Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

08.02.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання правочину дійсним, вказуючи на те, що влітку 2012 року до нього звернулася відповідач з пропозицією продати йому належну їй однокімнатну квартиру № 30, що розташована в смт. Новотроїцьке, Новотроїцького району, Херсонської області, пров. Базарний, 1 за пять тисяч доларів США. Позивачем були сплачені кошти за дане майно протягом 2012-2013 років та відповідач зобовязалася укласти з ним договір купівлі-продажу. Однак, в 2014 році між сторонами зник зв'язок. Всі оригінали правовстановлюючих документів на оспорювань квартиру знаходяться у позивача, так як відповідачка їх передала йому ще у 2012 році. Позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу однокімнатної квартири загальною площею 38, 7 кв.м., житловою площею 20, 6 кв.м., що розташована в [ADDRESS] та укладений 03.04.2013 року між [PERSON] та [PERSON]. Представник позивача за довіреністю [PERSON] у судове засідання не зявився, надав до суду заяву з проханням слухати справу без його участі, наполягає на задоволенні позовних вимог, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання неодноразово не з'являється, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дана справа є справою про визнання договору-купівлі продажу дійсним та визнання права власності на майно. Як вбачається з копії договору купівлі-продажу квартири серії ВМЕ № 836687 від 11.06.2009 року власницею квартири № 30, розташованої по пров. Базарному, 1 в смт. Новотроїцьке, Херсонської області являється [PERSON]. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як встановлено судом, відповідач продала, а позивач купив належну [PERSON] означену вище квартиру, що підтверджується розписками. Сторони домовились посвідчити правочин нотаріально, однак між ними були втрачені будь-які звязки. Відповідно до ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом Згідно ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. З розяснень Пленуму Верховного Суду України вбачається, що в п. 13 Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню. Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. За таких умов, договір купівлі-продажу житлового будинку потребує обовязкового нотаріального посвідчення та з 01.01.2013 року не потребує обовязкової державної реєстрації відповідно до приписів Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тобто, внаслідок недотримання сторонами договору купівлі-продажу нерухомого майна вимог лише щодо його нотаріального посвідчення, такий договір може вважатися укладеним в силу норм ч. 3 ст. 640 ЦК України. В свою чергу правила ч. 2 ст. 220 ЦК України вказують, що передбачена можливість визнання договору дійсним у разі, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, не поширюються на правочини, які згідно закону для їх дійсності потребують обовязкового нотаріального посвідчення та державної реєстрації, так як момент його укладення повязується законодавцем саме з державною реєстрацією. Відповідно до п. 13 Постанови ПВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 при розгляді таких справ суди повинні зясувати чи підлягає правочин обовязковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухиляється від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У звязку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Із матеріалів справи судом встановлено, що відповідач ухилилася від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вказаний правочин між [PERSON] та [PERSON] є таким, що породжує для сторін права та обовязки, наявні підстави для визнання договору купівлі-продажу дійсним в порядку ст. 220 ЦК України та визнання за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS], тому суд приходить до висновку що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved