Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

09.01.2018 року позивач [PERSON] звернулася до Заводського районного суду міста [PERSON] із позовною заявою, в якій просила розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований 11 вересня 2004 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського обласного управління юстиції України, актовий запис № 822. Ухвалою Заводського районного суду від 29.01.2018 року позовну заяву про розірвання шлюбу передано за підсудністю до Корабельного районного суду м. Миколаєва. В обґрунтування позову позивач вказувала, що шлюбні відносини із відповідачем припинені, в звязку з тим, що подружжя має різні погляди на життя, тому відновлення подружніх відносин, збереження сімї неможливо у звязку із втратою почуття кохання та взаєморозуміння один до одного. Від даного шлюбу сторони мають двох малолітніх доньок: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивачка стверджує, що спору щодо утримання, місця проживання та виховання дітей не має, спір щодо спільно нажитого майна на цей час відсутній. Діти залишаються проживати разом із позивачем. Сторони в судове засідання не зявились. Позивач надала до суду заяву про слухання справи в її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила про задоволення позову. Відповідач також надав до суду заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, щодо задоволення позову не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом встановлено, що 11.09.2004 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського обласного управління юстиції, актовий запис № 822. Від даного шлюбу сторони мають двох малолітніх доньок: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. У сторін по справі спору щодо утримання, місця проживання та виховання дітей не має, спір щодо спільно нажитого майна на цей час відсутній. Діти залишаються проживати разом із позивачем. Шлюбні відносини сторонами припинені з липня 2017 року. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, при цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин та збереження шлюбу. При цьому суд також враховує, що рішення сторонами прийнято з усвідомленням його наслідків. Таким чином, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України. Крім того, згідно з ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON] висловила своє бажання надалі іменуватися прізвищем «Полонка». З огляду на вищезазначене, суд вважає за доцільне задовольнити позов [PERSON] про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, суд стягує з відповідача на користь позивача, суму судового збору сплаченого ним при подачі позову до суду.

Outcome: approved