Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

08 вересня 2015 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 4791,88 грн. В позовній заяві зазначав, що 22 червня 2007 року між сторонами був укладений договір, за яким відповідач одержала кредит в сумі 1400 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Посилаючись на те, що за час користування кредитом відповідачка не виконувала його умови та не сплачувала в повному обсязі кредитні платежі, через що станом на 30.06.2015 року за нею утворилася загальна заборгованість в сумі 4791,88 грн., тому просив стягнути її з відповідачки на свою користь та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав клопотання з проханням розглядати справу без його участі, позов просив задовольнити в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечував. Відповідачка [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій позовні вимоги визнала та просила справу розглянути за її відсутності. Суд, вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, оскільки наявних в ній матеріалів достатньо для її вирішення по суті. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом було встановлено, що 22 червня 2007 року між позивачем та відповідачем був укладений в письмовій формі кредитний договір (далі Договір), в якому сторони узгодили всі його умови. Відповідно до Договору позивач, що мав на той час статус закритого акціонерного товариства (далі Банк), зобовязалося надати позичальнику, тобто відповідачці, споживчий кредит в у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту. На підтвердження укладення Договору між сторонами була складена та підписана заява Позичальника № NКХRRХ10140392, яка разом із памяткою клієнта, а також Умови і правила надання банківських послуг (далі Умови) складають Договір про надання банківських послуг(а.с. 7-13). Вказана заява складається з двох частин. Так, згідно першої частини, Банк надав позичальниці кредит на споживчі цілі, а відповідно до другої частини Заяви - позичальниця оформила кредитну картку виду «Універсальна» з умовою 30 днів пільгового періоду, зі сплатою 3 % на місяць за користування кредитними коштами. Номер кредитної картки 4144437307876464 (а.с. 7 зворотній бік). Відповідно до п. 3.2 та п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт надав згоду на зміну Банком самостійно розміру кредитного ліміту. Згідно п. 3.13 Договору у разі, якщо по закінченні строку дії договору, клієнт не заявив про відмову від продовження строку вкладу, він автоматично є продовженим та Ной самий строк. Пунктом 6.5 Умов та Правил клієнт зобовязаний погашати заборгованість по кредиту, процентам за його користування, по перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених Договором. Відповідно до пункту розділу 8 Умов надання споживчого кредиту, що є складовою Договору, передбачена відповідальність позичальника за невиконання умов щодо повернення кредиту. Згідно п.п.8.6 Умов, у разі порушення клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, що передбачені Договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити штраф у розмірі 500 грн. та 5% від суми позову. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обовязку виконання зобовязання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. З матеріалів справи вбачається, що Банк повністю виконав взяті на себе зобовязання, а позичальник навпаки, порушив умови Договору в частині вчасного повернення кредиту, процентів в звязку з чим станом на 30 червня 2015 року за нею рахується заборгованість за кредитним договором. Відповідно до розрахунку заборгованості наданого Банком, загальна сума боргу відповідачки становить 4791,88 грн., з яких заборгованість по сплаті кредиту складає 1023,35 грн., заборгованість по процентам 3064,15 грн. Окрім цього Банком нарахований штраф за порушення умов Договору в сумі 500 грн. фіксована частина та 204,38 грн. 5% від суми позову (а.с. 5-6). Однак суд вважає, що нарахування процентної складової\~\~штрафу в розмірі 5% від суми позову, не відповідає положенням\~\~ч.2\~ст. 549 ЦК України, згідно яких штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. За такого, суд дійшов висновку, про часткове задоволення позовних вимог банка та стягнення суми заборгованості по кредиту в розмірі 4587,50 грн., з яких: 1023,35 грн. заборгованість за кредитом, 3064,15 грн. заборгованість по процентам, а також штраф в розмірі 500 грн. фіксована частина. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки також підлягають стягненню судові витрати пропорційно до задоволених вимог в сумі 1165,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial