Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

08.04.2016 року [PERSON] звернувся із вищезазначеним позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що він постійно проживає у [INFO], яка знаходиться в комунальній власності. За вказаною адресою зареєстровано також місце проживання відповідачів, які понад шість місяців там без поважної причини не проживають, їх особистих речей в квартирі немає. Позивач стверджував, що у зв'язку із реєстрацією місця проживання відповідачів в зазначеній квартирі, він несе додаткові витрати по оплаті комунальних послуг. 02.12.2015 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до суду із позовом про встановлення порядку користування житловим приміщенням. Позивачі стверджували, що спірна квартира є спільною сумісною власністю сторін, між ними, однак, склалися неприязні стосунки, згоди щодо порядку користування спірною квартирою в досудовому порядку досягти не вдалось. В процесі розгляду справи [PERSON], [PERSON], [PERSON] уточнили свої вимоги та просили суд: - встановити порядок користування спірною квартирою - стягнути з відповідачів на користь позивачів 24.180 грн. в якості матеріальної компенсації за майно Ухвалою суду від 10.11.2016 року позовні вимоги [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON] в порядку ст. 126 ЦПК України обєднані в одне провадження. [PERSON] в судовому засіданні свій позов підтримав, позов [PERSON], [PERSON], [PERSON] не визнав. [PERSON], [PERSON], [PERSON] свій позов підтримали, позов [PERSON] не визнали. Як третя особа [PERSON] вважала, що позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню. [PERSON], [PERSON] позов про встановлення порядку користування житловим приміщенням не визнали. Дослідивши обставини справи та наявні докази, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням не підлягає задоволенню з наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що місце проживання [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зареєстровано в [INFO]. Вказані обставини не оспорюються сторонами та підтверджуються довідкою з місця проживання про склад сімї та реєстрацію від 09.06.2016 року за №987 ЖКС Хмельницький. Спірне майно належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності. Вказані обставини підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 20.02.2013 року №240017 Департаменту міського господарства ОМР. Окрім того, зазначене було предметом дослідження суддів трьох інстанцій (ухвалою вищого спеціалізованого суду України від 03.04.2017 року залишено без змін рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 22.06.2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 29.11.2016 року), за результатами розгляду яких було встановлено, що сторони є власниками квартири [ADDRESS]. Відповідно до ч. 3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Більш того, саме встановлення судами належності спірного майна сторонам стало підставою відмови [PERSON], [PERSON], [PERSON] у задоволенні вимог про фактичне повторне визнання права власності на спірну квартиру за рішенням суду. Так встановивши правовий статус спірного майна суд вважає, що вимоги [PERSON] про визнання власників такими, що втратили право користування спірним майном через не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, визначені статтями 71,72 ЖК України до виниклих правовідносин застосуванню не підлягають. Вказані обставини виключають задоволення позовних вимог [PERSON] Таким чином, суд при вирішенні спору з приводу втрати користування житловим приміщенням [PERSON], [PERSON] не враховує підстави та строки їх не проживання в спірному приміщенні, оскільки, згідно із нормами чинного законодавства правове регулювання втрати права користування житловим приміщенням власником відсутнє, в той час як згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Такі вимоги [PERSON] в межах даної справи не заявлялись. Відповідно до ст.ст. 356, 358 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю; право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд ( ст. 319 ЦК України). Вказане право гарантовано кожному Конституцією України, як основним законом і актом прямої дії. Проте, виникають випадки, що наявність вказаної тріади прав не гарантує безперешкодне користування майном. Особливо це поширено тоді, коли будинок, квартира належить на спільній сумісній або частковій власності декільком особам. Так, юридично ці особи мають право на належну їм частку в майні і ніким це право не оспорюється, але ця частка не виділена і чітко не окреслена Кожен із співвласників відповідно до вимог ЦК України має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Окрім того, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути\~встановлено порядок користування спільним приміщенням\~квартири, якщо про це заявлено позов. За таких обставин, закон дозволяє виділити частку в натурі, але тільки якщо це ізольовані приміщення з окремими входами, в решті випадків суперечки між співвласниками можуть бути вирішені шляхом встановлення порядку користування спільним приміщенням. В судовому засіданні встановлено, що сторони у справі не досягли згоди у визначенні порядку користування квартирою, яка є їх спільною сумісною власністю, договору про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до часток у праві власності не укладали. Так, за висновком експертного дослідження Одеського науково дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 05.09.2016 року №2053 варіантом порядку спільного користування спірної квартири є: - виділення в користування [PERSON], [PERSON], [PERSON] кімнати загальною площею 14,3 кв.м.; - виділення в користування [PERSON], [PERSON] кімнату загальною площею 10,7 кв.м., - залишення в загальному користуванні приміщення кухні площею 4,7 кв.м., санвузлу 3,0 кв.м., коридору 11,2 кв.м., вбудованої шафи 0,7 кв.м. Експертний висновок зроблений фахово, експертом враховано фактичне планування квартири, фактичний порядок користування нею, частки співвласників у праві власності, особливості найзручнішого користування сторонами спірним приміщенням. Жодними іншими доказами запропонований експертним висновком варіант порядку користування спірним приміщенням не спростовується. Враховуючи викладене, суд вважає можливим встановити порядок користування приміщеннями спірної квартири шляхом виділення у користування [PERSON], [PERSON], [PERSON] кімнати загальною площею 14,3 кв.м.; [PERSON], [PERSON] кімнати загальною площею 10,7 кв.м.; приміщення кухні площею 4,7 кв.м., санвузлу 3,0 кв.м., коридору 11,2 кв.м., вбудованої шафи 0,7 кв.м. залишити в загальному користуванні. Вирішуючи позов [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про встановлення порядку користування житловим приміщенням суд, однак, не погоджується із їх вимогами про стягнення на користь позивачів матеріальної компенсація в розмірі 24\~180 гривень, оскільки остання можлива у випадку виділення співвласникам у володіння та користування частині спільного майна в натурі. Вказані вимоги позивачами не заявлялись.

Outcome: partial