Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

09.04.2015 року [PERSON] звернулася до Василівського районного суду Запорізької області з позовом, який в подальшому уточнила, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для осіб відповідного віку, починаючи з дати предявлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача [PERSON] на її утримання аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісяця, починаючи з дати предявлення позову до суду і до досягнення донькою [PERSON], [INFO], трьохрічного віку, тобто до 19.01.2018 року. В судове засідання позивачка не зявилася, про день та час розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином, проте надала суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутність, уточнені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити за викладеними у позовній заяві підставами. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, про час і місце слухання справи повідомлявся судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте надав суду заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнає у повному обсязі та проти задоволення позову не заперечує. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: [PERSON] в судове засідання повторно не з»явилася, про день та час розгляду справи судом була повідомлена своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, що підтверджується розписками в отриманні судової повістки, які містяться в матеріалах судового доручення, виконаного Михайлівським районним судом Запорізької області, про причини неявки суду не повідомила, жодних документів на підтвердження поважності причин неявки третя особа суду не надала, самостійних вимог щодо предмета спору не заявила, заперечень на позов не подала. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 18.10.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Василівського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис №123, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.7). Від спільного подружнього життя сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], у свідоцтві про народження якої батьком записаний [PERSON], відповідач у справі (а.с.6). Дитина мешкає з позивачкою [PERSON] та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Василівської міської ради Запорізької області від 02.04.2015 року № 972 (а.с.8) та дані обставини відповідачем не оспорюються. Позивач знаходиться у відпустці за доглядом дитини до досягненням нею трьохрічного віку, що підтверджується наказом № 51-о від 24.03.2015 року, виданим ТОВ «АТБ-Маркет» магазин «Продукти-312»(а.с. 14). Відповідач [PERSON] працює молодшим приймальником товарів у ТОВ «АТБ-маркет», має постійне джерело прибутку та регулярний дохід, що підтверджується довідкою про його заробітну плату, розмір якої за останні шість місяців, за період з 01.10..2014 року по 01.04.2015 року склав 16353,04 грн., проте належним чином малолітню доньку [PERSON] та дружину відповідач не утримує, хоча має таку можливість. Згідно рішення Василівського районного суду Запорізької області від 17.09.2014 року, яке набрало законної сили, з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] (третя особа у справі) стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], 17 вересня 2011 року народження у розмірі ? частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29..08.2014 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с.16). Згідно з ч.ч. 2,4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Тож, право на утримання дружина має незалежно від того, чи проживає вона разом з чоловіком і чи погоджується він на добровільне надання матеріальної допомоги. Відповідно до вимог ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно положень ст.181 СК України способами виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно ч.4 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу батька (матері) та/чи в твердій грошовій сумі. Згідно до положень ст.182 Сімейного кодексу України та п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, при визначені розміру аліментів суд враховує:стан здоров»я та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього кодексу. Відповідно до положень ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно вимог статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст.8 Закону України „Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до вимог ст.61 ЦПК України обставини, які визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки вони визнані відповідачем у повному обсязі, та відповідно до положень ст.61 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Тому з урахуванням матеріального та сімейного становища відповідача, розміру його щомісячних доходів, а також матеріального становища позивачки, яка має на утриманні малолітню доньку, на теперішній час не працює, постійного та регулярний заробітку не має та у неї відсутнє самостійне джерело існування, оскільки перебуває у відпустці по догляду за малолітньою дитиною - [PERSON], [INFO], яка не досягла трирічного віку. Крім того, відповідач, який є фізично здоровою та працездатною особою, на теперішній час офіційно працевлаштований, має регулярний дохід та постійне джерело прибутку, отримує заробітну плату у достатньому розмірі, на обліку у вузьких спеціалістів медичних закладів не перебуває, тому суд вважає, що з урахуванням його матеріального стану, враховуючи також наявність на утриманні відповідача неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], на користь якого стягнуто в судовому порядку аліменти в розмірі ? частини заробітку (доходу) відповідача, та з урахуванням всіх обставин по справі, суд приходить до висновку про те, що відповідач [PERSON] має можливість сплачувати аліменти на користь позивачки [PERSON] у визначених нею частках від своїх доходів (заробітку) щомісячно, а саме: в розмірі 1/6 частини на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття; а також відповідач [PERSON] має можливість сплачувати аліменти на утримання дружини в розмірі 1/6 частини всіх видів свого заробітку (доходів) щомісяця, починаючи з дати предявлення позову до суду і до досягнення донькою [PERSON], [INFO], трьохрічного віку, оскільки відповідач належної матеріальної допомоги на утримання малолітньої доньки та утримання дружини не надає, хоча має таку можливість, домовленості щодо порядку утримання сторони не дійшли, угоди про утримання доньки між ними не досягнуто, внаслідок чого позивачка [PERSON] опинилася у скрутному матеріальному становищі та самостійно матеріально утримувати малолітню доньку [PERSON] та забезпечувати їй належний матеріальний рівень для гідного розвитку та існування, позивачка самостійно не в змозі, тому заявлені [PERSON] позовні вимоги про стягнення аліментів на її користь та на утримання малолітньої доньки у визначеному позивачкою розмірі, суд вважає законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, відповідно до ст.ст.79,88 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, а саме: з відповідача [PERSON] підлягають стягненню в дохід держави судовий збір за подання позову майнового характеру, розмір якого становить 243,60 грн., оскільки позивачка [PERSON] по даній категорії справ про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved