свідоцтво з якого вбачається, що АТ «БМ Банк» належить на праві власності майно, що складається з квартири номер 12, яка знаходиться в м. Миргороді по провулку Данила Апостола, будинок №4, що раніше належала [PERSON] (а.с.4). 13 грудня 2016 року АТ «БМ Банк» направила на адресу [PERSON] вимогу про виселення та зняття з реєстрації місця проживання посилаючись на ст.ст. 319, 321 ЦК України (а.с.6-11). Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав і обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. Кожен, чиї права і свободи, викладені у цій Конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Право на судовий захист передбачається ст.55 Конституції України. Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Згідно із ст.ст.3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Перелік можливих способів захисту міститься в ст.16 ЦК України. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Статтею 214 ЦПК України передбачено, що суд, встановивши фактичні обставини справи, для вирішення спору повинен застосувати правову норму, яка регулює виниклі правовідносини. Скориставшись своїм правом, АТ «БМ Банк» звернувся в суд з позовом, в якому просив виселити відповідача із квартири №12, яка розташована в будинку №4 по провулку Данила Апостола в м. Миргороді , правовими підставами позову вказавши ст.ст. 319,321,328, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,372 ЦК). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім»ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним пава користування та розпорядження своїм майном. При примусовому виконанні рішення Миргородського міськрайонного суду від 15 листопада 2010 про стягнення з відповідача [PERSON] на користь АТ «БМ Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 245064,58 грн. державним виконавцем ВДВС Миргородського міськрайонного управління юстиції було здійснено опис та арешт майна, належного боржнику, а саме квартири №12 , що розташована в будинку №4 по провулку Данила Апостола в м. Миргороді. На підставі акту державного виконавця про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, що були проведені на підставі Закону України «Про іпотеку» (а.с.113-115 архівної цивільної справи №2-2078/2010 рік) приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Полтавської області [PERSON] 07 листопада 2016 року видано свідоцтво, яким посвідчено, що АТ «БМ Банк» належить на праві власності квартира№12, яка знаходиться в м. Миргороді, провулок Данила Апостола, будинок №4. 07.11.2016 року на підставі даного свідоцтва проведено державну реєстрацію права власності на дану квартиру за позивачем. Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного громадянина України на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Положеннями статті 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК України, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Відповідно до ч.2 ст.109 ЖК України громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту(позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечено іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, частина 2 ст.109 ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку(жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, інше житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Так правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі №6-39цс15 від 18.03.2015 року, що відповідно до вимог ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] проживаючи в спірній квартирі, яка належить на праві приватної власності позивачеві АТ «БМ Банк», перешкоджає власнику у володінні та розпорядженні належним йому нерухомим майном. Однак, зважаючи на ту обставину, що квартира №12, що розташована в м. Миргороді по провулку Данила Апостола будинок №4 в м. Миргороді придбана не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, то виселення відповідача [PERSON] із займаного ними приміщення без надання іншого житла є неприпустимим. Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК України, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Посилання позивача в позовній заяві на те, що підставами позову було захист порушеного права власності, а не звернення стягнення на предмет іпотеку, не позбавляє суд обовязку застосувати до спірних правовідносин норми ст. 40 Закону України «Про іпотеку» і ст. 109 ЖК України, оскільки право власності на спірну квартиру набуто АТ «БМ Банк» у ході виконавчого провадження та реалізації на прилюдних торгах самим іпотекодержателем, а статтею 109 ЖК України передбачено порядок і підстави виселення із займаного житлового приміщення. Отже, квартира передана в іпотеку банку набута у власність Іпотекодавцем не за рахунок кредитних коштів, тому виселення відповідача, без надання іншого житлового приміщення не передбачено законодавством. Оскільки в рішенні суду про виселення має бути зазначено постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, однак позивачем не зазначено у яке житлове приміщення слід виселити відповідача, тому в задоволенні позовних вимог АТ «БМ Банк» необхідно відмовити, з підстав неможливості виселення відповідача без надання іншого житлового приміщення.

Outcome: dismissed