Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

07 грудня 2017 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно. В подальшому, 06 лютого 2018 року останні подали в суд заяву про уточнення позовних вимог. Свої уточнені позовні вимоги мотивують тим, що їм - [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] При цьому частки останніх в силу положень ЦКУ вважаються рівними. Після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, відкрилась спадщина на 1/5 вищезазначеного домоволодіння. Частку спадкового майна успадкувала матір померлого [PERSON] Однак, остання спадщину оформити не встигла, так як померла [INFO] року. Після її смерті, відкрилась спадщина на 2/5 квартири. Спадкоємцями першої черги були вони та [PERSON], які спадщину прийняли в порядку ст.ст.1261,1268 ЦК України. Кожному спадкоємцю належало по 2/15 спадкового майна після смерті [PERSON] з розрахунку 2/5:3. [INFO] помер [PERSON], після його смерті відкрилася спадщина на 1/3 спірної квартири (1/3+2/15). Спадкоємцем другої черги після смерті [PERSON] є [PERSON] Спадщину [PERSON] прийняв, оскільки постійно проживав в будинку разом з спадкодавцем, і надалі продовжує в ньому проживати. Інших спадкоємців немає. Оформити свої спадкові права належним чином не мають можливості, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на частки квартири. У зв'язку з наведеним, просять визначити, що частка [PERSON] та [PERSON] становить по 1/5 частини квартири [ADDRESS] визнати за [PERSON] право власності на 7/15 вищевказаної квартири, та за [PERSON] право власності на 2/15 квартири. В судове засідання позивачі не з'явились, в позовній заяві просили розгляд справи проводити у їх відсутності. Представник Любомльської міської ради Волинської області в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, зазначивши, що вони не заперечують щодо задоволення позову. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно свідоцтва про право власності на житло серії [NUMBER] від 27.04.1993 року, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS] На час вчинення цієї дії - приватизації квартири, діяв ЦК Української РСР та Закон України «Про власність». Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його державної реєстрації. Такого висновку дійшов Верховний Суд України, виклавши правову позицію у постанові від 18.12.2013 у справі № 6-137цс13, яка згідно зі статтею 360 ЦПК є обов'язковою для судів. Статтею 128 ЦК УРСР було визначено, що право власності у набувача майна виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно статті 15 Закону України «Про власність», який діяв на час видачі свідоцтва про право власності на квартиру, наймач жилого приміщення та члени його сім'ї мають право придбати у власність відповідну квартиру шляхом її викупу. Відповідно до статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», який набрав чинності 19 червня 1992 року приватизація - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв та ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Згідно ст.8 цього ж Закону, передача квартир здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів родини, які постійно мешкають в цій квартирі. Передача квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації. Таким чином, станом на 27.04.1993 року цивільне законодавство не передбачало державної реєстрації квартири і право власності на квартиру виникало після передачі цієї квартири органом приватизації та оформлення свідоцтва про право власності на неї. Разом з тим, відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб належить їм на праві спільної власності. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, у разі виділу частки з майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Доказів того, що між співвласниками була домовленість про розподіл часток у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] в місті Любомль Волинської області, у тому числі нерівній, у справі не здобуто. Таким чином, розмір часток кожного із співвласників майна - [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], яке знаходиться у спільній сумісній власності, складає по 1/5 цього майна - квартири. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у своїй постанові №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснив судам, що частка суб'єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при відкритті після нього спадщини. [PERSON] помер [INFO] року, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/5 квартири [ADDRESS] в місті Любомль Волинської області. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2007 року п.1 у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні норми ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Згідно ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Матеріалами спадкової справи доводиться та обставина, що спадкодавець [PERSON] заповіту на випадок своєї смерті не залишив. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що після смерті [PERSON] спадщину фактично прийняла його матір - [PERSON], оскільки постійно проживала в будинку разом з спадкодавцем, що підтверджується довідкою Любомльської міської ради Волинської області, Витягом про державну реєстрацію спадкодавця та Витягом про підтвердження дошлюбного прізвища спадкодавця. Отже, після смерті [PERSON], [PERSON] належало вже 2/5 частки квартири [ADDRESS] в місті Любомль Волинської області. Проте, [PERSON] своїх спадкових прав оформити не встигла, так як померла [INFO] Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 2/5 частки квартири [ADDRESS] в місті Любомль Волинської області. Спадкодавець [PERSON] заповіту на випадок своєї смерті не залишила. Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив. В судовому засіданні встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON], а також [PERSON] були спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON], відповідно як сини та чоловік спадкодавця. Даний факт стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], Витягом щодо підтвердження дошлюбного прізвища та свідоцтвами про народження серій [NUMBER] та [NUMBER]. З довідки Любомльської міської ради Волинської області №3376 від 04.12.2017 року вбачається, що на день смерті [PERSON], її чоловік [PERSON] та сини - [PERSON] та [PERSON], проживали разом з нею по вулиці [ADDRESS] Отже, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України фактично прийняли спадщину. Відповідно до частини першої статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Виходячи з вищевикладеного, з дня відкриття спадщини після смерті [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належало по 2/15 частки квартири [ADDRESS] в місті Любомль Волинської області (з розрахунку 2/5:3=2/15) в порядку спадкування. [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЕГ №087342. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/3 частки квартири [ADDRESS] в місті Любомль Волинської області (з розрахунку 1/5+2/15=5/15=1/3). Спадкодавець [PERSON] заповіту на випадок своєї смерті не залишив. Згідно ст.1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON], відповідно як брат спадкодавця. Даний факт стверджується свідоцтвами про народження останніх. [PERSON], у відповідності до ч.3 ст. 1268 ЦК України фактично спадщину, яка складається з 1/3 частки квартири [ADDRESS] в місті Любомль Волинської області прийняв, оскільки постійно проживав в будинку разом з спадкодавцем, і надалі продовжує в ньому проживати. Постановами державного нотаріуса від 30.11.2017 року позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] та [PERSON] на частки квартири [ADDRESS] в місті Любомль Волинської області останнім було відмовлено, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на частки. Статтею 16 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 328 ЦК України вказує на те, що право власності набувається на підставах, які не заборонені законом. Представник відповідача у своїй заяві до суду позов визнав, що в силу ст. 82 ЦПК України, дає підстави суду вважати доведеними обставини, на які посилається позивач, як такі, що не підлягають доказуванню. Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що слід визначити, що частка [PERSON] співвласника квартири [ADDRESS] складає 1/5 частину квартири; частка [PERSON] співвласника квартири [ADDRESS] складає 1/5 частину квартири; визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, а саме на 2/15 квартири [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, а саме на 1/3 квартири [ADDRESS] та за [PERSON] право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, а саме на 2/15 квартири [ADDRESS]

Outcome: approved