Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

10.07.2017 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача та просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №151103-143032 від 03.11.2015 року у розмірі 12502 (дванадцять тисяч п'ятко дві) гривні, 90 копійок та понесені судові витрати. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 03.11.2012 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір №151103-143032, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 1100 (одна тисяча сто) гривень 00 копійок. Відповідач скористався кредитними коштами, проте не виконує прийняті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим станом на 20.06.2017 року має заборгованість в сумі 12502 (дванадцять тисяч п'ятко дві) гривні, 90 копійок, де сума заборгованості - 1100,00, грн., проценти - 660,00 грн. та пеня за договором 10742,90 грн. Ухвалою суду від 06.09.2017 року відкрито провадження по справі та призначено судове засідання на 24.10.2017 року. 24.10.2017 року судове засідання відкладено за неявкою сторін на 23.01.2018 року. 23.01.2018 року в судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлена належним чином, відповідно до вимог чинного законодавства, причини неявки суду не повідомила, з клопотанням про відкладення розряду справи не звертався. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі вищевикладеного та враховуючи те, що позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, де одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 03.11.2015 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір №151103-143032, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 1100 (одна тисяча сто) гривень 00 копійок. Відповідно до умов Договору, відповідач зобов'язаний повернути отримані грошові кошти у розмірі 1100 (одна тисяча сто) гривень 00 копійок, а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 660 (шістсот шістдесят) гривень 00 копійок, що разом складає 1760 (одна тисяча сімсот шістдесят) гривень 00 копійок у строк до 02.12.2015 року. Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Як свідчать матеріали справи 04.12.2015 року відповідачем відповідно до п.2.3 договору сплачено відсотки за користування кредитом в сумі 704,00 грн. та пролонгував договір строком до 03.01.2016 року, зобов'язавшись повернути кредит разом із відсотками у розмірі 1760,00 грн. Потім 22.03.2016 року сплатив відсотки за користування кредитом в сумі 500,00 грн., 26.04.2016 року сплатив відсотки за користування кредитом в сумі 350,00 грн., 28.04.2016 року сплатив відсотки за користування кредитом в сумі 155,10 грн. Дотепер відповідач не виконує свої зобов'язання з повернення кредиту та відсотків за ним. Як вбачається з матеріалів справи, згідно з розрахунком заборгованості за договором №151103-143032 від 03.11.2015 року, станом на 20.06.2017 року має заборгованість в сумі 12502 (дванадцять тисяч п'ятко дві) гривні, 90 копійок, де сума заборгованості - 1100,00, грн., проценти - 660,00 грн. та пеня за договором 10742,90 грн. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Статтями 525 та 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язань. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. ст. 549, 551 Цивільного кодексу України). Таким чином, враховуючи викладене, зважаючи на те, що відповідач має заборгованість перед позивачем за кредитним договором №151103-143032 від 03.11.2015 року, яка до цього часу не погашена, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості у розмірі 12502 (дванадцять тисяч п'ятко дві) гривні, 90 копійок. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачені та підтверджені документально судові витрати по справі, а саме: судовий збір за подачу позову в розмірі 1600 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved