Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

08 липня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилався на те, що йому, та його матері, [PERSON], яка померла 29 грудня 2013 року, на праві приватної власності належить квартира № 61, розташована в будинку № 8 по бульвару 50 років Жовтня в місті Маріуполі, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно акту приватизації ДП «Житловик» м. Маріуполя від 27 червня 1994 року. Після смерті матері він фактично прийняв спадщину у якості спадкоємця першої черги за законом, оскільки постійно проживає та зареєстрований в даній квартирі. Крім того, з 07 липня 2009 року в даній квартирі зареєстрована відповідач [PERSON], з якою він перебував у фактичних шлюбних відносинах приблизно з 2004-2005 року до 2010 року. У 2010 році відповідач [PERSON] добровільно виселилась з даної квартири, забравши свої особисті речі, та залишила ключі від квартири, не претендуючи на подальше проживання в ній. З того часу він припинив з відповідачкою будь-які відносини, місце її проживання йому невідомо. Наявність реєстрації відповідача в даній квартирі, порушує його права як власника. Зокрема, він вимушений оплачувати комунальні послуги у розмірі більшому, чим фактично використовує, оскільки прилади обліку в квартирі не встановлені, а розрахунок проводиться по кількості зареєстрованих осіб. Крім того, він має намір у подальшому продати дану квартиру, а наявність зареєстрованих в ній осіб, буде цьому перешкоджати, порушуючи при цьому його права. Отже, відповідач [PERSON] вже майже пять років добровільно не проживає у спірній квартирі, будь-яких додаткових домовленостей про її право на дане житло між ними не укладалось, тому наявність її реєстрації чинить перешкоди у реалізації ним права власності даною квартирою. Просив суд визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов повністю, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 27 червня 1994 року державним підприємством по ремонту та експлуатації житлового фонду «Житловик», та зареєстрованого в БТІ міста Маріуполя 20 серпня 1996 року за реєстровим № 35017. Згідно свідоцтва про смерть серія І-НО № 738356, виданого Орджонікідзевським Відділом ДРАЦС Маріупольського міського управління юстиції 31 грудня 2013 року, [PERSON] померла 29 грудня 2013 року. Відповідно до свідоцтва про народження серія І-АГ № 139644, виданого міським ЗАГСом міста Дебальцеве, [PERSON] народився 09 березня 1968 року, в графі «батьки» зазначено: батько [PERSON] та мати - [PERSON]. Як вбачається з довідки, виданої ЖКП «Азовжитлокомплекс» 19 жовтня 2015 року, на день смерті [PERSON], яка померла 29 грудня 2013 року, разом з нею проживав та вів спільне господарство її син, [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті матері, [PERSON], у вигляді частки квартири [ADDRESS], яка належала їй на праві власності. Згідно копії особового рахунку № 100361, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (квартиронаймач), та [PERSON]. Відповідно до акту від 01 липня 2015 року, складеного комісією у складі голови та секретаря КСН «Центральний», [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [INFO], проте з 2010 року за даною адресою не проживає. Даний факт підтверджено сусідами [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, це право є непорушним. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В сенсі ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Приймаючи до уваги те, що позивач [PERSON] є власником квартири № 61, розташованої в будинку № 8 по бульвару 50 років Жовтня в місті Маріуполі,а відповідач [PERSON], будучи зареєстрованою у вказаній квартирі, але фактично не проживаючи в ній, перешкоджає позивачу у користуванні та розпорядженні ним своєю власністю, суд вважає можливим задовольнити позов та визнати відповідача такою, що втратила право користування даною квартирою. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved