Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

09.08.2021 року позивач звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що її донька [PERSON] у 2008 році стала проживати цивільним шлюбом з [PERSON] . Шлюб між ними був зареєстрований 27.06.2009 року. Від цього шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , які на даний час проживають з позивачем та знаходяться на її повному забезпеченні та утриманні, оскільки їх мати [PERSON] померла [INFO] . Відповідач свої батьківські обов`язки по вихованню та утриманню дітей не виконує; не піклується про дітей; не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі; не цікавиться їх успіхами, станом здоров`я; не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя. Позивач просила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.08.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.10.2021 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Позивач у судове засідання не з`явилась, натомість її представник - адвокат Сорока Т.В. письмово просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Письмових заяв від нього не надходило. Відзив на позов не надав. Представник третьої особи письмово просила розглядати справу без її участі, позов підтримує. На підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Судом встановлено, що позивач є матір`ю [PERSON] та бабусею [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано 27.06.2009 року у Ленінському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції (а.с. 9). Від сумісного шлюбу у них народились діти: донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] (а.с. 7, 8). Мати дітей - [PERSON] померла [INFO] (а.с. 10). На теперішній час [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні (а.с. 11, 14-16). Позивач створила всі необхідні умови для нормального розвиту, життя та навчання дітей, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 29 липня 2021 року (а.с. 11). Батько дітей - [PERSON] вихованням та матеріальним утриманням дітей не займається; не піклується про стан їхнього здоров`я; не створює належних умов для проживання та розвитку дітей; не проявляє до дитини турботи та піклування, тим самим ухиляючись від виконання своїх батьківських обов`язків. Своїм висновком Орган опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради від 15.09.2021 року № 3/9-114 вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні його дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 49-50). Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина. Статтею 164 СК України передбачений вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Батько або мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона: 1). не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2). ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3). жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5). вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6). засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З урахуванням зазначених обставин, суд вважає можливим позбавити відповідача батьківських прав щодо його дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Зважаючи на викладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] законні, повністю доведені та обґрунтовані, а, отже, підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а отже з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved