Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

08.02.2016 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Дочірнього підприємства «Продекспрес» Товариства з обмеженою відповідальністю «Продінвест» про розірвання (припинення) трудового договору, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та видачі трудової книжки, стягнення відпускних, відшкодування моральної шкоди. 26.05.2016 позивач подала заяву про зміну розміру позовних вимог, яка ухвалою суду від 26.05.2016 була прийнята до розгляду в цій справі. Позивач, з урахуванням змін, просить: припинити (розірвати) трудовий договір, який укладений нею з ДП\~«Продекспрес» ТОВ\~«Продінвест» на виконання трудової функції торгівельного представника з 02.09.2013 на підставі ст.\~38 КЗпП України з 20.07.2015; стягнути з відповідача невиплачену, нараховану заробітну плату за червень 2015\~року в розмірі 1\~296,63\~грн., виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку та видачі трудової книжки з 20.07.2015 по 26.05.2016 14\~363,00\~грн., грошову компенсацію за невикористану відпустку тривалістю 39 днів в розмірі 1\~842,75\~грн., моральну шкоду в розмірі 50\~000,00\~грн. та зобов'язати відповідача надати (передати) їй трудову книжку з відповідними записами про прийняття та звільнення з роботи. Представник відповідача ДП «Продекспрес» ТОВ\~«Продінвест» за довіреністю [PERSON] подав суду письмові заперечення від 18.04.2016, в яких просить відмовити в задоволенні позову повністю (а.с. 58-61). Посилається на такі обставини. [PERSON] перебуває з ДП\~«Продекспрес» ТОВ\~«Продінвест» в трудових відносинах на посаді представника торгівельного з 02.09.2013, про що свідчить відповідний запис у трудовій книжці. З 23.06.2015 [PERSON] без поважних причин припинила виходити на роботу, що підтверджується відповідними актами про відсутність на роботі, складеними посадовими особами підприємства. 06.07.2015 на адресу підприємства надійшов лист разом із заявою про звільнення з роботи з 23.06.2015 за згодою сторін, на що ДП «Продекспрес» ТОВ\~«Продінвест» була надіслана відповідь, в якій запропоновано зявитись на підприємство для пояснень відсутності на роботі та вирішити питання про її звільнення. Але цей лист [PERSON] залишила без ували, на підприємство не зявилась, питання щодо оформлення припинення трудових відносин і отримання розрахункових коштів, що належали їй вирішено не було. На лист [PERSON] від 04.03.2016 про надання відомостей і витребування відповідних документів, підприємство листом №2 від 21.03.2016 повідомило позивача про необхідність надання пояснень щодо відсутності на роботі без поважних причин з 23.06.2015 та пропозиції щодо існування чи припинення трудового договору. Відповідно до п.1 ст.36 КЗпПУ передбачає можливість припинення трудового договору за угодою сторін. Потреба у використанні цього пункту зявляється насамперед у сторін строкового трудового договору для його строкового припинення. З ініціативи власника такий трудовий договір може бути розірваний тільки за наявності підстав, зазначених у законі. Працівник також вправі розірвати трудовий договір тільки та наявності причин, передбачених у ст.39 КЗпПУ. Коли в кожної з сторін немає права на дострокове розірвання строкового трудового договору, вони можуть домовитися про припинення його за п. 1 ст. 36 КЗпПУ. Закон не перешкоджає тому, щоб за угодою сторін припинялися і трудові договори, укладені на невизначений строк. Працівник має право в будь-який час розірвати трудовий договір, попередивши про це власника за два тижні. Якщо працівник просить про звільнення до закінчення зазначеного двотижневого строку, власник може погодитися на це. Але в такому разі звільнення здійснюється з ініціативи працівника, а не за угодою сторін (п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», в якому зазначено, що судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст. 36 КЗпПУ (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за п.1 ст. 36 КЗпПУ, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (ст. 38 КЗпПУ). У той же час, відповідно до ст. 38 КЗпПУ працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Але заява про звільнення Позивача за ст. 38 КЗпПУ на адресу підприємства не надходила, а тому і правових підстав для звільнення позивача у відповідача не було. Також не відповідають дійсності твердження Позивача про ненадання йому відпустки. Так, за час роботи на підприємстві [PERSON] було надано відпустки без збереження заробітної плати 13 разів і одна щорічна відпустка. Стосовно виплат розрахункових, то сума яка підлягає сплаті Позивачу згідно даних бухгалтерського обліку відповідача становить 2 075,92 грн. Щодо відшкодування моральної шкоди позивачу, то на думку відповідача, остання не зазначила та не надала суду доказів спричинення їй моральної шкоди та доказів в обґрунтування її розрахунку. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлені нею позовні вимоги, підтвердила обставини викладені в позовній заяві та просила задовольнити позов. Додатково пояснила, що при прийнятті на роботу 02.09.2013 через свідка передавала директору заповнену анкету, в якій було вказано склад сімї, копію паспорта, ідентифікаційного номеру та свідоцтва про народження дітей. 23.06.2015 вона хотіла залишити заяву про звільнення бухгалтеру [PERSON], директора на цей час на фірмі не було, а 26.06.2015 директор відмовився приймати її заяву та реєструвати. На цей час вона не має можливості працевлаштування, через відсутність трудової книжки, яка знаходиться на підприємстві і яку незаконно не видають їй і не надсилають поштою за її згодою, яка була викладена в листі від 04.03.2016. Вважає, що на підстав її заяви від 23.06.2015 відповідач зобов'язаний був звільнити її за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України з 20.07.2015, виплатити їй нараховану заробітну плату за червень 2015 року, заповнити і видати трудову книжку, однак безпідставно цього не зробив. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позов [PERSON] та просив його задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Вважає, що оскільки відповідач визнає, що отримав 06.07.2015 від [PERSON] письмову заяву про звільнення за згодою сторін з 23.06.2015. Оскільки підприємство відмовилось звільняти [PERSON] за згодою сторін, тому на підставі ст.\~38 КЗпПУ повинно було звільнити її за власним бажанням через два тижні з 20.07.2015. Дана правова позиція викладена і в Ухвалі Верховного Суду України від 07.11.2001. Представник відповідача ДП «Продекспрес» ТОВ\~«Продінвест» [PERSON] в судовому засіданні не визнав позовні вимоги [PERSON], заперечив проти їх задоволення та просив відмовити у задоволенні позову повністю, надавши пояснення, аналогічні викладеним у письмових запереченнях. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що із [PERSON] вона познайомилась на фірмі, коли та працювала торговим представником. На фірмі є директор ДП, який працює за сумісництвом. Вона працює з 02.09.2013 на посаді бухгалтера, а головний бухгалтер є в м. Черкаси, тому всі документи, у тому числі по кадрам, передаються саме туди і там зберігаються. Вона не має ніякого відношення до відпусток та нарахування особам заробітної плати. Знає, що [PERSON] була відсутня на робочому місці з 23.06.2015, оскільки разом з директором та комірником складали відповідні акти про її відсутність на роботі. [PERSON] востаннє прийшла на підприємство на короткий проміжок часу 26.06.2015, коли здавала кошти, однак своїх трудових обов'язків того дня вона не виконувала, і ніяких заяв про звільнення не подавала. Заява від [PERSON] про звільнення її за згодою сторін надійшла на підприємство поштою, орієнтовно 06.07.2015, яку вона [[PERSON]О.] отримала та передала директору. Що було далі з цією заявою їй не відомо. Достовірно знає, що після 23.06.2015 [PERSON] на роботу не виходила і на дзвінки не відповідала. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши документи, подані особами, які беруть участь у справі, в якості письмових доказів, допитавши свідка, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. У суді встановлено, що відповідно до наказу №\~13.09.02-к від 02.09.2013 [PERSON] на підставі її власної заяви прийнята на посаду представника торгівельного у ДП\~«Продекспрес» ТОВ\~«Продінвест» (а.с. 64, 65), про що зроблений відповідний запис в її трудовій книжці (а.с.\~33). Згідно з Актом №1 від 23.06.2015 «Про відсутність на роботі [PERSON] представника торгівельного», який підписали директор, бухгалтер та комірник ДП\~«Продекспрес» ТОВ\~«Продінвест», [PERSON] була відсутня 23.06.2015 на своєму робочому місці з 15\~год. 00\~хв. На неодноразові телефонні дзвінки вона не відповідала (а.с.\~117). У подальшому [PERSON] на роботу не виходила, що підтверджується актами про відсутність її на роботі за період з 23.06.2015 по 27.11.2015 (а.с. 117-228). 06.07.2015 на адресу ДП «Продекспрес» ТОВ\~«Продінвест» надійшла заява [PERSON], датована 23.06.2015, в якій вона просила звільнити її з займаної посади торгового представника відповідно до п.1 ст.36 КЗпП за згодою сторін з 23.06.2015, а також виплатити кошти за невикористану відпустку (а.с.\~110). ДП\~«Продекспрес» ТОВ\~«Продінвест» як роботодавець не погодився на звільнення [PERSON] за угодою сторін, про що свідчать такі обставини. Листом від 07.07.2015 відповідач повідомив [PERSON] про те, що з 23.06.2015 по вказану дату вона відсутня на робочому місці та підприємстві та просив зявитись її на підприємство ДП «Продекспрес» ТОВ\~«Продінвест» до 17.07.2015 для пояснення причини відсутності на роботі та вирішення питання про звільнення (а.с.\~113). Листом від 17.07.2015 [PERSON] було запропоновано надати пояснення про причини відсутності на роботі з 23.06.2015 по 17.07.2015 та вона була попереджена, що в іншому разі її відсутність на робочому місці буде кваліфікована як прогул без поважних причин і її може бути звільнено з посади представника торгівельного на підставі п.4 ст.70 КЗпПУ (а.с.\~114). Згідно з листом від 20.07.2015 [PERSON] повідомила роботодавця, що її заяву про звільнення 23.06.2015 в підприємстві не було прийнято, тому вона змушена була надіслати її поштою. На роботі відсутня з поважних причин, оскільки має хвору дитину 13 років, яка має вади з народження та з якою вона змушена проходити курси лікування. Повторно просила звільнити її з роботи на підставі поданої заяви та провести всі необхідні розрахунки при звільненні відповідно до ст.116 КЗпПУ. Надала згоду на пересилання їй поштою трудової книжки. Цей лист відповідач отриманв 22.07.2015 (а.с.\~111). ДП «Продекспрес» ТОВ\~«Продінвест» листом від 28.07.2015 повідомило [PERSON], що угода на її звільнення з 23.06.2015 не досягнута та їй запропоновано негайно зявитись на підприємство для подальшого вирішення можливості продовження трудової діяльності або припинення трудового договору з інших підстав (а.с.\~115). Враховуючи наведені обставини, з 15 години 23.06.2015 відсутність [PERSON] на роботі кваліфікується роботодавцем як відсутність без поважних причин (прогул), що підтверджується листом ДП «Продекспрес» ТОВ\~«Продінвест» від 21.03.2016 (а.с.\~116) та підтверджена актами про відсутність на роботі [PERSON] (а.с.\~117-228). Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі статтями 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. При цьому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач просить суд ухвалити рішення про припинення (розірвання) трудового договору, який укладений нею з ДП «Продекспрес» ТОВ\~«Продінвест» на виконання трудової функції торгівельного представника, на підставі ст. 38 КЗпП України з 20.07.2015. Відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Тобто вказана стаття передбачає право працівника розірвати трудовий договір за власною ініціативою, без згоди на це роботодавця, шляхом особистого волевиявлення, яке повинне бути зафіксоване письмово, і про своє бажання припинити трудові відносини з вказаної підстави працівник зобов'язаний повідомити роботодавця за два тижні. Як встановлено на підставі поданих сторонами доказів, у своїй заяві, датованій 23.06.2015 (а.с. 110), [PERSON] просила звільнити її на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін з 23.06.2015 та, ще до вручення директору цієї заяви і не отримавши згоди роботодавця на своє звільнення з вказаної нею підстави, перестала виходити на роботу. Як пояснила позивач, та підтвердив представник відповідача, [PERSON] заяву про звільнення з посади представника торгівельного ДП\~«Продекспрес» ТОВ\~«Продінвест» на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням на адресу підприємства не подавала. Відповідач неодноразово повідомляв позивача про необхідність її особистої явки на підприємство для вирішення питання про можливості продовження її трудової діяльності на підприємстві або припинення трудового договору з іншої підстави, ніж угода сторін. Однак [PERSON] ці повідомлення проігнорувала. На час розгляду справи в суді [PERSON] не звільнена з роботи та рахується у ДП\~«Продекспрес» ТОВ\~«Продінвест»на посаді представника торгівельного. На підставі встановлених обставин, суд дійшов висновку, що фактичні та правові підстави для звільнення [PERSON] з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням працівника у ДП\~«Продекспрес» ТОВ\~«Продінвест» станом на 20.07.2015 не було, оскільки вона не подавала про це відповідну заяву і з точки зору КЗпП України невихід на роботу працівника, який надіслав заяву про звільнення за угодою сторін, не може бути розцінений роботодавцем як волевиявлення працівника на звільнення за власним бажанням. Враховуючи наведене вище, суд вважає, що позовна вимога про припинення (розірвання) трудового договору, укладеного [PERSON] з ДП «Продекспрес» ТОВ\~«Продінвест» на виконання трудової функції торгівельного представника з 02.09.2013, на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням з 20.07.2015 задоволенню не підлягає. Так як позовна вимога про розірвання трудового договору не підлягає задоволенню, то і для задоволення позовної вимоги про зобов'язання відповідача надати (передати) позивачу її трудову книжку з відповідними записами про прийняття та звільнення з роботи відсутні фактичні підстави. У частині стягнення з відповідача невиплаченої, нарахованої заробітної плати за червень 2015\~року в розмірі 1\~296,63\~грн. позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Згідно з відомістю на виплату грошей № ПС-0013 за 22.06.2015 працівник [PERSON] отримала частину заробітної плати за червень місяць 2015 року в сумі 682,710\~грн. (а.