Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

08 червня 2018 року представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, уточнивши яки1 просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] майнову шкоду в розмірі 97445,81 грн. невідшкодованої вартості матеріального збитку, завданого пошкодженням автомобіля у ДТП та 2300,00 грн. оплаченої позивачем вартості проведення автотоварознавчого дослідження пошкодженого автомобіля; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 5812,00 грн.; судові витрати покласти на відповідача та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 997,46 грн. сплаченого судового збору та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 11 листопада 2017 року в м. Бориспіль на вул. Київський Шлях [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER], що рухався в зустрічному напрямку, і який належить [PERSON]. Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2017 року у справі про адміністративні правопорушення винним у вчиненні правопорушення за ст. 124 КУпАП визнано [PERSON]. В результаті ДТП обидва автомобілі отримали механічні пошкодження. Вартість матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок ДТП складає 159125,75 грн. ПАТ «СК «Країна» було виплачено страхове відшкодування за завдану майнову шкоду у розмірі 61 679,94 грн. Проте, вказаної суми недостатньо для повного відшкодування завданої пошкодженням автомобіля майнової шкоди, а саме суми в розмірі 97445,81 грн., а також 2300,00 грн. сплаченої вартості проведення авто товарознавчого дослідження пошкодженого автомобіля. Крім того, позивачу спричинена моральна шкода, яку він розцінює в розмірі 5812,00 грн., яка з врахуванням принципів розумності та справедливості повинна йому бути відшкодована. У зв'язку з цим, позивач змушений звернутися до суду із вказаним позовом. В судове засідання належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи позивач та відповідач не з'явились, про причини неявки не повідомили, заяв чи клопотань до суду не направили. Натомість уповноважили представляти власні інтереси в суді представників. Суд на підставі ст. 223 ЦПК України розгляд справи провів у відсутність позивача та відповідача. Представник позивача уточнені позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Також пояснила, що до страхової компанії позивач звертався з вимогою про сплату страхового відшкодування в розмірі 71004,73 грн.. Однак, з відповідача на користь позивача слід стягнути різницю між фактичного сплаченим страховим відшкодуванням в розмірі 61679,94 грн. та вартості відновлювального ремонту без врахування коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу, який становить 159125,75 грн. Представник відповідач позов не визнав на просив відмовити в його задоволенні з підстав наведених у відзиві. Крім того зазначив, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом не в повній мірі сплачено судовий збір, а визначення вартості матеріального збитку автомобілю позивача здійснено не страховою компанією та у відсутність відповідача. Суд, заслухавши надані сторонами пояснення в обґрунтування вимог чи заперечень, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступного. Частиною 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Частинами 1-4 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Частиною 1, 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що 11 листопада 2017 року о 10 год. 15 хв. в м. Бориспіль по вул.. Київський шлях водій [PERSON] керуючи автомобілем «Toyota», державний номе5рний знак [NUMBER] виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку. Від ДТП вказані автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Наведене підтверджується постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2017 року (а.с. 7), визнається та не заперечується сторонами у справі, у зв'язку з чим на підставі ч. 1, 4 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню в суді. Власником автомобіля «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак [NUMBER] згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] є [PERSON] (а.с. 22). 09 січня 2018 року позивач звернувся до ПАТ «Страхова компанія «Країна» за № 465/18 та 467/18, якими просив здійснити страхове відшкодування по страховій справі № 47405 за фактом пошкодження ТЗ «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак [NUMBER] згідно звіту № 1160 від 28 грудня 2017 року в розмірі 71004,73 грн. (а.с. 8 і на звороті). Згідно Звіту № 1160 від 28 грудня 2017 року та ремонтної калькуляції до нього вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Mitsubishi Lancer, державний номерний знак [NUMBER], внаслідок пошкодження при ДТП складає 71004,73 грн. (а.с. 9-19). За виконання даного звіту сертифікованим оцінювачем [PERSON] позивачем сплачено 2300,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера за № 12/12 від 12 грудня 2017 року (а.с. 20). 28 квітня 2018 року позивач отримав від ПАТ «Страхова компанія «Країна» страхове відшкодування в розмірі 61679,94 грн., що підтверджується заявкою на виплату переказу оформленого в Швидко копійка (а.с. 21). Частиною 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно правового висновку наведеного в постанові Верховного Суду у справі № 753/7281/15 від 23.01.2018 року відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Відповідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Джерелом підвищеної небезпеки, згідно ч. 1 ст. 1187 ЦК України є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебез-печних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», роз'яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Частиною 2 ст. 22 ЦК України вказано, що збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Відповідно ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Страховик, згідно ч. 1 ст. 990 ЦК України, здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Статтею 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно п. 9.1. ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Статтею 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це шкода, зокрема, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідаль-ності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспорт-ного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно ч. 36.1, 36.2 ст. 36 Закону України «Прообов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик,

Outcome: partial