Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

09.08.2016р. [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, вимоги якого під час розгляду справи доповнила, зокрема п.2 позовних вимог та остаточно просила: - визнати незаконним та скасувати рішення ХІХ сесії VІ скликання Городоцької міської Ради Львівської області №977 від 21.12.2012р. «Прозатвердження техдокументації із землеустрою та передачу безоплатно у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0.0444 га по [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд»; - визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно № 15231495 від 23.12.2013 р. виданого Реєстраційною службою Городоцького районного управління юстиції Львівської області, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] та скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER] площею 0.0444 га., яка вчинена 13.12.2013 р. державним реєстратором Городоцького районного управління юстиції Лотоцьким Д.М.; - визнати недійсним та скасувати договір про встановлення земельного сервітуту від 18.02.2013 р., що укладений між [PERSON] та [PERSON], що зареєстрований Городоцькою міською радою під № 19. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що на підставі договору дарування PN1-2957 від 17.11.2005р. на праві приватної власності їй належить ? частина житлового будинку, що по [ADDRESS]. Інша ? частина будинку належить відповідачці на підставі договору купівлі - продажу від 23.03.2000р. За вищевказаним житловим будинком числиться земельна ділянка загальною площею 0,0770 га. Зазначила, що рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 28.04.2011р. проведено реальний поділ будинковолодіння [ADDRESS]. Згідно вказаного рішення суду також встановлено порядок користування земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку, а саме, відповідачці виділено в користування земельну ділянку розмірами по периметру в метрах : 3,17; 4,90 по житловому будинку; по добудові - 5,99; 10,32; 6,62 (м) та ділянку - 9,99; 23,93; 9,50; 26,10 (м) площею 327 м.кв., а їй виділено у користування земельну ділянку розмірами по периметру в метрах: 8,19; 38,60; 8,80; 23,93; 3,36 по забудові; по житловому будинку 4,90 (м) загальною площею 327 м.кв. Разом з тим, в спільному користуванні в них з відповідачкою залишено земельну ділянку розмірами по периметру в метрах: 7,24; 6,62; 10,32; 5,99; 3,63; 3,36; 9,99; 21,90 (м), площею 116,0 м.кв., відповідно до висновку судової будівельно - технічної експертизи від 30.12.2010р. Однак, всупереч рішенню суду від 28.04.2011р., [PERSON] назаконно приватизувала земельну ділянку площею 116,0 м.кв., яка залишена в їх спільному користуванні, на підставі рішення ХІХ сесії VІ скликання Городоцької міської ради Львівської області № 977 від 21.12.2012 р. «Про затвердження техдокументації із землеустрою та передачу безоплатно у власність [PERSON] земельної ділянки по [ADDRESS]. Вказане рішення позивачка вважає незаконним і таким, що підлягає скасуванню. Крім цього, [PERSON] вказує, що відповідачка діючи в змові з посадовими особами Городоцької міської ради сфальсифікували та підписали за неї договір про встановлення земельного сервітуту. Вона стверджує, що такий договір є недійсним, тому що у період часу коли датовані вказані документи перебувала за межами України. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - [PERSON] підтримали позовні вимоги та просили їх задоволити в повному обсязі з мотивів викладених у позові. Позивачка наголосила, що не погоджувала і не підписувала жодних документів про передачу у власність [PERSON] спірної земельної ділянки, не укладала і не підписувала договору про встановлення земельного сервітуту, про все це дізналась лише у серпні 2015 року. Просить стягнути з відповідачки понесені судові витрати, а також витрати пов»язані з явкою до суду. Представник [PERSON] додав, що з огляду на той факт, що позивачка постійно перебуває в республіці Польща, що стверджується відмітками у закордонному паспорті її чоловіка, та інформації з Державної прикордонної служби, не могла підписувати будь-яких документів щодо спірної земельної ділянки. Представник відповідача - [PERSON] - [PERSON] просив у позові відмовити, оскільки позивачка раніше не оспорювала вище вказані документи та не долучила належних доказів про те, що лише у 2015р. дізналась про їх існування. Вважає, що у зв»язку з цим до її позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення ХIХ сесії VI скликання Городоцької міської ради Львівської області № 977 від 21.12.2012 р. та про визнання недійсним та скасування договору про встановлення земельного сервітуту від 18.02.2013 р., слід застосувати термін позовної давності та в цій частині відмовити в задоволенні позову, а також не брати до уваги збільшені позовні вимоги. Представник Городоцької міської ради - Струс Н.Я. в судовому засіданні позовні вимоги визнала, проти задоволення не заперечує, вказала, що при складанні актів встановлення та узгодження зовнішніх меж землекористування земельної ділянки, в переліку доданих документів рішення Городоцького райсуду від 28.04.2011р. було відсутнє, тому з боку Городоцької міської ради жодних зауважень не виникало. Повідомила, що розробкою технічної документації фактично займався син позивачки на підставі доручення. Загалом, укладенням договорів земельного сервітуту займається земельний відділ Городоцької міської ради Львівської області. Стосовно застосування терміну позовної давності заперечила. Представник третьої особи в судове засідання не з'явилися, просили провести розгляд справи за відсутності їх представника на підставі наявних матеріалів (а.с.60), тому, згідно ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за його відсутності. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи в їх сукупності - судом встановлено наступне. Позивачка [PERSON] має у приватній власності ? частину житлового будинку, що знаходиться у [ADDRESS], на підставі договору дарування PN1-2957 від 17.11.2005р. Дана обставина підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №9357638 від 20.12.2005р. (а.с.15). Інша ? частина вказаного будинку належить сестрі позивачки - [PERSON] (відповідач у справі) на підставі договору купівлі - продажу ? житлового будинку від 23.03.2000р. (а.с.13), посвідченого державним нотаріусом Городоцької державної нотаріальної контори Богаченко О.І. За цим житловим будинком числиться земельна ділянка загальною площею 0,0770 га. Із матеріалів цивільної справи №2-4/2011 р. досліджених в судовому засіданні вбачається, що 20.11.2007р. [PERSON] звернулась до суду з позовом про реальний розподіл будинковолодіння та визначення порядку користування присадибною земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку в [ADDRESS]. 14.12.2007р. [PERSON] будучи відповідачем по даній справі подала зустрічний позов про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою площею 0,07 га., яка перебуває у їх спільному користуванні. Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 28.04.2011р. позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] задоволено (а.с.80-84 справи №2-4/2011). Проведено реальний поділ будинковолодіння [ADDRESS] між позивачкою та відповідачкою як співвласниками будинковолодіння в розмірі по ? частині. Крім цього, судом встановлено, що зазначеним рішенням визначено порядок користування земельною ділянкою (площа 0,0770 га.) для обслуговування житлового будинку [ADDRESS]. Відповідно до висновку судової будівельно - технічної експертизи від 30.12.2010р., [PERSON] надано у користування земельну ділянку розмірами по периметру в метрах : 3,17; 4,90 по житловому будинку; по добудові - 5,99; 10,32; 6,62 (м) та ділянку - 9,99; 23,93; 9,50; 26,10 (м) площею 327 м.кв., [PERSON] виділено у користування земельну ділянку розмірами по периметру в метрах: 8,19; 38,60; 8,80; 23,93; 3,36 по забудові; по житловому будинку 4,90 (м) загальною площею 327 м.кв. В спільному користуванні в них залишено земельну ділянку розмірами по периметру в метрах: 7,24; 6,62; 10,32; 5,99; 3,63; 9,99; 21,90 (м), що складає площу 116,0 м.кв. (а.с.16,17). Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 11.10.2016р., на підставі рішення Городоцького районного суду Львівської області від 28.04.2011р. (справа №2-4/2011), позивачкою зареєстровано право власності на ? частину будинку в [ADDRESS] та земельну ділянку (кадастровий номер [NUMBER]), площею 0,0328 га. за цільовим призначенням - землі житлової забудови для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва (а.с.76). Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 11.10.2016р., відповідачці на праві приватної власності належить земельна ділянка (кадастровий номер [NUMBER]), площею 0,0444 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на [ADDRESS] (а.с.74). Проте, вказана в Інформаційній довідці площа суперечить площі, яка зазначена в рішенні Городоцького районного суду Львівської області від 28.04.2011р. З огляду на наведене, суд приходить до переконання, що на підставі рішення ХІХ сесії VІ скликання Городоцької міської ради Львівської області № 977 від 21.12.2012 р. «Про затвердження техдокументації із землеустрою та передачу безоплатно у власність [PERSON] земельної ділянки по [ADDRESS], відповідачка без отримання згоди суміжного землевласника, тобто [PERSON], без належного погодження зовнішніх меж, незаконно, приватизувала земельну ділянку площею 116,0 м.кв., розмірами по периметру в метрах: 7,24; 6,62; 10,32; 5,99; 3,63; 9,99; 21,90 (м), яка згідно висновку судової будівельно - технічної експертизи залишена в їх спільному користуванні. Зокрема, за вказаним рішенням Городоцькою міською радою вирішено затвердити технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності гр. [PERSON] на земельну ділянку по [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та передати безоплатно у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0444 га. Відповідно до вимог ст.202 ЦК України правочин є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. Двостороннім правочином є погоджена дія двох сторін. Згідно Рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 р. №7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Враховуючи наведене, Городоцька міська рада не може розглянути та вирішити питання щодо повернення земельної ділянки . Разом із тим, відповідно до п. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними лише в судовому порядку. Нормою ст. 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ч.1-3, 5,6 ст.203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсності на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину і однією з вимог є те, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ч.1 ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. За вимогами ч.1 ст.626, ч.1 ст.638 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов»язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов. Окрім цього, 18.02.2013р. за №19 Городоцькою міською радою Львівської області зареєстровано договір про встановлення земельного сервітуту (а.с.46-47), укладений між [PERSON] та [PERSON] Як ствержує позивачка про існування такого, їй нічого не було відомо, тому вважає його сфальсифікованим та недійсним, адже вона ніколи не підписувала і не могла знати коли і за яких обставин від її імені його було укладено, оскільки на час укладення договору перебувала в республіці Польща. За положеннями ст.402 ЦК України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов»язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, визнання угоди недійсною, а також визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Суд приймає до уваги визнання позову відповідачем Городоцькою міською радою Львівської області. Представник Струс Н.Я. зазначає, що при виготовленні технічної документації із землеустрою, щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку гр. [PERSON] для обслуговування житлового будинку в [ADDRESS], відповідачкою свідомо не було надано ПП «НВП» «Центр землеустрою» рішення Городоцького районного суду Львівської області від 28.04.2011р., але такі твердження викликають у суду сумнів, оскільки міською радою долучено документи на підставі яких приймались рішення і серед них є рішення суду яке набрало законної сили та в якому відповідно є зазначено частки кожної сторони щодо будинковолодіння та земельної ділянки (а.с.97-138). Пояснення представника відповідача [PERSON], що всі документи підписані та узгоджені сином позивачки не знайшли свого підтвердження, оскільки, як в акті про узгодження зовнішніх меж (а.с.35), так у Договорі про встановлення земельного сервітуту (а.с.46) чітко значаться підписи [PERSON] (позивачки), що спростовано відомостямиз витягу Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України про перетин державного кордону громадянкою України [PERSON], яка у період укладення акту 28.05.2012 р. та на час укладання договору про встановлення земельного сервітуту перебувала за межами України (а.с.150). Таким чином, [PERSON] фактично в незаконний спосіб та шляхом підроблення офіційних документів заволоділа частиною земельної ділянки площею 116 м.кв., яка згідно рішення суду залишена в спільному користуванні позивачки і відповідачки, тобто є спільним майном і не може бути надана у власність [PERSON] Згідно ч.1 ст.155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Суд приходить до висновку про незаконність дій відповідачки[PERSON] при розробці і виготовленні офіційних документів, а отже про наявність підстав для їх скасування. Щодо застосування строків позовної давності, на які посилається представник відповідача [PERSON], такі не заслуговують на увагу, оскільки в суді доведено, що про порушення своїх прав позивачка дізналася у серпні 2015 р. коли відповідачка [PERSON] заборонила їй користуватися частиною земельної ділянки, яка була залишена у їх спільному користуванні. Щодо судових витрат, суд вважає вимоги підлягаючими частковому задоволенню, в розмірі підтвердженому належними та допустимими доказами відповідно до ст.ст. 84, 85, 88 ЦПК України, та визнає обов'язок відповідачів з цих питань є солідарним, з урахуванням того, що Городоцькою міською радою при прийнятті рішення на користь [PERSON] проігноровано рішення Городоцького районного суду, яке є обов'язковим для виконання (а.с.17). Підлягають до задоволення стягнення з відповідачів витрати 1653 грн.60 коп.(одну тисячу шістсот п'ятдесят три грн. 60 коп.) сплаченого судового збору , 4000 (чотири тисячі грн.) витрат за надання правової допомоги, 4988.00 (чотири тисячі дев'ятсот вісімдесят вісім грн.) витрат пов'язаних з явкою до суду 14.02.2017 р., а всього 10641 грн.60 коп. (десять тисяч шістсот сорок одну грн. 60 коп.) ( а.с. 1,2,159). Позивачка просила стягнути з відповідачів витрати пов'язані з явкою до суду, на обґрунтування подала чеки та рахунки, однак рахунки вказані іноземною мовою, в чеках не відображено прізвища позивачки, що унеможливлює суд визнати допустими такі докази, у зв»язку з чим відмовляє в задоволенні стягнення витрат зазначених в документах (а.с.151-158). Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд вважає за належне стягнути з відповідачів на користь держави судовий збір 620 грн. за заяву в порядку ст. 31 ЦПК україни, подану позивачем в судовому засіданні (а.с.149) . На підставі викладеного,

Outcome: partial