Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

07 серпня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного 06 березня 1998 року, посвідченого Первомайською філією Південної товарної біржі, за яким він набув право власності на житловий будинок № 6 з надвірними спорудами, що розташований за адресою вулиця Скабіна, смт. Криве Озеро Кривоозерського району Миколаївської області. Посилаючись, що житловим будинком розпорядитися не може, так як йому стало відомо, що угода купівлі-продажу житлового будинку повинна бути посвідчена в нотаріальному порядку, позивач просить задовольнити позовні вимоги. В судовому засіданні позивач позов підтримав. Відповідач в судове засідання не прибув, в надісланій на адресу суду телеграмі позовні вимоги визнав, просив розглянути справу без його участі. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. 06.03.1998 року на Первомайській філії Південної Товарної Біржі було посвідчено договір № 2491 про купівлю-продаж житлового будинку № 6 з надвірними спорудами, розташованого по вулиці Скабіна в смт. Криве Озеро Кривоозерського району Миколаївської області, який укладено між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] (а.с. 3). Вказаний договір 06 березня 1998 року зареєстрований в Первомайському міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 27 стор. 120 за № 3862, про що свідчить відповідний реєстровий запис. Як пояснив позивач, сторони відповідно до вищезазначеного договору свої зобов'язання виконали. Позивач сплатив [PERSON] обумовлену договором вартість будинку, зареєстрував право власності в БТІ, заселився до будинку, де проживає до теперішнього часу, [PERSON] прийняв кошти за будинок та передав будинок у власність позивача. Норми про державну реєстрацію правочинів, щодо відчуження нерухомості, введені тільки з набранням чинності ЦК України 2003 року. До цього часу, в тому числі і на час укладення спірної угоди (1998 рік) норми, щодо реєстрації правочинів не були чинними. На той час діяли норми, які передбачали тільки державну реєстрацію нерухомого майна. Як вбачається з матеріалів справи вимоги щодо реєстрації нерухомого майна позивачем на момент укладання спірної угоди виконано. Відповідно до вимог ст. 227 Цивільного кодексу України (1963 року), договір купівлі-продажу житлового будинку, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, повинен бути нотаріально посвідчений. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Виконати вимоги закону щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку неможливо, так як в Первомайському міжміському бюро технічної інвентаризації право власності зареєстровано за позивачем 06 березня 1998 року, продавець будинку [PERSON] ухиляється від нотаріального посвідчення договору. Відповідно до ст. 153 ЦК України (1963 року), договір є укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. За приписами ч. 2 ст. 47 ЦК України (1963 року), яка діяла на момент укладення угоди, визначено, що якщо відбулося повне або часткове виконання угоди, що потребує нотаріального посвідчення, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати таку угоду дійсною. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення угоди не вимагається. Враховуючи те, що угода купівлі-продажу фактично відбулася, сторони всі свої зобов'язання за договором купівлі-продажу виконали, нерухоме майно на час укладання угоди було належним чином зареєстроване, нотаріальне посвідчення спірної угоди в нотаріальному порядку провести не можливо в зв'язку із тим, державна реєстрація права власності проведена за позивачем, та продавець не бажає укласти договір купівлі-продажу в органах нотаріату, суд вважає за можливе визнати вищезазначену угоду дійсною та визнати за позивачем право власності на вказану нерухомість.

Outcome: approved