Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-27 00:00:00

07 серпня 2019 року до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , про поділ спільного майна подружжя, який мотивовано наступним. З 12 жовтня 2013 року [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який був зареєстрований виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області, про що складено відповідний актовий запис № 141. 22 липня 2014 року за спільні кошти подружжям було придбане рухоме майно, а саме: транспортний засіб ЗАЗ Sens, 2014 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до довідки, наданою ФОП [PERSON] , середньо ринкова вартість продажу колісного транспортного засобу ЗАЗ Sens, 2014 року випуску, складає 102 920 грн. Крім того, 11 березня 2015 року, за спільні кошти подружжям придбане нерухоме майно, а саме: двокімнатна квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальна площа складає 45,5 кв.м. Відповідно до умов договору купівлі-продажу, покупцем даного нерухомого майна був саме відповідач. Відповідно до довідки, наданою ФОП [PERSON] , середня вартість квадратного метру житлової нерухомості в м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області, складає 4 208 грн. 1 кв.м. загальної площі за внутрішніми обмірами, а вартість спірної квартири складає 191 484 грн. На даний час, між сторонами не досягнуто згоди щодо розподілу спільного майна, яке було придбано за час шлюбу. З посиланням на положення статей 60,63,68-71 СК України, [PERSON] просила суд поділити спільно нажите майно подружжя, а саме, транспортний засіб ЗАЗ Sens, 2014 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] залишити у власності [PERSON] ; право власності на двокімнатну квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , визнати за [PERSON] , а також стягнути з відповідача понесені судові витрати (т.с. № 1, а.с. 2-5). 21 жовтня 2019 року до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , про визнання права власності, який мотивовано наступним. Спільно однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] проживали у шлюбі, який зареєстрованого 12.10.2013 виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради за актовим записом №141. Від шлюбу вони мають неповнолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] та доньку - [PERSON] , [INFO] . Зустрічний позивач та його мати, [PERSON] , мали у спільній частковій власності квартиру [ADDRESS] , яка належала їм на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Запорізької області від 26.12.2003. Для покращення умов проживання за домовленістю зі своє матір`ю вони вирішили належну їм квартиру обміняти на квартиру більшої площі. [PERSON] та його мати, [PERSON] уклали з [PERSON] 11.03.2015 договір купівлі продажу належної їм квартири [ADDRESS] . Договір посвідчено приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Бесараб А.О., зареєстрованого в реєстрі №340. Вартість квартири оцінено в 100 000 гривень. [PERSON] , якому належала квартира [ADDRESS] , на підставі Договору купівлі-продажу від 28.01.2013, посвідченого приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Бесараб А.О., зареєстрованого в реєстрі №72, уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу від 11.03.2015, посвідченого приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Бесараб А.О., зареєстрованого в реєстрі №341, за 100 000 гривень. Тобто вартість від відчуження належної [PERSON] квартири повністю покривала вартість придбаної у період шлюбу за договором купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . 10.01.2018 [PERSON] придбав автомобіль ЗАЗ Sens, 2014 року випуску реєстраційний номер [NUMBER] , за кошти отримані від продажі будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою [ADDRESS] , які належали йому на підставі рішення Василівського районного суду Запорізької області від 30.12.2016, та були продані [PERSON] за договорами купівлі-продажу від 28.03.2018, посвідчених приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Бесараб А.О., зареєстрованих в реєстрі №№278 та 279, загальною вартістю 123 753 гривні, а саме, будинок - 85 773 гривні та земельна ділянка - 37 980 гривні. Позивач наголошує, що вартість проданих будинку та земельної ділянки повністю покривала вартість придбаного автомобіля ЗАЗ Sens, 2014 року випуску, а тому, на його думку, автомобіль був придбаний за його особисті кошти. З огляду на викладене, позивач, з посиланням на положення статей 57,60, 60,61,69-71 СК України, статей 316, 328, 392 ЦК України, просив суд визнати за ним одноособово право власності на автомобіль ЗАЗ Sens, 2014 року випуску реєстраційний номер [NUMBER] та квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (т.с. № 2, а.с. 1-3). Згідно відзиву на позовну заяву, [PERSON] просив в задоволенні первісного позову відмовити, оскільки, на його думку, предметом позову у справі є майно, яке придбане за його особисті кошти (т.с. № 1, а.с. 57-59). В судовому засіданні представник первісного позивача первісні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, викладених в позовній заяві, в задоволенні зустрічного позову просила відмовити за необґрунтованістю. В судовому засіданні первісний відповідач та його представник просили відмовити в задоволенні первісного позову, зустрічний позов просили задовольнити за підставами, викладеними у зустрічній позовній заяві. Рух справи та прийняті процесуальні рішення. 07 серпня 2019 року до суду надійшов первісний позов (т.с. № 1, а.с. 2-4). 13 вересня 2019 року відкрито провадження у справі (т.с. № 1, а.с. 45). 18 жовтня 2019 року отримано відзив на позовну заяву (т.с. № 1, а.с. 57-59). 21 жовтня 2019 року до суду надійшов зустрічний позов (т.с. № 2, а.с.1-3). 24 жовтня 2019 року винесено ухвалу про залишення зустрічної позовної заяви без руху (т.с. №2, а.с. 17). 05 листопада 2019 року відкрито провадження у справі за зустрічним позовом, об`єднано з первісним позовом (т.с. № 2, а.с. 47). 13 січня 2020 року судом зарито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (т.с. № 1, а.с. 93). Вислухавши пояснення сторін, представників сторін, дослідивши надані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень докази, оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5). Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що 12 жовтня 2013 року між сторонами у справі, [PERSON] та [PERSON] , укладено шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області, про що складено відповідний актовий запис № 141 (т.с. № 1, а.с. 10). 11 березня 2015 року, в період перебування у шлюбі, між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: двокімнатної квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальна площа складає 45,5 кв.м. вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Бесараб А.О., зареєстрованого в реєстрі №341. Згідно умов договору, продаж квартири відбулася за 100 000 гривень, власником нерухомого майна став [PERSON] (т.с. № 1, а.с. 12-13, 14, 15-16). Відповідно до довідки, наданою ФОП [PERSON] , середня вартість квадратного метру житлової нерухомості в м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області, складає 4 208 грн. 1 кв.м. загальної площі за внутрішніми обмірами, а вартість спірної квартири складає 191 484 грн. (т.с. № 1, а.с. 17). Оцінка вартості нерухомого майна не оспорювалася [PERSON] 10 січня 2018 року, в період перебування у шлюбі, первісним відповідачем, [PERSON] , придбано транспортний засіб - автомобіль легковий ЗАЗ Sens, 2014 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 11). Відповідно до довідки, середньо ринкова вартість продажу колісного транспортного засобу ЗАЗ Sens, 2014 року випуску, складає 102 920 грн. (т.с. № 1, а.с. 18). Оцінка вартості рухомого майна не оспорювалася [PERSON] . На даний час, між сторонами не досягнуто згоди щодо розподілу спільного майна, яке було придбано за час шлюбу. Предметом первісного позову є поділ майна придбаного за час перебування сторін у шлюбі, а зустрічного позову - визнання за [PERSON] права одноособової власності на спірне майно. За змістом статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). Згідно із статтею 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що спірне майно, про поділ якого йдеться в первісному позову, придбано [PERSON] в період шлюбу із первісним позивачем, [PERSON] , а, отже, в силу положень вимог законодавчих актів, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. На думку суду, зустрічним позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставин придбання спірного майна за особисті кошти, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 11 березня 2015 року [PERSON] та [PERSON] , які мали у спільній частковій власності квартиру [ADDRESS] , яка належала їм на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Запорізької області від 26.12.2003, уклали з [PERSON] договір купівлі продажу вказаної квартири, за яким [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] придбав нерухоме майно. Договір посвідчено приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Бесараб А.О., зареєстрованого в реєстрі №340. Вартість квартири склала 100 000 гривень. Згідно умов договору сторони підтвердили дійсність намірів при його укладенні, також те, що він не носить характеру фіктивного або удаваного правочину, не є правочином зловмисним, не приховує інший правочин і відповідає дійсним намірам сторін створити для себе юридичні наслідки, які обумовлені цим договором та нотаріусом їм роз`ясненні положення діючого законодавства, зокрема, і вимог ст..ст. 57,59,60-70, 74 СК України (т.с. № 2, а.с. 12-13). Цього ж дня, 11 березня 2015 року між [PERSON] , якому належала квартира [ADDRESS] , укладено з [PERSON] договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Бесараб А.О., зареєстрований в реєстрі № 341, за умовами якого, [PERSON] продав, а [PERSON] придбав нерухоме майно. Вартість квартири склала 100 000 гривень. При цьому, згідно умов договору, визначено,що отримано згоду дружини покупця, [PERSON] , на придбання квартири; сторони підтвердили дійсність намірів при його укладенні, також те, що він не носить характеру фіктивного або удаваного правочину, не є правочином зловмисним, не приховує інший правочин і відповідає дійсним намірам сторін створити для себе юридичні наслідки, які обумовлені цим договором та нотаріусом їм роз`ясненні положення діючого законодавства, зокрема, і вимог ст..ст. 57,59,60-70, 74 СК України (т.