Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

08.02.2018 позивач звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 25.01.2016 між сторонами був укладений договір позики грошових коштів шляхом складення відповідачем боргової розписки, відповідно до якої позивач передав у власність відповідачеві грошові кошти у сумі 1 600 000,00 дол США, а відповідач взяв на себе зобов'язання повернути вказану суму грошових котів у строк до 25.12.2017. Взяті на себе зобов'язання відповідач не виконав, у зв'язку з чим позивач просить стягнути із відповідача на його користь суму позики, у рахуванням офіційно встановленого НБУ курсу долару станом на 30.01.2018, у розмірі 45 193 600,00 грн. Суд розглядає справу в порядку загального позовного провадження. 05.04.2018 судом постановлено ухвалу, якою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, що розміщене 23.04.2018. Правом подання відзиву не скористався, інших заяв, клопотань, суду не надав. Представник позивача [PERSON] подав клопотання, у якому позов підтримав у повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві. У судове засідання 04.05.2018 не з'явився, подав заяву, у якій зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення, просить розглядати справу у його відсутність. Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням вказаного, суд прийшов висновку про можливість проведення заочного розгляду справи, про що постановлено ухвалу. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків. Судом встановлено, що 25.01.2016 відповідач [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER], надав позивачу [PERSON] власноручну розписку, якою підтвердив, що [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER], передав, а він від нього отримав суму позики у розмірі 1 600 000 дол США. Вказану суму позики відповідач зобов'язався повернути до 25.12.2017. [PERSON] вказану суму позики отримав та склав дану розписку у присутності сторони [PERSON], [INFO] /а.с. 5/. Станом на сьогоднішній день вказані зобов'язання відповідача залишаються невиконані. Таким чином у відповідача наявна заборгованість перед позивачем щодо неповернутої суми позики у розмірі 1 600 000,00 дол США. Предметом судового розгляду є стягнення грошових коштів за розпискою. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, які були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвічує факт отримання певної грошової суми позичальником в борг і зобов'язанням повернути цю суму. Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Таким чином, істотними умовами договору позики є зобов'язання позичальника повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, які були ним отримані за договором, та строк повернення отриманих коштів. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України). Визначаючи характер правовідносин між сторонами та, беручи до уваги зміст розписки, суд приходить до висновку, що між сторонами було укладено договір позики, сторони визнали обов'язком відповідача повернути позивачеві грошові кошти, зазначені в розписці, та визначили строк повернення. У матеріалах справи відсутні дані щодо виконання відповідачем обов'язку повернення коштів, а тому суд прийшов висновку про наявність підстав зобов'язати позичальника повернути позикодавцеві позику. Ч. 1 ст. 610 ЦК України передбачається, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Стаття 625 ЦК України визначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із приписами ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. З урахуванням офіційно встановленого Національним Банком України курсу долара США станом на 30.01.2018, що склав 28,246 грн за 1 дол США, сума позики 1 600 000,00 дол США у перерахунку у національну грошову одиницю становить 45 193 600,00 грн. Оскільки відповідачем порушено приписи ст. 526 ЦК України, згідно з якими зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, то суд приходить висновку про наявність підстав для задоволення позову та застосування ст. 625 ЦК України шляхом стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики у розмірі 45 193 600,00 грн. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на викладене підлягає стягненню із відповідача сума судового збору у розмірі 8 810,00 грн, сплаченого відповідно до квитанції № 3553299 від 02.02.2018. На підставі викладеного,

Outcome: approved