Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

08 лютого 2019 року позивач звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом. В обґрунтування позову посилається на те, що вона зареєстрована і проживає за адресою [ADDRESS] . Разом з нею зареєстрований її син [PERSON] , та [PERSON] , який є братом її чоловіка. [PERSON] помер [INFO] . Вона звернулась до відповідача із заявою про зняття з реєстрації [PERSON] за вказаною адресою в зв`язку зі смертю, однак їй було відмовлено, оскільки вона не надала свідоцтва про смерть. Позивач вказує, що не має змоги отримати свідоцтво про смерть [PERSON] , оскільки він фактично не проживав за місцем своєї реєстрації та був похований органами КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР. Зняття померлого з реєстрації їй необхідно в зв`язку з тим, що вона має намір приватизувати квартиру, в якій зареєстрована та проживає, а реєстрація померлої особи в цій квартирі перешкоджає позивачу реалізувати своє право. З огляду на зазначене, позивач просить суд зняти з реєстрації місця проживання [PERSON] , [INFO] за адресою [ADDRESS] . Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. від 13 лютого 2019 року відкрито провадження у справі та призначено для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач 12.04.2019 року надав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що позивачу було відмовлено у знятті з реєстрації [PERSON] , оскільки [PERSON] не подала необхідних документів, а саме свідоцтва про смерть, як того вимагає ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Орган реєстрації діяв у відповідності з вимогами п.26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 02.03.2016 року. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено наступне. [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідко № 22286 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб. Крім позивача, за вказаною адресою зареєстровані - [PERSON] , [INFO] (син), [PERSON] , [INFO] . [PERSON] [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть від 28.11.2018 року, наданим Новокодацьким районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Згідно повідомлення КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР від 08.11.2018 року, лікарське свідоцтво про смерть № 2119 на ім`я [PERSON] було направлено 19.1.2018 року на адресу Новокодацького відділу державної реєстрації смерті. Труп родичами не був забраний та похований органами комунального господарства на цвинтарі Діївка-Соціальне 26.10.2018 року. 28 листопада 2018 року [PERSON] звернулася до Відділу формування та введення реєстру територіальної громади Управління - Реєстраційної служби Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради з реєстрації місця проживання та перебування фізичних осіб з заявою про зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] Проте реєстратором [PERSON] у знятті з реєстрації місця проживання відмовлено на підставі п.26 Постанови КМУ № 207 від 02.03.2016 року, а саме: особа не надала необхідних документів, відсутня квитанція про сплату адміністративного збору. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі свідоцтва про смерть, паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку. Відповідно до ст. 9-1 вищевказаного Закону орган реєстрації відмовляє в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання, якщо, зокрема, особа не подала передбачені цим Законом документи або інформацію; у поданих особою документах містяться недостовірні відомості або подані нею документи є недійсними. Пунктом 26 Правил реєстрації місця проживання, які були затверджені постановою КМУ від 2 березня 2016 р. № 207, встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, свідоцтва про смерть або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку. Відповідно до п. 11 вищенаведених Правил орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо: - особа не подала необхідних документів або інформації; - у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними; - звернулася особа, яка не досягла 14 років. З матеріалів справи вбачається, що позивач позбавлена об`єктивної можливості отримати свідоцтво про смерть [PERSON] в органах РАЦС. Разом з тим, згідно з ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. В рішенні Європейського суду з прав людини та основоположних свобод від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи. Відповідачем відмовлено позивачу у знятті з реєстрації місця проживання померлої особи, оскільки позивач не надала оригіналу свідоцтва про смерть вказаної особи. Разом з тим, реєстрація померлої особи за місцем мешкання позивача перешкоджає останній реалізувати її право на приватизацію займаного житлового приміщення. З матеріалів справи та обставин справи вбачається, що порушення права позивача не може бути усунено в інший спосіб, як зняття з реєстрації місця проживання померлої особи за адресою [ADDRESS] . Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Відповідно до ч.1,2,3 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства, встановлені судом обставини справи дають змогу суду дійти до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту відповідає змісту порушеного права та буде ефективним інструментом для його відновлення. З урахуванням викладеного суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак, у даному випадку суд не вбачає підстав для стягнення судових витрат з відповідача, виходячи з наступного. Відповідач, на відміну від позивача, не звертається до суду, а його притягують до відповіді по пред`явленому позову, оскільки позивач вказує у позовній заяві на відповідача, як на порушника свого права. Проте, суд вважає, що у даному випадку відповідач не порушував права позивача, оскільки не вчиняв протиправних дій, які б призвели до звернення поизвача до суду за захистом своїх прав та інтересів. Відповідач є лише установою, до компетенції якої відноситься реєстрація та зняття з реєстрації місця проживання на підставі визначених законодавством документів, які позивач не змогла надати з об`єктивних причин. Враховуючи наведене,

Outcome: approved