Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

07 серпня 2018 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON], третя особа - Регіональний сервісний центр МВС України Миколаївської області. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що у 2011 році він придбав для власних потреб, шляхом оформлення довіреності, автомобіль [NUMBER] за 12800 доларів США. Від імені власника автомобіля діяв його представник за довіреністю [PERSON] Автомобіль було придбано за кошти від продажу автомобілів, що належали йому раніше, а саме: автомобіль марки «КАМАЗ» придбав по довіреності у 2006 році, продав по довіреності з правом подальшого продажу у 2007 році; автомобіль марки «TOYOTA COROLLA придбав за договором купівлі-продажу у 2005 році, продав у 2011 році, шляхом оформлення довіреності. У 2014 році він вирішив зареєструвати автомобіль «SKODA OKTAVIА» на своє імя, однак не зміг це зробити, оскільки на нього було видано довіреність на право керування автомобілем, тому оформив право власності на автомобіль на свою матір [PERSON] 13 серпня 2013 року його мати [PERSON] склала заповіт, яким заповіла йому житловий будинок №71 по вул. Комсомольській в с. Камянка Очаківського району Миколаївської області, а дочці [PERSON], яка є його сестрою, земельні ділянки загальною площею 6,17 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та усе інше майно. Переоформити право власності на автомобіль на своє імя він не встиг, оскільки 29 травня 2015 року мати померла. На підставі вищевказаного заповіту право власності на автомобіль «SKODA OKTAVIА» набула його сестра [PERSON], та він на теперішній час позбавлений права володіти та користуватися придбаним за його кошти майном. Посилаючись на викладені обставини, просив визнати частково недійсним договір купівлі-продажу автомобіля «SKODA OKTAVIА», реєстраційний номер [NUMBER] у формі довідки-рахунку ВІА №610591 від 26 серпня 2014 року в частині покупця, визнати його покупцем за даним договором та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на вказаний автомобіль на імя [PERSON] В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, зазначених у позові. Відповідачка та її представник в судовому засіданні позов не визнали. Так, [PERSON] в судовому засіданні, яке відбулося 18 лютого 2019 року пояснила, що автомобіль «SKODA OKTAVIА», реєстраційний номер [NUMBER] було придбано за кошти їх матері [PERSON] та для задоволення потреб останньої. Позивач [PERSON] лише приймав участь у придбанні автомобіля та користувався ним. Вона набула право власності на автомобіль на законних підставах, як спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] Представник третьої особи - Регіонального сервісного центру МВС України Миколаївської області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надано письмові пояснення за підписом начальника сервісного центру [PERSON], в яких він зазначив про те, що купівля-продаж спірного автомобіля відбувалась на комісійних засадах на виконання Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200. Договір комісії був укладений між ТОВ «АВТОТРЕЙД РС» та попереднім власником автомобіля [PERSON], а вже на його виконання було укладено договір купівлі-продажу між ТОВ «АВТОТРЕЙД РС» та [PERSON] Довідка-рахунок, в даному випадку, є кінцевим результатом договору купівлі-продажу, яка стала однією з підстав для реєстрації автомобіля за [PERSON] Також зазначив, що довіреність не відноситься до документу, який засвідчує факт придбання транспортного засобу або встановлює право власності на нього. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. З копії довіреності від 10 жовтня 2011 року, посвідченої приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу АР Крим, вбачається, що [PERSON] уповноважив [PERSON], [PERSON], [PERSON] бути його представниками (кожен з правом діяти окремо) з питань розпорядження (продавати, обмінювати, здавати в оренду, найм, позичку, віддавати під заставу) та експлуатації, належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САЕ № 400659, виданого 25 лютого 2011 року Красноперекопським ВРЄР при УДАІ УМВС України в АР Крим, автомобілем легковиим комбі, марки SKODA моделі OKTAVIА AMBIENTE 1.9 рік випуску 2003, шасі (кузов,рама) №TMBCG11U538704359, державний номерний знак [NUMBER] (а.с. 15). Відповідно до довідки-рахунку серії ВІА № 610591 від 26 серпня 2014 року, через торгівельну організацію ТОВ «Автотрейд РС», автомобіль марки SKODA моделі OKTAVIА AMBIENTE, шасі №TMBCG11U538704359, свідоцтво про реєстрацію САЕ № 400659, було продано [PERSON], яка проживає за адресою: [INFO], за 111 000 грн. 00коп. (а.с.17). На підставі вказаної довідки - рахунку право власності на автомобіль було перереєстровано на [PERSON], з новим номерним знаком ВЕ3249ВК, з наданням права користування автомобілем її сину [PERSON], що підтверджується копіями заяв від 26 серпня 2014 року та копією реєстраційної картки транспортного засобу (а.