Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

09 листопада 2015 року, [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області з позовом до [PERSON], третя особа: служба у справах дітей Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради, Маріупольська місцева прокуратура №2, про позбавлення батьківських прав. В обгрунтування позову зокрема зазначила, що 07.09.2010 року між нею та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб. Від даного шлюбу [INFO] року в них народилась донька [PERSON]. Спочатку їх спільне життя складалось добре, проте з часом шлюбні відносини між ними поступово погіршились. Через скрутне матеріальне становище та особисті непорозуміння у неї з відповідачем досить часто почали виникати сварки. Відповідач зовсім не забезпечував достатній рівень життя їй та малолітній дитині. У зв'язку з цим, рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 26.11.2012 року з [PERSON] стягнуто на її користь аліменти на утримання їх дитини - [PERSON], а також неї до досягнення дитиною трьох років. Аліменти сплачувались нерегулярно. В подальшому, рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 12.03.2014 року шлюб між нею та відповідачем [PERSON] було розірвано. Фактично шлюбні відносини між ними припинилися раніше, спільне господарство не ведеться, сімейне життя між нами відсутнє, позивач [PERSON] з донькою проживають окремо від Відповідача. Крім того, донька [PERSON] повністю знаходиться на її утриманні, матеріальну допомогу їй надають її батьки. Відповідач участі в житті дитини не приймає, зовсім не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання. Наразі взагалі не спілкується з дитиною і не виявляє до цього інтересу. Вважає, що [PERSON] свідомо самоухилився від виховання дитини та умисно знехтував своїми батьківськими обов'язками. Посилаючись, зокрема ст.ст.150, 157, 164, 165 СК України, просила суд: позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO]; а також стягнути з Відповідача судовий збір у розмірі 487,20 гривень. Під час судового розгляду, відбулася зміна назви третьої особи зі служби у справах дітей Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради на службу у справах дітей Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради. В судовому засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON], що діє на підставі довіреності, підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Представник служби у справах дітей Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради Красильникова Н.В., що діє на підставі довіреності, та прокурор Маріупольської місцевої прокуратури №2 Кулік А.В., підтримали позовні вимоги, проти їх задоволення не заперечували. Відповідно до інформації, одержаної в порядку передбаченому ч.3 ст.122 ЦПК України від Орджонікідзевскього РВ у м.Маріуполі Головного управління ДМС України в Донецькій області, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. На вказану адресу судом неодноразово надсилалися судові повістки про виклик. Крім того, з газети «Урядовий Кур'єр» від 26.02.2016 року №38 (5658) вбачається, що [PERSON] був повідомлений про місце, день та час розгляду справи. Однак, у призначений час, Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомляв, хоча про місце і час судового розгляду справи вважався повідомленим належним чином, заяву про розгляду справи за його відсутності до початку судового засідання до суду також не подав. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заперечень проти ухвалення заочного рішення по справі, під час судового розгляду від позивача [PERSON] не надходило. Враховуючи вищенаведене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, а також представника третьої особи та прокурора, дослідивши письмові матеріали по справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є батьком малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] від 06.01.2011 року /а.с.10/. Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 26.11.2012 року, з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] було стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку та доходів. Станом на 20.01.2016 року розмір заборгованості по сплаті аліментів становив 2831,00 грн. /а.с.11/. В подальшому, рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 12.03.2014 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано /а.с.14/. Згідно акту та довідки про склад сім'ї, [PERSON] проживає разом з неповнолітньою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] /а.с.48, 49/. Відповідно до інформації наданої ДНЗ №126 від 19.01.2016 року, неповнолітня [PERSON] відвідує заклад з 13.08.2014 року. Вихованням дитини займається [PERSON] Батько [PERSON] разом з донькою не проживає, за час відвідування [PERSON] дитячого садка, жодного разу не з'являвся /а.с.51/. Згідно висновку органу опіки та піклування Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради, складеного за результатом розгляду питання про доцільність (недоцільність) позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], комісія дійшла висновку, що встановлені факти можуть бути достатнью підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пункт 16 Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснює, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] самоусунувся від спілкування зі своєю дитиною - донькою [PERSON], не приймає участі в її вихованні, обов'язки по утриманню дитини в добровільному порядку не виконує, зокрема наявна заборгованість зі плати аліментів. Відповідно до ч.4 ст.155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частина ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги інтереси дитини, суд приходить до висновку, що позовна вимога про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] є обгрунтованою та підлягає задоволенню. Частина 1 ст.88 ЦПК України передбачає, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: approved