Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

08.10.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» ДП «Миколаївський облавтодор», в якій просив стягнути з ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» ДП «Миколаївський облавтодор» на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01.07.2019 року по 24.09.2019 року в сумі 30000 гривень та середній заробіток за весь час затримки з липня 2019 року по день винесення рішення по справі, також просив стягнути моральну шкоду у розмірі 15000 гривень. Свої вимоги мотивував тим, що з 05.04.2004 р. працював на посаді начальника відділу з ремонтів та експлуатаційного утримання автодоріг ДП «Миколаївський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні Дороги України». 24.09.2019 р. його було звільнено на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. В день звільнення з роботи ДП «Миколаївський облавтодор» нарахувало йому заробітну плату за період з липня по вересень 2019 року в орієнтовній сумі 30000 гривень. 15.10.2019 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Цією ж ухвалою витребувано з ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» ДП «Миколаївський облавтодор» довідку про заборгованість по заробітній платі, розрахунок середнього заробітку [PERSON] з урахуванням п.10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 щодо коригування середнього заробітку на коефіцієнт підвищення окладу. Відповідачем вимоги ухвали до 12.05.2020 року виконані не були. 12.05.2020 року зроблено запит до ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» ДП «Миколаївський облавтодор» про надання довідки про заборгованість по заробітній платі, розрахунок середнього заробітку [PERSON] з урахуванням п.10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 щодо коригування середнього заробітку на коефіцієнт підвищення окладу. Дослідивши письмові докази, суд приходить такого висновку. Матеріалами справи встановлено, що 05.04.2004 року [PERSON] прийнято на посаду інспектора з безпеки руху І категорії відділу експлуатаційного утримання доріг ДП «Миколаївський облавтодор». Неодноразово був переведений на інші посади ДП «Миколаївський облавтодор». Згідно наказу №50-КК від 23 вересня 2019 року звільнений з посади начальника відділу з ремонту та експлуатаційного утримання автомобільних доріг ДП «Миколаївський облавтодор» за згодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України. Відповідно до довідки т.в.о. директора ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» ДП «Миколаївський облавтодор» [PERSON] № 12/403 від 15.05.2020 року дійсно перед [PERSON] існує заборгованість з виплати заробітної плати з липня 2019 року по вересень 2019 року у розмірі 19223,15 грн. Згідно статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В силу статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначенні в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Судом встановлено, що відповідачем при звільненні з [PERSON] не проведено розрахунку і заборгованість по заробітній платі станом за період з липня 2019 року по 23 вересня 2019 року становить 19223,15 гривень, тому відповідач повинен виплатити позивачу його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При визначенні середньої заробітної плати суд керується пунктом 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (з наступними змінами і доповненнями), який визначає, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З розрахунку середньої заробітної плати [PERSON] вбачається, що останньому нараховано в серпні 2019 року заробітну плату за 21 робочий день в розмірі 14715,01 грн.; у вересні 2019 року заробітну плату за 16 робочих днів в розмірі 512,15 Позивач [PERSON] був звільнений з роботи 24.09.2019 року, тому розрахунковим періодом для обчислення середньої заробітної плати є серпень-вересень 2019 року. Всього за ці два місяці йому було нараховано заробітну плату в розмірі 15227,16 грн. Кількість відпрацьованих робочих днів: у серпні - 21, вересні -16 (всього 37 робочих днів). Середньоденна заробітна плата складає: 15227,16 грн. : 37 роб. днів = 411,54 грн. Кількість робочих днів за весь час затримки розрахунку (з 24.09.2019 р. по 04.06.2020 р.) 175 робочих днів. Отже, розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, який підлягає виплаті позивачу становить 72019,50 грн. (411,54 грн. х 175 роб.д. = 72019,50 грн.). За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати і середнього заробітку за час затримки є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Позовна вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно зі ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з ч. 3 ст. 1172 ЦК України підприємницькі товариства, кооперативи відшкодовують шкоду, завдану їхнім учасником (членом) під час здійснення ним підприємницької або іншої діяльності від імені товариства чи кооперативу. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Постановою Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобовязань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобовязання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК). Згідно з п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні. Позивачем не надано доказів, як саме йому було заподіяно відповідачем моральну шкоду, та у чому вона полягала. Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати. Позивач [PERSON] у відповідності до положень вище зазначеного Закону звільнений від сплати судового збору, тому відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: partial