Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

08 липня 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Гоуфінгоу» та товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» про визнання недійсними кредитних договорів про надання фінансового кредиту. В позовній заяві покликається на ту обставину, що в грудні 2019 року вона дізналась про те, що невідомими особами, які незаконно заволоділи її персональними даними, було оформлено на веб-ресурсах фінансових установ ТОВ «ГОУНФІНГОУ» та ТОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» два кредитні договори на загальну суму 12000,00 гривень. Як стало їй відомо з телефонних розмов з особами, які назвалися представниками цих фінансових установ, невідома особа 16 жовтня 2019 року на веб-сайті фінансової установи ТОВ «ГОУНФІНГОУ» від її імені уклала Договір про надання фінансового кредиту №3187912685/150204 від 16.10.2019 року на суму 8000,00 гривень. Того ж самого 16 жовтня 2019 року, невідома особа уклала на веб - сайті фінансової установи ТОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» від її імені Договір №3187912685/407558 на суму 4000,00 гривень. Вказані кошти в загальній сумі 12 0000 гривень були скеровані двома відповідачами на невідомі позивачу платіжні картки, до яких вона не має ніякого відношення і доступу. Ці кошти нею отримані не були. Зокрема, за договором з ТОВ «ГОУНФІНГОУ» грошові кошти в сумі 8000,00 гривень були скеровані на картку , зазначену в Договорі як [NUMBER], а за договором з ТОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА», грошові кошти в сумі 4000,00 гривень були скеровані на ту саму картку, зазначену в Договорі як [NUMBER]. Повний номер цієї картки та прізвище ім`я по батькові її власника, відповідачі їй так і не повідомили. Жодного відношення до вказаної картки (рахунку) з такими реквізитами вона не має. Оскільки згоду на укладання будь-яких правочинів, в тому числі кредитних договорів із відповідачами вона не давала, грошових коштів від відповідачів не отримувала, то звернулася із відповідною заявою про вчинення кримінального правопорушення до Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області. Відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст. 190 КК України, були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.12.2019 р. у кримінальному провадженні №12019030060000899, позивач отримала статус потерпілої, була допитана в якості потерпілої особи. На запит слідчого у вказаному кримінальному провадженні було отримано лист від відділу протидії кіберзлочинам департаменту кіберполіції у Волинській області за вих.№47.5./38/106-2020 від 04.05.2020 року, з якого вбачається, що невідома особа під час оформлення онлайн-кредитів здійснювала вихід у мережу Інтернет з використанням 4 різних ІР-адрес 4 різних провайдерів. Жодного зв`язку з позивачем ці ІР-адреси не мають. Укладення двох вищевказаних договорів від 16 жовтня 2019 року відбувалося поза волею позивача, було відсутнє її вільне волевиявлення на їх укладення, оскільки невідома особа, скориставшись її персональними даними, оформила кредити в вищезазначених фінансових установах, які, у свою чергу, не перевіривши надані невідомою особою сканкопії документів та не встановивши особу, видали кредитні кошти шахраю. Оскільки відповідачі вимагають від позивача повернення коштів за вказаними договорами, і не реагують на її звернення, вимушена звернутись до суду. Просить визнати недійсним Договір про надання фінансового кредиту №3187912685/150204 від 16.10.2019 року в сумі 8000,00 гривень, укладений між ТОВ «ГОУНФІНГОУ» та [PERSON] , а також визнати недійсним договір про надання фінансового кредиту №3187912685/407558, в сумі 4000,00 гривень, укладений 16.10.2019 між ТОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» та [PERSON] ,та стягнути з відповідачів понесені судові витрати. Ухвалою Володимир-Волинського міського суду від 09 липня 2020 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі. 20 липня 2020 року до суду надійшов відзив на позовні заяву, у якому відповідач ТОВ «ГОУНФІНГОУ» заперечив позовні вимоги повністю, вказує на ту обставину, що позивач вчинила всі дії для отримання кредиту, за допомогою електронного підпису підписала кредитний договір та отримала на свій картковий рахунок № [NUMBER] в АТ КБ «ПриватБанк» кошти в сумі 8000 грн. Вважають позов безпідставним, а позовні вимоги не доведеними. 20 липня 2020 року ТОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» заперечило позовні вимоги повністю, вказує на ту обставину, що позивач вчинила всі дії для отримання кредиту, за допомогою електронного підпису підписала кредитний договір та отримала на свій картковий рахунок в АТ КБ «ПриватБанк» № [NUMBER] кошти в сумі 4000 грн. Вважають позов безпідставним, а позовні вимоги не доведеними. За клопотанням відповідачів, ухвалою суду від 04 серпня 2020 року витребувано з АТ КБ «ПАриватБанк» запитувану ними інформацію про те, кому належить картковий рахунок № [NUMBER] та чи надходили на нього грошові кошти 16 жовтня 2019 року та з яким призначенням платежу. В судовому засіданні під час розгляду справи позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та проосили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачі по справі своїх представників в судове засідання не направили, 20 липня 2020 року від них надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав. Так, відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, і визнання правочину недійсним. Судом встановлено, що в грудні 2019 року позивач дізналась про те, що невідомими особами, які незаконно заволоділи її персональними даними, було оформлено на веб-ресурсах фінансових установ ТОВ «ГОУНФІНГОУ» та ТОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» два кредитні договори на загальну суму 12000,00 гривень. Як стало їй відомо з телефонних розмов з особами, які назвалися представниками цих фінансових установ, невідома особа 16 жовтня 2019 року на веб-сайті фінансової установи ТОВ «ГОУНФІНГОУ» від її імені уклала Договір про надання фінансового кредиту №3187912685/150204 від 16.10.2019 року на суму 8000,00 гривень. Того ж самого 16 жовтня 2019 року, невідома особа уклала на веб - сайті фінансової установи ТОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» від її імені Договір №3187912685/407558 на суму 4000,00 гривень. Вказані кошти в загальній сумі 12 0000 гривень були скеровані двома відповідачами на невідомі позивачу платіжні картки, до яких вона не має ніякого відношення і доступу. Ці кошти нею отримані не були. Зокрема, за договором з ТОВ «ГОУНФІНГОУ» грошові кошти в сумі 8000,00 гривень були скеровані на картку , зазначену в Договорі як [NUMBER], а за договором з ТОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА», грошові кошти в сумі 4000,00 гривень були скеровані на ту саму картку, зазначену в Договорі як [NUMBER]. Повний номер цієї картки та прізвище ім`я по батькові її власника, відповідачі їй так і не повідомили. Жодного відношення до вказаної картки (рахунку) з такими реквізитами вона не має. Оскільки згоду на укладання будь-яких правочинів, в тому числі кредитних договорів із відповідачами вона не давала, грошових коштів від відповідачів не отримувала, то звернулася із відповідною заявою про вчинення кримінального правопорушення до Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області. Відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст. 190 КК України, були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. 31.12.2019 р. у кримінальному провадженні №12019030060000899, позивач отримала статус потерпілої, була допитана в якості потерпілої особи. На запит слідчого у вказаному кримінальному провадженні було отримано лист від відділу протидії кіберзлочинам департаменту кіберполіції у Волинській області за вих.№47.5./38/106-2020 від 04.05.2020 року, з якого вбачається, що невідома особа під час оформлення онлайн-кредитів здійснювала вихід у мережу Інтернет з використанням 4 різних ІР-адрес 4 різних провайдерів. Жодного зв`язку з позивачем ці ІР-адреси не мають. Вказані обставини стверджуються матеріалами кримінального провадження, повідомленням банківських установ, в т. ч. АТ КБ «ПриватБанк» про відкриті рахунки на ім`я позивача, відповіддю на виконання ухвали суду про витребування доказів. Стаття 1047 ЦК України передбачає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Абзацом 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України визначено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Разом з тим відповідачі не надали суду жодних доказів укладення сторонами кредитного договору, у тому числі за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, а також не надав доказів того, що кредитні кошти були скеровані на картковий рахунок позивача та отримані нею. Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 639 ЦК України визначає, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 11 Закону «Про електронну комерцію» визначений порядок укладення електронного договору. Зокрема, відповідно до ч.3 цієї статті електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Частиною 6 цієї статті передбачено шляхи надання відповіді особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт), до яких відноситься: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 цього Закону визначено форми підписання електронного правочину: електронним підписом або електронним цифровим підписом відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронним підписом одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, судом установлена відсутність доказів того, що саме позивачем було застосовано будь-яким способом ідентифікатор (СМС повідомлення із кодом) електронного підпису, зокрема, відсутні докази отримання позивачем цього одноразового ідентифікатора, а також відсутні докази реєстрації позивача у інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача. Таким чином, судом установлено, що оспорювані кредитні договори за допомогою електронного підпису позивачем не підписувались. Інших даних щодо укладення між сторонами вказаних договорів у встановленій законом формі судом не встановлено. Відсутні також докази отримання саме позивачем коштів згідно кредитних угод та скерування на її картковий рахунок цих коштів. Згідно статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частини третя та п`ята статті 203 ЦК України передбачають, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Дослідженими доказами судом установлено, що під час укладення оспорюваних кредитних договорів, було порушено вимоги частини 3 статті 203 ЦК України - на момент укладення договору було відсутнє волевиявлення та внутрішня воля позивача на їх укладення. Про існування цих договорів позивач дізналася лише після їх укладення. Належні та допустимі докази того, що із боку позивача була вчинена будь-яка дія, направлена на укладення цих договорів та на отримання коштів на умовах позики судом не установлені. За встановлених судом обставин заявлений позов підлягає задоволенню. Судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи, суд покладає на обох відповідачів, пропорційно до заявлених до них вимог. Враховуючи наведене,

Outcome: approved