Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

09.02.2021 [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики 15.06.2019. В обґрунтування позовної заяви, позивач зазначає, що 15.06.2019 між сторонами укладено нотаріально посвідчений договір позики, згідно якого [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти в розмірі 26500,00грн, які останній зобов`язався повернути до 22.07.2019 зі сплатою 10% за користування грошима. До теперішнього часу відповідач свої зобов`язання не виконав, позичені кошти позивачу не повернув, у зв`язку з чим останній просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 32 018, 67 грн., з яких: 26 500, 00 гривень - основна сума боргу, 1 601, 03 гривні - індекс інфляції, 1267, 00 гривні - 10 відсотків плати за користування грошовими коштами, 2 650,00 гривень - 3% річних. В судовому засіданні [PERSON] уточнив свою позовну заяву, зазначивши, що він в ній допустив помилку, а саме вказав неправильно суму 1267, 00 гривні як 10 відсотків плати за користування грошовими коштами, а суму 2 650,00 гривень як 3% річних, тоді як ці суми слід поміняти місцями. На підставі викладеного, [PERSON] просить стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 32 018, 67 грн., з яких: 26 500, 00 гривень - основна сума боргу, 1 601, 03 гривні - індекс інфляції, 2 650,00 гривень - 10 відсотків плати за користування грошовими коштами, 1267, 00 гривні - 3% річних. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні уточнений [PERSON] позов визнав у повному обсязі. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, позов підлягає задоволенню за таких підстав. Суд установив, що 15.06.2019р між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поліщук Г.П. та зареєстрований в реєстрі за №1473. Згідно цього договору [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти в розмірі 26500,00грн, які останній зобов`язався повернути до 22.07.2019 зі сплатою 10% за користування грошима. В обумовлений сторонами в договорі строк, [PERSON] позичені грошові кошти не повернув, прийняті на себе зобов`язання не виконав. Ці обставини визнаються сторонами. Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Правовідносини сторін виникли з зобов`язального права та регулюються главою 71, розділом ІІІ, Книгою п`ятою Цивільного кодексу України, зокрема статтею 1046 ЦК України, згідно змісту якої за договором позики, одна сторона(позикодавець)передає у власність другій стороні(позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з положеннями ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. В силу статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). З боку відповідача суду не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги в частині стягнення суми боргу. Причини невиконання зазначеного грошового зобов`язання та цільове використання позичених грошових коштів правового значення для розгляду справи по суті не мають. Отже, враховуючи, що одностороння відмова [PERSON] від повного виконання зобов`язання, яке виникло у нього за договором позики є недопустимою, суд дійшов висновку, що з останнього підлягають стягненню сума позики в розмірі 26500,00грн та 10 відсотків плати за користування грошовими коштами в розмірі 2650,00грн. Крім того, статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього кодексу. За змістом ч.2 ст.625 ЦК, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у цій справі позикодавець має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України. Відтак, з відповідача на користь позивача слід стягнути 3% річних за порушення грошового зобов`язання в розмірі 1267, 00грн та індекс інфляції в розмірі 1601,03грн за період з 22.07.2019 по 22.02.2021. На підставі викладених вище обставин, враховуючи визнання позову відповідачем [PERSON] , суд доходить висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню в повному обсязі шляхом стягнення з відповідача заборгованості за згаданим договором позики в розмірі 32 018, 67 грн., з яких: 26 500, 00 гривень - основна сума боргу, 1 601, 03 гривні - індекс інфляції, 2 650, 00 гривень - 10 відсотків плати за користування грошовими коштами, 1267, 00 гривні - 3% річних. Відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, ураховуючи, що позов задоволено повністю, судовий збір в розмірі 908грн покладається на відповідача та підлягає стягненню з нього на користь позивача.

Outcome: approved