с.16,18, 19). Згідно копії заповіту, посвідченого 13 серпня 2013 року державним нотаріусом Другої Очаківської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 290, [PERSON] заповіла сину [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та побутовими спорудами, розташований за адресою: Миколаївська область, Очаківський район, с.Камянка, вул.Комсомольська,71, та земельну ділянку, на якій розташований вище житловий будинок. Земельні ділянки площею 4,49га, 1,36га та 0,32 га та усе інше належне їй майно [PERSON] заповіла дочці [PERSON] (а.с.142). 22 березня 2016 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 29 травня 2015 року, на автомобіль марки SKODA моделі OKTAVIА, 2003 року випуску, реєстраційний номер ВЕ 3249ВК, який належить спадкодавиці на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії № 386284, виданого Центром ДАІ 4801 в Миколаївській області 26 серпня 2014 року (а.с.143). Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 квітня 2018 року, залишеного без змін постановою апеляційного суду Миколаївської області від 09 липня 2018 року, у задоволенні цивільного позову [PERSON] до [PERSON] та Регіонального сервісного центру МВС України Миколаївської області про визнання недійсною реєстрації транспортного засобу марки SKODA моделі OKTAVIА, 2003 року випуску, реєстраційний номер ВЕ 3249ВК на імя [PERSON], визнання недійсним свідоцтва про право власності [PERSON] на вказаний автомобіль відмовлено, та задоволено зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння та зобовязано [PERSON] повернути автомобіль [PERSON] При цьому, суди дійшли висновку про недоведеність позивачем наявності у нього правових підстав на звернення до суду з позовом про визнання права власності, що зумовило невірно обраний ним спосіб захисту порушеного права (а.с.48-52). Відповідно до ч. 1 ст.\~655\~ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов'язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов'язок передати предмет договору наступному власнику. Крім того, покупець може домовитись з іншою особою про придбання власності за її рахунок з наступним відшкодуванням цій особі витрат. Отже, за звичаями ділового обороту презюмується, що предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою. Згідно із ч. 1 ст.\~215\~ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частин першої - третьої, п'ятою та шостою статті 203\~ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Обґрунтовуючи позов, позивач посилався на статтю 217\~ЦК України про правові наслідки недійсності окремих частин правочину, якою визначено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідків недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був вчинений і без включення до нього недійсної частини. Якщо при вирішенні позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним з підстав, що насправді покупцем є інша особа, суд встановить, що фактично майно було придбано за кошти іншої особи і для неї та що інших підстав для визнання цієї угоди недійсною немає, вказаний договір визнається недійсним лише в частині, що стосується покупця, і покупцем за цим договором визнається особа, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладався цей договір. Водночас, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. При ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 77-81 ЦПК України про їх належність, допустимість, достовірність та достатність. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Згідно з ч. 2 ст. 13 ЦПК Укоаїни, збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 7 ст. 81 ЦПК України встановлено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Таким чином, вищевказаних підстав для самостійного збирання доказів судом доказів не встановлено, тому розгляд справи проводився за наданими сторонами доказами. Позивач вказував, що [PERSON] лише формально була зазначена в договорі в якості покупця, проте дійсним покупцем автомобіля є він. Як зазначалось вище, відповідно до довідки-рахунку від 26 серпня 2014 року серії ВІА № 610591, [PERSON] придбала автомобіль за 111000 грн. 00коп. Разом з тим, позивач стверджує, що у 2011 році сплатив власні кошти в сумі 12800 доларів США представнику власника автомобіля «SKODA OKTAVIА» [PERSON] - [PERSON] та придбав автомобіль шляхом оформлення довіреності на своє ім'я на право користування цим автомобілем. [PERSON] коштів на його придбання не мала, так як була пенсіонеркою та у неї не було достатніх заощаджень. В підтвердження зазначеного позивач у якості доказів надав суду: копію довіреності від 10 жовтня 2011 року, посвідченої приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу АР Крим, відповідно до якої [PERSON] уповноважив [PERSON], [PERSON], [PERSON] бути його представниками (кожен з правом діяти окремо) з питань розпорядження (продавати, обмінювати, здавати в оренду, найм, позичку, віддавати під заставу) та експлуатації належним йому автомобілем «SKODA OKTAVIА», копію договору від 02 листопада 2005 року купівлі продажу транспортного засобу, відповідно до якого він придбав автомобіль «TOYOTA COROLLA за 1500 грн. 96 коп.; копію довідки-рахунку серії ВІА № 610591 від 26 серпня 2014 року про придбання [PERSON] автомобіля марки SKODA моделі OKTAVIА AMBIENTE, довідки Камянської сільської ради від 10 липня 2018 року про перебування [PERSON] та [PERSON] у незареєстрованому шлюбі з 2004 року по 2015 рік та про наявність у [PERSON] земельної ділянки (паю) плащею 6,17га; копію державного акту серії І-МК № 028567 на право приватної власності на землю на імя [PERSON] на земельну ділянку площею 22,01 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 15, 17, 22- 25). Однак, з вказаних письмових доказів лише вбачається, що 10 жовтня 2011 року була видана довіреність на право розпорядження та експлуатації спірного автомобіля, а 26 серпня 2014 року автомобіль було придбано [PERSON] Інші письмові докази також ніяким чином не підтверджують доводи позивача. Крім того, в якості підтвердження факту придбання ним спірного автомобіля позивач посилався на показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], допитаних в судовому засіданні, та письмові пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] Показання вказаних свідків суд також не приймає до уваги та при цьому виходить з наступного. Так, свідок [PERSON] в судовому засіданні надав показання про те, що орендував у [PERSON]К належні їй земельні ділянки, орендну плату сплачував не грошима, а зерном. Про автомобіль [PERSON] йому нічого не говорила та він знає, що автомобілем SKODA OKTAVIА користувався [PERSON] Свідок [PERSON] повідомила в судовому засіданні, що була знайома з [PERSON] та від останньої їй було відомо, що її син [PERSON] у 2011 році придбав автомобіль, але ніколи не говорила, що автомобіль придбано за її кошти. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надав показання про те, що у 2007 році купив у [PERSON] автомобіль КАМАЗ за 14000 доларів США. У [PERSON] була довіреність на автомобіль і купівля-продаж ніде не фіксувалась. Свідок [PERSON] пояснив в судовому засіданні, що був присутній при продажу [PERSON] автомобіля КАМАЗ за 14000 доларів США та йому відомо, що останній користувався автомобілем SKODA OKTAVIА, за які гроші він придбав вказаний автомобіль, йому невідомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що у [PERSON] були у користуванні в різні періоди автомобілі TOYOTA та КАМАЗ. З показань вищевказаних свідків вбачається, що обставини придбання спірного автомобіля їм невідомі, а свідки [PERSON] та [PERSON] лише підтвердили, що автомобілем SKODA OKTAVIА користувався [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з 2004 року проживала у незареєстрованому шлюбі з [PERSON] У 2007 році вони продали автомобіль КАМАЗ, у 2011 році продали автомобіль TOYOTA, а у 2011 році придбали за власні кошти автомобіль SKODA OKTAVIА. Показання вказаного свідка суд оцінює критично, оскільки вона проживала однією сімєю з позивачем, вони мають спільну дитину, та є заінтересованою в результатах розгляду справи. Окрім того, події щодо придбання автомобіля, про які зазначають свідки [PERSON] та [PERSON] відносяться до 2011 року, тоді як спірний договір купівлі-продажу було укладено у серпні 2014 року. Письмові показання свідків [PERSON] та [PERSON] про те, що саме [PERSON] придбав у 2011 році автомобіль, суд не може визнати належними та допустимими доказами, як надані з порушенням вимог ст.ст.90, 91, 230 ЦПК України, без допиту в судовому засіданні, без попередження судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання та за відмову від давання показань та без приведення до присяги (а.с.122, 123, 125-127). Таким чином, на переконання суду, надані позивачем письмові докази та показання свідків не є належними та достатніми для підтвердження факту наявності у нього необхідної суми коштів для купівлі спірного автомобіля станом на час його придбання та того, що саме за ці кошти було придбано автомобіль. Також вищевказані докази не підтверджують відсутність можливості у [PERSON] придбати зазначений автомобіль та не доводять той факт, що між позивачем та його матір'ю існували відповідні домовленості щодо подальшого відчуження автомобіля на користь позивача. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про недоведеність позовних вимог про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу спірного автомобіля, переведення прав і обовязків покупця на [PERSON], визнання недійсним свідоцтва про права на спадщину на імя [PERSON] та відсутність підстав для задоволення позову. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати суд відносить на рахунок позивача.

Outcome: dismissed