Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

07 червня 2021 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач в особі представника за довіреністю Філоненка С.Ю. , посилаючись на ст. ст. 509, 525-527, 530, ч.1 ст.598, 599, 610, ч.2 ст.615, 629, 1050, 1054 ЦК України, просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 13.01.2011 року станом на 11.05.2021 року в розмірі 33663,90 гривень та понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 2270 гривень. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 13.01.2011 року, чим підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, які діяли на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується його підписом у анкеті-заяві. При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно з якими обслуговується відповідач. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Отже, підписавши заяву між сторонами, відповідно до ст.634 ЦК України, був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що визначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додана до позову, а відповідач для користування кредитним картковим рахунком отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 26500 гривень. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3 Договору, на підставі якого відповідач при укладанні Договору дав свою згоду на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Банк свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме згідно до п. 2.1.1.12.3, тобто відповідач зобов`язався здійснювати погашення кредиту та процентів внесенням коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу, який розраховується в процентному співвідношенні від загальної заборгованості. У порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 11.05.2021 року становить в загальній сумі 33663,90 гривень та складається з наступного: 27375,71 гривень - заборгованість за тілом кредита, в т. ч. 0,00 гривень - заборгованість за поточним тілом кредиту, 27375,71 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 гривень - заборгованість за нарахованими відсотками; 6288,19 гривень - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 гривень - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно із ст. 625 ЦК України; 0,00 гривень - нарахована пеня; 0,00 - нараховано комісії. Ухвалою судді від 02 липня 2021 року, після виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судовий розгляд справи на 18 серпня 2021 року. Ухвалою суду від 18 серпня 2021 року судовий розгляд справи було відкладено на 01 вересня 2021 року на підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України. Ухвалою суду від 01 вересня 2021 року судовий розгляд було відкладено на 14 вересня 2021 року на підставі п.1 ч.2 ст. 223 ЦПК України. У призначене судове засідання позивач свого представника не направив, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином. До позовної заяви долучено клопотання представника позивача за довіреністю Філоненка С.Ю., в якому він просив проводити судовий розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся відповідно до вимог ст.ст.128-130 ЦПК України шляхом виклику через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України та за адресою зареєстрованого місця проживання, проте конверт із судовою повісткою повернуто до суду з відміткою про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». Відзив на позов відповідач до суду не направив. Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України заяву про продовження строку, встановленого судом для подання відзиву, в зв`язку з неможливістю вчинення цієї процесуальної дії у визначений строк, зумовленої обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, [PERSON] не надав. Клопотання про відкладення розгляду справи не подав. Заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надійшла. За наявності умов, передбачених ст. ст. 280-282 ЦПК України, відповідно до ухвали суду від 14 вересня 2021 року, суд ухвалив заочне рішення у справі. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що 13 січня 2011 року [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 13 січня 2011 року, в якій він зазначив свої персональні дані, такі як: ПІБ, дату народження, ІПН, дані свого паспорта, адресу проживання та реєстрації, дівоче прізвище матері, номера домашнього та мобільного телефонів. Також зазначив, що виявляє бажання оформити на своє ім`я платіжну картку «Універсальна». Відомості про бажаний кредитний ліміт по вказаній платіжній картці у заяві-анкеті відсутні (а.с. 18). Анкета-заява містить застереження про згоду Клієнта з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився і згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.com.ua. Він зобов`язується виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.com.ua. До анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку банк додав: Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, виписку по картковому рахунку [PERSON] за період з 09.02.2011 року по 01.04.2021 року, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , а також довідку про видачу кредитних карток [PERSON] . Так, відповідно до довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» [PERSON] були видані такі кредитні картки: № [NUMBER] , дата відкриття - 13.01.2011 року, термін дії - 08/14; № [NUMBER] , дата відкриття - 26.07.2013 року, термін дії - 05/17; № [NUMBER] , дата відкриття - 26.10.2017 року, термін дії - 07/21; № [NUMBER] , дата відкриття - 28.01.2019 року, термін дії - 01/23 (а.с.17). Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , старт карткового рахунку № [NUMBER] відбувся 13.01.2011 року, кредитний ліміт станом на зазначену дату не встановлено; 26.07.2013 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 15000,00 гривень; 17.11.2017 року - збільшення кредитного ліміту до 20000,00 гривень; 22.03.2018 року - збільшення кредитного ліміту до 25000,00 гривень; 28.01.2019 року - збільшення кредитного ліміту до 26500,00 гривень; 28.01.2019 року - зменшення кредитного ліміту до 25000,00 гривень; 26.11.2020 року - збільшення кредитного ліміту до 26500,00 гривень; 04.12.2020 року - зменшення кредитного ліміту до 0,00 гривень (а. с. 16). Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитом, що доданий до позовної заяви, заборгованість за кредитним договором б/н від 13.01.2011 року станом на 11.05.2021 року становить в загальній сумі 33663,90 гривень, яка складається з наступного: 27375,71 гривень - заборгованість за тілом кредита, в т. ч. 0,00 гривень - заборгованість за поточним тілом кредиту, 27375,71 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 гривень - заборгованість за нарахованими відсотками; 6288,19 гривень - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 гривень - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно із ст. 625 ЦК України; 0,00 гривень - нарахована пеня; 0,00 - нараховано комісії ( а. с. 6-15). Згідно із частиною 1 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини (пункт 1 частини 2 статті 11 ЦК України ). Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1). Згідно з вимогами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. За змістом статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У частині першій статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом частини першої статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за простроченими відсотками. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 13.01.2011 року, посилався на Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. При цьому, до позовної заяви витяг з Тарифів позивачем не додано, а підтвердження того, що саме цей Витяг з Умов та правил, який долучений до матеріалів справи, розумів відповідач і погодився з ним, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, саме в зазначених в цьому документі, що доданий банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування, матеріали справи не містять. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки витяг з Умов і правил надання банківських послуг, які долучені до справи, не підписані відповідачем, про що зазначено також відповідачем у заяві, поданій до суду. Всі ці обставини не дають підстав вважати, що позичальнику при оформленні Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 13 січня 2011 року були надані для ознайомлення в письмовому виді саме ті Умови і правила надання банківських послуг і саме в тій редакції, витяг з яких надав позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, що саме вони мались на увазі сторонами при оформленні Анкети-заяви. Між тим, в самій Анкеті-заяві про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку, підписаній відповідачем, не зазначені ні процентна ставка за користування кредитними коштами, пеня, штрафи, ні строк надання банківських послуг, ні будь-які інші умови надання банківських послуг, про які йдеться у ній. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитом, наданий банком Витяг з Умов та правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс19. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. З урахуванням наведеного, враховуючи, що Анкета-заява позичальника не містить розміру процентної ставки, а Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, на які позивач посилається як такі, що встановили та визначили процентну ставку, не підписаний відповідачем, тому не є складовою частиною кредитного договору, то підстави для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом в розмірі, визначеному у п. 2.1.1.2.12 в редакції Умов та правил, що почали діяти з 01.03.2019 року, відсутні. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема ст.1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Із виписки по картковому рахунку відповідача, доданого до позовної заяви, вбачається, що відповідач користувався грошовими коштами у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на підставі Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 13.01.2011 року. При цьому, відповідно до виписки з карткового рахунку та розрахунку заборгованості позивач списував з рахунку відповідача проценти за використання кредитного ліміту за ставкою 2,3%, 2,7%; 3,4%, 3,5% в місяць та штраф, тобто кошти, внесені відповідачем на погашення кредиту, позивач зараховував також і на погашення процентів та неустойки. Враховуючи, що між сторонами не узгоджено розмір процентів за користування кредитом та неустойки, то необхідно зарахувати внесені відповідачем кошти саме на погашення кредиту. До позовної заяви позивачем додано розрахунок заборгованості за період з 26.07.2013 року по 11.05.2021 року, що складається з розрахунків заборгованості за періоди: з 26.07.2013 року по 31.05.2015 року; з 01.06.2015 року по 30.06.2019 року; з 01.07.2019 року по 11.05.2021 року (а. с. 6-7, 8-12, 13-15). Згідно з розрахунком заборгованості за період з 26.07.2013 року по 31.05.2015 року заборгованість за кредитом за цей період становить 15397,25 гривень, з яких: 14991,99 гривня - заборгованість за кредитом, 405,26 гривень - заборгованість за процентами (в т. ч. несплачені проценти на поточну заборгованість - 405,26 гривень та несплачені проценти на прострочену заборгованість - 0,00 грн.). З розрахунків заборгованості за періоди з 01.06.2015 року по 30.06.2019 року та з 01.07.2019 року по 11.05.2021 року вбачається, що відповідачем фактично було отримано та використано кредитних коштів за вказані періоди на загальну суму 232421,69 гривень ( колонка № 3 розрахунків заборгованості), а саме 159467,06 гривень (за період з 01.06.2015 року по 30.06.2019 року) та 72954,63 гривні (за період з 01.07.2019 року по 11.05.2021 року). Із матеріалів справи видно, що фактично відповідачем було отримано та використано кредитних коштів за період з 26.07.2013 року по 11.05.2021 року в загальному розмірі 247413,68 гривень, а саме: 14991,99 гривня - за період з 26.07.2013 року по 31.05.2015 року (як видно із розрахунку заборгованості за вказаний період); 159467,06 гривень - за період з 01.06.2015 року по 30.06.2019 року (колонка № 3 розрахунків заборгованості за вказаний період); 72954,63 гривні - за період з 01.07.2019 року по 11.05.2021 року (колонка № 3 розрахунків заборгованості за вказаний період). Як зазначено представником позивача в розрахунках заборгованості за вказані періоди, відповідачем було погашено заборгованості в розмірі: 170017,78 гривень -за тілом кредиту за період з 01.06.2015 року по 30.06.2019 року; 93117,85 гривень (90681,73 гривня за тілом кредиту + 939,26 гривень за простроченим тілом кредиту + 775,62 гривень по нарахованим відсоткам + 721,24 гривня по простроченим відсоткам) - за період з 01.07.2019 року по 11.05.2021 року. Тобто за період з 01.06.2015 року по 11.05.2021 року відповідачем було погашено заборгованості на загальну суму 263135,63 гривень (170017,78 гривень + 93117,85 гривень). Із розрахунків заборгованості позивача за періоди з 01.06.2015 року по 30.06.2019 року та з 01.07.2019 року по 11.05.2021 року вбачається, що сума коштів, внесених клієнтом на погашення заборгованості за цей період складає 263135,63 гривень, а саме: 170017,78 гривень за період з 01.06.2015року по 30.06.2019 року та 93117,85 гривень за період з 01.07.2019 року по 11.05.2021 року (колонка № 30 розрахунків заборгованості). Виходячи із викладеного, оскільки відповідачем було отримано та витрачено кредитних коштів в період з 26.07.2013 року по 11.05.2021 року у загальному розмірі 247413,68 гривень, а розмір внесених коштів відповідачем за цей же період на погашення заборгованості становить 263135,63 гривень, які у повному обсязі покривають отримані та витрачені відповідачем у вказаний період кошти, то вимога банку до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором є безпідставною. Таким чином, станом на 11.05.2021 року заборгованість за тілом кредиту відсутня. Позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками в сумі 6288,19 гривень є недоведеними, доказами не підтвердженими, а тому задоволенню також не підлягають. За таких обставин суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 142 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові. Враховуючи, що підстави для задоволення позову відсутні, то судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору, покладаються на позивача і не підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed