Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

07 вересня 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Солом'янського районного ВДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про зняття арешту. Свої вимоги мотивує тим, що Солом'янським районним ВДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві на підставі виконавчого листа № 1-275/01 від 25 квітня 2001 року, виданого Харківським районним судом м. Києва, у виконавчому провадженні № 3040065, накладено арешт на квартиру [ADDRESS]. Зазначене виконавче провадження було закінчене у 2010 році. Він звернувся до ВДВС Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві про зняття арешту з майна, проте йому було відмовлено в зв'язку з тим, що виконавче провадження та книги обліку виконавчих документів були знищені за закінченням терміну їх зберігання. Просить суд ухвалити рішення, яким зняти арешт з квартири [ADDRESS], накладеного на підставі виконавчого листа № 1-275/01 від 25 квітня 2001 року, виданого Харківським районним судом м. Києва, у виконавчому провадженні № 3040065, та зареєстрованого в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 29 січня 2009 року за реєстраційним номером обтяження № 8411577. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій підтримав заявлені вимоги, просив справу розглядати без його участі та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Представник Солом'янського районного ВДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Суд за письмовою згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВДВС Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві на підставі виконавчого листа № 1-275/01 від 25 квітня 2001 року, виданого Харківським районним судом м. Києва, у виконавчому провадженні № 3040065 накладено арешт на квартиру [ADDRESS], що підтверджується витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. 15 липня 2010 року державним виконавцем ВДВС Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про закінчення виконавчого провадження в зв'язку з повним та фактичним виконанням рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Згідно з ч. 5 цієї статті державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв. Аналогічні положення містяться і в Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127. У ст. 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У ч. 1 ст. 321 ЦК України вказано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Наведе свідчить про те, що позивач має право на звернення до суду з позовом для усунення свого порушеного права, оскільки безпідставне обтяження його майна створює перешкоди в його використанні, зокрема, неможливості розпорядитись ним. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved