Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

09 грудня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позові вказала, що з відповідачем вони зареєстрували шлюб 16 червня 2007 року. Мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO]. З початку 2011 року в сім'ї часто виникали сварки, які привели до втрати між ними почуття взаєморозуміння, любові та поваги один до одного. Фактично вони припинили сумісне проживання та ведення спільного господарства у листопаді 2016 року. З 02 грудня [PERSON] з сином мешкають окремо від відповідача. Позивач вважає, що подальше існування сім'ї неможливе, просить розірвати шлюб з [PERSON], визначити місце проживання дитини разом з нею, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON], стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Судом були застосовані заходи щодо збереження сім'ї, за клопотанням відповідача сторонам надавався строк для примирення. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала свої позовні вимоги. Вказала, що до відповідача вона не відчуває почуттів як до чоловіка. В нього дуже складний характер, з ним дуже важко про щось домовитись. Тривалий час вони мешкали в м. Києві, але останнім часом він почав пиячити, застосовувати до неї фізичну силу, ображати її в присутності дитини. У грудні 2016 року вона поїхали від нього разом з дитиною до м. Дружківки. З того часу відповідач не проявляє себе ані як батько, ані як чоловік. Він не спілкується з ними, не телефонує, не цікавиться їхнім життям. Позивач не бажає жити з чоловіком, оскільки таке життя шкодить їй та дитині. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином. На електронну адресу суду відповідач надсилав клопотання про сприяння збереженню родини, про відкладення розгляду справи до його приїзду у м. Дружківку. Суд встановив, що 16 червня 2007 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, актовий запис №136. Дружині присвоєно прізвище [PERSON]. Сторони мають спільну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України (далі - СК) сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 21 СК шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Згідно із частиною другою статті 112 СК суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази по справі, вважає, що шлюб між подружжям [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, в своєму бажанні проявляє наполегливість, що свідчить про її остаточне бажання розірвати шлюб з чоловіком. Відповідач заперечував проти розірвання шлюбу, разом з тим у наданий судом строк для примирення не вчинив жодних дій для збереження родини, подружжя не відновило сімейні стосунки. З грудня 2016 року вони не мешкають разом, спільним побутом не пов'язані, не несуть взаємних обов'язків. Суд, враховуючи принцип добровільності шлюбу, вважає, що зобов'язати сторони проживати у шлюбі неможливо, це суперечить їх інтересам. Суд вважає за можливе визначити місце проживання неповнолітньої дитини з матір'ю, оскільки батько дитини не надав проти цього заперечень. Суд вважає за можливе залишити позивачу прізвище [PERSON] після розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Суд встановив, що при звернення до суду позивач [PERSON] сплатила судовий збір у сумі 551,20 грн. та оплатила правову допомогу адвоката у сумі 300,00 грн. Оскільки суд дійшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі, у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у загальній сумі 851,20 грн.

Outcome: approved