Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-08 00:00:00

07.12.2015 року [PERSON] звернулась до суду з первісним позовом, який в послідуючому уточнила до [PERSON], третя особа [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідно до договору дарування від 07.07.2015 року їй на праві приватної власності належить житловий будинок № 5 із надвірними забудовами по вул. Андерсена в м. Кривому Розі. У вказаному будинку були зареєстровані та мешкали її брат [PERSON] та його колишня дружина [PERSON] Спільне життя у них з братом не склалося та 28.06.2015 року відповідачка забрала свої речі та виїхала з зазначеного будинку. 02.12.2015 року шлюб між братом та [PERSON] було розірвано, таким чином вона не вважається членом її сімї, оскільки між ними не існує ніяких родинних звязків, та спільним побутом вони не повязані. Через реєстрацію відповідача, позивач змушена нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг, тому позивач\~просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Андерсена, буд. 5, та зобовязати орган реєстрації Довгинцівського відділення поліції Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області скасувати реєстрацію [PERSON] за вказаною адресою ( а.с. 2-3 позовна заява, а.с. 35-36 заява про уточнення позовних вимог). 28.12.2015 року [PERSON] звернулась до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON], третя особа [PERSON], про зобовязання не чинити перешкоди у користуванні житловим приміщенням та надання вільного доступу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що у 2000 році вона почала спільно проживати з [PERSON], як чоловік та жінка однією сімєю, вели спільне господарство та побут, мали спільний сімейний бюджет. Проживали в орендованій ним квартирі. У 2002 році вони переїхали на постійне місце проживання у будинок, розташований за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Андерсена, буд. 5. На той час будинок належав матері її чоловіка - [PERSON]. 14.03.2002 року вона з дозволу [PERSON], як власниці будинку, була зареєстрована за вказаною адресою, як за постійним місцем свого проживання та набула право на проживання в ньому, оскільки зареєструвала своє місце проживання в установленому законом порядку. При її вселенні у вищезазначений будинок, будь-яких угод про порядок користування цим будинком або умов її виселення із цього будинку між нею та власником (на той час) [PERSON] не укладалось. 26.11.2004 року вона з [PERSON] уклала шлюб. [PERSON] не приховувала від них, що належний їй будинок, вона планує у подальшому передати у спадщину її чоловікові - [PERSON], тому дала їм дозвіл на проведення перепланування будинку та проведення будівельних робіт. Вона з чоловіком почали проводи будинок до належного технічного стану, вкладаючи сімейні кошти та спільну працю. Зокрема вони фактично переобладнали будинок, обєднавши його з літньою кухнею. Замінили систему опалення у будинку, яка знаходилася в аварійному стані. Замінили систему електропостачання та водопостачання будинку, здійснили ремонт стелі, стін та полу будинку, замінили старі вікна, обладнали у будинку ванну кімнату та туалет, встановили лічильник води. Виплатили заборгованість за опалення та енергопостачання будинку, і у подальшому самостійно оплачували комунальні послуги. Також повністю замінили огорожу домоволодіння з деревяної на металеву, виклали подвіря будинку плиткою, засадили подвіря та город будинку фруктовими деревами та кущами, квітами. У вересні 2014 року [PERSON] пішов жити до іншої жінки, залишивши її одну мешкати у будинку. Через деякий час до будинку заселилися донька власниці [PERSON] зі свої чоловіком [PERSON], які почали чинити їй перешкоди для вільного доступу до будинку, були замінену вхідні замки на дверях будинку та вхідні ворота на територію домоволодіння. У будинку залишилася частина її речей до яких вона не має доступу. На теперішній час вона тимчасово мешкає за іншою адресою, адже не має вільного доступу до спірного домоволодіння. З метою позбавлення її права користування будинок, 07.07.2015 року [PERSON] уклала договір дарування, відповідно до якого подарувала зазначений будинок своїй доньці [PERSON]. З метою захисту свої прав, а саме усунення перешкод у доступі до свого місця проживання, вона неодноразово зверталась до органів міліції, але за наслідками проведених перевірок їй було рекомендовано звернутись до суду. У неї не має іншого місця проживання, вона не має заощаджень для можливості придбати собі у власність житлове приміщення, адже всі свої кошти вона вклала у будинок. Просила суд відмовити [PERSON] у задоволенні її позовних вимог та зобовязати її не чинити перешкоди у доступі, проживанні та користуванні житловим будинком та надвірними спорудами, що розташовані за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Андерсена, буд. 5, та надати їй вільний доступ до зазначеного будинку та надвірних споруд.. Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 13.01.2016 року вимоги за зустрічним позовом обєднані в одне провадження з первісним позовом. В судове засідання призначене на 09.09.2016 року позивач за первісним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] не зявилися надали заяву про продовження розгляду справи за їх відсутності на позовних вимогах первісного позову наполягали, проти зустрічного позову заперечували в повному обсязі, надали письмові заперечення проти зустрічного позову. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання повторно не зявилися, представник відповідача надав заяву про продовження розгляду справи за його відсутності. Будучи присутніми в судовому засіданні 25.02.2016 року відповідач та її представник проти первісного позову заперечували, на зустрічних позовних вимогах наполягали. Третя особа [PERSON] надав заяву про розгляд справи за його відсутності позовні вимоги [PERSON] підтримав в повному обсязі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити без участі сторін та здійснення фіксування процесу за допомогою звукозаписувального засобу (ч.2 ст. 197 ЦПК України). Дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторін в судовому засіданні від 25.02.2016 року, пояснення третьої особи, свідків, суд приходить висновку, що первісний позов підлягає до часткового задоволення, а зустрічний позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Відповідно до положень ст. 10, 11, 60, 61 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З наданих сторонами доказів судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 26.11.2004 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 21 копія свідоцтва про одруження). Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 02.12.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 38 копія рішення суду). [PERSON] відповідно до договору дарування НАО 210191 від 07.07.2015 року, що посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] належить домоволодіння № 5 по вул. Андерсена в м. Кривий Ріг ( а.с. 6 копія з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, а.с. 22-23 копії інформаційних довідок ). Станом на 30.11.2015 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO] ( а.с. 20 копія довідки). Ст. 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Глава 28 ЦК України визначає житло об'єктом права приватної власності. Відповідно до положень ч.1 ст. 319, ч.1 ст. 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо ці порушення не були поєднані з позбавленням володіння. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи, такою, що втратила право користування житлом, як спосіб усунення перешкод у користуванні власністю. В той же час, відповідно до положень ч.4 ст. 109 ЖК України ніхто не може буди виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як зпідстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ниму будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Однак, з викладених вище доказів, пояснень сторін, третьої особи [PERSON] та свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні встановлено, що на час виникнення спору, між сторонами родинні відносини відсутні, а реєстрація відповідача за первісним позовом в будинку, що належить на праві власності позивачу за первісним позовом, зважаючи на їх відносини, дійсно чинить позивачу за первісним позовом, як новому власнику будинку, який не надавав згоди, як власник на реєстрацію відповідача у вказаному будинку, перешкоди. При цьому, суд не може прийняти до уваги обґрунтування відповідачем [PERSON] своїх заперечень на первісний позов та зустрічних вимог вимогами ч.4 ст. 156 ЖК України, а саме тим, що припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє її права користування займаним приміщенням, оскільки вказана норма не поширюється на спірні правовідносини, що виникли між сторонами, так як може застосовуватися лише при незмінності власника жилого приміщення, який надав згоду на вселення члена сімї в належне йому житло. Разом з тим, згідно зі ст. 317 ЦК України саме власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, оскільки права членів сім'ї власника будинку на об'єкт власності є похідними від прав самого власника, відповідач [PERSON] втратила будь-які права на користування житлом у спірному будинку з переходом права власності на нього до від [PERSON] до [PERSON]. При цьому позивач за первісним позовом [PERSON] як новий власник будинку, чиє право власності ніким не оспорюється, в тому числі і відповідачем, має право розпорядження спірним будинком незалежно від волі [PERSON], та має право на усунення перешкод в користуванні власним будинком, шляхом визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в звязку з чим первісний позов [PERSON] в цій частині підлягає задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] не підлягає задоволенню. При цьому, суд не може прийняти до уваги посилання відповідача за первісним позовом в зустрічному позові на обіцянки [PERSON], як бувшої власниці будинку, передати спірний будинок у спадщину її колишньому чоловіку та надання нею дозволу на проведення перепланування будинку та будівельних робіт, витрачання на це сімейних коштів у значних розмірах та праці, як і те, що спірний будинок є єдиним її помешканням, оскільки зважаючи на межі заявлених вимог, як первісного позову так і зустрічного позову, відповідно до положень ст. 11 ЦПК України, виходячи з вищевказаних вимог законодавства, дані обґрунтування не мають правового значення для вирішення спору. В той же час, суд не вбачає підстав для задоволення первісних позовних вимог [PERSON] в частині зобовязання органу реєстрації скасувати реєстрацію місця проживання відповідача за первісним позовом, за вищевказаною адресою, так як вказані вимоги є передчасними, оскільки відповідно до вимог ст. 7 закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду з позовом, позивачем за первісним позовом [PERSON] понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 503 гривні, що підлягають стягненню з відповідача на її користь. На підставі викладеного,

Outcome: partial