с. № 2, а.с. 14-15). Досліджені судом умови вказаних вище договір не підтверджують придбання [PERSON] спірного майна за особисті (власні) кошти, а, навпаки, підтверджують придбання квартири в період шлюбу сторін та за інформованої згоди первісного позивача, [PERSON] , як дружини покупця, [PERSON] . Крім того, на підтвердження зазначених у відзиві та зустрічній позовній заяві обставин, зокрема, придбання автомобілю за особисті кошти, [PERSON] надано договори купівлі продажу будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою [ADDRESS] , які належали йому на підставі рішення Василівського районного суду Запорізької області від 30.12.2016, та були продані [PERSON] 28.03.2018, посвідчених приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Бесараб А.О., зареєстрованих в реєстрі №№278 та 279, загальною вартістю 123 753 гривні, а саме, будинок - 85 773 гривні та земельна ділянка - 37 980 гривні (т.с. № 2, а.с. 8-9,10-11). Суд зазначає про неспроможність вказаних доводів, оскільки зазначені договори укладені [PERSON] вже після придбання ним транспортного засобу. З огляду на встановлені обставини, суд вважає, що спірне майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя - сторін у справі, [PERSON] та [PERSON] , а частки їх є рівними. Одночасно з цим, при вирішенні питання про поділ вказаного майна, суд зазначає наступне. Первісний позивач просила суд залишити у власності [PERSON] транспортний засіб - автомобіль легковий ЗАЗ Sens, 2014 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , а за собою визнати право власності на квартиру [ADDRESS] , фактично відходячи в своїх вимогам від засад рівності часток. В порушення вимог ст.. 81 ЦПК України, первісний позивач не навела обставин та не надала суду належні докази на підтвердження необхідності відходу від рівності часток у майні подружжя. Враховуючи, що [PERSON] просила транспортний засіб залишити в у власності [PERSON] , не наполягаючи на його поділі та приймаючи до уваги що фактичний поділ вказаного майна неможливий, суд вважає необхідним вказаний транспортний засіб залишити у власності первісного відповідача, [PERSON] , стягнувши з нього в якості компенсації Ѕ частини вартості автомобіля на користь [PERSON] , 51 460 грн., згідно оцінки рухомого майна. Враховуючи, що судом не встановлено наявності правових підстав для відходу від засад рівності часток спільного майна подружжя, суд вважає необхідним визнати двокімнатну квартиру [ADDRESS] , об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнавши за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири, залишивши у власності [PERSON] Ѕ частину спірної квартири. В задоволенні зустрічного позову суд вважає необхідним відмовити в зв`язку з недоведеністю позовних вимог, з підстав викладених судом вище. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ст.. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1); інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 2). Відповідно до ст.. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2) ; для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3); розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4) ; у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5); обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6). Зі змісту первісного позову встановлено, що позивачем ставилося питання про визнання за нею права власності на нерухоме майно, вартість якого, згідно оцінки складає, 191 484 грн., а судовий збір сплачено в розмірі 1 472 грн., що свідчить про необхідність доплати позивачем судового збору в розмірі 442 грн. 82 коп. відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 176 ЦПК України та пп.1 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до положень ч.1 ст. 141ЦПК України, в зв`язку з частковим задоволенням позову, суд вважає необхідним стягнути з первісного відповідача на користь первісного позивача, сплачену суму судового збору за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, який становить Ѕ частину від заявлених. Отже, сума сплаченого судового збору становить 1 149 грн. 52 коп. (957 грн. 42 коп. - Ѕ від сплаченої суми судового збору за подання позовної заяви та 192 грн. 10 коп. - Ѕ від сплаченої суми судового збору за подання заяви про забезпечення позову). Крім того, при зверненні до суду первісним позивачем сплачено 10 000 грн. адвокату Лисенко І.Ю. за надання професійної правничої допомоги, що підтверджено ордером адвоката Лисенко І.Ю. на надання правової допомоги від 05 серпня 2019 року, договором від 29 липня 2019 року про надання правничої допомоги між адвокатом Лисенко І.Ю. та позивачем, актом виконаних робіт від 05 серпня 2019 року, згідно якого адвокатом Лисенко І.Ю. надано правничу допомогу позивачам на суму 10 000 грн. та отримано від позивача [PERSON] 10 000 грн. за виконану роботу (а.с. 20,21,22). Враховуючи, що позов задоволено частково, суд з урахуванням вимог ч.3 ст. 141 ЦПК України, співмірності та розумності, вважає обґрунтованим розмір витрат, понесених позивачем на надання професійної правничої допомоги адвоката в розмірі 5 000 грн., які підлягають стягненню з первісного відповідача на користь первісного позивача [PERSON] .

Outcome: partial