Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

09.04.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . В судове засідання позивач надав заяву з проханням слухати справу у його відсутність, позов підтримав, просив його задовольнити. Позовні вимоги позивач мотивував тим, що квартира [ADDRESS] належить йому на підставі Договору дарування квартири, посвідченого 10.12.2005 року приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Токарчуком С.А. Право власності зареєстровано відповідно до вимог законодавства. На даний час в квартирі ніхто не проживає. Особовий рахунок на квартиру оформлено на його ім`я. Як з`ясувалося в даній квартирі зареєстрований [PERSON] , [INFO] , з котрим він не перебуває у родинних відносинах. В 1997 році [PERSON] виїхав за межі України, з того часу позивач не має про нього ніяких відомостей, щодо його постійного місця проживання, він ніколи не спілкувався з ним. Речей чи іншого майна, які належать відповідачу, в квартирі немає, однак [PERSON] не може розпорядитись належним чином своєю квартирою, оскільки відповідач залишився зареєстрованим в ній, що є перешкодою для належного розпорядження майном. Таким чином, відповідач [PERSON] , який не проживає за адресою [ADDRESS] , втратив право на користування квартирою, внаслідок його відсутності понад один рік. Факт реєстрації відповідача в квартирі обмежує право власника на розпорядження квартирою. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно і належним чином, у відповідності до ст. 130 ЦПК України. Відзив на позов не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована, ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що право власності позивача на квартиру [ADDRESS] підтверджується копією Договору дарування квартири, посвідченого 10 грудня 2005 року приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Токарчуком С.А., витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.09.2018 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 07.12.2006 р. Згідно копії будинкової книги та акту про не проживання, затвердженого директором ТОВ «Комунтехбудсервіс» 09.04.2019 року, відомо що за даною адресою прописаний [PERSON] , [INFO] , який там фактично не проживає з 1997 року. Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч.2 ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно із ст.ст.383, 391 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові ВСУ від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів. Відповідно до норм ст.ст. 71, 72, 107 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо без поважних причин не проживає на спірній жилплощі понад встановлені законом строки, або вибула на інше постійне місце проживання. Реєстрація відповідача у будинку є перешкодою власнику у повному здійсненні права власності. В зв`язку з цим суд вважає необхідними зазначити про те, що відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч.2 ст.29 ЦК України). Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач з 1997 року не проживає в квартирі [ADDRESS] , з даного житла добровільно вибув в інше житло, то суд вважає, що він вважається таким, що втратив право користування ним.

Outcome: approved