Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

08 січня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] в якій просила визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 2,12 га для ведення особистого селянського господарства вказану в державному акті на право власності на земельну ділянку серія ПЛ №201812, яка належала [PERSON] , померлої [INFO] . На підтвердження позовних вимог посилалася на те, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , останнім місцем проживання якої було : [ADDRESS] з якою на час її смерті проживала і вона - позивач по справі. ЇЇ мати, [PERSON] , 04.10.2007 року склала заповіт, посвідчений 04.10.2007 року [PERSON] державним нотаріусом Першої Миргородської державної нотаріальної контори, за реєстровим № 1-3833, яким заповідала їй [PERSON] конкретне майно, а саме: належний їй жилий будинок та земельну ділянку розміром 0,0548 га, що знаходяться за адресою [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] у Першій миргородській державній нотаріальній конторі 14.08.2015 року на підставі заяви [PERSON] була відкрита спадкова справа № 138/2015. 17.12.2015 року у спадкову справу №138/2015 подано заяву [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом . Відповідно до інформації, зазначеної в Постанові про відмову у вчинені нотаріальної дії від 28.09.2017 року № 1012/02-31 в.о. державного нотаріуса Першої миргородської державної нотаріальної контори С.М. Решти, [PERSON] у спадкову справу надано заповіт складений [PERSON] 28.05.2004 року на користь [PERSON] , посвідчений секретарем Хомутецької сільської ради Миргородського району Полтавської області Козубенко К. за реєстровим N2 297. За цим заповітом, [PERSON] заповіла [PERSON] належний їй державний акт на право власності на земельну ділянку ПЛ № 201612 повністю. Інформація про реєстрацію даного заповіту посадовою особою Хомутецької сільської ради Миргородського району Полтавської області у Спадковому реєстрі (заповіти/ спадкові договори), держателем якого є Міністерство юстиції України, відсутня( довідка виконавчого комітету Хомутецької сільської ради № 770/02-23). Документом, який підтверджує право власності на земельну ділянку являється Державний акт на право приватної власності на землю Серія ПЛ № 201612. При зверненні Першої миргородської державної нотаріальної контори, їй було відмовлено в оформленні права власності на земельну ділянку в.о. Державного нотаріуса Першої миргородської державної нотаріальної контори 28.09.2017 р., причиною відмови стало те, що відповідно до ст.68 ЗУ «Про нотаріат» видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання документів , що підтверджують право власності спадкодавця на це майно. Документ, який підтверджує право власності спадкодавця на земельну ділянку є державний акт про право власності на землю. Враховуючи той факт, що її мати, [PERSON] склала заповіт на користь , [PERSON] , а вона [PERSON] являється інвалідом другої групи (група інвалідності встановлена довічно у 2011 році), то вона має право на обов`язкову частку у спадщині, як спадкоємець за законом, а саме Ѕ її частину. Але, оскільки відсутня реєстрація даного заповіту посадовою особою Хомутецької сільської ради Миргородського району Полтавської області у Спадковому реєстрі, держателем якого є Міністерство юстиції, вважає, що вона як спадкоємниця за законом, маю право успадкувати майно [PERSON] , а саме земельну ділянку площею 2,12 га для ведення особистого селянського господарства вказану в державному акті на право власності на земельну ділянку Серія П [NUMBER] , повністю. У зв`язку з чим звернулася до суду, для захисту свого права. В ході судового розгляду позивач змінила свої вимоги і подала до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій зазначила, що їй стало відомо, що реєстрація заповіту [PERSON] , яким остання заповіла [PERSON] належний їй державний акт на право власності на земельну ділянку ПЛ №201612 повністю проведена, а тому просила суд визнати за нею, [PERSON] право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 2,12 га для ведення особистого селянського господарства вказану в державному акті на право власності на земельну ділянку Серія ПЛ№201812, яка належала [PERSON] , померлій [INFO] . Відповідач [PERSON] надав до суду відзив на позовну заяву в якому з позовними вимогами [PERSON] не погодився, вважав, що при вирішенні цієї справи необхідно застосовувати положення ч. 2 ст. 1241 ЦК України та врахувати вартість успадкованого майна, яке перейшло до [PERSON] по заповіту після померлої [PERSON] . Також вважав безпідставними твердження позивачки щодо відсутності його права на спадкування, так як заповіт не зареєстровано в Спадковому реєстрі. Просив в задоволені позову відмовити. Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області 14 січня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено проведення підготовчого судового засідання (а.с.18). Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином - судовою повісткою (а.с. 49). Представник позивача. Адвокат Легка Л,М., що діє на підставі ордеру на надання правової допомоги (а.с.14) в судовому засіданні змінені позовні вимоги свого довірителя підтримала, просила їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Причини неявки суду не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином - судовою повісткою Представник відповідача адвокат Пугач С.В., що діє на підставі відповідного ордеру на надання правової допомоги (а.с.110) в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав, вважав, що до цих правовідносин необхідно застосовувати положення ст.1241 ЦК України та врахувати вартість успадкованого майна, яке перейшло до [PERSON] по заповіту після смерті [PERSON] . Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.6). За життя останній належала земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Хомутецької сільської ради Миргородського району розміром 2,12 га, що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ №201812 (а.с. 12). За свого життя остання склала заповіт 28.05.2004 року, яким державний акт на право власності на земельну ділянку ПЛ №201812 повністю заповіла [PERSON] (а.с.10). Даний заповіт був посвідчений секретарем сільської ради і зареєстрований за номером 297 і внесено до Спадкового реєстру, що підтверджується довідкою Хомутецької сільської ради Миргородського району від 10.07.2019 року за №506/02-23 (а.с. 17). Також за свого життя [PERSON] 04 жовтня 2007 року склала ще один заповіт, яким зробила наступне розпорядження своїм майном, а саме заповіла будинок та земельну ділянку розміром 0,0548 га, що знаходяться в [ADDRESS] . На підставі заяви [PERSON] від 14.08.2015 року в Першій миргородській державній нотаріальній конторі була відкрита спадкова справа та видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вище згадані будинковолодіння та земельну ділянку (а.с. 45, 82,83). 17.12.2015 року заяву про прийняття спадщини подав також і [PERSON] , як спадкоємець за заповітом (а.с.50). Заповіти не змінені та не скасовані. Вказані обставини сторонами не оспорюються, а тому, судом у відповідності із ст. 82 ЦПК України, визнані вказані обставини такими, що не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. В силу ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України, діями, які свідчать про прийняття спадщини вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Позивач прийняла спадщину як спадкоємець за заповітом, шляхом подачі заяви про її прийняття до нотаріальної контори. Однак, у відповідності до абз. 1 ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні недієздатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Тобто обов`язкова частка у спадщині визначається в розмірі половини від тієї частки, яка належала б кожному зі спадкоємців, що мають право на неї, при спадкуванні за законом, незалежно від змісту заповіту. Право на обов`язкову частку в спадщині не залежить від згоди інших спадкоємців на її отримання, а також місця проживання спадкоємця. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Так, в судовому засіданні встановлено, що після смерті [PERSON] обов`язкову частку у майні спадкодавця мала її дочка [PERSON] , яка є інвалідом ІІ групи, група інвалідності встановлено довічно у 2011 році, що підтверджується копією довідки МСЕК серії 7-66 №0378896 від 28.09.201 року (ас. 5,43), яка є спадкоємицею незалежно від змісту заповіту та спадкує половину частки, яка б належала їй у разі спадкування за законом. [PERSON] прийняла спадщину [PERSON] шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори, а відмову від прийняття спадщини в цій часині у встановлений законом строк не подавала, а при зверненні до нотаріальної контори з метою оформлення спадкового майна, останній було відмовлено у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на земельну ділянку розміром 2,12 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Хомутецької сільської ради Миргородського району (а.с. 13). Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 1 статті 1220 ЦК України передбачено відкриття спадщини внаслідок смерті особи та часом відкриття спадщини є день смерті особи. Останнє місце проживання спадкодавця є місцем відкриття спадщини, що передбачено ч.1 ст. 1221 ЦК України. Згідно ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті ( ч.1 ст. 1223 ЦК України). Статтею 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ч.1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той із подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Згідно ч.1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Пленум Верховного Суду України у Постанові від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування «у п.19 зазначив, що перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. При визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу. За згодою особи, яка має право на обов`язкову частку у спадщині, належна їй частка визначається з майна, не охопленого заповітом. У разі незгоди ця частка визначається з усього складу спадщини. Той зі спадкоємців, який має право на обов`язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Якщо той зі спадкоємців, хто має право на обов`язкову частку та не проживав зі спадкодавцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. З матеріалів цивільної справи вбачається, що позивач та відповідач прийняли спадщину відповідно до вимог закону. При цьому, позивач є дочкою померлої [PERSON] , на момент відкриття спадщини була непрацездатною особою, інвалідом ІІ групи, що підтверджується наданими позивачем копіями свідоцтва про народження, пенсійного посвідчення та виписки з акту огляду МСЕК, позивач прийняла спадщину, звернувшись у встановлений законом строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, а тому має право на обов`язкову частку у спадщині. Таким чином, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, повністю підтверджені документально, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Оскільки, при подачі позову до суду позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», рішення прийнято на його користь, тому судові витрати слід стягнути з відповідача в дохід держави. А тому із [PERSON] необхідно стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. На підставі викладеного та ст.ст. 1216, 1217, 1220-1223, 1233, 1235, 1241, 1261, 1267,1268 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 77, 78, 259, 263, 264 ЦПК України, суд,

Outcome: approved