Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

09.09.2021 до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява позивача [PERSON] , представник позивача адвокат Макаров А.А. до Лиманської міської ради Донецької області про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю та визнання права власності в порядку спадкування за законом (а.с. 1-4). Ухвалою суду від 13.09.2021 позовна заява [PERSON] залишена без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків (а.с.31-32). 22.09.2021 до суду надійшла заява представника позивача - адвоката Макарова А.А., про уточнення позовних вимог [PERSON] до Лиманської міської ради Донецької області. Відповідно до вимог, які уточнюють позовну заяву, позивач просить встановити факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , зі спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , з 01.10.2007 по 07.02.2017, та визнати за [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , право власності на спадкове майно - будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною корисною площею 27.2кв.м., житловою площею 10.1кв.м., який складається із жилого будинку (літера А-1), літньої кухні (літера Б), сараю (літера В), сараю (літера Г), огорожі (літера N), колонки (літера К), колодязю (літера К1) (а.с.40-41). Ухвалою судді від 23.09.2021 за позовною заявою [PERSON] до Лиманської міської ради Донецької області про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю та визнання права власності в порядку спадкування за законом відкрито провадження, позов прийнято до розгляду, призначено підготовче судове засідання на 11.10.2021 об 11:30 год.(а.с. 43-44). 11.10.2021 ухвалою суду закрито підготовче судове засідання по справі та призначено судовий розгляд на 01.11.2021 о 13:30 год.(а.с. 56-57). 01.11.2021 позивач [PERSON] та його представник адвокат Макаров А.А. у судовому засіданні в повному обсязі виклали зміст та підстави позовних вимог, підтримали їх та просили позов задовольнити. Представник відповідача Об`єднаної територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, просить справу розглянути без його участі, про що надав відповідну заяву (а.с.50-51). Свідки [PERSON] , [PERSON] суду пояснили, що [PERSON] та [PERSON] проживали по сусідству по [ADDRESS] . Останнім часом [PERSON] проживала в домоволодінні позивача. Зі слів останнього вони знають, що проживали однією сім'єю. Особисто кожен зі свідків не занє, як витрачався сімейний бюджет, пенсія [PERSON] , які у кожного з членів сім'ї були обов'язки. Жоден за свідків ніколи не були в будинку де проживала сім'я [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] протягом десяти років (до дня смерті) тяжко хворіла, не могла пересуватися, була прикована до ліжка, свідок [PERSON] пояснював, що такий її стан здоров`я був протягом одного-півтора року. Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України). Умови та порядок спадкування регулює низка цивільно-правових норм, що в своїй сукупності складають окремий цивільно-правовий інститут - спадкове право. Згідно зі статтями 1216, 1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої - п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частиною 1 статті 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст.1262 ЦК України). У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця (ст. 1263 ЦК України). Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. ( п. 21 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 644/6274/16-ц вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки. Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю, тобто доведення існування передбачених статтею 1264 ЦК України підстав для визнання особи спадкоємцем четвертої черги, необхідні докази, які доводили б у всій сукупності факти щодо ведення особами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 1268 та частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Як встановлено судом, [PERSON] померла [INFO] в смт Ямпіль Лиманського району, Донецької області, про що складено відповідний актовий запис № 142, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видано Лиманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції 07.02.2017 (а.с.11). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається з: житлового будинку із господарськими спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , та належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 24.05.1978 державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори за реєстром № 975, зареєстрованого 31.05.1978 у Слов`янському бюро технічної інвентаризації за № 931 (а.с. 12-13). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 13.09.2021 відомості щодо реєстрації прав власності, інші речові права, іпотеки, обтяження на нерухоме майно, а саме: будинок [ADDRESS] , - відсутні (а.с. 38-39). Згідно інформації Лиманської державної нотаріальної контори від 01.10.2021 та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 28.09.2021 спадкова справа після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , не заводилась, у Спадковому реєстрі інформація відсутня, заяви про прийняття або відмову від спадщини в Лиманську державну нотаріальну контору не надходили, свідоцтва про право на спадщину не видавались (а.с.52,53). Постановою державного нотаріуса Лиманської державної нотаріальної контори від 03.08.2021 [PERSON] у прийнятті заяви про прийняття спадщини за законом після смерті - [PERSON] , померлої [INFO] , відмовлено у зв`язку з пропущенням строку для прийняття спадщини та у зв`язку з відсутністю документів, підтверджуючих факт родинних стосунків зі спадкодавцем (а.с.21-22). [PERSON] , яка померла [INFO] , заповіт не складала, спадкоємці першої, другої та третьої черги за законом, які б після її смерті прийняли спадщину у встановлений статтею 1270 ЦК України шестимісячний строк, відсутні. [PERSON] із покійною [PERSON] проживали по сусідству, остання мала своє житло: [ADDRESS] , позивач будинок 8. [PERSON] пояснює, що враховуючи похилий вік [PERSON] - 78років, він у 2007році, надавав їй своє житло для проживання, де вони проживали однією сім`єю: його сім`я, до складу якої входить дружина, та сусідка [PERSON] (а.с.10,20). Статтею 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. У пункті 6 рішення від 03.06.1999 № 5-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), суд враховує правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. З урахуванням наведеної вище сутності принципу змагальності, норм Сімейного кодексу України та правових позицій Верховного Суду, суд зазначає, що саме [PERSON] , як позивач та особа, яка стверджує про факт його спільного проживання із [PERSON] , повинен довести обставини, на які він посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У позовній заяві відсутнє зазначення про неможливість надання будь-якого доказу під час подання позовної заяви. За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вирішуючи спір, суд на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем є доведеність факту спільного проживання [PERSON] та [PERSON] , як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків у період, не менше ніж п`ять років до дня смерті спадкодавця - [INFO] . Проте, позивачем, незважаючи на вимоги ст. 81 ЦПК України, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надано доказів проживання однією сім'єю з [PERSON] . Так, у позовній заяві та судовому засіданні позивач зазначав, що [PERSON] проживала з його сім'єю однією сім`єю, вони вели спільний побут. Разом з тим, [PERSON] у судовому засіданні не зміг пояснити, в чому полягали взаємні права та обов'язки між ним та [PERSON] , заперечував щодо придбання за спільні кошти майна, також не надав пояснень та належних доказів, щодо реальності сімейних відносин між померлою [PERSON] та ним. До суду [PERSON] не надав жодних належних та достовірних доказів на підтвердження обставин того, що вони проживали разом з [PERSON] , як особи, які складали сім`ю, були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом здійснювали покупки, сплачували загальні витрати, та між ним були взаємні права та обов`язки у період з 2010 до 07.02.2017. Долучений до матеріалів позовної заяви акт про проживання, складений 30.07.2021 у складі старости Ямпільського старостинського округу та головного спеціаліста зі слів свідків, не є належним доказом у розумінні статті 77 ЦПК України, оскільки не містить конкретної інформації щодо предмета доказування, а саме спільного проживання [PERSON] разом з позивачем однією сім`єю в розумінні ст. 3 СК України. Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні надали суперечливі свідчення, щодо стану здоров`я [PERSON] , а саме: один із свідків зазначав, що остання протягом десяти років (до дня смерті) тяжко хворіла, не могла пересуватися, була прикована до ліжка, інший свідок пояснював, що такий її стан здоров`я був протягом одного-півтора року. Ніхто із зазначених свідків не зміг підтвердити, факту спільного проживання [PERSON] та [PERSON] , як таких, що сумісно проживали, при цьому були пов`язані спільним побутом і веденням господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків, у період протягом п`яти років (або будь-який період) до смерті останньої. Ніхто із зазначених свідків жодного разу не був в цьому будинку де мешкала сім'я [PERSON] . Позивачем не надано до суду жодних доказів, щодо стану здоров`я [PERSON] , відсутні докази хвороби спадкодавця та відомості про необхідність стороннього догляду за нею. Пояснення позивача у судовому засіданні щодо його власного ставлення до нині померлої [PERSON] , періодичне придбання, бажаних нею, продуктів харчування, а згодом її похованні, не є підтвердженням факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, їх пов`язаності спільним побутом та взаємними правами і обов`язками, що в розрізі зі статті 1264 ЦК України, дає право на спадщину. Доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Належними та допустимими доказами проживання осіб однією сім`єю є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних сім'ї. Також, належними доказами спільного проживання є документи, довідки про реєстрацію, фотографії, листи тощо, а саме що підтверджує факт ведення спільного господарства. Факт начебто проживання [PERSON] в будинку позивача [PERSON] , сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків сім'ї позивача та померлою, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні проживанню осіб однією сім'єю. Відсутність достатніх письмових доказів в матеріалах справи об`єктивно ставить під сумнів показання допитаних в судовому засіданні свідків, крім того, свідки зазначали про обставини, які їм були відомі зі слів самого [PERSON] . Вказані дані не свідчать про постійне проживання позивача однією сім`єю з померлою протягом часу, що складає не менш п`яти років. Крім того, суд звертає увагу, що спадкодавець [PERSON] померла [INFO] , позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом 09.09.2021, тобто після спливу строків позовної давності. Так, відповідно до положень статей 256, 257 ЦК України існують строки позовної давності. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини 5 статті 267 ЦК України, якщо суд визнає поважним причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Позивачем не ставилось питання про визнання поважності причин пропуску позовної давності. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд, виходячи з зазначених вимог закону, вирішуючи спір на підставі заявлених позивачем вимог та поданих доказів, які належним чином оцінені, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, та вважає, що право позивача не порушено, у здоволенні позову нобхідно відмовити з підстав його необґрунтованості. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд вважає, що сплачений при зверненні до суду позивачем [PERSON] судовий збір стягненню з відповідача не підлягає. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed