Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

09.12.2015 року позивач звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за ним, як спадкоємцем за законом першої черги, право власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. 28 червня, 106, яка належала померлій 28.06.1998 року [PERSON], мотивуючи тим, що державним нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з тим, що немає можливості перевірити місце відкриття спадщини (прописку спадкодавця) та коло спадкоємців, у яких є факт прийняття спадщини після спадкодавця [PERSON], так як відсутня будинкова книга. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 1/3 частина житлового будинку, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. 28 червня, 106 належить [PERSON] на підставі договору дарування від 19.11.1991 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 4/2279. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 296906, виданого 29.06.1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської Ради Одеської області, [PERSON] померла 28.06.1998 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Після смерті [PERSON] згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/3 частина житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. 28 червня, 106. За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено витягом зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 41657836 від 30.09.2015 року, згідно якого інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON], відсутня. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) після смерті [PERSON] являються: -син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії ІV-ЖД № 323542, виданим 02.07.1986 року відділом (бюро) запису актів громадянського стану по м. Ізмаїл; -син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії ІІІ ЖД № 449264, виданим 05.01.1984 року відділом (бюро) запису актів громадянського стану по м. Ізмаїл. Інших спадкоємців, які заявили права на спадкове майно, немає. Відповідно п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємець, який фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, вважається таким, що прийняв спадщину. Згідно до п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14.06.1994 року № 18/5 (яка діяла на час відкриття спадщини) - доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанції про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. В судовому засідання було встановлено, що у позивача наявний договір дарування, посвідчений Ізмаїльською державною нотаріальною конторою 19.11.1991 року та зареєстрований в реєстрі за № 4/2279, тобто [PERSON] вважається таким, який фактично прийняв спадщину. Відповідач [PERSON] фактично не вступив в управління або володіння спадковим майном та з заявою про прийняття спадщини не звертався, тобто вважається таким, який фактично не прийняв спадщину. Письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори [PERSON] від 30.09.2015 року за № 2372/02-14 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з тим, що немає можливості перевірити місце відкриття спадщини (прописку спадкодавця) та коло спадкоємців, у яких є факт прийняття спадщини після спадкодавця [PERSON], так як відсутня будинкова книга. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved