Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

10.02.2017 р. управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення переплати пенсії в розмірі 1480 грн. 59 коп. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на ті обставини, що [PERSON], [INFO], перебуває на обліку у ПФУ в Московському районі м. Харкова та отримує пенсію за віком з 17.04.2003 року. Пенсія [PERSON] нараховувалася та виплачувалася відповідно до діючого законодавства, в тому числі з індексацією. Так, за період з 01.04.2010 по 30.04.2012 Управлінням була виплачена [PERSON] індексація до пенсії у розмірі 1480 грн. 59 коп. Пенсія справа [PERSON] не містила будь-яких довідок, інформації про те, що вона одержувала страхові виплати у Відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Харкові (надалі Фонд). Згідно з довідкою Фонду від 28.04.2016 № 1887/08-14 стало відомо, що [PERSON] перебуває на обліку у Фонді з 25.06.2001 та отримував страхові виплати; дані страхові виплати були проіндексовані та виплачені разом з індексацією. Заборгованості зі сплати страхових виплат, в т.ч. індексації, станом на 01.04.2016 року Фонд не має. Відсутність інформації в Управлінні про виплату страхових внесків у Фонді призвело до того, що [PERSON] одночасно у період з 01.04.2101 по 30.04.2012 одержував індексацію пенсії в Управлінні та індексацію страхових виплат у Фонді, що суперечить статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078. Від добровільного погашення заборгованості надміру виплаченої пенсії у вигляді індексації [PERSON] відмовився. Представник позивача, яка діє на підставі виданої довіреності, направила суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги позивача у повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутністю. Також зазначили, що Управлінням не пропущено строк позовної давності, оскільки про переплату пенсії [PERSON] за період з 01.04.2010 по 30.042012 Управлінню стало відомо 13.06.2016, що підтверджується протоколом від 13.06.2016, доданим до позовної заяви. В задоволенні заяви [PERSON] про застосування строку позовної давності просили відмовити. . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив суду заяву про застосування строку позовної давності, в якій зазначив, що Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова зазначає, що переплата по пенсії відбулась з 01.04.2010 по 30.04.2012. Вважає, що звертаючись із позовом до суду у лютому 2017 р. позивач діє із порушенням вимог закону, а саме, з порушенням строків позовної давності. Просив застосувати позовну давність до вимог позовної заяви Управління Пенсійного фонду України у Московському районі м. Харкова та відмовити у позові. Суд, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів і висновків експертів. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON], [INFO], перебуває на обліку у ПФУ в Московському районі м. Харкова та отримує пенсію за віком з 17.04.2003 року. З довідки Фонду від 28.04.2016 № 1887/08-14, копія якої знаходиться в матеріалах справи, вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку у Фонді з 25.06.2001 та отримував страхові виплати, які були проіндексовані та виплачені разом з індексацією. Заборгованості зі сплати страхових виплат, в т.ч. індексації, станом на 01.04.2016 року Фонд не має (а.с.5). Таким чином, за період з 01.04.2010 року до 30.04.2012 року [PERSON] одержував індексацію пенсії в Управлінні Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова та індексацію страхових виплат у Відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків. Відповідно до ч.1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно та зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями ст. 1215 ЦК України, зі змісту якої вбачається, що надмірно виплачені суми, у тому числі пенсії, повинні бути повернені, якщо їх виплата стала результатом рахункової помилки (наявність якої має бути доведена позивачем) або несумлінності одержувача. Таким чином, характер правовідносин, які виникли між сторонами, виключає можливість застосування до них судом положень ч.1 ст. 1212 ЦК України. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються нормами глави 83 ЦК України, яка визначає загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення ст. 1215 ЦК України. Сумлінність поведінки одержувача коштів [PERSON] презумуються, та у зв'язку з тим, що позивачем не доведено, що переплата пенсії сталося з причин, внаслідок зловживань з боку пенсіонера. Відповідно до ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті:заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмується, отже, зазначене у ст. 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів ( правова позиція, висловлена у постанові Верховного Суду України від 02.07. 2014 року у справі № 6- 91цс14). Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, вказані правові позиції є обов'язковими для застосування судом. Статтею 50 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», установлено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Чинним законодавством встановлено спеціальний порядок стягнення надмірно сплаченої пенсії. Так, згідно ч. 1 ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Таким чином, повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме, через зловживання, зокрема у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації. Проте позивачем не було доведено те, що надмірна сплата пенсійних коштів у розмірі 1480 грн. 59 коп. відбулася з вини відповідача . Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що без підтвердження фактів недобросовісної поведінки відповідача чи фактів зловживань, які відповідно до ст. 60 ЦПК України, повинен довести позивач. На підставі викладеного суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження факту недобросовісного набуття відповідачем отриманих коштів в сумі 1480,59 грн., які є пенсійною виплатою, то відповідно до вимог ст. 1215 ЦК України зазначена сума поверненню не підлягає. \~\~ Крім того, суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності. \~\~ Відповідно до ч.2 ст. 88 ЦПК України, суд відносить судові витрати за рахунок держави.

Outcome: dismissed