Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-07 00:00:00

08.11.2013 року ПАТ «Акцент-Банк» звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 22.08.2008 року між ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №ACLARC20910126, за умовами якого кредитор - ПАТ «Акцент-Банк», надає [PERSON] кредит у сумі 20590,02 грн. на строк з 22.08.2008 року по 22.08.2011 рік включно, зі сплатою 12 відсотків річних на суму залишку заборгованості, зі сплатою єдиноразової винагороди у розмірі 180 грн. за надання фінансового інструменту та щомісячної винагороди (комісії) у сумі 370,62 грн. Позичальник [PERSON] взяла на себе зобов'язання щодо погашення кредиту з 17 по 22 число кожного місяця у сумі 1056,14 грн. Згідно умов, на яких позичальнику було надано грошові кошти, остання несе відповідальність за порушення порядку та строків погашення кредиту, відсотків у вигляді нарахування пені у розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочки, крім того, при порушенні позичальником строків платежу по будь-якому з зобов'язань більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штрафи у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. [PERSON] порушила взяті не себе обов'язки щодо порядку та строків погашення кредиту, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 11.10.2013 року складає 614300,13 грн., з них: заборгованість по кредиту - 20590,02 грн., заборгованість по відсоткам - 2758,56 грн., заборгованість з комісії - 5929,92 грн., пеня - 555293,05, штраф фіксована частина - 500 грн., штраф у відсотках - 29228,58 грн. ПАТ «Акцент-Банк» з урахуванням порушення боржником зобов'язання, посилаючись на ч. 2 ст. 1050 ЦК України, просив повернення позичальником суми кредиту та просив стягнути з нього заборгованість, яка виникла та судові витрати. Представник позивача Голубов М.П. у судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені позивачем вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заявлені позивачем вимоги не визнала, пояснивши, що договір кредиту з позивачем ПАТ «Акцент-Банк» не укладала, підпис у заяві позичальника належить не їй. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судовим розглядом встановлені факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 22.08.2008 року між ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON] фактично укладено кредитний договір №ACLARC20910126, шляхом підписання позичальником заяви, в якій визначені предмет договору, строки погашення та розміри сум, які підлягають сплаті, з посиланням на «Умови та правила надання банківських послуг» (а.с. 10-15). Так, за умовами кредитного договору (заяви позичальника) кредитор - ПАТ «Акцент-Банк», надає [PERSON] споживчий кредит у сумі 20590,02 грн. на строк з 22.08.2008 року по 22.08.2011 рік включно, зі сплатою 12 відсотків річних на суму залишку заборгованості, зі сплатою єдиноразової винагороди у розмірі 180 грн. за надання фінансового інструменту та щомісячної винагороди (комісії) у сумі 370,62 грн. (а.с.10). Позичальник [PERSON] взяла на себе зобов'язання щодо погашення кредиту з 17 по 22 число кожного місяця у сумі 1056,14 грн. Згідно умов, на яких позичальнику було надано грошові кошти, остання несе відповідальність за порушення порядку та строків погашення кредиту, відсотків у вигляді нарахування пені у розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочки, крім того, при порушенні позичальником строків платежу по будь-якому з зобов'язань більш ніж на 30 днів, він зобов'язаний сплатити банку штрафи у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості (а.с.14). При цьому, позивачем не надано відомостей щодо дати затвердження та строку дії «Умов та правил надання банківських послуг», на які було зроблено посилання в заяві позичальника (а.с.10), як на умови надання кредиту, навпаки, позивач надав у якості доказу «Умови надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка», «Стандарт» (а.с.11-15), на які немає жодного посилання в заяві позичальника, що є суперечливим фактом. Але, суд приймає до уваги дані умови, зважаючи на відсутність заперечень проти них з боку відповідача. [PERSON] порушила взяті не себе обов'язки щодо порядку та строків погашення кредиту, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 11.10.2013 року складає 614300,13 грн., з них: заборгованість по кредиту - 20590,02 грн., заборгованість по відсоткам - 2758,56 грн., заборгованість з комісії - 5929,92 грн., пеня - 555293,05, штраф фіксована частина - 500 грн., штраф у відсотках - 29228,58 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.7-8). Відповідач заперечувала, що вона укладала кредитний договір з ПАТ «Акцент-Банк», пояснивши, що підпис у заяві позичальника належить не їй. Позивач вважає, що з урахуванням порушення відповідачем взятих зобов'язань він має право стягнути з нього всю суму кредиту, відповідно до положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В добровільному порядку відповідач заборгованість, яка виникла, не сплачує. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язань є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Відповідно до ч.1 ст. 449 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Підставою для зменшення неустойки за рішенням суду є наявність хоча б однієї з підстав, передбачених ст. 551 ЦК України, в даному випадку це значне перевищення розміру неустойки розміру збитків. Судом встановлено, що предметом договору №ACLARC20910126 від 22.08.2008 року є грошові кошти у сумі 20590,02 грн. Станом на 11.10.2013 року внаслідок невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань, сума основної заборгованості по кредиту складає 20590,02 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом складає 2758,56 грн., заборгованість по комісії - 5929,92 грн., тобто 29278,50 грн. Неустойка: пеня - 555293,05 грн., штрафи - 500 грн. + 29228,58 грн., загальна сума якої складає 585021,63 грн. З наведених даних вбачається, що сума неустойки значно перевищує суму кредиту, заборгованості за відсотками та комісією, що є підставою для застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 27 Постанови від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснив, що положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через не співмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Враховуючи викладене, суд вважає, що розмір неустойки: штрафів та пені, яка складає 585021,63 грн. (555293,05+500+29228,58), необхідно зменшити, привівши її до суми 30000,00 грн., що, на думку суду, відповідатиме матеріальним можливостям відповідача та не зашкодить інтересам кредитора. Суд вважає, що з огляду на вищенаведене вимоги позивача підлягають частковому задоволенню при стягненні неустойки з відповідача, а вимоги щодо стягнення основної суми кредиту, комісії та відсотків за його користування підлягають задоволенню в повному обсязі, бо представником позивача доведено факт укладення договору кредитування між сторонами у справі на умовах, які викладені в позовній заяві, доведено факт порушення боржником зобов'язань щодо сплати кредиту, відсотків, комісії, що є також підставою для застосування положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України. У відповідності до ст. 11 ч. 1 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що кредитний договір з ПАТ «Акцент-Банк» вона не укладала, підпис у заяві позичальника належить не їй, проте відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу та ч. 3 цієї ж статті, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, на спростування належних доказів наданих позивачем, відповідачніяких доказів суду не надала. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Так, при пред'явленні позову до суду позивачем було сплачено судовий збір у сумі 3441,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням (а.с.30). Оскільки суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають частковому задоволенню, в сумі 59287,50 грн. (29278,50 грн. + 30000,00 грн.), то, з урахуванням положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України, вимоги позивача, щодо стягнення з відповідача судових витрат у вигляді судового збору, який сплачено при пред'явленні позову до суду, також підлягає частковому задоволенню, пропорційно до розміру задоволених вимог - у сумі 592,80 грн. Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні. На підставі викладеного, На підставі ст. ст. 3, 16, 259, 525, 530, 551, 610, 611, 1054 ЦК України,

Outcome: partial