Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-02 00:00:00

09.07.2018 року до суду звернувся позивач [PERSON] з позовом до Верхньодніпровського районного ВДВС ГТЮ в Дніпропетровській області про зняття арешту з майна. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 20.08.2018 року справу призначено до розгляду в спрощеному провадженні без виклику сторін на 03 вересня 2018 року. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить зняти арешт з усього нерухомого майна, що йому належить, зокрема з квартири [ADDRESS], реєстраційний номер обтяження 2754082, який був накладений постановою відділу державної виконавчої служби у Верхньодніпровському районі Дніпропетровської області від 12 грудня 2005 року. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: він є власником квартири [ADDRESS]. Позивач дізнався, що постановою відділу ДВС у Верхньодніпровському районі Дніпропетровської області від 12.12.2005 року був накладений арешт на все його нерухоме майно, в тому числі на вищевказану квартиру. Згідно з повідомленням Верхньодніпровського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 06.07.2018 року перевірити наявність виконавчих проваджень за період з 1999 по 2007 рік, а також скасувати постанову про накладення арешту на майно неможливо. У зв'язку з чим позивач вважає, що відсутні правові підстави для подальшого арешту його майна, що й стало підставою звернення до суду. Відповідач в установлений строк відзив на позовну заяву не надав. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з'ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, свідоцтвом про право власності на житло та витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 08.12.2004 року. Також встановлено, що на підставі постанови Відділу ДВС м. Верхньодніпровська від 12.12.2005 року було накладено арешт на нерухоме майно [PERSON] (номер запису про обтяження 272453), що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.07.2018 року. Разом з тим, згідно з відповіддю Верхньодніпровського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 06.07.2018 року перевірити наявність виконавчих проваджень відносно [PERSON] за період з 1999 року по 2007 рік, в тому числі зняти арешт з майна, що накладений постановою від 12.12.2005 року неможливо у зв'язку із закінченням строку зберігання книг обліку виконавчих проваджень. У зв'язку з чим, суд приходить до висновку про відсутність відкритих виконавчих проваджень щодо позивача, а наявність арешту на майно, яке належить йому є порушенням його права власності на дане майно. Відповідно до ст.. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Відповідно до ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Судом встановлено, що позивач звертався до відділу державної виконавчої служби із запитом про наявність стосовно нього відкритих виконавчих проваджень та вимогою про зняття арешту із належного їй нерухомого майно майна, але йому було відмовлено у знятті арешту у зв'язку з неможливістю перевірити наявність відкритих виконавчих проваджень. За даних обставин, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та звільнити з під арешту майно, яке належить [PERSON], який був накладений на підставі постанови Відділу ДВС м. Верхньодніпровська від 12.12.2005 року. Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704.80 грн. слід віднести за рахунок позивача.

Outcome: approved