Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

08 квітня 2016 року [PERSON] звернувся з позовом до СТОВ «Цукровик» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 4,19 га, що розташована на території Удайцівської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області, кадастровий номер 7424189400:03:003:0113, Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №24666 від 20 травня 2005 року, укладений між ним та відповідачем 18 січня 2008 року, терміном на 10 років. Свої позовні вимоги мотивував тим, що він даного договору не укладав і довіреності на право укладання такого договору нікому не видавав. Зазначений договір був укладений та пройшов державну реєстрацію, про що він дізнався лише з відповіді Управління Держгеокадастру на запит, який на його прохання здійснив адвокат. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25 травня 2016 року відмовлено у задоволенні позову [PERSON] Не погоджуючись з даним рішенням [PERSON] звернувся до суду з апеляційною скаргою та посилаючись на порушення судом норм матеріального та, процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, якими задовольнити поданий ним позов в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що не маючи в наявності договору оренди і не знаючи про що йдеться в цьому договорі, суд вивчав виконання істотних умов договору оренди землі та ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі [PERSON] посилається на Закон України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції» від 17 липня 1997 року та на рішення Європейського суду з прав людини від 29 листопада 1991 року де зазначено, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користування своєю власністю. Апелянт зазначає, що він не підписував ніякого договору оренди своєї землі, тобто ніякої згоди з ним іншою стороною стосовно умов не досягнуто, а згідно ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). [PERSON] звертає увагу суду, що він не міг надати суду першої інстанції договір та його копію, оскільки такий договір він не укладав ні з ким, в тому числі із СТОВ «Цукровик» та не отримував ніколи примірників такого договору, тобто висновок суду першої інстанції, що позивач не надав оригінал договору оренди, який просить визнати недійсним, є по суті невірним. Також [PERSON] зазначає, що на зберігання в Управління Держгеокадастру у Прилуцькому районі Чернігівської області Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області даний договір не надходив, а також відсутній договір у відповідача. Таким чином, при ненаданні жодною із сторін текстового документу договору оренди землі неможливо було дослідити в судовому засіданні умови укладання договору та оцінити дотримання їх виконання. [PERSON] того, апелянт зазначає, що судом в рішення зазначено, що в судовому засіданні досліджені платіжні документи (видаткові касові ордери, відомості на виплату грошей за земельний пай) та що вони містять відповідні підписи отримувача таких коштів за період 2007-2014 років, в частині яких апелянт вказував на належність деяких підписів йому та сину, хоча деякі підписи не належали позивачу та нікому довіреності на тримання грошей він не надавав. Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного. Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відмовляючи у задоволенні позовну [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено позовні вимоги. Покази позивача, як доказ того, що він не знав про існування Договору оренди, а отримуючи орендну плату думав, що отримує таку за договором оренди, який можливо було укладено ще його бабусею, як попередньою власницею паю, судом до уваги не прийняті, оскільки такі пояснення не підтверджені відповідними доказами про існування договорів у [PERSON] та СТОВ «Цукровик». [PERSON] того, отримання у спадщину саме сертифіката на права на земельну ділянку (пай), без визначення її в натурі, в умовних кадастрових гектарах, та відсутності на неї Державного акта виключає можливість укладання будь яких договорів оренди. В той же час, за письмовим повідомленням відповідача, [PERSON] отримував орендну плату лише згідно договору оренди власної земельної ділянки, сам же Договір оренди відповідачем втрачено. Однак, з таким висновком не може повністю погодитись колегія суддів апеляційного суду. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 цього кодексу. Згідно з вимогами ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За змістом ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов. Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній на момент укладення оспорюваного договору) істотними умовами договору оренди землі були: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки), строк дії договору оренди, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду, умови збереження стану об'єкта оренди, умови і строки передачі земельної ділянки орендарю, умови повернення земельної ділянки орендодавцеві, існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки, визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини, відповідальність сторін, умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відповідно до положень ч.2 ст.15 вказаного Закону, відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Таким чином, у разі виявлення факту відсутності у договорі хоча би однієї істотної умови після проведення його державної реєстрації, такий договір підлягає визнанню недійсним за правилами ст. 15 Закону України «Про оренду землі». Частиною 1 статті 20 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Відповідно до ст.18 цього Закону договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Волевиявлення є важливим чинником, без якого неможливо вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, установленою ст.627 ЦК України. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідки. Судом встановлено, 17 березня 2003 року померла [PERSON] (а.с.40). Після її смерті [PERSON] отримав право на земельну частку (пай) у землі, що перебуває у колективній власності сільськогосподарського підприємства «Удайцівське», село Удайці Прилуцького району Чернігівської області, розміром 4,43 га в умовних кадастрових гектарах, яке належало спадкодавиці на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай), відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01 вересня 2004 року (а.с.41). Розпорядженням в.о. голови Прилуцької райдержадміністрації від 21 грудня 2004 року було затверджено технічну документацію по виготовленню державних актів на право власності на землю взамін сертифікатів на право на земельну частку (пай) по колишньому КСП «Удайцівське» Удайцівської сільської ради, затверджено уточнений розрахунок вартості середньої земельної частки (паю) та її розміру в умовних кадастрових гектарах, який проведено у звязку із складанням технічної документації по виготовленню державних актів на право на земельну частку (пай), та передано у власність земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва громадянам власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай), в тому числі і [PERSON] на загальну площу 4,19 га, в тому числі ріллі 4,19 га (а.с.34, 36). На підставі вказаного розпорядження 20 травня 2005 року [PERSON] було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧБ №246666 площею 4,19 га в межах згідно із планом, що розташована на території Удайцівської сільської ради Прилуцького району (а.с.7) Згідно повідомлення в.о. начальника управління Держгеокадастру у Прилуцькому районі вбачається, що згідно облікових даних на земельну ділянку з кадастровим номером 7424189400:03:000:0113, 18 січня 2008 року за №040884800002 зареєстровано право оренди за договором СТОВ «Цукровик» (орендар) з гр. [PERSON] (орендодавець, ІПН [NUMBER]) терміном на 10 років (а.с.8). Разом з тим, з відповіді в.о. начальника Управління Держгеокадастру у Прилуцькому районі вбачається, що відповідно до актів прийому-передачі зареєстрованих договорів оренди від Чернігівської районної Філії Центру ДЗК до Управління Держгеокадастру, договір, укладений між гр.[PERSON] та СТОВ «Цукровик», який зареєстрований Прилуцьким ЧРФ Центру ДЗК за №040884800002 від 18 січня 2008 року, на зберігання не надходив (а.с.45). Судом першої інстанції в рішенні зазначено, що 11 жовтня 2005 року у Прилуцькому районному відділі Чернігівської регіональної філії центру ДЗК було зареєстровано договір оренди земельної ділянки, що був укладений між [PERSON] та СТОВ «Удайцівське» (а.с.47-48). Проте, вказаний договір не містить підпису орендодавця, не зазначена дата укладення договору, а лише стоїть 2005 рік. Суд зазначив у своєму рішенні, що хоча даний договір не містить підпису позивача, однак у наданому акті прийому-передачі земельної ділянки, що є невідємним додатком такого договору мається підпис орендодавця, який за твердженням позивача належить саме йому. Суд першої інстанції не звернув увагу, що в даному акті стоїть 2004 рік, а у договорі 2005 рік. Однак, ні вищезазначений договір, ні акт прийому-передачі земельної ділянки, на які посилається суд першої інстанції, не стосуються оспорюваного Договору оренди землі від 18 січня 2008 року, укладеного між СТОВ «Цукровик» та [PERSON] і зареєстрованого Прилуцьким ЧРФ Центру ДЗК за №040884800002. Суд першої інстанції зазначив, що позивач підтвердив отримання орендної плати у СТОВ «Удайцівське», доказів припинення, розірвання чи визнання недійсним вказаного договору позивачем в судовому засіданні надано не було. Однак, [PERSON] не оспорює договорів оренди з СТОВ «Удайцівське». Суд в оспорюваному рішенні вдався до визначення можливості або неможливості укладення договору оренди земельної ділянки між [PERSON] (бабусею позивача) та СТОВ «Цукровик», що не стосується даної справи. Суд зазначив, що [PERSON] отримував орендну плату лише згідно договору оренди власної земельної ділянки, що підтверджується письмовими поясненнями відповідача. Також, суд вважав доведеним отримання даної орендної плати, дослідивши в судовому засіданні платіжні документи (видаткові касові ордери, відомості на виплату грошей за земельний пай), які нібито містять відповідні підписи отримувача таких коштів за період 2007-2014 років , в частині яких позивач вказав на належність таких підписів саме йому та його сину. Однак, уважно дослідивши надані відомості та ордери, апеляційний суд встановив, що Відомість СТОВ «Цукровик» на видачу грошей в рахунок земельного паю (а.с.55), яка нібито містить підпис [PERSON] про отримання 440 грн., за 2007 рік, а оспорюється договір оренди земельної ділянки за 18 січня 2008 року. Не зрозуміло, які саме кошти були отримані позивачем, за який земельний пай та по якому договору, та дана відомість не може бути доказом в даній справі. Копія відомості на видачу земельного паю за 2008 рік грошима містить підпис [PERSON], яка суттєво відрізняється від підпису самого позивача (а.с.54). З копії видаткового касового ордеру від 06 травня 2011 року неможливо встановити за яку саме земельну ділянку [PERSON] отримав кошти, адже підставою зазначено лише земельний пай Удайці (а.с.53). Копія видаткового касового ордеру від 28 березня 2014 року також не підтверджує отримання позивачем коштів в сумі 5100 грн. від відповідача в рахунок оренди земельної ділянки згідно оспорюваного Договору оренди землі від 18 січня 2008 року, оскільки серія та номер паспорту особи, яка отримала кошти, не відповідає серії та номеру паспорту позивача (а.с.51). Відповідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В той же час, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того факту, що [PERSON] підписував договір оренди земельної ділянки з СТОВ «Цукровик» та відповідно, отримував плату за оренду. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідки. Вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене ст.203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору оренди земельної ділянки. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складення та скріплення підписом письмового документа. Разом з тим, оскільки здійснено державну реєстрацію договору оренди, вважати його неукладеним немає достатніх підстав. За таких обставин, знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги [PERSON], адже згідно ст.ст.6, 627 ЦК України свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Висновок суду першої інстанції, щодо недоведеності позовних вимог спростовується матеріалами справи. Відповідно до п.4 ч.1ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Слушними є доводи апеляційної скарги, що не маючи в наявності самого документу договору, і не знаючи про що йдеться в цьому договорі, суд вивчав виконання істотних умов договору оренди землі. Одним з обовязкових реквізитів договору, які повинні засвідчувати вільне волевиявлення сторін на укладання договору на певних умовах є підпис. Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального права, з неповним зясуванням обставин справи, а тому підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позову. Також з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати при подачі позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 1158 грн. 41 коп.

Outcome: approved