Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

08.06.2017 року позивачка звернулась до суду з позовом в якому зазначає, що між нею та відповідачем 12.07.2003 року був укладений шлюб, який зареєстрований Денишівською сільською радою Житомирського району Житомирської області за актовим записом № 3. Від спільного проживання в шлюбі мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO], які знаходяться на матеріальному утриманні та вихованні позивачки, а тому вона просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всього доходу відповідача, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку та стягнення аліментів проводити до досягнення найменшою дитиною повноліття, тобто до [INFO] оскільки відповідач ухиляється від утримання дітей в добровільному порядку. Позивачка надала до суду письмову заяву, в якій просить суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує і просить задовольнити. Не заперечує стосовно заочного порядку розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був повідомлений належним чином про час, день і місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про отримання судової повістки та не повідомив суд про причини неявки в судове засідання. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що сторони з 12.07.2003 року перебувають у шлюбі, який був зареєстрований виконкомом Денишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області за актовим записом № 3, що стверджується свідоцтвом про одруження. Від спільного проживання у шлюбі мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про народження дітей. Діти проживають разом із позивачкою та знаходяться на її матеріальному утримані, оскільки відповідач не надає належної допомоги, як батько, на утримання дітей. Відповідач ухиляється від виконання батьківського обов'язку по утриманню дітей, не піклується про їх здоров'я, фізичний, духовний, інтелектуальний, соціальний та моральний розвиток, не надає добровільно належної матеріальної допомоги на утримання та виховання дітей, хоча має таку можливість, оскільки не страждає на будь-яке захворювання, не є інвалідом і має можливість утримувати свою дітей до досягнення ними повноліття, належним чином, як того вимагає Закон. Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року, № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Із положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, частин 7, 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Так статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України слідує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Разом з тим статтею 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. В даному випадку суд дійшов висновку, що відповідач ухиляється від обов'язку утримувати неповнолітніх дітей, чим ставить їх у складне матеріальне становище та порушує їх право на достатній життєвий рівень, а тому аліменти на утримання неповнолітніх дітей повинні бути стягнуті з відповідача в судовому порядку, згідно вимог ст. 183 СК України, у частці від заробітку, а саме у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дітьми повноліття, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Outcome: approved