Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

07.10.2016р. [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] (далі - відповідач) аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, а потім стягувати у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на утримання дитини [PERSON], до досягнення нею повноліття. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач є батьком дітей, однак жодної матеріальної допомоги на їх утримання не надає. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав зазначених у позовній заяві, та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні визнав позовні вимоги, при цьому пояснив, що є здоровою особою, має постійну робота та стабільний заробіток, інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних членів сім'ї на утримані не має. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність визнання позову відповідачем, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, 03.08.2002р. сторони уклали шлюб, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Врадіївського районного управління юстиції Миколаївської області зроблено відповідний актовий запис № 27 та видано свідоцтво про шлюб серії І-ФП № 029033 від 03.08.2002р. Від шлюбу є спільні неповнолітні діти - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Батьком вказаних дітей є відповідач (свідоцтво про народження серії 1-ФП № 149549 від 13.11.2003р. та серії 1-ФП № 141686 від 08.02.2011р.). Діти разом з позивачем проживають за адресою: [INFO], та знаходяться на її утриманні, що підтверджується довідкою Врадіївської селищної ради Миколаївської області № 4456 від 03.10.2016р. Спору щодо проживання дітей біля позивача у сторін немає. Позивач самостійно утримує дітей, які на момент розгляду справи потребують матеріальної допомоги від свого батька. Відповідач матеріальної допомоги дітям не надає. Відповідач є здоровою особою, працює в Котовській дистанції захисних лісонасаджень Одеської залізниці та має стабільний заробіток. Судом не встановлено наявності у відповідача інвалідності чи перебування на утриманні відповідача непрацездатних членів сім'ї, інших неповнолітніх дітей. Вказані обставини вказують, що відповідач має можливість сплачувати аліменти мінімальної межі встановленої законодавством. З досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що між сторонами виникли правовідносини щодо стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття закріплений у ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. За вимогами ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Таким чином, згідно вимог ст. 183 СК України, в даному випадку після досягнення старшою дитиною повноліття, розмір аліментів на іншу дитину, має становити 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, а не 1/4 частини, як вказує позивач. При цьому суд зауважує, що позивач не позбавлена права після досягнення старшою дитиною повноліття звернутися до суду з позовом щодо визначення розміру аліментів на іншу дитину. Крім того, сторони не позбавлені можливості, в порядку визначеному ст. 192 СК України, звернутися до суду з позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів визначених судом щодо всіх дітей. Суд, встановив вказані обставини, які відповідачем повністю визнано у порядку ст. 174 ЦПК України, та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню частково. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць необхідно допустити рішення до негайного виконання. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, позивачі - у справах про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Відповідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з у рахуванням вимог п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір з відповідача в дохід держави підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, що у еквіваленті становить551 грн. 20 коп.

Outcome: partial