Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

« 09» вересня 2014 року [PERSON] звернулася до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON], третя особа Служби у справах дітей Рубіжанської міської ради Луганської області про надання дозволу на виїзд дитини [PERSON], [INFO] за межі території України без згоди та супроводу батька [PERSON] В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON], який було розірвано 26.04.2013 року, від шлюбу сторони мають спільного сина [PERSON], [INFO], який проживає постійно з позивачем. Місце перебування відповідача позивачу не відоме, за місцем проживання відповідач відсутній, тому позивач не в змозі отримати дозвіл батька на тимчасовий виїзд сина разом з нею на відпочинок за кордон, через те звернулася до суду з цим позовом. В судове засідання позивач не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, надала суду заяву в якій просить розглянути справу за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, причин неявки в судове засідання відповідач суду не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутності суду не надав, заперечень на позов не надав. Відповідачу було надіслано виклик в судове засідання за адресою зазначеною у позовній заяві, який було повернуто на адресу суду з позначкою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 29). Відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Представник третьої особа Служби у справах дітей Рубіжанської міської ради надала суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, не заперечує проти задоволення позовних вимог, також надала суду висновок про можливість надання дозволу про на виїзд неповнолітньої дитини [PERSON]. [INFO] за межі території України без згоди та супроводу батька, оскільки місце знаходження батька невідоме. Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, відсутності заяви відповідача про розгляд справи за його відсутності та згоду позивача на ухвалення заочного рішення у справі, суд вважає за можливе розглядати цивільну справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення по даній справі в порядку ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутністю. Враховуючи, що позивач скористалася правом заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, суд розглядає цивільну справу за наявними у справі матеріалами. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] у місті Рубіжне Луганської області, що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рубіжанського міського управління юстиції Луганської області 06.03.2012 року. Батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4). Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 25.05.2012 року по цивільній справі № 2/1224/2231/12 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини усіх видів заробітку щомісяця але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.05.2012 року та до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили 05.06.2012 року (а.с. 10). Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 26.04.2013 року по цивільній справі 2/425/327/13 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], який було зареєстровано 29.09.2007 року, рішення набрало законної сили 13.05.2013 року (а.с. 6). 06.06.2014 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища подружжю - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 06.06.2014 року (а.с. 5). Таким чином, судом встановлено, що сторони у справі є батьками малолітнього [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] разом з своїм неповнолітнім сином [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 30.09.2014 року, який було складено фахівцями органу опіку та піклування та Служби у справах дітей, позивач [PERSON] разом з неповнолітнім сином [PERSON] та своїм новим чоловіком [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS], умови проживання добрі, стосунки у родині доброзичливі (а.с.33). Згідно довідки № 32 від 26.09.2014 року Комунального дошкільного навчального закладу (ясла-садок) комбінованого типу № 4 «Русалонька» неповнолітній [PERSON], [INFO] відвідує цей заклад з 27.08.2014 року, за даний період батько дитини в дошкільний заклад не приходив (а.с. 17). Згідно висновку Служби у справах дітей Рубіжанської міської ради від 05.10.2014 року № 351 є можливим вирішення питання вивозу неповнолітнього [PERSON], [INFO] його матір'ю [PERSON] з України без згоди батька [PERSON] на оздоровлення, в гості до родичів, оскільки це відповідає інтересам дитини (а.с. 34). В позовній заяві позивач зазначає, що з моменту розірвання шлюбу, тобто з квітня 2013 року, відповідач не спілкується з дитиною, участі у вихованні сина не приймає, не цікавиться його життям. Відповідачем не надано до суду доказів в спростування цих обставин. Також, в заяві позивач зазначає, що має можливість виїхати за кордон на відпочинок з метою оздоровлення дитини та ознайомлення сина з культурою інших народів, розширення світогляду дитини, що добре відобразиться на його розвитку, проте позивач не може отримати згоду чи відмову у наданні такої згоди на поїздки у відповідача, тому вона вимушена звертатися з даним позовом до суду. Як встановлено у судовому засіданні позивач має намір організувати для неповнолітнього сина поїздки до родичів у Російську Федерацію під час шкільних канікул протягом року, що не заборонено діючим законодавством, зокрема, планується виїзд позивача разом з дитиною до міста Москви Російської Федерації на зимових канікулах, до Курської області Російської Федерації на канікулах восени й навесні та відпочинок в Автономній Республіці Крим влітку. Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років. Має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними; фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. Відповідно до п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які не момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Відповідно до п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: - якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; - якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; - у разі пред'явлення документів або їх нотаріально посвідчених копій: - свідоцтва про смерть другого з батьків; - рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; - рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; - рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; - рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; - довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). Відповідно до статей 3, 6 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учаниці забезпечують у максимально можливій мірі виховання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до статей 7, 155 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Таким чином, суд приходить до висновку, що неможливість отримання у відповідача письмової згоди чи відмови на виїзд неповнолітнього сина за межі України без супроводу батька, призводить до порушення прав позивача та їх неповнолітнього сина. Також, на думку суду, тимчасовий виїзд дитини з матір'ю за межі України не суперечить інтересам дитини і не порушує прав відповідача як батька дитини, при цьому суд першочергово виходить з інтересів неповнолітньої дитини та вважає, що поїздки за кордон до родичів у гості та на відпочинок позитивно вплинуть на розширення світогляду дитини, зможуть покращити фізичний та духовний розвиток. За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та надає дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітнього [PERSON], [INFO] разом із матір'ю [PERSON] без дозволу (згоди) та супроводу батька [PERSON] строком на 2 роки. Разом з тим, задовольняючи позов частково, суд виходить з того, що надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон до досягнення 16-річного віку та без згоди одного із батьків, суперечить ст.ст. 141, 157 СК України стосовно рівності прав і обов'язків батьків відносно виховання дитини, через те суд відмовляє в задоволені вимог в цій частині. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 243,60 гривень.

Outcome: partial