Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

09 жовтня 2014 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 27 серпня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», найменування якого нині ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, за яким відповідач отримав кредит в сумі 40000 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 14,5 % на рік протягом 30 календарних днів з дати видачі кредиту. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду, а якщо банк не попередив позичальника про її зміну, то застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором у попередньому місяці. Також мотивує позов тим, що всупереч умов договору відповідач [PERSON] не здійснює платежів для погашення заборгованості по наданому кредиту і станом на 23.09.2014 р. його заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом становить 27077,01 доларів США, що за курсом НБУ становить 365260,99 грн., з яких: кредитна заборгованість 26707,75 доларів США (360279,78 грн.), заборгованість по процентах 369,26 доларів США (4981,21 грн.); заборгованість по пені 423,94 доларів США (5718,82 грн.), з яких: пеня за прострочення сплати кредиту 405,97 доларів США (5476,43 грн.), пеня за прострочення сплати процентів 17,97 доларів США (242,39 грн.). Крім того, позивач посилається на те, що в забезпечення виконання кредитних зобовязань на підставі договору іпотеки від 27 серпня 2008 року прийнято в заставу від [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] нерухоме майно предмет іпотеки, а саме, трикімнатну квартиру №40 на вул. Інституцька, 22, в м. Глухів, яка є власністю іпотекодавців. А відповідно до п.4 договору іпотеки у разі порушення позичальником та/або іпотекодавцем будь-якого зобовязання за договором або будь-якого зобовязання, яке забезпечено іпотекою, банк має право на звернення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. Також мотивує позов тим, що у звязку з невиконанням позичальником умов кредитного договору на адресу відповідачів були направлені вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, які до теперішнього часу не виконані, тому позивач просить стягнути з [PERSON] вказану суму заборгованості за кредитним договором; звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме, трикімнатну квартиру №40 на вул. Інституцька, 22,в м. Глухів Сумської області; встановити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, а також стягнути з відповідачів 3654 грн. витрат по оплаті судового збору. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги у повному обсязі, пославшись на обставини, викладені у позовній заяві. Також [PERSON] уточнив, що у позовній заяві було допущено неточність щодо адреси (назви вулиці) розташування іпотечного майна, тому просив звернути стягнення на кв. №40 на вул. Інститутська, 22, в м. Глухів а не Інституцька, 22, як зазначено в позові. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] адвокат [PERSON] в суді позов визнав частково та заявив, що не заперечує проти стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за вищевказаним кредитним договором, але суду пояснив, що оскільки спірна квартира №40 на вул. Інститутська, 22, в м. Глухів є місцем постійного проживання його довірителів, іншого нерухомого майна вони не мають і на даний час згідно Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заборонено вчиняти будь-які дії щодо стягнення такого майна, то просив відмовити в задоволенні позовних вимог в частині звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру №40 на вул. Інститутська, 22, в м. Глухів, так як вважає, що у першу чергу цей борг має бути стягнуто з основного боржника за кредитним договором, і лише за відсутності в нього достатнього майна є можливим звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про місце і час розгляду справи його повідомлено належним чином шляхом поміщення оголошення в газеті «Урядовий курєр» (№93 від 27.05.2015 р.) про його виклик в судове засідання як відповідача у справі (а.с. 229-237). Вивчивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідачів, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Так, з договору про надання споживчого кредиту №11387860000 від 27 серпня 2008 року вбачається, що в цей день між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», назва якого після зміни найменування юридичної особи - ПАТ «УкрСиббанк» (далі банк) та [PERSON] (далі позичальник) було укладено договір, за яким банк зобовязується надати позичальнику однією сумою, а той зобовязується повернути кредит в іноземній валюті в сумі 40000 доларів США та сплатити проценти за його користування шляхом внесення ануїтетних платежів в порядку та на умовах, викладених в договорі. Згідно п. 1.2.2 цього договору позичальник зобовязаний повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 635 доларів США в день сплати ануїтетних платежів (27 числа кожного місяця) і повернути кредит в термін не пізніше 23.08.2018 р. З долученої до справи заяви на видачу траншу від 27.08.2008 р. вбачається, що [PERSON] просив надати транш (кредитні кошти) в сумі 40000 доларів США в межах ліміту кредитної лінії/загальної суми кредиту згідно умов Договору про надання споживчого кредиту №11387860000 від 27.08.2008 р. (а.с. 17). Також судом установлено, що 27 серпня 2008 року між позивачем та відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. було укладено договір іпотеки, за яким вони надали в іпотеку банку нерухоме майно, належне їм на праві спільної часткової власності, а саме, квартиру №40 на вул. [PERSON] (нині Інститутська), 22, в м. Глухів. Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно комунального підприємства «Глухівське бюро технічної інвентаризації» квартира №40 на вул. Карла Маркса, 22, в м. Глухів, загальною площею 58,4 кв.м, на підставі свідоцтва про право власності без номера від 02.08.1996 р., виданого управлінням економіки виконкому Глухівської міської ради згідно з розпорядженням №28 від 10.07.1996 р., належить на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], кожному по 1/4 частині. З довідки розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що станом на 23.09.2014 р. заборгованість [PERSON] за вищевказаним кредитним договором становить 27077,01 доларів США, що за курсом НБУ становить 365260,99 грн., з яких: кредитна заборгованість 26707,75 доларів США (360279,78 грн.), заборгованість по процентах 369,26 доларів США (4981,21 грн.); а також заборгованість по пені 423,94 доларів США (5718,82 грн.), з яких: пеня за прострочення сплати кредиту 405,97 доларів США (5476,43 грн.), пеня за прострочення сплати процентів 17,97 доларів США (242,39 грн.) (а.с. 29-42). Дані обставини в суді не заперечував і представник відповідачів [PERSON] Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а той зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. А згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Також частинами першою та третьою ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобовязаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Зважаючи на дане положення закону, суд вважає безпідставним посилання представника відповідачів [PERSON] на те, що стягувач мав би спочатку задовольнити свої вимоги за рахунок коштів та іншого майна основного боржника [PERSON] В той же час, 07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 квадратних метрів для квартири та 250 квадратних метрів для житлового будинку. В суді ж установлено, що дійсно спірна квартира використовується відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] як місце постійного проживання і її площа (58,4 кв.м) не перевищує 140 кв.м. Поняття ж мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобовязання (пункт 2 ч.1 ст. 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню відповідного слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови. Отже, мораторій є відстроченням виконання зобовязання, а не звільненням від його виконання. А отже, встановлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Крім того, згідно з пунктом 4 цього Закону протягом дії зазначеного закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобовязань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону. Тому рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню. За таких обставин вимоги позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості за вищевказаним кредитним договором та про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню у повному обсязі. Також згідно ст. 88 ЦПК України понесені позивачем витрати по оплаті з судового збору в сумі 3654 грн. необхідно стягнути з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у дольовому порядку, а саме, по 913,5 грн. (3654 : 4 = 913,5). Крім того, в суді встановлено, що за опублікування оголошення в газеті «Урядовий курєр» про виклик [PERSON] в судове засідання позивачем було сплачено 630 грн., тому відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з нього необхідно стягнути ці витрати на користь «УкрСиббанк». На підставі викладеного викладеного та

Outcome: approved