Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

09 грудня 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловими приміщеннями в будинку, який належить на праві особистої власності. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що він, зареєстрований та проживає в [ADDRESS]. По цій адресі зареєстрований та проживає його син [PERSON] , [INFO], а також зареєстрована його колишня дружина [PERSON], [INFO] Дані обставини підтверджуються довідкою з місця проживання . Вказав, що житловий будинок по [ADDRESS] належить йому на праві власності, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21.12.2009 року видане виконавчим комітетом Атакської сільської ради на підставі договору дарування від 20.12.2005 року посвідченого приватним нотаріусом Хотинського районного нотаріального округа [PERSON] . Зазначив, що [PERSON] зареєстрована в даному будинку в якості його дружини з 2003 року, але жодного дня в даному будинку не проживала, оскільки вони проживали на квартирі в м. Чернівці, яку винаймали, а в лютому 2011 року відповідачка виїхала закордон , до Іспанії , де і проживає по даний час постійно.Дані обставини підтверджуються довідкою сільської ради та актом обстеження. Більше одного року ми не підтримуємо жодних стосунків , оскільки він зрозумів , що відповідачка не турбується ні про нього , ні про дитину . Телефонні розмови сина з нею закінчувалися завжди дитячими слізьми і дитина завжди переживала коли мама не телефонувала , а обіцяла -це і стало підставою для припинення « телефонних відносин « між мною та відповідачкою. Відповідно до рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 14 листопада 2013 року шлюб між ним та відповідачкою розірвано. Рішення набрало законної сили .Дані обставини підтверджуються копією судового рішення , що додається до позовної заяви . Посилаючись на викладене просив визнати [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право проживання та користування житловими приміщеннями в будинку [ADDRESS] у зв'язку із не проживанням в ньому без поважних причин більше одного року. В судовому засіданні позивач [PERSON], позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладенні в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, причину неявки не повідомила. Представник відповідача [PERSON], в судовому засіданні погодився на визнання позовних вимог за умови що позивач, надасть [PERSON] її паспорт та зазначив що його довірителька добровільно хотіла знятися з реєстрації вказаного житлового будинку, однак не може цього зробити у зв'язку у неї паспорта громадянки України. Визнав, той факт, що [PERSON] не проживає у вказаному житловому будинку більше року, ніхто при цьому не чинив їй перешкоди користуватися житлом. [PERSON] вказав також що визнає, що [PERSON].є його дочкою та безпідставно не проживала в будинку більше року, на даний час продовжує бути за кордоном, доказів того того, що вона проживає за кордоном він надати не може. Свідок [PERSON] - в судовому засіданні показав, що він постійно приїжджає до будинку позивача, однак ні одного разу він там не бачив ні відповідачки ні її речей. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21.12.2009 року видане виконавчим комітетом Атакської сільської ради та на підставі договору дарування від 20.12.2005 року посвідченого приватним нотаріусом Хотинського районного нотаріального округа [PERSON], належить житловий будинок та господарські споруди за адресою: [ADDRESS] В вказаному житловому будинку зареєстрована відповідачка [PERSON], [INFO], що вбачається з довідки Атакської сільської ради Хотинського району Чернівецької області за № 314 від 2013 року. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Конституції України, Житлового Кодексу України та Цивільного Кодексу України. Статтею 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності непорушно, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні, власник може бути позбавлений права власності або обмежений в його здійсненні тільки у випадках і в порядку, встановленому законом, примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване тільки як виняток по мотивах суспільної необхідності на підставах і в порядку, встановленому законом, і за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Статтею 109 ЖК України передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Згідно ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідність до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON], проти волі позивача , продовжує бути зареєстрованою за вказаною адресою : [ADDRESS] Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 14 листопада 2013 року, що вбачається з рішення Хотинського районного суду Чернівецької області. Відповідно до ст. 316 ЦК України, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, право власності - це право особи на майно, яке він здійснює відповідно до закону, по своїй волі і незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності складаються із володіння, користування і розпорядження. Володіння майном - має на увазі юридично закріплену можливість фактично володіти майном, впливати на нього у будь-який момент, здійснювати відносно такого майна свою волю. Право користування полягає в юридично закріпленій можливості власника використовувати корисні якості майна для себе, отримувати з цього користь, вигоду. Розпорядження майном - це можливість власника встановлювати, змінювати, припиняти юридичне існування майна. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: « 1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…» Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності зі ст. 41 Конституції України кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. У відповідності зі ст. 319 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується й розпоряджається приналежним йому майном. Власник має право робити відносно свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено з матеріалів справи і це визнав представник відповідача, що [PERSON] не проживала у вказаному житловому будинку більше одного року без поважних причин. Отже, заслухавши та дослідивши пояснення позивача, представника відповідача, покази свідка , суд вважає їх належними та достатніми для вирішення справи по суті, та такими, що відповідають вимогам статей 59-60 ЦПК України, згідно яких належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням. Таким чином, вирішуючи відповідно до вимог статті 88 ЦПК України питання щодо розподілу судових витрат, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у сумі 229 грн. 40 коп. . На підставі викладеного,

Outcome: approved