Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

08.08.2014 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) про розірвання шлюбу. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29.09.2014 року відкрито провадження по справі № 495/5852/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Справу призначено до розгляду. Позивач - [PERSON], в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, а саме розірвати шлюб між сторонами. Відповідач - [PERSON], в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог [PERSON], просила у їх задоволенні відмовити та зазначила, що згоду на розірвання шлюбу не надає. Розглянувши позовну заяву [PERSON], вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення сторін, суд дійшов до висновку про законність, правомірність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] про розірвання шлюбу з [PERSON], виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 11.08.1989 року між позивачем - [PERSON], [INFO], та відповідачем - [PERSON], [INFO], було зареєстровано шлюб Виконавчим комітетом Чобручської сільської ради Слободзейського району республіки Молдова, про що зроблено відповідний актовий запис за № 33, що підтверджується виданим 04.09.2014 року дублікатом свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER]. Від сумісного шлюбу у сторін народилися діти - син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Відповідно до статей 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Такі положення національного законодавства України відповідають статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За твердженням позивача - [PERSON], одруження з відповідачем - [PERSON], виявилося невдалим. У сторін різні погляди на життя. Шлюбні відносини припинені та сторони проживають окремо з травня 2009 року. Шлюб зберегти неможливо. Примирення також не буде. Шлюб фактично з того часу розпався. Позивач також посилається на те, що у нього склалася інша сім'я та він бажає узаконити свої відносини з жінкою, з якою проживає в цей час. У свою чергу, відповідач - [PERSON], в судовому засідання не заперечувала та підтвердила той факт, що сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Також відповідачка зазначила, що під час спільного життя її чоловік зловживав спиртними напоями, не працював, у сторін постійно виникали сварки, скандали та навіть бійки, що наносило їй фізичні та моральні страждання, що нерідко ставало підставою для побоювання за своє життя. Між тим, за твердженням [PERSON] вона згоду на розірвання шлюбу з [PERSON] не надає, але чому і з яких підстав пояснити не змогла. Частинами 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу (частина третя статті 105 Сімейного кодексу України). Згідно із частиною першою статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (стаття 112 Сімейного кодексу України). Згідно із частиною 2 статті 115 Сімейного кодексу України, документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11 (із змінами та доповненнями), проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У зв'язку з наведеними обставинами та нормами чинного законодавства, [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] Враховуючи вищевикладені обставини, норми чинного законодавства та той факт, що сторони проживають окремо, позивач поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не має, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін, суд вважає за можливе розірвати шлюб між сторонами.

Outcome: approved