Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-30 00:00:00

08.06.2021 позивач [PERSON] ,від імені і в інтересах якого діє адвокат Камєнєва С.А., звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування. Згідно адресної картки по вказаному домоволодінню зареєстровані: [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ). Однак, [PERSON] не проживає в житловому приміщенні понад один рік без поважних причин. Відповідач не проживає в даному будинку, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку немає і взагалі будинком він не цікавиться. Перешкод у користуванні жилим приміщенням ні він, ні інші члени сім`ї відповідачу не чинили. Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, він позбавлений можливості оформити субсидію та будь-які інші дії. Відповідач в населеному пункті взагалі не мешкає, його постійне місце проживання невідоме. Вважає, що відповідач втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] , у зв`язку з тривалою, понад один рік без поважної причини відсутністю за місцем реєстрації, у зв`язку з чим, просив позов зодовольнити. Ухвалою від 10.06.2021 по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, а саме судовими повістками, які були повернуті на адресу суду з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою» та шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Судової влади України. Заяв про відкладення розгляду справи не надходило. Відзив на позовну заяву відповідач не надав. Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не надав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних обставин. Частиною першою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Приписами ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР передбачено право власника житлового будинку, квартири використовувати житло для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до частини першої статті 156 Житлового кодексу Української РСР та частини першої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, що проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом. Згідно із частиною другою статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що згідно договору дарування від 09.04.1994, право власності на домоволодіння розташоване за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] (а.с. 9-10). Згідно адресної картки та облікової картки об`єкту погосподарського обліку, в домоволодінні [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , 1956 року народження, та [PERSON] , 1983 року народження (а.с. 13, 14-15). Факт непроживання відповідача в будинку [ADDRESS] підтверджується актами обстеження домоволодіння складеними головним спеціалістом відділу по роботі з територіальними громадами Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради Пудаком Л.В. від 07.07.2021 та від 14.09.2021, з яких вбачається, що громадянин [PERSON] , 1983 року народження, за вказаною адресою з 2014 року не мешкає (а.с. 46, 52). Отже, враховуючи вищезазначене, відповідач зареєстрований за вказаною адресою, проте з 2014 року і по теперішній час там не проживає. За вимогами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з вимогами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За вимогами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приймаючи до уваги те, що відповідач у спірному будинку не проживає, домовленості між сторонами про збереження права користування житлом у разі довготривалої відсутності не було, доказів на спростування доводів позовної заяви відповідачем не надано, підстав для збереження жилого приміщення за відповідачем судом не встановлено, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] .

Outcome: approved