Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

08 грудня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в подальшому уточнивши вимоги (а.с.52-54), просив суд: ухвалити рішення, яким визнати за [PERSON] , право на користування квартирою [ADDRESS] . Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що [PERSON] , є рідним сином [PERSON] , яка померла [INFO] . За життя [PERSON] у 1992 році отримала у користування однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] та після цього між нею та КЖП № 11 , було укладено договір найму житлового приміщення та отримано ордер. З того часу та до дня смерті [PERSON] , вона була зареєстрована за адресою найманої квартири і в ній проживали окрім [PERSON] її син [PERSON] . Позивач у заяві вказує, що він тривалий час проживав разом з матір`ю, оскільки вона сильно хворіла та потребувала постійного стороннього догляду. Вказаний факт позивач мав намір підтвердити відповідним актом, який намагався завірити у КЖП, однак йому було відмовлено. Позивач мав намір зареєструватися за адресою проживання своєї матері до її смерті, та отримати право користування житлом. Однак, певний проміжок часу позивач не проживав у вказаній квартирі, та згодом повернувся до неї, однак виявив, що на дверях встановлено інший замок і він не має доступу до квартири. У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду та просить задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Позивач та його представник - адвокат Бурлаченко С.Ю. правом на участь в судовому засіданні не скористались, подавши заяву про розгляд справи за їх відсутності, уточнені позовні вимоги підтримали. Відповідач Комунальне житлове підприємство № 11в судове засідання неодноразово викликалися у встановленому законом порядку, однак не з`явилися, причини неявки суду не відомі. Відзив на позовну заяву відповідач суду не подав, заяв про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило. Представник відповідача - Виконавчого комітету Металургійної районної у місті Кривому Розі ради правом на участь в судовому засіданні не скористався, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Відзив на позовну заяву відповідач суду не подав, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне Управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідачів, не подання відзиву, неявку інших учасників справи, відсутність заяв про їх участь в судовому засіданні, суд постановив ухвалити по справі рішення на підставі наявних доказів за відсутності учасників справи, оскільки їх неявка не перешкоджає цьому. Відповідно до ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 21.10.1992 року [PERSON] як основний квартиронаймач отримала ордер за №450, виданий Виконавчим комітетом Дзержинської Ради народних депутатів м. Кривого Рогу на право заселення житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , жилою площею 18.1 кв.м. (а.с.57). Ордер видано з правом заселення квартири лише [PERSON] . Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про подружжя № 00016136434 від 22.12.2015 року, [PERSON] , [INFO] , 17 вересня 1993 року уклала шлюб з [PERSON] , про що Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області складено відповідний актовий запис № 564, після укладення шлюбу Чуста змінила прізвище на [PERSON] . (а.с.28) Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23 червня 1969 року, [INFO] народився [PERSON] , його матір`ю зазначена - [PERSON] . (а.с.9), вказані обставини підтверджують факт родинних відносин позивача з [PERSON] , як сина та матері. [INFO] померла [PERSON] . (а.с. 8) Як вбачається з копії паспорта [PERSON] серії [NUMBER] , остання була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . (а.с.6-7) Відповідно до паспорту позивача [PERSON] , останній з 16 квітня 1991 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 4-5) Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] та його представник посилалися на те, що позивач по справі проживав разом з своєю матір`ю [PERSON] до її смерті, однак точний час в позові не зазначає та будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин суду не було надано. Визначаючи характер спірних правовідносин, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вони склались між членами сім`ї наймача неприватизованого житлового приміщення, у зв`язку з чим регулюються ст.71 ЖК УРСР. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 71 ЖК УРСР передбачає, що у разі відсутності наймача або членів його сім`ї у житловому приміщенні понад шість місяців, він втрачає право користування ним. З аналізу вказаної норми слідує, що наявність у особи статусу наймача або члена сім`ї наймача не є визначальним при вирішенні питання щодо їх права на користування житловим приміщенням та реєстрації в ньому. Обов`язковою умовою для цього є встановлення факту відсутності особи в займаному ним приміщенні понад встановлені законом строки без поважних на те причин, на чому також акцентує увагу Верховний Суд України в п.9 Постанови Пленуму №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України». Відповідно до положень ст.72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться виключно в судовому порядку. Таким чином, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння, на чому також акцентує увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду кримінальних і цивільних справ в п.п.33,34 Постанови №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Згідно зі ст.58 ЖК УРСР, єдиною підставою для вселення в житлове приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду є ордер. Статтею 61 ЖК УРСР передбачено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до ст. 65 ЖК УРСР, квартиронаймач вправі в установленому порядку, за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] була вселена до житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , відповідно до ордера № 450. Оскільки ЖК УРСР передбачає, що вселення у квартиру можливе тільки із дозволу квартиронаймача, слід дійти до висновку про те, що за життя [PERSON] не надавала такого права позивачу. Відповідно до ст.64 ЖК УРСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Серед членів сім`ї наймача виділяють дві категорії: 1) безспірні члени сім`ї (дружина (чоловік) наймача; діти наймача; батьки наймача); 2) особи, які постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з наймачем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка), неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки та інші). Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. За змістом даних правових норм особа може набути право користування жилим приміщенням не лише у зв`язку із включенням її до ордеру на вселення в це приміщення, а й у зв`язку із вселенням її до наймача як члена його сім`ї. У ході розгляду справи представником позивача не доведено, що з часу вселення [PERSON] у квартиру між сторонами фактично склалися відносини найму спірного житла, а саме позивач користується передбаченими для наймача спірного житла правами та виконує встановлені для наймачів житла зобов`язання (постійно проживає і користується жилим приміщенням, несе всі витрати, пов`язані з оплатою комунальних послуг тощо). Як визначеного ч.1 ст.106 ЖК УРСР, ст.824 ЦК України, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. Таким чином, смерть наймача житлового приміщення за умови наявності підтвердження належності особи до членів його сім`ї та користування належним наймачеві житловим приміщенням, в своїй сукупності надають такій особі право вимагати заміни сторони наймача за договором найму із оформленням його на ім`я члена сім`ї, який має право користуватися квартирою без зміни попередніх умов найму (ч.2 ст.824 ЦК України). Порушуючи питання про визнання за [PERSON] права користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] , як членом сім`ї основного квартиронаймача, позивач фактично переслідує за мету можливість здійснення заміни сторони у договорі найму житлового приміщення на підставі ст. 64, 65, 106 ЖК України в подальшому, однак свої вимоги жодними належними та допустимими доказами щодо обставин, необхідних для визнання за ним права користування житловим приміщенням в судовому порядку, за відсутності спору про таке право, суду не надає. Суд вважає за необхідне зауважити, що наявність у [PERSON] статусу члена сім`ї [PERSON] як основного наймача неприватизованої нею квартири, що ніким не оспорюється, і так надає йому право на користування вказаним житловим приміщенням та надає право звернутися стосовно оформлення договору найму жилого приміщення через відповідний орган місцевого самоврядування, що відповідатиме п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України». Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог про визнання за [PERSON] права користування житловим приміщенням - за недоведеністю, безпідставністю та фактичною відсутністю спору про право.

Outcome: dismissed