Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

\~ \~ \~ \~08.11.2018 р. [PERSON] звернувся до суду з вище вказаним позовом, в якому зазначив, що [INFO] р. відкрилась спадщина після його померлого батька - [PERSON] Спадщина складається з нерухомого майна будинку [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Окрім нього спадкоємцем є дружина померлого [PERSON] \~ \~ \~ \~30.05.2015 р. [PERSON] складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО Свинаренко О.В., за яким 1/3 частину будинку [ADDRESS] померлий заповів дружині [PERSON] , а 2/3 частини вказаного будинку сину [PERSON] \~ \~ \~ \~Правовстановлюючі документи на вказаний будинок не збереглись. \~ \~ \~ \~Постановою приватного нотаріуса від 13.09.2018 р. [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через відсутність правовстановлюючих документів. Посилаючись на ст.ст.15, 16, 182, 316, 317, 364, 392, 1216-1218, 1258, 1278 ЦК України, [PERSON] просить визнати за ним право власності на 2/3 частини будинку [ADDRESS] у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] Ухвалою від 21.11.2018 р. у справі відкрито провадження та призначено підготовче засідання на 18.12.2018 р. 18.12.2018 р. підготовче судове засідання було відкладено на 21.01.2019 р. на підставі п.2 ч.2 ст.198, п.4 ч.2 ст.223 ЦПК України. 21.01.2019 р. підготовче судове засідання було відкладено на 25.02.2019 р. через зайнятість судді в іншому провадженні. 25.02.2019 р. до суду подана зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності у порядку спадкування. В зустрічній позовній заяві [PERSON] , посилаючись на ті ж фактичні обставини, що і позивач за первісним позовом, просить визнати за нею право власності на 1/3 частину будинку [ADDRESS] у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] Ухвалою від 25.02.2019 р. прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності у порядку спадкування, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 27.03.2019 р. 27.03.2019 р. розгляд справи відкладено на 14.05.2019 р. у зв`язку із зайнятістю судді в іншому провадженні. Сторони подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі та мирову угоду, яку просили затвердити. Підстави та порядок затвердження мирової угоди визначені ст.207 ЦПК України. Враховуючи подані сторонами заяви про розгляд справи без їх участі, суд дійшов висновку, що затвердження мирової угоди за відсутності сторін не можливе, а спір необхідно вирішити щляхом постановлення відповідного рішення у даній справі. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію сторін, суд вважає, що заявлені позови підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом з письмових доказів, 05.04.1967 р. [PERSON] для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності було надано земельну ділянку площею 540 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , місце [ADDRESS] 22, про що надано договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки, посвідчений нотаріусом 1-ї Запорізької нотконтори, реєстр № 3-2278 (а.с.79-80). Згідно акту приймання індивідуального будинку від 10.11.1977 р. № 362 (а.с.81) та висновку міського бюро технічної інвентаризації від 30.11.1977 р. (а.с.82) будинок [ADDRESS] на праві особистої власності був зареєстрований за [PERSON] Відповідно до ч. 3.\~ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього\~Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4\~ст. 3 зазначеного Закону\~права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.\~\~ \~\~\~\~ Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56., Тимчасове положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно, затверджене\~наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5\~і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~ЦК\~та\~Законом України від 01 липня 2004 року « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». На виконання\~постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105\~у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. \~ \~ \~ \~З наведеного вище, суд дійшов висновку, що [PERSON] набув право власності на житловий будинок [ADDRESS] у встановленому законом порядку. Станом на 12.08.1990 р. [PERSON] був власником 7/20 часток житлового будинку [ADDRESS] , право власності на які було зареєтровано в ОП «ЗМБТІ» (а.с.56). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, складеного ОП ЗМБТІ (а.с.86) власниками житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу від 24.10.2007 р., кожен по 13/120 часток (а.с.86). [INFO] . [PERSON] помер (а.с.8). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді 7/20 часток житлового будинку [ADDRESS] . 13.05.2015 р. [PERSON] склав заповіт (а.с.6, 46), який був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 698, яким [PERSON] всю належну йому частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , заповів в таких частках: дружині [PERSON] 1/3 частку, сину [PERSON] 2/3 частки. 27.10.2017 р. [PERSON] та [PERSON] звернулись до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Свинаренко О.В. з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Постановами нотаріуса Свинаренко О.В. від 13.09.2018 р. позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю у спадкодавця документів, які підтверджують його право власності на спадкове майно. Вищевикладене підтверджено матеріалами спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] (а.с.35-98). Згідно ч.1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Ч.1 ст.1269 ЦК України визначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Враховуючи, що [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємці за заповітом, подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , суд задовольняє позовні вимоги, які викладені в мировій угоді, про визнання за позивачами права власності на частку житлового будинку [ADDRESS] , відповідно до заповіту. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved