overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

08 лютого 2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в обґрунтування якого вказала, що вони з відповідачем [PERSON], з 24 квітня 2010 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому в відділі реєстрації актів цивільного стану Іллічівського міського управління юстиції Одеської області, актовий запис - № 115, від спільного життя мають сина [PERSON], [INFO]. На даний час дитина мешкає з позивачем. Матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач у добровільному порядку не надає. У зв'язку з наведеним, позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1500,00 грн. щомісячно, від дня подання позовної заяви до повноліття дитини, тобто до [INFO]. Позивач [PERSON] надала письмову заяву, у якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності. Від відповідача [PERSON], також надійшла письмова заява, у якій він позов визнав, просив розглянути справу за його відсутності. Перевіривши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, позивачка та відповідач перебувають у шлюбі.(а.с. 3) Від спільного життя вони мають сина [PERSON], [INFO]. (а.с. 4). На даний час дитина проживає з позивачем, що відповідачем не заперечувалося. Обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття передбачений ст.. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Положеннями ч. 3 ст. 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову (ч. 1 ст. 191 СК України) Таким чином, враховуючи те, що законом встановлений обов'язок відповідача надавати дитині матеріальну допомогу, а у добровільному порядку він цього не робить, беручи до уваги, що сторони дійшли згоди з питання розміру аліментів, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання дитини у розмірі 1500 грн. щомісячно від дня подання позовної заяви до повноліття дитини. Правилами ч. 3 ст. 88 ЦПК України встановлено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. За таких обставин, оскільки позивач в порядку п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір від 08.07.2011 року № 3674-VІ, звільнена від сплати судового збору, він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Розмір судового збору за подання до суду позовних заяв майнового характеру визначається п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір від 08.07.2011 року № 3674-VІ та на час розгляду справи становить 551,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

08 лютого 2016 року позивачка звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з даним позовом, яким просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою № 22 в будинку № 158 б по вулиці Азовстальській в місті Маріуполі. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачу 30 травня 1984 року був виданий ордер №002037 на квартиру №22 в будинку № 158 б по вулиці Азовстальській в місті Маріуполі. З 31 липня 1984 року у вищевказаній квартирі були зареєстровані вона, відповідач [PERSON] та їх діти [PERSON] і [PERSON] Відповідач у справі в квартирі зареєстрований, але з січня 2010 року в ній не проживає, його особистих речей у квартирі немає, участі в утриманні житла та сплаті комунальних послуг не приймає. Позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON], будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи у судове засідання не зявилися, надав суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю, при цьому не заперечували про розгляд справи у заочному порядку, на задоволенні позовних вимог наполягали. Відповідач [PERSON], будучи повідомленим про дату, місце та час слухання справи, до судового засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, у зв`язку з чим суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

08 лютого 2016 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що відповідно до договору №SAMDN03000068039309 від 14 вересня 2012р. відповідач [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 26,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. Так, у зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 15.12.2015 року має заборгованість - 55305,38 грн., що складається з 28000,08 грн. - заборгованість за кредитом, 21612,43 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 2583,09 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також 3109,78 грн. - штраф. Представник позивача просить стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 55305,38 грн. та судові витрати по справі у сумі 1378,00 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій підтримав позов у повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилася, повідомлена належним чином, причина неявки суду не відома, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу в заочному порядку за її відсутності відповідно до ст.ст. 224-225 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору №SAMDN03000068039309 від 14 вересня 2012 р. відповідач [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 26,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 7-31). Однак, відповідач зобов'язань за договором по погашенню кредиту, сплати процентів за користування кредитом не виконує, в результаті чого станом на 15.12.2015 року відповідач має заборгованість у сумі 55305,38 грн., що складається з: 28000,08 грн. - заборгованість за кредитом, 21612,43 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 2583,09 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також 3109,78 грн. - штраф (а.с. 4-6). Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 55305,38 грн., а також витрати зі сплати судового збору в сумі 1378 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

08 лютого 2017 року [PERSON] звернувся в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування предявлених позовних вимог позивач зазначив, що з відповідачкою він перебуває у шлюбі з 26 квітня 1991 року; шлюб зареєстрований Баглійським відділом реєстрації актів цивільного стану м. Дніпродзержинська за актовим записом № 138. Від шлюбу сторони мають повнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися з 2013 року і на теперішній час вони проживають окремо. [PERSON] вважає, що подружні стосунки припинені остаточно і відновлені бути не можуть, тому просить шлюб розірвати. Спір про розподіл майна має намір вирішувати в окремому порядку. В наданій до суду письмовій заяві позивач [PERSON] зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити і розглянути справу без його участі. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що не заперечує проти розірвання шлюбу, однак повідомила про наявність майнового спору з позивачем, зокрема, щодо поділу житлового будинку, у якому вони на даний час мешкають і який придбали, ремонтували тощо під час подружнього життя. Пояснила, що дійсно на даний час усі подружні стосунки між нею та позивачем припинені і відновлені бути не можуть, вона проживає в одному будинку з позивачем, але спільного господарства вони не ведуть, неповнолітніх дітей не мають. Суд, взявши до уваги позицію позивача, вислухавши відповідачку, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 26 квітня 1991 року Баглійським відділом реєстрації актів цивільного стану м. Дніпродзержинська за актовим записом № 138 (л.с. 7). Від шлюбу сторони мають повнолітню доньку [PERSON], [INFO] (л.с. 8). Як зазначив позивач і проти чого не заперечувала відповідачка, шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися з 2013 року. Позивач [PERSON] вважає, що поновлення з відповідачкою подружніх стосунків неможливе, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідачка визнала позов, погодилась, що примирення та відновлення шлюбу між ними неможливе. Спір про розподіл майна сторони мають намір вирішувати в окремому порядку. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що добровільність шлюбу є основною з його засад і грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідачка позов визнає і не заперечує проти цього, суд вважає, що розірвання шлюбу буде відповідати як інтересам позивача так і відповідачки, тому позов необхідно задовольнити. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

08 лютого 2017 року [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON]. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він перебуває з відповідачкою у шлюбі, зареєстрованому 20 лютого 1992 року виконавчим комітетом Сергіївської сільської ради Саратського району Одеської області. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Посилаючись на те, що сімейні стосунки припинені з 2014 року, через різні погляди на життя та відсутність взаєморозуміння сумісне життя є неможливим, просив розірвати їхній з відповідачкою шлюб. Сторони в судове засідання не зявилися, надали до суду заяви, в яких просили розглянути справу за їхньої відсутності, позивач, крім цього, зазначив, що підтримує заявлені вимоги; відповідачка вказала, що позов визнає повністюта виявила бажання після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем, на яке змінила своє у звязку з реєстрацією шлюбу. Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 20 лютого 1992 року виконавчим комітетом Сергіївської сільської ради Саратського району Одеської області, про що складено відповідний актовий запис № 3 (а. с. 6), від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Фактичні шлюбні стосунки між сторонами припинилися та сумісне господарство не ведеться. Причинами розпаду сімї стали несумісність характерів, а також те, що сторони втратили почуття взаємної поваги та любові. Враховуючи викладене, суд вважає, що за зазначених обставин подальше сумісне життя подружжя і збереження сімї є неможливим, тому, в силу ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, вимоги позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судові витрати суд відносить на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

08 лютого 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що знаходиться в шлюбі з відповідачем, зареєстрованому 01 вересня 2000 року виконавчим комітетом Моспінської міської Ради народних депутатів Пролетарського району м.Донецьку Донецької області за актовим записом №30. Від шлюбу дітей не мають. На протязі останніх 3-х років сімейне життя між подружям поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. З червня 2014 року подружжя проживає окремо, не підтримує жодних стосунків. Подальше спільне проживання та збереження родини позивач вважає неможливим, оскільки подружжя має різні погляди на життя, шлюбні відносини - прининені. Більш того, кожним з подружжя на час звернення із позовом фактично створено нові сім'ї. Спір про поділ сумісного майна у подружжя відсутній. Неповнолітніх дітей подружжя не має. Позивач у судове засідання не зявився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує повністю, наполягає на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання також не зявилась, надавши суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, заявлені позовні вимоги визнає повністю, проти їх задоволення не заперечує. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку щодо наявності правових підстав для задоволення заявлених вимог, з огляду на викладене нижче. На підставі ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них. Враховуючи факт надання обома сторонами письмових заяв про розгляд справи за їх відсутності, небажання подружжя зберегти шлюб, відсутність між сторонами спору про майно та неповнолітніх дітей, суд приходить до висновку, що примирення сторін неможливе, подальше збереження шлюбу інтересам подружжя не відповідатиме. Беручи до уваги відсутність доказів на підтвердження того факту, що розірвання даного шлюбу суперечить інтересам подружжя, чи/або неповнолітніх дітей, суд приходить до висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позову шляхом розірвання шлюбу між сторонами. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, відповідачу [PERSON] (дошлюбне прізвище - Хоролець) [PERSON], після розірвання шлюбу залишити прізвище Коробова.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

08 лютого 2017 року [PERSON] звернулася в суд з вищевказаним позовом. В позові позивач зазначила, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу вона має дочку [PERSON], [INFO], яка знаходиться на її утриманні. Відповідач, на даний час, офіційно ніде не працює, має нерегулярний дохід, матеріальної допомоги на утримання дочки в добровільному порядку не надає, чим ставить сімю в скрутне матеріальне становище. Тому вона змушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. В позові позивач просила суд, стягувати з відповідача аліментну плату на її користь на утримання дочки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі, в розмірі по 100 гривень, щомісячно, до досягнення нею повноліття, починаючи стягнення від дня предявлення позову до суду. Позивач в попереднє судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи в письмовому провадженні. Відповідач в попереднє судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій вказав, що позовні вимоги визнає, наслідки визнання позову йому відомі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, а саме: довідку Ємільчинської селищної ради Житомирської області № 745 від 06.02.2017 року видану [PERSON] про те, що її донька [PERSON] знаходиться на її утриманні; ксерокопію свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] серії І-ТП № 110088 від 07.05.2014 року; ксерокопію свідоцтва про народження [PERSON] серії І-ТП № 215376 від 19.08.2014 року; ксерокопію паспорта позивача; ксерокопію ідентифікаційного коду позивача; ксерокопію паспорта відповідача; ксерокопію ідентифікаційного коду відповідача; ксерокопію трудової книжки [PERSON], суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує будь-чиїх прав, свобод та інтересів, а тому, суд, має можливість, відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, ухвалити в попередньому судовому засіданні рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір. Суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ст. 180, ч. 3 ст. 181, ст. 184, ч. 1 ст.191 СК України. На підставі наведеного ст. 180, ч. 3 ст. 181, ст. 184, ч. 1 ст. 191 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

08 лютого 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 20.11.2004р. у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського обласного управління юстиції, актовий запис №3175. В обґрунтування своєї заяви зазначила про те, що від спільного шлюбу з відповідачем у них є двоє доньок: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Вказує, що сімейне життя у них не складалось добре, відсутнє взаєморозуміння та повага. Шлюбні і сімейні відносини, а також спільне проживання між ними фактично припинені, їхня сім'я розпалась повністю і остаточно, шлюб існує лише формально, примирення не можливе. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги та надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову не заперечив. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши взаємини подружжя, наявність неповнолітніх дітей, дійсні причини заяви про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 20.11.2004р. у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського обласного управління юстиції, актовий запис №3175 (а.с.3). Від спільного шлюбу з відповідачем у них є двоє доньок: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.4,5). Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства і проживають окремо. Сім'я розпалася остаточно, примирення неможливе. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи наведене, після розірвання шлюбу позивачу залишити шлюбне прізвище [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

08 лютого 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 25 жовтня 2002 року з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя у неї з відповідачем не склалося. На теперішній час вони спільно не проживають, спільного господарства не ведуть, між ними втрачено почуття взаємоповаги, взаєморозуміння та любові. Просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх шлюб з відповідачем розірвати. Зазначила, що строк на примирення позитивних наслідків не мав. Просить суд залишити їй після розірвання шлюбу прізвище «[PERSON]». Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, просить шлюб розірвати. Наполягав на відновленні позивачу дошлюбного прізвища та заперечував проти стягнення з нього на користь позивача судових витрат. Під час розгляду справи по суті встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 25 жовтня 2002 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів громадянського стану Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області, за актовим записом №314, про що свідчить свідоцтво про одруження (а. с. № 4). Від даного шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] (а. с. № 10). Шлюбне життя подружжя не склалося. На теперішній час вони спільно не проживають, спільного господарства не ведуть, між ними втрачено почуття взаємоповаги, взаєморозуміння та любові. Дослідивши матеріали справи, враховуючи позиції сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, так як на погляд суду подальше спільне життя та збереження сім'ї є неможливим. Строк на примирення, наданий судом, позитивних наслідків не мав. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В судовому засіданні позивач виявила бажання після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем «[PERSON]». Тому суд не приймає до уваги наполягання відповідача щодо відновлення позивачу дошлюбного прізвища, оскільки суд не вправі примушувати позивача відновити своє дошлюбне прізвище чи надалі їм іменуватися. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 640 гривень, сплаченого останньою при зверненні до суду з даною позовною заявою (а. с. № 1).

Outcome: approved