Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

09.07.2014 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з останнього на її користь 29 37,56 грн. додаткових витрат на їх сина [PERSON], [INFO], у зв'язку з його навчанням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в період з 01.09.2011 року по 30.06.2014 року їх спільний з відповідачем син навчався на денній формі в технікумі землевпорядкування Житомирського Національного агроекологічного університету, який розташований в с. Ярунь, Новоград-Волинського району. Оплата за навчання складає 3000 грн. на рік. Крім того, вона несе додаткові витрати, пов'язані з оплатою проїзду дитини до місця навчання. Таким чином, починаючи з вересня 2013 року, фактично зазнала витрат, викликаних особливими обставинами - розвитком здібностей дитини, в розмірі 5 875,13 грн., половину з яких просить стягнути з відповідача. В судове засідання позивач не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, 11.09.2014 року подала заяву, в якій просила провести розгляд справи в своїй відсутності, позов підтримала, просила його задовольнити, проти постановлення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, заяву про розгляд справи в своїй відсутності та заперечень проти позову не подав, а тому суд, зважаючи на думку позивача, викладену в його заяві, вважає за можливе розглянути справу у відсутності належним чином повідомлених сторін на підставі наявних в справі доказів з постановленням заочного рішення. Доповівши зміст заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним із головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 4), який з 01.09.2011 року по 30.06.2014 року навчався в Технікумі землевпорядкування Житомирського національного агроекологічного університету за контрактом та повністю знаходиться на утриманні позивача (а.с. 4, 5, 6, 9). Освітні послуги [PERSON] надавались на платній основі і загальна їх вартість становить 9 000 грн. (а.с. 8). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Зміст глави 15 СК України вказує на обов'язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатним, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Відповідно до рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду від 11.04.2011 року з відповідача на користь позивача стягувалися аліменти на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 300 грн. щомісячно (а.с. 7). Статтею 185 СК України передбачено, що той з батьків, з якого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину не є правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставинах, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, спільний син сторін [PERSON], навчався в Технікумі на платній основі, який розміщений в іншому населеному пункті, навчальний план виконав повністю, в гуртожитку не проживав (а.с. 9), у зв'язку з чим позивач понесла додаткові витрати, зокрема, на оплату навчання в сумі 3 000 грн. (а.с. 13-14) , та проїзд до місця навчання - с. Ярунь на загальну суму 2 875,13 грн. (а.с. 15-61). Відповідач - здоровий та працездатний, постійного місця роботи не має, але при цьому на обліку у службі зайнятості, як безробітний, не перебуває, інших утриманців не має, а тому суд приходить до висновку, що він, також як і позивач, повинен брати участь в додаткових витратах на сина у зв'язку з його навчанням. Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 28.03.2013 року (а.с. 10-11) з відповідача на користь позивача стягнуті додаткові витрати на дитину [PERSON] в розмірі 3 767 грн. 95 коп.. (а.с. 10-11). За змістом статтей 10,11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача чи неможливість його працевлаштування, суду надано не було. Наявність будь-яких поважних причин, що унеможливлюють його участь у додаткових витратах на дитину, на момент розгляду справи не існує. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, брати участь у додаткових витратах на неї, відтак половина фактично понесених витрат в сумі 2 937,56 грн.(5 875,13 грн./2) підлягає стягненню з відповідача. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп..

Outcome: approved