с. 108). ДП\~«Продекспрес» ТОВ\~«Продінвест» відповідно до відомості на виплату грошей №\~ПС-0014 за 07.07.2015 (а.с. 109) нарахувало [PERSON] заробітну плату за червень місяць 2015 року в сумі 451,67\~грн., яка не була отримана працівником у дні, встановлені для виплати заробітної плати, через що вказана сума була депонована оборотно-сальдова відомість по рахунку 66.1 працівника [PERSON] (а.с. 104). Заробітна плата на підприємстві видається готівкою працівнику на руки та її отримання засвідчується підписом працівника у відповідній відомості на виплату грошей. ДП «Продекспрес» ТОВ\~«Продінвест» не мало можливості виплатити заробітну плату [PERSON] через те, що остання була відсутня на робочому місці без поважних причин з 23.06.2015. Отже, частина заробітної плати за червень місяць 2015 року не була виплачена позивачу [PERSON] з її власної вини, а не з вини відповідача, тому відсутні підстави для примусового стягнення з відповідача невиплаченої частини заробітної плати за червень 2015\~року. Позовні вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та видачі трудової книжки з 20.07.2015 по 26.05.2016 в сумі 14\~363,00\~грн., і грошової компенсації за невикористану відпустку тривалістю 39 днів в розмірі 1\~842,75\~грн. задоволенню не підлягають, враховуючи такі обставини. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. А в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство згідно з ч. 1 ст. 117 повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Грошова компенсація відповідно до ст. 83 КЗпП України виплачується працівникові за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину інваліда з дитинства підгрупи А I групи, виключно у разі звільнення працівника з роботи. Суд встановив, що позивач [PERSON] не була звільнена з роботи і відсутні підстави для її звільнення (припинення трудового договору) за рішенням суду, вона продовжує бути працівником ДП\~«Продекспрес» ТОВ\~«Продінвест» на час розгляду справи в суді, тому у відповідача немає обов'язку виплачувати позивачу суми, передбачені ст. 116, 117 та 83 КЗпП України, а у позивача, відповідно, не виникло права на отримання від підприємства середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та видачі трудової книжки з 20.07.2015 по 26.05.2016 в сумі 14\~363,00\~грн., і грошової компенсації за невикористану відпустку тривалістю 39 днів в розмірі 1\~842,75\~грн. Щодо вимоги позивача [PERSON] про стягнення на її користь з відповідача моральної шкоди в сумі 50\~000,00 гривень суд ураховує такі обставини справи та норми закону. Позивач [PERSON] обґрунтовує свою вимогу про стягнення з відповідача компенсації в сумі 50\~000,00\~гривень тим, що їй завдано моральної шкоди, яка виразилася в незаконному поводженні керівництва підприємства, не звільненні її з роботи на підставі поданої нею заяви від 23.06.2015, невидачі їй трудової книжки. Через це вона перебуває в стресовому стані, без засобів до існування; вимушена докладати значних додаткових зусиль для організації свого життя; їй спричинені відповідачем значні моральні страждання. Підстави відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди, завданої працівнику, визначені статтею 237-1 КЗпП України. Цією статтею встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя; порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Суд не встановив порушення відповідачем конкретних трудових прав та інтересів позивача, на які посилалася остання; позивач не надала суду доказів того, що вона зазнала яких-небудь негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних (моральних) страждань, чи втратила нормальні життєві зв'язки і від неї вимагалися додаткові зусилля для організації свого життя, у зв'язку з певними протиправними діями чи бездіяльністю відповідача як роботодавця. У зв'язку з наведеним суд вважає, що вимога позивача про стягнення на її користь з відповідача компенсації за моральну шкоду в сумі 50\~000,00 гривень не підлягає задоволенню. Отже, на підставі встановлених в судовому засіданні фактичних обставин справи суд дійшов висновку, що всі позовні вимоги позивача є необґрунтованими і недоведеними належними і допустимими доказами, і тому позов задоволенню не підлягає повністю.

Outcome: dismissed