overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

09 липня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на своє утримання, вказуючи, що з 07 жовтня 2006 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем по справі, але з травня 2014 року припинили спільне проживання. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Діти мешкають разом із нею, матеріальної допомоги від чоловіка позивачка не отримує. У теперішній час не працює, знаходиться у відпустці по догляду за молодшим сином до досягнення ним трирічного віку та потребує матеріальної допомоги з боку відповідача, яку він у змозі надавати, оскільки є працездатним та має постійне місце роботи. Просила стягнути з відповідача на своє утримання аліменти в розмірі ? частини доходів щомісячно до досягнення молодшою дитиною - [PERSON] трирічного віку, тобто, до [INFO]. В судове засідання позивач [PERSON] не з*явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій підтримала заявлені позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з*явився, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, у зв*язку з чим суд згоди позивачки ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07 жовтня 2006 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] (а.с.2). Від шлюбу сторони по справі мають двох малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] (а.с.4) та [PERSON], [INFO] (а.с.3). Відповідно до наказу «Міського протитуберкульозного диспансеру м.Костянтинівка» від 14 жовтня 2013 року № 004/76-К (а.с.5) [PERSON] надана соціальна відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 14 жовтня 2013 року по [INFO]. Як вбачається з довідки Управління праці та соціального захисту населення Костянтинівської міської ради від 09 липня 2014 року № 01-22-1249-11 (а.с.6), [PERSON] в період часу з січня по червень 2014 року отримала щомісячну грошову допомогу при народженні дитини у розмірі 6075 гривень та допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі 1713 гривень 36 копійок. Відповідно до ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно ч.1 ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає за необхідне частково задовольнити позов і, виходячи із принципів розумності, виваженості та справедливості, стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання дружини - [PERSON] в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною - [PERSON] трьох років. На підставі ст.80,84 СК України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

09 липня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ? частини з усіх видів його доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з відповідачем перебувала в фактичних шлюбних стосунках на протязі 12 років, на даний час шлюбні стосунки припинені. Від даних стосунків в них народився син [PERSON], [INFO]. Матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає, хоч є працездатним, і може її надавати. Посилаючись на викладене, просила задовольнити позов. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги, підтримала. Відповідач позов не визнав, згоден сплачувати аліменти, але в меншому розмірі ніж просить позивачка поскільки вже сплачує аліменти на іншу дитину. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи дійшов до наступного. Відповідно до вимог ст.. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною другою зазначеної статті передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст.. 184 СК України. Судом встановлено, що сторони перебували в фактичних шлюбних стосунках. Від цих стосунків у них народився син [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач, що підтверджується даними свідоцтва про народження від 16 грудня 2006 року, виданого відділом РАЦС по місту Первомайську Первомайського міського управління юстиції Миколаївської області, актовий запис № 679. Матеріальної допомоги на утримання сина відповідач в добровільному порядку не надає, хоча має можливість, є працездатним. Ці обставини відповідач підтвердив в суді. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач, сплачує аліменти на утримання іншої дитини, що пыдтверджуєтьсяться довідкою з місця роботи про заробітну плату від 23 липня 2014 року за № 62 видану Первомайською автошколою ТСОУ. З урахуванням цих обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

09 липня 2014 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі ДРАЦС по м. Золотоноші реєстраційної служби Золотоніського МУЮ у Черкаській області за актовим записом № 94, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 09.07.2014 року. Після одруження дружині присвоєно прізвище [PERSON] . Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач стверджує, що спору про поділ майна на час подачі позову не існує. Шлюбні відносини між подружжям припинені з січня 2020 року. Причиною цьому стало те, що подружжя мають різні погляди на сімейне життя. Оскільки сторони не підтримують шлюбних відносин, спільне господарство не ведуть, а тому вважаючи, що збереження шлюбних відносин неможливе, [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу із [PERSON] . Позивач [PERSON] у судове засідання не прибув, у письмовій заяві, направленій на адресу суду, позивач позовні вимоги підтримав повністю та просив суд розглядати справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибула, надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає. Оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд проводить судовий розгляд за відсутності позивача та відповідача. Суд, вивчивши матеріали справи та враховуючи відсутність заперечення відповідача проти розірвання шлюбу, вважає, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. Згідно із ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Таке положення національного законодавства України відповідає і ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки та жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Оскільки у судовому засіданні було достовірно встановлено, що збереження шлюбу неможливе, так як сторони подружніх стосунків не підтримують, мір до примирення не приймають, і позивач на полягає на розірванні шлюбу, а відповідач жодних заперечень проти розірвання шлюбу суду не надав, доказів на спростування позиції дружини не надав, вільної згоди дружини на проживання у шлюбі немає, а тому суд вважає, що подальше спільне життя подружжя буде суперечити інтересам позивача, і за таких обставин приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] . Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~На підставі зазначеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-31 00:00:00

09 липня 2014 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області було ухвалено рішення по цивільній справі №2-175/1346/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, яким були задоволенні позовні вимоги, а саме шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано та змінено прізвище [PERSON] на [PERSON]. При ухваленні судового рішення, суд не вирішив питання про розподіл судових витрат, згідно п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України. У відповідності до ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно із ч.ч. 1, 4 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. Позивачем при подачі позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 243,60 грн. відповідно до квитанції від 31 березня 2014 року. Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору встановлено, що за подання до суду позовної заяви немайнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати. Оскільки позивачем після уточнення була заявлена одна позовна вимога, яка була задоволена, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

09 липня 2014 року до суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем по справі вона перебуває у шлюбі, який зареєстровано 11 січня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Шостка Шосткинського міськрайонного управління юстиції у Сумській області згідно з актовим записом №389. Від спільного шлюбу мають дочку - [PERSON], [INFO]. Причиною звернення до суду стали ті обставини, що спільне життя між подружжям не склалося, між ними постійно виникали суперечки та непорозуміння, шлюбні стосунки фактично припинені, спільне господарство та сімейний бюджет не ведуться. Позивачка вважає, що подальше спільне життя та збереження сім'ї стало неможливим. На утримання дитини відповідач добровільно допомоги не надає, тому позивачка була змушена звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу і стягнення аліментів з відповідача в розмірі 1/4 частки від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно на утримання дочки. У судове засідання позивачка не з'явилась, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила справу розглядати без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заперечень проти позову та клопотань про перенесення розгляду справи до суду не надавав, тому суд вважає за можливе розглядати справу розглядати без його участі. Дослідивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Із свідоцтва про шлюб вбачається, що 11 січня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Шостка Шосткинського міськрайонного управління юстиції у Сумській області згідно з актовим записом №389 був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с.3). У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.5). Відповідно до ст.112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Згідно зі ст.ст. 180, 181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька і (або) у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (ч.2 ст.182 СК України). У відповідності до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

09 липня 2014 року до суду звернулася [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів, мотивуючи заяву тим, що 14.01.2011 року було укладено шлюб. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. 14.11.2012 року шлюб було розірвано. Відповідач [PERSON] матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина не надає. Просила суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення сином повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, попередньо надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, щодо винесення заочного рішення не заперечує (а.с.18). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляд справи був повідомлений, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності на адресу суду не надходило. За наявності у справі достатніх доказів, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності осіб, що не з'явилися в судове засідання з постановленням заочного рішення. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 14.01.2011 року між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Октябрським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, актовий запис №444 (а.с.3). Неповнолітній син [PERSON], [INFO], проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні. 14.11.2012 року Полтавським районним судом Полтавської області винесено заочне рішення, яким шлюб зареєстрований 14.01.2011 року Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції між [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 03 - розірвано (а.с.6). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.ст. 141, 155 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, розірвання шлюбу між батьками, проживання батьків окремо від дитини не звільняє їх від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до п.2 ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Рішення суду в частині стягнення аліментів необхідно допустити до негайного виконання.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

09 липня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 08.07.2014р. о 16 год. 45 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. Гр. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 08.07.2014р. о 16 год. 45 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Свіріна лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора тривожна, підозріла, себе не називає. Каже, що знаходиться в Криму. Гр.[PERSON] було поставлено попередній діагноз - гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр.[PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

09 липня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 09.07.2014р. о 03 год. 15 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора агресивна та становить безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. Гр. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 09.07.2014р. о 03 год. 15 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за заявою сестри. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора не спить, відмовляється від їжі, агресивна до оточуючих. Гр. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - гострий поліморфний психотичний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

09 липня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 08.07.2014р. о 21 год. 28 хв. гр.[PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. Гр. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 29.07.2014р. о 21 год. 47хв. гр. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради без направлення. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий виказує мачні ідеї відношення до оточуючих. Затверджує, що за ним слідкують, що про нього показують фільми по інтернету, що його життя украли, тому йому не треба жити. При спробі корекції афектується. Псиїхічно хворим себе не враховує. Мислення дезорганізоване, непослідовне. Критика до свого стану порушена. Гр. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - органічний депресивний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved