Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

09.09.2016 року [PERSON], що діє в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], виконавчого комітету Житомирської міської ради та просить стягнути з [PERSON] збитки в розмірі 26946,00 грн., з бюджету м.Житомира збитки в розмірі 326 254,00 грн. та стягнути з відповідачів судовий збір. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради №214 від 24.04.1997 року [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0998 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель.19.05.1997 року йому видано державний акт на право приватної власності на землю. 14.11.2006 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0998 га, що розташована за адресою: м.Житомир, пров.2А Любовича,6 на суму 26946,00 грн.24.01.2007 року позивач отримав з Житомирського районного відділу земельних ресурсів відповідь про неможливість виготовлення державного акта на право власності на земельну ділянку, при цьому вказувалася інша адреса: с.Довжик, пров.2А Любовича,6. Виявилося, що на оспорювану земельну ділянку на підставі рішення 3-ї сесії 5-го скликання Камянської сільської ради від 28.06.2006 року виготовлено державний акт на право власності [PERSON] Вказує, що рішенням Житомирського районного суду від 23.03.2015 року його позов до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки визнано недійсним. Таким чином, [PERSON] повинен повернути йому 26946,00 грн. Крім того, оскільки [PERSON] завдано збитків у розмірі 353200,00 грн. то різниця (353200,00 грн.- 26946,00 грн.) = 326254,00 грн. має бути відшкодована за рахунок бюджету м.Житомира. У подальшому позовні вимоги уточнив та просить стягнути з [PERSON] вартість земельної ділянки в розмірі 352000,00 грн., з бюджету м.Житомира збитки в розмірі 4732,00 грн. Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 15.09.2016 року року відкрито провадження по справі. Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 15.09.2016 року заяву про забезпечення позову [PERSON] повернуто заявнику. Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 04.11.2016 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача [PERSON] про забезпечення позову. Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 31.01.2017 року цивільну справу передано для розгляду до Корольовського районного суду м.Житомира. Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 13.02.2017 року позовну заяву прийнято до провадження та призначено до розгляду. У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача - Виконавчого комітету Житомирської міської ради у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову в частині позовних вимог до виконавчого комітету Житомирської міської ради. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Відповідно до абз.3 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочину недійсним» № 9 від 06.11.2009 року, вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз'яснено, що реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч.1 ст.77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування - за рахунок їх власних коштів у порядку, встановленому законом. Відповідно до копії договору купівлі продажу земельної ділянки від 14.11.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого у реєстрі за №5205, [PERSON] продав земельну ділянку для обслуговування жилого будинку і господарських будівель площею 0,0998 га розташованої у м.Житомир, пров.2А Любовича,6 [PERSON] (а.с.9).За домовленістю сторін ціна відчужуваної земельної ділянки встановлена у розмірі 26946,00 грн. Постановою Корольовського районного суду м.Житомира від 19.05.2014 року позовні вимоги [PERSON] задоволено в повному обсязі. Визнано рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради №214 від 24.04.1997 року в частині виділення земельної ділянки [PERSON] протиправним. Зобовязано Виконавчий комітет Житомирської міської ради відшкодувати збитки [PERSON] протиправним рішенням Виконавчого комітету Житомирської міської ради №214 від 24.04.1997 року в частині виділення земельної ділянки [PERSON]П.(а.с.6). Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17.07.2014 року постанову Корольовського районного суду м.Житомира від 19.05.2014 року скасовано в частині зобовязання Виконавчий комітет Житомирської міської ради відшкодувати збитки [PERSON] протиправним рішенням Виконавчого комітету Житомирської міської ради №214 від 24.04.1997 року в частині виділення земельної ділянки [PERSON] та прийнято нову постанову в цій частині, якою відмовлено у задоволенні вказаної позовної вимоги (а.с.8). Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 23.03.2015 року позов [PERSON]задоволено частково. Визнано недійсним договір між [PERSON] та [PERSON] про купівлю-продаж земельної ділянки в м. Житомирі по пров.2-му Академіка Любовича,6 площею 0,0998 га укладений 14 листопада 2006 року у м.Житомирі (а.с.11). Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки судом встановлено, що за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 14.11.2006 року [PERSON] передав [PERSON] 26946,00 грн., а тому відповідно до вимог ст.216 ЦК України суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] 26 946 грн. Суд відмовляє у стягненні з [PERSON] ринкової вартості земельної ділянки у розмірі 352\~000, 00 грн. з викладених вище підстав. Щодо позовної вимоги про стягнення із бюджету м.Житомира збитків завданих [PERSON] у розмірі 4732,00 грн., то суд вважає, що вказані вимоги є обгрунтованими з наступних підстав. Відповідно до вимог ч.2 ст.19 та ч.2 ст.6 Конституції України органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Неправомірність рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради №214 від 24.04.1997 року в частині виділення земельної ділянки [PERSON] встановлена судовим рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 19.05.2014 року, яке є чиним. У звязку з прийняттям незаконного рішення [PERSON] було витрачено кошти 1200,00 грн. на послуги експерта та 3532,00 грн. вартість судового збору. Вказані витрати були проведені внаслідок вищевказаного рішення, у звязку з чим перебувають у прямому причинному звязку, а тому з Виконавчого комітету Житомирської міської ради на користь [PERSON] підлягають стягненню завдані збитки в розмірі 4\~732,00 грн. Судові витрати підлягають розподілу в порядку, визначеному ст.141 Цивільного процесуального кодексу України.

Outcome: partial