Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

09 листопада 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк», у якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] 27 червня 2017 року, зареєстрований у реєстрі за № 5050. Також, позивач просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати, а саме: судовий збір та витрати на правничу допомогу. Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив суд його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином, подав клопотання про розгляд справи без участі їх представника. Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явився, направив поштою на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник Деснянського відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомив. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 27 червня 2017 року приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] вчинив виконавчий напис (реєстровий № 5050) про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», що є правонаступником Закритого акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору № 3639-1104 від 18 листопада 2004 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 20.04.2017, грошових коштів у сумі 16 443 грн. 59 коп., з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 621,75 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 2865,16 грн., заборгованості по пені у розмірі 11697,46 грн., заборгованості по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн., заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 759,22 грн. (а/с. 11). 10.10.2017 року головним державним виконавцем Деснянського відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області [PERSON] було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 54872147 з примусового виконання виконавчого напису № 5050 від 27.06.2017 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» не виплачених у строк відповідно до умов кредитного договору № 3639-1104 від 18 листопада 2004 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 20.04.2017, грошових коштів у розмірі 16 443 грн. 59 коп. (а/с. 16). Позивач в судовому засіданні стверджував, що договору з ПАТ КБ «ПриватБанк» він не укладав і підпис у копії договору не його, у звязку з чим просив витребувати у відповідача оригінал договору з метою захисту свого порушеного права. 20.02.2018 приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] надіслав суду лист за № 183/01-16, яким повідомив, що 12.02.2018 до нього звернувся представник ПАТ КБ «ПриватБанк» про скасування виконавчого напису від 27.06.2017 за реєстровим № 5050 про стягнення з [PERSON] грошових коштів (а/с. 138). До своєї заяви приватний нотаріус надав копію заяви представника ПАТ КБ «ПриватБанк» від 12.02.2018 з клопотанням про скасування виконавчого напису у зв'язку із виявленою невідповідністю документів, наданих для вчинення напису з документами, наявними в кредитній справі (а/с. 139). Також, приватний нотаріус надав суду копію його листа від 13.02.2018 за № 158/01-16, адресованого головному державному виконавцю Деснянського відділу ДВС міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області [PERSON], в якому на підставі ст. 51 Закону України «Про нотаріат» просив вважати недійсним виконавчий напис, вчинений 27 червня 2017 року за реєстровим № 5050 про стягнення з [PERSON], [INFO], невиплачених в строк коштів відповідно до кредитного договору № 3639-1104 у розмірі 16443 грн. 59 коп., у зв'язку з відсутністю усіх необхідних документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку (а/с. 140). За загальним правилом ст.ст.\~15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1\~ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до\~ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 1 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат»\~(далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим\~Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом «Про нотаріат»\~та іншими актами законодавства України (ч. 1\~ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5\~та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19\~ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена\~Глава 14 Закону України «Про нотаріат»\~та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі\~ст. 87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї\~статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис,\~законом\~встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку). Згідно з п.п. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в\~Законі України «Про нотаріат»\~та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому\~стаття 50 Закону України «Про нотаріат»\~передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувана до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Всупереч наведеному, нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис без належного підтвердження безспірності вимоги кредитора, що було визнано стягувачем та самим приватним нотаріусом у їх заявах від 12.02.2018 та 13.02.2018 (а/с. 139, 140). Згідно ст. 51 Закону України «Про нотаріат» у разі виявлення нотаріусом або посадовою особою, які вчиняють нотаріальні дії, що ними допущено помилку при вчиненні нотаріальної дії або вчинена нотаріальна дія не відповідає законодавству, нотаріус або посадова особа, які вчиняють нотаріальні дії, зобов'язані повідомити про це сторони (осіб), стосовно яких вчинено нотаріальну дію, для вжиття заходів щодо скасування зазначеної нотаріальної дії відповідно до законодавства. Таке ж положення міститься і у главі 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5\~та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Позивач у судовому засіданні наполягав на задоволенні його позову, оскільки жодних повідомлень від нотаріуса про скасування ним виконавчого напису йому, як боржнику у виконавчому провадженні, не надходило і нотаріус про вчинення такої нотаріальної дії його не повідомляв, як це передбачено ст. 51 Закону України «Про нотаріат». Суд погоджується з доводами позивача про необхідність визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки лист нотаріуса до державного виконавця про визнання виконавчого напису недійсним не свідчить про те, що така нотаріальна дія була скасована відповідно до законодавства, з повідомленням осіб, стосовно яких було вчинено нотаріальну дію, як це передбачено ст. 51 Закону України «Про нотаріат» та виконавчий напис на даний час є нечинним та не може бути пред'явлено до виконання. Отже, оспорюваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом із порушенням вимог статті\~88 Закону України «Про нотаріат» та пункту 284 Інструкції, оскільки вказану у виконавчому написі суму боргу не можна вважати безспірною. З огляду на вищенаведене суд доходить до висновку про те, що вимога відповідача не є безспірною, а тому вимога позивача підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при предявленні позову було сплачено судовий збір у сумі 640 грн., що підтверджується квитанцією (а/с 1). Також, позивачем було сплачено адвокату [PERSON] 1920 грн. за надану правову допомогу згідно договору про надання правової допомоги № 20/17-ц від 24 жовтня 2017 року, про що свідчить квитанція до прибуткового касового ордера № 1/17ц від 09.11.2017 (а/с 22). До розрахунку вартості правової допомоги включено: аналіз правового становища клієнта, його юридична консультація, укладання договору про надання правової допомоги, аналіз судової практики та складання позовної заяви, складання заяви про забезпечення позову (а/с 20, 21). Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обовязок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представником відповідача не заявлено клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу у звязку з їх неспівмірністю. Таким чином із відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2560 грн. у відшкодування понесених судових витрат.

Outcome: approved