Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

09 вересня 2020, позивач звернувся в суд із вказаним позовом, в обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що згідно свідоцтва про право власності, яке видане Першою Дрогобицькою державною нотаріальною конторою 26 березня 1998 року [PERSON] (мама позивача та відповідача), була власником 1/2 часки у спільному майні подружжя - житлового будинку з господарськими будівлями в [ADDRESS] . Після смерті їхнього батька - [PERSON] - вона з відповідачем (який є її рідним братом) успадкували кожен по 1/4 вказаного будинковолодіння, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, яке видано 26 березня 1998 року державним нотаріусом Першої Дрогобицької державної нотаріальної контори Панькевич Р.І., зареєстровано в реєстрі за 32-851. Право на частки у вказаному будинковолодінні зареєстровані за нею та відповідачем Дрогобицьким МБТІ за реєстровим №4057 від 27 березня 1998 року. 20 грудня 2019 року Дрогобицька міська рада прийняла рішення №1507, яким затвердила матеріали з виготовлення технічної документації з землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та безоплатно передала у спільну сумісну власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] земельну ділянку площею 1000 кв.м. на [ADDRESS] , кадастровий номер 4610600000:01:060:0262 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексні номери витягів 155229950, 155230719, 155230297, об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 1758795646106 - земельна ділянка кадастровий номер 4610600000:01:060:0262 площею 0,1 га, зареєстрований на праві спільної сумісної власності за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої заведено спадкову справу №51/2019 у приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Манзілевської Т.С. Після смерті мами відкрилася спадщина на спадкове майно - 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами по [ADDRESS] та відповідну частку у земельній ділянці кадастровий номер 4610600000:01:060:0262 площею 0,1 га. за вказаною адресою. Оскільки частка покійної мами у земельній ділянці не визначена, відповідно нотаріус не може оформити спадщину на вказане майно, про що свідчить письмова відповідь приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Манзілевської Т.С. від 31.08.2020р. за №149/01-16. Спадкоємцями по закону після смерті мами є вона та її брат, який також є співвласником спірної земельної ділянки, тому він вказаний як відповідач по справі. Крім того, між нею та відповідачем є спір щодо розміру часток у спільній сумісній власності. Їй для прийняття спадщини після смерті мами - [PERSON] , яка померла [INFO] необхідно визначити частки у спільній сумісній власності на земельну ділянку по [ADDRESS] кадастровий номер 4610600000:01:060:0262 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), виходячи із часток на житловий будинок з господарськими спорудами за вказаною адресою, а тому з огляду на наведене вище для захисту своїх спадкових справ, змушена звертатись до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, від неї поступило клопотання про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує повністю, просить такий задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, не заперечує щодо задоволення позову. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов слід задоволити, виходячи з наступного. Частиною 1 статті 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює судове рішення про задоволення позову. Підстав для неприйняття визнання позову відповідачем судом не встановлено. Матеріалами справи встановлено, що позивач та відповідач є спадкоємцями за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті мами ( [PERSON] ) відкрилася спадщина на спадкове майно - 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами по [ADDRESS] та відповідну частку у земельній ділянці кадастровий номер 4610600000:01:060:0262 площею 0,1 га. за вказаною адресою. Оскільки частка спадкодавця у земельній ділянці не визначена, відповідно нотаріус не може оформити спадщину на вказане майно, про що свідчить письмова відповідь приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Манзілевської Т.С. від 31.08.2020р. за №149/01-16. Спадкоємцями по закону після смерті [PERSON] є сторони по справі. У відповідності із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.1 ст. 1225 Цивільного кодексу України_право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно п. «г» ч.1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ч.1,2 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно) Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільно сумісної власності. Згідно ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ст.. 89 Земельного кодексу України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянн подружжя; членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; співвласників жилого будинку; співвласників багатоквартирної будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Спільна сумісна власність полягає в тому, що її учасники не мають наперед визначених часток. По суті, всі співвласники спільної сумісної власності мають рівні права щодо володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою. Відповідно до ч. 1 ст.369, ч. ч. 1, 3 ст. 370 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п.10. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 20р8 року «Про судову практику у справах про спадкування» згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням і її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом. Згідно ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю та споруди, на якій вони розміщені. Відповідно до роз`яснень, наданих в п. 21 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 16.04.2004р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами, визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Відповідно до пункту 3.4 листа Вищого Спеціалізованого Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013р. №24- 753/0/4-13 частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Таким чином, виходячи з наведеного, суд прийшов до переконання, що частки позивача та відповідача становлять по 1/4 частині, а частка померлого співвласника, спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , в праві спільної сумісної власності з позивачем [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер 4610600000:01:060:0262, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка є об`єктом права спільної сумісної власності на підставі рішення Дрогобицької міської ради Львівської області від 20.12.2018 року, становить 1/2 частку. Системний аналіз наведених вимог законодавства та зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що позов в частині визначення часток підставний та підлягає задоволенню, що стосується решти позовних вимог то в задоволенні таких слід відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed