Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

09 вересня 2015 року [PERSON] звернулась до [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що 15 липня 2006 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу подружжя має малолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, подружжя має різні характери та погляди на життя, внаслідок чого вони не розуміють один одного, між ними постійно виникають сварки та суперечки. Шлюбні відносини припинені з 2009 року. З цього часу донька проживає і буде проживати надалі з відповідачем. На даний час спільне господарство не ведеться і сумісне життя припинено. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Спору щодо поділу спільно нажитого майна немає. Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище [PERSON]. До початку судового засідання сторони звернулися до суду з письмовими заявами про розгляд справи за їх відсутності, позивач позов підтримала повністю та просила задовольнити, а відповідач позов визнав у повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що з 15 липня 2006 року [PERSON], [INFO], та [PERSON] (прізвище до укладення шлюбу - [PERSON]), [INFO], перебувають у шлюбі, зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Варвинського районного управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис № 31, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.3). Від цього шлюбу у сторін народилася дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.4). Згідно викладених позивачем обставин спільне життя з відповідачем не склалось, подружжя має різні характери та погляди на життя, внаслідок чого вони не розуміють один одного, між ними постійно виникають сварки та суперечки. Шлюбні відносини припинені з 2009 року. З цього часу донька проживає і буде проживати надалі з відповідачем. На даний час спільне господарство не ведеться і сумісне життя припинено. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Майнових спорів між подружжям немає. Дитина після розірвання шлюбу буде проживати з відповідачем. Згідно зі ст. 174 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо визнання позову відповідачем викладено в адресованій суду письмовій заяві, ця заява приєднується до справи. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи викладені позивачем та визнані відповідачем обставини, суд дійшов висновку про те, що сім'я сторін фактично розпалась та поновлена бути не може. Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та про необхідність ухвалення рішення про розірвання шлюбу. Спору про поділ майна, що є спільною власністю, немає. На підставі ст. 113 СК України після розірвання шлюбу позивачу слід залишити прізвище, яке вона отримала у зв'язку з реєстрацією шлюбу, оскільки вона виявила таке бажання. Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу ставка судового збору встановлюється в розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, що становить 487,20 грн. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди І та ІІ груп. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. За таких обставин, судові витрати слід стягнути з [PERSON] в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved