Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-04 00:00:00

10.05.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Мотивуючи позовні вимоги [PERSON] зазначив, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 15.10.1993 року. Від шлюбу він та відповідачка мають неповнолітню дитину: дочку [PERSON], [INFO]. [PERSON] просить шлюб розірвати, зсилаючись на те, що спільне життя в шлюбі з відповідачкою не склалося через різні погляди на сімейне життя, відсутність взаєморозуміння, що призвело до втрати почуття любові та поваги. Він неодноразово намагався зберегти сім'ю, проте позитивного результату це не дало. Шлюбні відносини між ним та відповідачкою припинені чотири роки тому. Шлюб існує формально. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе, так як це суперечить його інтересам, на примирення з відповідачкою він не згоден. В судове засідання, призначене на 05.08.2016 року, позивач [PERSON] не з'явився, 25.07.2016 року подав заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, у зв'язку з неможливістю прибути в судове засідання, позовні вимоги підтримує, на розірванні шлюбу наполягає, має стійке волевиявлення, спрямоване на розірвання шлюбу, за час, наданий судом для примирення з відповідачкою - не помирився (а.с.25). Відповідачка [PERSON] в судові засідання, призначені на 25.07.2016 року та на 05.08.2016 року, не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.22, 29-30), про причини неявки в суд - не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи, чи розгляд справи у її відсутності від відповідачки не надходило, у зв'язку із чим суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутності. В судовому засіданні 24.05.2016 року відповідачка позов не визнала, заперечувала щодо розірвання шлюбу, посилаючись на те, що бажає зберегти сім'ю, а рішення чоловіка про розірвання шлюбу вважає передчасним та необдуманим. Суду пояснила, що між ним та позивачем виникають непорозуміння та суперечки, але, на її думку, можливе примирення. В судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому позивач заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 15.10.1993 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.4). Від шлюбу позивач та відповідачка мають неповнолітню дитину: дочку [PERSON], [INFO] (а.с.6). Позивач не бажає миритися з відповідачкою, має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу. Причиною розладу в сім'ї стали різні характери та погляди на сімейне життя, відсутність почуття взаємоповаги та любові між сторонами, що призводить до непорозумінь в сім'ї та суперечить інтересам позивача. Сторони однією сім'єю не проживають. Позивач має намір створити іншу сім'ю. При розгляді справи судом встановлено фактичні взаємини між [PERSON] та [PERSON], а саме: що у їх сім'ї виник не короткочасний розлад, а тривалий розлад з приводу різниці в характерах, в поглядах на спільне сімейне життя, що призвело до того, що між сторонами виникали часті конфлікти, які негативно впливають на інтереси позивача. Відносини, які склалися між подружжям, а саме конфлікти та непорозуміння між ними, негативно впливають на моральний стан позивача, шкодять його здоров'ю. [PERSON], за клопотанням якої судом надався сторонам строк на примирення, не навела доказів того, що рішення [PERSON] про розірвання шлюбу безпідставне та передчасне, оскільки за час, наданий судом для примирення, сторони не помирилися, позивач і надалі наполягає на розлученні, тобто має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу. Крім того, суд, при вивченні і оцінці мотивів розлучення та фактичних взаємин подружжя, не вбачає підстав для повторного вжиття заходів до примирення подружжя. Тому, у суду склалася переконаність, що є достатні підстави для розірвання шлюбу. Відтак, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивача. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України та ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні і має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а вжиті судом заходи до примирення, передбачені ст. 111 СК України, позитивного результату - примирення - не дали, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved