Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

10.07.2017 [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ) про поділ майна. Вимоги позову обґрунтовано наступним. 04.06.2006 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. 21.11.2016 Дарницьким районним судом м. Києва шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу проживає з позивачем. За час спільного проживання подружжям у 2008 році сторонами було придбане нерухоме майно, квартира [ADDRESS] . Спільна квартира була зареєстрована на праві власності за відповідачем, проте з підстав передбачених ст.ст. 60, 61 СК України та ст. 368 ЦК України, є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, як колишнього подружжя, оскільки набута за час їх перебування в шлюбі. Між сторонами не досягнуто домовленості про поділ квартири як об`єкту права спільної сумісної власності, що змусило позивача звернутися до суду за захистом свого майнового права, шляхом здійснення поділу квартири. Позивач посилаючись на те, що дитина проживає разом із нею, відповідач має заборгованість по аліментам, а також те, що коштів, які він надає на утримання дитини не вистачає для її гармонійного розвитку та виховання, просила відступити від засад рівності часток при поділі квартири. Посилаючись на викладені обставини справи просила суд: в порядку поділу майна, визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частки квартири [ADDRESS] та стягнути відповідача на її користь витрати по оплаті судового збору у розмірі 5 333, 00 грн. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19.07.2017 відкрито провадження у вказаній справі. 02.10.2017 до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання квартири особистою власністю. 02.10.2017 ухвалою суду, що занесена до журналу судового засідання прийнято зустрічний позов та об`єднано в одне провадження для спільного розгляду з первісним позовом. 07.12.2017 представником позивача подано заперечення на зустрічний позов. 05.04.2018 ухвалою суду, що занесена до протоколу судового засідання було закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. 06.07.2018 вказану справу у зв`язку з закінченням повноважень судді [PERSON] передано до провадження судді Мицик Ю.С. відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Мицик Ю.С. від 09.07.2018 було прийнято вказану справу до провадження та призначено підготовче судове засідання. 13.11.2018 ухвалою суду було закрито підготовче провадження, та призначено розгляд справи по суті. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17.01.2020 було об`єднано в одне провадження дві цивільні справи №753/7919/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про визнання права власності на квартиру та за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання квартири особистою власністю та передано до провадження судді Мицик Ю.С. Вимоги об`єднаного позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про визнання права власності на квартиру обґрунтовано наступним. Відповідач [PERSON] є сином позивача [PERSON] , а третя особа [PERSON] - колишньою невісткою. 21.08.2006 позивач за об`єднаним позовом продав власну квартиру [ADDRESS] . Отримані від продажу гроші в сумі 202 000 грн. позивачем були вкладені, в якості першого внеску за оплату спірної квартири, що підтверджується квитанцією із призначенням платежу - інвестування квартири [ADDRESS] (в подальшому номер квартири був змінений на 86), 10 поверх, адреса спірної квартири: [ADDRESS] . Решту суми в розмірі 176 750,00 грн., що на час придбання було еквівалентно 35 000 доларів США, якої не вистачало для здійснення стовідсоткової оплати за житло, позивач отримав в кредит, що підтверджується кредитним договором від 23.08.2006. Всі додаткові угоди до кредитного договору також укладені з [PERSON] . Заявою на видачу готівки від 23.08.2006 підтверджується, що позивач отримав грошові кошти за кредитним договором в розмірі 35 000,00 доларів США, що еквівалентно 176 750,00 грн. та одразу вніс кошти, в якості доплати за спірну квартиру. Після підписання кредитного договору, на підтвердження кредитних зобов`язань між банком - кредитором та відповідачем по справі - [PERSON] був укладений договір іпотеки майнових прав до кредитного договору № 014/1179/74/883 від 23.08.2006. Враховуючи, що відповідач взяв на себе обов`язки майнового поручителя по кредитному договору, право власності на спірну квартиру на той час було оформлено на відповідача. Погашення тіла кредиту та відсотків по кредиту здійснював позивач за власні кошти, що підтверджується квитанціями, що містяться в матеріалах справи, а також довідкою від 28.09.2012 з банку «Аваль», де зазначено, що [PERSON] не має діючих кредитів в Київській ОД АТ «Райффайзен банк Аваль». Зазначене свідчить, що зобов`язання [PERSON] перед банком за отриманий кредит для сплати за спірну квартиру були виконані. Таким чином, матеріали справи містять докази того, що відповідач та третя особа не приймала фінансової участі у придбанні спірної квартири, а, навпаки, самостійно та сумлінно сплачував тіло та відсотки по кредиту в період з 2006 - 2012 роки позивач [PERSON] . Враховуючи, що спірна квартира була придбана позивачем [PERSON] , вона не є спільним майном подружжя та не може бути об`єктом поділу майна подружжя. Просив визнати право власності на спірну квартиру [ADDRESS] за [PERSON] та вирішити питання розподілу судових витрат. 30.09.2019 від третьої особи [PERSON] надійшли письмові заперечення на позов [PERSON] , в яких остання просить відмовити в об`єднаному позові з посиланням на наступне. Відповідач [PERSON] придбавав спірну квартиру шляхом інвестування коштів у забудовника АТЗТ «Україна-Реставрація» за договором про участь у ФФБ № 114 від 02.08.2006 (далі Договір) під час шлюбу з [PERSON] та діючи в інтересах сім`ї. Так, згідно з п.1.3 Договору саме відповідач [PERSON] , а не його батько [PERSON] , приймав участь в інвестуванні будівництва вказаної квартири з подальшим отриманням її у свою власність. П.1.7 Договору передбачає, що відповідач може отримати у власність таку квартиру лише після інвестування 100 % її вартості. Також, згідно з п. 3 Акту № 86 від 15.02.2008, укладеного між забудовником АТЗТ Україна-Реставрація» та [PERSON] , останній доручив оформити свідоцтво про право власності на вказану квартиру, яку отримав відповідно до Договору про участь у ФФБ № 114 від 02.08.2006, Додаткової угоди № 1 від 13.12.2006 та Додаткової угоди № 2 від 15.02.2008. Також, згідно п.1.1 та 1.3 Додаткової угоди від 23.08.2006 до Договору саме відповідач здійснює розрахунки між Банком та забудовником за оформленим кредитним договором № 014/1179/74/883 від 23.08.2008. Вищевказані Додаткові угоди №1 від 13.12.2006 та № 2 від 15.02.2008 також свідчать про те, що саме відповідач вкладав кошти в купівлю спірної квартири. Крім того, рахунок № 114 від 02.08.2006 та Свідоцтво від 23.08.2006, які підтверджують оплату 100% коштів за спірну квартиру в сумі 380 487,00 грн. внесені саме відповідачем. Відтак свідоцтво про право власності, видане відповідачу на підставі наказу Головного правління житлового забезпечення від 04.06.2008 № 958-С/КІ свідчить про те, що саме відповідач та третя особа є власниками спірної квартири. Заявою від 23.08.2006 вих. № 517 третя особа підтвердила письмово свою згоду на передачу в іпотеку майнових прав на вказану квартиру в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №014/1179/74/883 від 23.08.2006, укладеного між АПББ «Аваль» та [PERSON] . Крім того, [PERSON] просила відмовити в задоволенні об`єднаного позову, застосувавши позовну давність, враховуючи, що позивач [PERSON] з моменту оформлення права власності за відповідачем, проживаючи в цій же квартирі з 2008 року звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності лише 18.04.2019, тобто після оформлення права власності за відповідачем минуло 11 років. 30.12.2019 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він позовні вимоги [PERSON] визнав в повному обсязі та просив задовольнити. Підтвердив обставини, що викладені в об`єднаному позові, зокрема, що спірна квартира була придбана за особисті кошти його батька, оскільки ні в нього, ні у третьої особи [PERSON] не було власних коштів. Зазначив, що він на час придбання спірної квартири не працював, а його колишня дружина знаходилася в декретній відпустці по догляду за дитиною. 17.01.2020 від [PERSON] надійшли заперечення на заяву третьої особи про застосування позовної давності, яка обгрунтована тим, що він лише в 2018 році дізнався, що у суді знаходиться справа про поділ спірної квартири між колишнім подружжям [PERSON] та [PERSON] . Саме з цього часу його право було порушено, що спонукало його звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спірну квартиру. 27.01.2020 від [PERSON] надійшла заява про поновлення строку позовної давності. Ухвалою суду від 27.01.2020 зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання квартири особистою власністю залишено без розгляду. Ухвалою суду без видалення до нарадчої кімнати було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали та просили про його задоволення, проти вимог об`єднаного позову [PERSON] заперечували, посилаючись на обставини, що викладені в заявах по суті справи. В судовому засіданні [PERSON] вимоги свого позову підтримав в повному обсязі та просив відмовити в задоволенні позову [PERSON] , посилаючись на доводи, що викладені в заявах по суті справи. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] вимоги об`єднаного позову [PERSON] визнала в повному обсязі, проти задоволення позову [PERSON] заперечувала, та просила відмовити в його задоволенні через безпідставність вимог. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , вказала, що є дружиною позивача [PERSON] та матір`ю відповідача [PERSON] . Третя особа [PERSON] є її колишньою невісткою. Зазначила, що грошей на придбання квартири у її сина та невістки не було, а тому вони з чоловіком прийняли рішення продати квартиру, що знаходилася по [ADDRESS] , а решту взяти у кредит. Вказала, що продаж квартири було вчинено за 40 000 доларів США. В подальшому був укладений кредитний договір між банком та її чоловіком, який останнім був виплачений за сімейні кошти. Таким чином спірна квартира була придбана за особисті кошти [PERSON] . Вона займалася, безпосередньо, переплануванням квартири, облаштуванням її. Суд, вислухавши вступне слово сторін, представника відповідача, пояснення третьої особи та її представника, показання свідка, повно та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Згідно ст. 3 СК України визначено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Як встановлено судом 04.06.2006 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб /т. 1 а.с. 6/. 21.11.2016 Дарницьким районним судом м. Києва шлюб між сторонами було розірвано /т. 1 а.с. 4/. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу проживає з позивачем /т. 1 а.с. 5/. 02.08.2006 між ТОВ ФК «Укрреставрація» (управитель) та [PERSON] (довіритель) укладений договір про участь у ФФБ № 114, відповідно до умов якого довіритель приймає на себе зобов`язання інвестувати свою частку необхідних коштів для отримання у власність двокімнатної квартири /т. 2 а.с. 106-110/. Згідно із пунктами 4.1., 4.1.1, 4.1.3 договору довіритель зобов`язаний проводити фінансування будівництва своєї частки житла відповідно до умов даного договору, оплачувати всі комунальні послуги та експлуатаційні витрати пов`язані з технічним обслуговуванням, ремонтом і експлуатацією вказаного об`єкта, пропорційно до площі своєї квартири з моменту підписання акту її приймання-передачі. Пунктом 7.1 договору визначено, що цей договір не розглядається сторонами як договір купівлі-продажу нерухомості, виконання робіт або надання послуг. Згідно із свідоцтвом про участь у ФФБ виду «А» за програмою АТЗТ «Україна - Реставрація» від 23.08.2006 на виконання вищевказаного договору відповідачем [PERSON] повністю внесено суму коштів у розмірі 380 487 грн. /т. 2 а.с. 116-117/. 11.06.2008 відповідачем [PERSON] отримане свідоцтво про право власності на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] ., виданого на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 04.06.2008 № 958-С/КІ /т. 2 а.с. 29/. [PERSON] є батьком [PERSON] , що не заперечувалося учасниками справи в судовому засіданні. Позивач за об`єднаним позовом просив визнати спірну квартиру його особистою власністю, посилаючись на те, що кошти на її придбання вносилися ним особисто, зокрема частина коштів в сумі 202 000,00 грн. була сплачена в якості першого внеску за оплату спірної квартири та отримана ним від продажу квартири [ADDRESS] . Водночас, як вбачається з копії договору купівлі-продажу від 21.08.2006, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , продаж квартири [ADDRESS] вчинено за 13 000 грн /т. а.с. 8/, що спростовує доводи [PERSON] щодо суми коштів отриманих ним від продажу квартири. При цьому, суд відхиляє покази свідка [PERSON] в частині того, що продаж вказаної квартири було вчинено за 202 000, 00 грн., враховуючи презумпцію правомірності правочину. Як вбачається із матеріалів справи, між [PERSON] та акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» був укладений кредитний договір від 23.08.2006, разом з додатковими угодами, згідно яких останній отримав кредит для використання на купівлю 2-ї квартири, за адресою: [ADDRESS] в розмірі 176 750,00 грн., що на час придбання було еквівалентно 35 000 доларів США /а.с. 10-18/. [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні визнавали, що кошти на погашення кредиту сплачувалися безпосередньо [PERSON] , а тому в силу ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Проте, суд звертає увагу на те, що згідно рахунку № 114 від 02.08.2006 та Свідоцтва від 23082006 кошти за інвестиційним договором у розмірі 100 % в сумі 380 487 грн. були внесені безпосередньо відповідачем [PERSON] /т. 2 а.с. 116-117/. Позивач [PERSON] , будучи достеменно обізнаними про те, що інвестиційний договір укладається з відповідачем [PERSON] під час його перебування у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , ніякої цивільно-правової угоди щодо грошових коштів, зокрема договору позики, в установленому законом порядку не укладав, з позовом про переведення прав покупця не звертався. Таким чином, суд приходить до висновку, що навіть за умови надання позивачем [PERSON] коштів для інвестування спірної квартири, вказане не впливає на правовий режим спірної квартири та не спростовує спільності сумісного майна подружжя. Враховуючи наведене, суд визнає квартиру [ADDRESS] спільним сумісним майном подружжя. У відповідності до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлене договором або законом. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 70 СК України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено та не заперечується [PERSON] та [PERSON] , що їх син проживає з матір`ю. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що утримання та виховання дитини, здійснюється виключно позивачкою. Відповідач [PERSON] виконує рішення суду про стягнення аліментів, на час ухвалення рішення у справі заборгованості не має. Не надано позивачкою і доказів того, що розмір цих аліментів є недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування сина. Позивач [PERSON] до суду з позовом про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат з відповідача [PERSON] не зверталася. Тому, підсумовуючи викладене, а також приймаючи до уваги недоведеність позивачем необхідності відступу від засад рівності часток подружжя, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна підлягає частковому задоволенню, а саме визнання права власності в порядку поділу спільного сумісного майна за кожним із подружжя на Ѕ частину квартири. Таким чином у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про визнання права власності на квартиру, слід відмовити через безпідставність та недоведеність вимог. Оскільки суд задовольнив вимоги позову [PERSON] , а тому не дає оцінку її заяві про застосування позовної давності. Інші доводи сторін, які наведені у заявах по суті справи, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Розподіл судових витрат між сторонами. Судовий збір розподіляється пропорційно задоволеним вимогам. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 2666, 67 грн. З огляду на те, що суд відмовляє в задоволенні позову, понесені позивачем [PERSON] судові витрати, відповідачем не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: partial