Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

08.09.2020 року з вищевказаною позовною заявою до Миргородського міськрайонного суду звернулася [PERSON] . На підтвердження позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 04 серпня 2020 року вона є власницею будинку [ADDRESS] . У вказаному будинку також зареєстровані [PERSON] та його дружина [PERSON] , яка була вселене попередніми співвласниками даного будинку [PERSON] та [PERSON] . Попередні власники після продажу будинку обіцяли, що питання зняття з реєстрації [PERSON] та Самого [PERSON] у вказаному будинку протягом 3-х днів вирішать, але цього не зробили і на зв`язок не виходять. Наявність реєстрації відповідачів в будинку обмежує права позивача, як власника, що стало підставою для звернення до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримала, просила їх задоволити з підстав вказаних у позовній заяві, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Також просила стягнути на її користь з відповідачів понесені нею судові витрати. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засіданні не з`явилися, без пояснення причини неявки, про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, відзив не подали (а.с. 27). Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що [PERSON] є одноособовим власником будинку [ADDRESS] . Її право власності підтверджується копією договору купівлі-продажу від 04 серпня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за № 490 та Витягом з Державного реєстру правочинів (а.с.5-6,9). За даною адресою зареєстровані, але не проживають [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується актом голови вуличного комітету (а.с.12). [PERSON] не є членом сім`ї власника будинку і була зареєстрована у будинку [ADDRESS] за згодою попереднього власника будинку [PERSON] , який також зареєстрований в зазначеному будинку. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 405 ЦК України, яка регламентує поняття житлового сервітуту колишніх членів сім`ї та підстави збереження житлових прав цих осіб, члени сім`ї власника житла зберігають право на користування цим житлом саме на період, коли зберігається право власності певної особи на це житло. Таким чином, зі змісту правових норм, які регулюють об`єм житлових прав члена сім`ї власника будинку, слідує, що право члена сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права власності на це майно. Згідно п.1 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] як колишній власник будинку після продажу ним будинку, а відповідач [PERSON] як член сім`ї власника втратили право користування цим житловим приміщенням. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 04 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14 і відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні норм права. За місцем реєстрації в будинку [ADDRESS] відповідачі не проживають, житловим приміщенням не користуються, в силу того, що власник будинку змінився, позивач, як новий власник будинку, має право вимагати позбавити відповідачів права користування житловим приміщенням, тому, відповідно до ст. 391 ЦК України, [PERSON] та [PERSON] підлягають визнанню такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Суд вважає, що позивач підтвердив належними доказами обставини, викладені у позові. Згідно з ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Судові витрати підлягають до стягнення з відповідачів на користь позивача пропорційно до\~розміру задоволених\~позовних вимог на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved