Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

08 вересня 2014 року до суду надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу. Під час слухання справи в суді в якості третьої особи було залучено Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «Брокбізнес». В позовній заяві позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 25 039,53 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01.12.2012 року в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Фольцваген» державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу «ВАЗ» державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Постановою суду винною в даній пригоді визнано водія автомобіля «ВАЗ», державний номер [NUMBER] - [PERSON] Крім того, як зазначає позивач, автомобіль «Фольксваген», державний номер [NUMBER] був застрахований позивачем за Договором добровільного страхування наземних транспортних засобів від 13.11.2012 року №28-5001-12-00087. Позивачем на виконання умов зазначеного договору було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 25 039,53 грн. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила відмовити в їх задоволенні на тій підставі, що її цивільна відповідальність на момент пригоди була застрахована та вона не має нести відповідальність за наслідками дорожньо-транспортної пригоди. Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити на тій підставі, що в ПрАТ СК «Брокбізнес» не була застрахована цивільна відповідальність відповідача, поліс на який посилається відповідач був втрачений та страховий платіж за ним не вносився. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши думку представника позивача, відповідача та представника третьої особи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом в судовому засіданні встановлено, що постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 12.02.2013 року [PERSON] визнано винною в скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. Зокрема в постанові зазначено, що 01.12.2012 року, приблизно о 12.20 год. [PERSON], керуючи автомобілем марки «ВАЗ», держномер [NUMBER], в м. Києві по вулиці О. Шмідта, 26-б, не дотрималася безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем «Фольксваген», держномер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів, чим [PERSON] порушила п.13.3 ПДР України. Постанова набрала законної сили. В судовому засіданні відповідач підтвердила, що обставини зазначені в постанові суду вірні та за кермом автомобіля «ВАЗ», державний номер [NUMBER] в момент пригоди перебувала вона. Відповідно до ст. 980 ЦК України та ст. 4 Закону України «Про страхування» предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Статтею 27 Закону України «Про страхування» визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (стаття 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті №28-5001-12-00087 від 13.11.2012 року, укладеного між ПАТ «СК «Українська страхова група» та [PERSON], було застраховано автомобіль «Фольксваген», державний номер [NUMBER] в період часу з 14.11.2012 року по 13.11.2013 року. 03.12.2012 року власник автомобіля «Фольксваген» державний номер [NUMBER] - [PERSON] звернулась до ПАТ «СК «Українська страхова група» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування за подією, яка сталася 01.12.2012 року в м. Києві. Як вбачається зі страхового акту №ЦРКА-22343 від 20.12.2014 року, пригоду, що мала місце 01.12.2012 року визнано страховим випадком та прийнято рішення про виплату 25 039,53 грн. за ремонт автомобіля. 21.12.2012 року ПАТ «СК «Українська страхова група» перарахувала на рахунок станції технічного обслуговування страхове відшкодування в розмірі 25 039,53 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №16910 від 21.12.2012 року. Діючим законодавством передбачено нарахування ПДВ у випадку, якщо страхове відшкодування перераховується на станцію технічного обслуговування, яке є платником ПДВ. [PERSON] в судовому засіданні зазначала, що на момент пригоди цивільна відповідальність власника автомобіля «ВАЗ», держномер [NUMBER] була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Брокбізнес» згідно із Полісом АА1146287 (строком дії до 14.04.2013 року), що підтверджується записами в Довідці про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.20-21). Проте судом було зроблено запит до Моторно (транспортного) страхового бюро України та з відповіді, вбачається, що станом на 01.12.2012 року цивільна відповідальність власника автомобіля «ВАЗ», державний номер [NUMBER] застрахована не була. Також в судовому засіданні представник третьої особи пояснив, що даний поліс був втрачений про що було розміщене відповідне оголошення в газеті «Голос України» №234 від 08.12.2012 року та за даним номером полісу страховий платіж на рахунок страхової компанії не надходив. Відповідач, крім посилання на запис в довідці ДАІ доказів на підтвердження наявності Полісу суду не надала. Звертаючись до суду з вказаним позовом, сторона позивача наголошувала, що після сплати страхового відшкодування на виконання договору страхування, у сторони позивача виникло право регресної вимоги до відповідача, обґрунтовуючи свої вимоги нормами ст.ст.993, 1187, 1191 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування». Згідно із ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Зазначена норма, що міститься в главі 82 ЦК України та регулює правовідносини щодо відшкодування шкоди, передбачає право регресу особи в разі, якщо вона відшкодувала потерпілому шкоду, завдану іншою особою в рамках деліктних правовідносин між нею та потерпілим. Разом з тим правовідносини, пов'язані зі страхуванням різних видів, регулюються нормами глави 67 ЦК України. Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Така ж позиція викладена й у ст. 27 Закону України «Про страхування». Відтак, оскільки існує спеціальний порядок регулювання порядку сплати страхового відшкодування в порядку суброгації (ст. 993 ЦК України), суд не може взяти до уваги посилання позивача на положення ст. 1191 ЦК України. У вказаній справі право вимоги ґрунтується на суброгації, а не на регресі. Відповідно до цієї норми, до страховика переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, лише в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування. Перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією. Отже, оскільки позивач на виконання умов договору виплатив страхове відшкодування, в судовому засіданні не було встановлено, що цивільна відповідальність відповідача на момент події була застрахована, тому позивач має право в порядку суброгації стягнути сплачену суму з відповідача, оскільки відповідачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження, що сума страхового відшкодування має бути меншою, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача суму в розмірі 25 039,53 грн. Крім того, на підставі ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved