Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-24 00:00:00

08.08.2016 року до суду звернулася [PERSON] з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON]. В позові позивач посилалася на те, що з 23.10.2007 року по 29.01.2009 рік перебувала у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO]. 29.01.2009 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. З того часу відповідач не підтримує стосунків з нею та з дитиною, ніякої участі у вихованні доньки не приймає, матеріальної допомоги не надає. Таким чином, відповідач фактично без поважних причин самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до доньки. Наразі вона сама доглядає за донькою, матеріально утримує, оздоровлює і виховує. Дитина має все необхідне для нормального фізичного і духовного розвитку. Прохає позбавити відповідача батьківських прав щодо доньки - [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні позивач позов підтримала, суду пояснила, що відповідач давно не спілкується з дитиною, ніякої матеріальної допомоги не надає, має заборгованість по аліментам, прохає задовольнити позов. Відповідач у судове засідання не з'явився, відповідно до поданої ним, нотаріально завіреної, заяви, прохає розглянути справу без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Представник третьої особи, орган опіки та піклування виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради Яковенко О.С., в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову, вважав, що для позбавлення батьківських прав відповідача є всі передбачені законом підстави, підтримав висновок органу опіки та піклування. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: В силу п. 2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, яка передбачає підстави позбавлення батьківських прав, зазначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. В принципі № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402 зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону вказано, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 12 вищеназваного Закону вказано, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 15 цього ж Закону встановлено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею. Судом встановлено, що в період часу з 23.10.2007 року по 29.01.2009 рік перебувала у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO] (а.с.10,12). 29.01.2009 року шлюб між нею та відповідачем розірвано (а.с.11). З того часу відповідач не підтримує стосунків з нею та з дитиною, ніякої участі у вихованні доньки не приймає, матеріальної допомоги не надає. Таким чином, відповідач фактично без поважних причин самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до доньки. Наразі вона сама доглядає за донькою, матеріально утримує, оздоровлює і виховує. Дитина має все необхідне для нормального фізичного і духовного розвитку (а.с.4-9). Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] від 15.08.2016 року № 80/03-07 ( а.с.20-21), орган опіки та піклування, враховуючи всі встановлені ним обставини, дійшов висновку про доцільність позбавлення останнього батьківських прав відносно малолітньої доньки - [PERSON], [INFO]. Сам відповідач в своїй заяві, адресованій суду та до органу опіки та піклування, не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо доньки (а.с.24,25). Отже, своїми діями, відповідач свідомо порушує свої зобов'язання закріплені в статті 51 Конституції України від 28 червня 1996 року, а саме: Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Аналогічне твердження закріплене і в ст. 180 Сімейного Кодексу України. Відповідно до п.15 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав - є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи. При розгляді даної цивільної справи достовірно було встановленою що відповідач, свідомо не виконує своїх обов'язків по вихованню дитини - [PERSON], не спілкується з нею, хоча перешкод в спілкуванні йому з дитиною ніхто не чинив і не чинить, не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, її навчання. Статтею 164 Сімейного Кодексу України встановлено підстави позбавлення батьківських прав, а саме п.2 ч.1 - ухиляння від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов'язку - виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено. Виходячи з вищевикладеного, діючи в інтересах дитини, суд вважає можливим задовольнити позов і позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно доньки - [PERSON], [INFO]. А тому позов підлягає задоволенню як такий, що грунтується на законі, підтверджений встановленими обставинами та перевірений наданими доказами.

Outcome: approved