Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

\~\~ \~ \~ \~ \~09.11.2020 року позивач звернувся до суду з позовом, яким просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахта «Надія» на його користь середній заробіток за час затримки в проведенні розрахунку за період з 05.08.2020 року по 21.10.2020 року в розмірі 62959,14 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебував у трудових відносинах з відповідачем. Наказом №73-к від 13.04.2020 року його обуло звільнено з роботи за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП. На день звільнення існувала заборгованість з виплати заробітної плати за період 17.01.2020 року по 13.04.2020 року, яка всупереч нормам законодавства йому була виплачена не в день звільнення, а лише 22.10.2020 року. Відтак, враховуючи те, що відповідач не провів із ним повного розрахунку при звільненні, просить стягнути з останнього на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 05.08.2020 року по 21.10.2020 року. Ухвалою від 10.11.2020 року позов залишено без руху. 23.11.2020 року позивачем подано заяву на усунення недоліків, якою виконано вимоги ухвали від 10.11.2020 року про залишення позовної заяви без руху. Ухвалою від 24.11.2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін на 23.12.2020 року. У зв`язку із неявкою представника позивача, розгляд справи 23.12.2020 року, 25.01.2021 року відкладено. Позивач в судовому засіданні позов підтримав з підстав вказаних у такому, додатково пояснив, що рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 04.08.2020 року в його користь стягнуто 40\~000,00 грн. середнього заробітку за період затримки розрахунку з 14.04.2020 року по 04.08.2020 року. Оскільки розрахунок в частині невиплаченої заробітної плати по вказаному рішенні проведено лише 22.10.2020 року, то просить нарахувати та стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки в проведенні розрахунку за період з 05.08.2020 року по 21.10.2020 року. Між цим також пояснив суду, що з 14.07.2020 року працює в шахті «Червоноградська» ДП «Львіввугілля». Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про час і місце розгляду справи, будь-яких заяв, клопотань, відзиву відносно позову не подавав. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступного: Як вбачається із копії трудової книжки /а.с.5/, 13.04.2020 року [PERSON] звільнено з роботи за власним бажанням на підставі ст.38 КзПП України. Згідно копії довідки №15/876 від 10.06.2020 року, виданої ПрАТ Шахта «Надія», заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] станом на 10.06.2020 року становить 16341,17 грн. /а.с.6/. Із копії довідки №15/873 від 10.06.2020 року, виданої ПрАТ Шахта «Надія», середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 1165,91 грн. (така розрахована виходячи із нарахованих виплат за останні два місяці роботи, а саме: лютий 2020 року 25\~787,15 грн. за 22 відпрацьовані дні та березень 2020 року 1028,88 грн. за 1 відпрацьований день) /а.с.7/. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 04.08.2020 року стягнуто з ПрАТ «Шахта «Надія» на користь [PERSON] 40\~000,00 грн. середнього заробітку за період затримки розрахунку з 14.04.2020 року по 04.08.2020 року, 4\~923,52 грн. не донарахованої суми компенсації за не використану відпустку, 10\~589,74 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати /а.с.40-41/. Платіжними дорученнями від 22.10.2020 року відповідачем перераховану позивачу 719,62 грн., 422,64 грн., 9,447 грн., що сумарно відповідає сумі нарахованої, але невиплаченої заробітної плати в розмірі 10589,74 грн згідно рішення Червоноградського міського суду Львівської області. /а.с.8,9,37-39/. Відповідно до ч.1\~ст. 13 ЦПК України\~\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках На підставі ч.ч.1,6\~ст. 81 ЦПК України\~\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ст. 4 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю складається з цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Ч. 7\~ст. 43 Конституції України\~визначено право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу ст.94\~КЗпП України,\~ст. 1 Закону України «Про оплату праці». Відповідно до ст. 47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Згідно з\~ст. 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена\~статтею 117 КЗпП України\~відповідальність. Розрахунок під час звільнення з позивачем проведений не був. Встановлено, що заборгованість з не виплаченої позивачу заробітної плати на день його звільнення становила 10\~589,74 грн. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці»\~порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктом 21\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~передбачено, що при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року. В матеріалах справи наявна довідка відповідача про середньоденну заробітну плату позивача в розмірі 1165,91 грн, розрахунок якої відповідає Порядку обчислення заробітної плати, затвердженого постановою КМУ\~№ 100\~від 08.02.1995\~року (а.с.7). Вирішуючи питання щодо розміру стягнення за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку, суд виходить з наступного. Встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Необхідно також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас у таких відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) зазначила, що відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутися до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи свої права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим стосовно роботодавця, а також стосовно третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру застосовуваного судом заходу відповідальності може призводити до об`єктивно нерозумних і несправедливих наслідків. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване також на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Враховуючи те, що позивач з 14.07.2020 року працевлаштований, на його користь вже стягнуто з відповідача часткову компенсацію за затримку в проведенні розрахунку при звільненні за період з 14.04.2020 року по 04.08.2020 року, станом на день звернення до суду відповідач погасив перед позивачем заборгованість по заробітній платі, враховуючи компенсаторний характер правової відповідальності, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд приходить до висновку про зменшення розміру відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, що в повній мірі узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в Постанові від 17 березня 2020 року провадження № № 61-25562св18 справа № 569/6583/16-ц. Таким чином, суд вважає необхідним зменшити суму компенсаційних виплат позивачу до 35000 гривень, що відповідатиме обставинам справи, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Питання розподілу судових витрат слід провести із застосуванням положень ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial