Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

09 листопада 2018 року позивач [PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] , про зміну способу стягнення аліментів, відповідно до вимог ст. 175 ЦПК України просить суд: змінити спосіб сплати аліментів, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з 1/4 частини від усіх видів доходів на стягнення у твердій грошовій сумі у розмірі 900 грн. до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення суду від 17.09.2010 року по справі № 2-4618/2010. Від шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.09.2014 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісяця. Він щомісяця сплачував визначену судом суму аліментів, яка автоматично стягувалась бухгалтерією підприємства, на якому він працював, однак так сталось, що він був звільнений з посади вантажника-відбірника складу Мукачівського регіонального структурного підрозділу за угодою сторін, що підтверджує записом у трудові книжці. Наразі стверджує, має нерегулярний /мінливий дохід/, його матеріальне становище погіршилось у зв`язку з втратою основного місця роботи. Більш того, він повторно одружився та від шлюбу у нього народилась донька - [PERSON] , [INFO] . З вказаних вище підстав вважає справедливим і законним стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] в розмірі 900 грн щомісяця. Представник позивача в судове засідання надав відповідь на відзив, відповідно до якого просить позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, проте позицію свого заперечення виклала у письмовому відзиві від 03.01.2019 року, у якому зазначила, що відповідно до довідки Мукачівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Закарпатській області від 06.12.2018 року, сума заборгованості [PERSON] по аліментам на утримання дитини [PERSON] становить 64731,06 грн, що вказує на ухилення боржника від сплати аліментів на утримання сина. Разом з тим, відповідач стверджує, що позивач не оскаржував рішення суду про присудження аліментів, тобто погодився з сумою та способом стягнення аліментів на утримання дитини. В той же час, позивач є молодою та працездатною особою, він знаходить кошти на юриста та правову допомогу задля подання позову до [PERSON] , а також на проїзд з Мукачево до м. Білгород-Дністровський на розгляд судових справ, які він ініціює, однак платити на утримання сина для нього стало заважко. У позовній заяві позивач просить стягувати з нього аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 900 грн, однак вказаний розмір нижчий, за чітко визначений законодавцем розмір аліментів на одну дитину. За вказаних обставин просить у задоволенні позову [PERSON] відмовити. Не погоджуючись з ствердженнями відповідача, викладеними у її відзиві, позивач 17.01.2019 року подав до суду відповідь на відзив, у якому вказав, що відповідач безпідставно вказує на розмір заборгованості по аліментам [PERSON] , адже питання заборгованості не є предметом даного спору. У даному провадженні позивач намагається довести, що у разі істотної зміни матеріального становища платника аліментів, є усі підстави для зміни розміру аліментів. Щодо звернення позивача до юристів, то це право позивача передбачене ст. 59 Конституції України. Втім, стверджує, що факт заборгованості по аліментам свідчить саме про те, що у позивача погіршився матеріальний стан, а це в свою чергу пов`язано з його звільненням. За таких обставин, оскільки з часу стягнення на користь відповідача аліментів змінилось матеріальне становище [PERSON] , він не має постійної роботи, був звільнений, про що в його трудовій книжці зроблено відповідний запис, позивач вважає, що наявні усі підстави для зміни розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Суд розглядає справу за відсутність сторін, належним чином повідомлених про день та час судового розгляду справи, за наявними матеріалами справи, відзивом по справі та відповіддю на відзив. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, ретельно перевіривши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що дійсно від зареєстрованого шлюбу, який був розірваний на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.09.2010 року, сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 04.07.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 637. /л.с. 13/ Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.09.2014 року по справі № 495/10627/13-ц/, задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , уродженця: м. Канів, Черкаської області, місце проживання невідоме, на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісяця, починаючи з 31.12.2013 року та до досягнення дитиною повноліття. /л.с. 7/ 23.10.2014 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було винесено ухвалу, згідно якої внесені виправлення до виконавчого листа № 495/10627/13-ц, виданого Білгород-Дністровським міськрайонним судом 15.09.2014 року, а саме зазначено: місце роботи відповідача [PERSON] : проходить службу в аварійно-рятувальному загоні спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області. /л.с. 8/ Як вбачається з трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER] , позивач прослужив в МНС, ДСНС України з 01.10.2009 року по 30.09.2015 року. 17.12.2015 року був прийнятий на роботу вантажником відбірником складу Мукачісскього регіонального структурного підрозділу ТОВ «Торгова компанія «Мегаполіс-Україна». Наказом № 777-П від 14.04.2016 року, з 15.04.2016 року звільнений з роботи за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. /л.с. 9-10/ Також матеріалами справи встановлено, що 21.11.2015 року [PERSON] уклав шлюб повторно та одружився з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . [INFO] у позивача [PERSON] народилась донька від іншого шлюбу - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи, малолітня [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою зареєстрованого місця проживання позивача: [ADDRESS] . Тому, враховуючи зміни в сімейному та матеріальному стані, позивач наполягав на зменшенні розміру стягуваних з нього згідно рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 15.09.2014 року аліментів. Відповідач же вказувала на ухиленні позивача від належної сплати аліментів, та в якості обґрунтування вказаного приєднала до матеріалів справи розрахунок заборгованості по аліментах [PERSON] , яка станом на 30.11.2018 року становила 64731,06 грн. За ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як передбачено п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 05.02.2014 року № 143цс13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Але Верховний Суд України також вказав на те, що при розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Так, відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно частини другої статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати касаційного цивільного суду від 15.05.2018 року по справі № 234/6207/17, провадження № 61-7802св18 зроблено наступний висновок: «Відповідач Особа5 не надав суду достатніх доказів важкого матеріального становища. Той факт, що він не працює та на його утриманні перебуває непрацездатна матір не є достатньою підставою для зменшення розміру аліментів, а також не звільняє його від обов`язку утримувати до досягнення повноліття дитину, батьком якої він є. Тому доводи касаційної скарги в частині визначення розміру аліментів не заслуговують на увагу». За таких обставин, прийнявши до уваги, що відсутність відмітки у трудовій книжці про офіційне працевлаштування не свідчить про погіршення матеріального становища платника аліментів, більш того, як вбачається з копії трудової книжки, він звільнений з роботи ще 15.04.2016 року, до суду ж з позовом про зменшення розміру аліментів звернувся більш ніж через два роки, а саме 09.11.2018 року, що свідчить про те, що звільнення з офіційного місця працевлаштування не вплинуло на погіршення матеріального становища позивача, оскільки до цього часу він не ініціював перед судом питання зміни способу стягнення аліментів та зменшення їх розміру, враховуючи беззаперечну позицію Верховного Суду з цього питання, що наявність інших утриманців не є достатньою підставою для зменшення розміру аліментів, а також не звільняє платника аліментів від обов`язку утримувати до досягнення повноліття дитину, батьком якої він є, з урахування того, що мінімальний розмір на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а враховуючи вікову категорію [PERSON] , розмір аліментів на його утримання, що просить стягнути позивач нижче визначеного нормами чинного законодавства, що безсумнівно порушить права неповнолітньої дитини, та змінить баланс рівності обов`язку утримання дитини обох батьків, чим зумовить збільшення покладання тягаря утримання дитини на відповідача, що є неприпустимим, прийнявши до уваги й те, що позивач не врахував, що рішення апеляційного суду на яке він посилається, обґрунтовуючи свої позовні вимоги винесено 2017 роком, коли розмір аліментів та прожиткового мінімуму на дитину визначений законодавцем у нижчому рівні, ніж передбачений станом на момент звернення позивача до суду, що дійсно мало за собою правове підґрунтя для зміни розміру аліментів до суми в 900 грн, а тому, дослідивши в сукупності усі доводи сторін, суд приходить до висновків про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини у зв`язку з їх безпідставністю, необґрунтованістю та недоведеністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed