Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

09 листопада 2016 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до державного підприємства «Суднобудівний завод ім. 61 комунара». Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що з 01 серпня 2015 року по 31 січня 2016 року вона працювала на посаді двірника-сторожа у відповідача. При звільненні відповідач не провів з нею розрахунок за період з вересня 2015 року по січень 2016 року включно. Посилаючись на викладені обставини, просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за вказаний період у розмірі 8958 грн. 32 коп. Крім того, через невиплату заробітної плати їй завдано моральну шкоду, яка полягає у хвилюваннях та порушені нормальних життєвих умов, яку вона оцінює у 5000 грн. та просить стягнути з відповідача вказану суму. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала частково в частині вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 8958 грн. 32 коп. за період з вересня 2015 року по січень 2016 року. Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди не визнала, посилаючись на скрутне фінансове становище підприємства та недоведеність позивачкою факту завдання їй моральної шкоди, а тому просить в задоволенні позову в цій частині відмовити. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, представника відповідача, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд дійшов наступного. З 01 серпня 2015 року по 31 січня 2016 року [PERSON] працювала на посаді двірника-сторожа у відокремленому структурному підрозділі «Суднобудівний завод ім. 61 комунара «База відпочинку «Чорноморка», що підтверджується копією її трудової книжки серії [NUMBER]. Також в судовому засіданні було встановлено, що позивачці за період з 01 вересня 2015 року по 31 січня 2016 року було нараховано заробітну плату в розмірі 8958 грн. 32 коп., що підтверджується копіями розрахункових листків та підтверджено представником відповідача в судовому засіданні. Також представником відповідача не заперечувався факт невиплати позивачці заробітної плати за вказаний вище період, а тому ці обставини суд вважає доведеними. Відповідно до ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 116 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, а при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. З врахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення нарахованої та невиплаченої заробітної плати в сумі 8958 грн. 32 коп. Вирішуючи спір в частині вимог щодо відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За змістом ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, що існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст. ст. 3, 4, 11, 31 ЦПК України). Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, а має самостійне юридичне значення. Зазначений правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду Україні від 25 квітня 2012 року у справі №6-23цс12 та, відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковим для всіх судів України. Таким чином, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. Суд враховує, що оскільки позивачці не було сплачено нараховану заробітну плату, їй довелося докладати додаткових зусиль для організації свого життя, що призвело до моральних страждань. В зв'язку з невчасним розрахунком вона була позбавлена можливості належним чином утримувати свою сім'ю, що не могло не позначитися на її психологічному стані. Разом з тим, суд також враховує складний фінансовий стан державного підприємства «Суднобудівний завод ім. 61 комунара», що підтверджується наданими представником відповідача письмовими доказами, а саме: копією постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 24 листопада 2015 року про арешт коштів відповідача, з якої вбачається, що загальна сума заборгованості підприємства за виконавчими документами складає 40 820 151,65 грн., та копією інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 24 листопада 2015 року № 482474349 про арешт майна відповідача. Вирішуючи питання про розмір завданої позивачці моральної шкоди, з врахуванням вищевикладених обставин, виходячи з принципів розумності та справедливості, належна до компенсації моральна шкода судом оцінюється в 1000 грн. За приписом ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач в силу Закону звільнений від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial