Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

10.03.2021 року до Малиновського районного суду м. Одеси надійшла заява [PERSON] в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] про встановлення факту смерті її батька [PERSON] , громадянина України, яка настала на тимчасово окупованій території України, а саме у м. Красноперекопськ, Автономна Республіка Крим, [INFO] у віці 41 рік. Заявниця стверджує, що отримати свідоцтво про смерть вона не має можливості, оскільки отримані нею документи не підтверджують факт смерті особи на території України так як не відповідають вимогам законодавства України з оформлення свідоцтва про смерть. Встановлення факту смерті [PERSON] , має юридичне значення, оскільки дозволить здійснити державну реєстрацію його смерті на території України, отримати свідоцтво про смерть, оформити дитині право на отримання пенсії по втраті годувальника, та отримати соціальні виплати, передбачені законодавством України. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 10.03.2021 року відкрито провадження у справі. Учасники судового процесу у судове засідання не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце належним чином та своєчано. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] з 05.12.2003 року, актовий запис 358 в РАЦС Джанкойського міського управління юстиції АРК Крим. В шлюбі у [PERSON] та [PERSON] народилася донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, що видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області від 12.05.2004 року, актовий запис 75, серія [NUMBER] . Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 10.11.2011 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. [INFO] у м. Красноперекопськ, Автономна Республіка Крим, Україна, помер батько неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, запис акту про смерть № 170209910002700735000 від 08.12.2020 року, місце державної реєстрації Красноперекопський районний відділ запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, від 08.12.2020 року (серія [NUMBER] ). [PERSON] на момент смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Заявниця з її неповнолітньою дитиною проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором №КПИП-099185 купівлі-продажу майнових прав від 26.06.2019 року ТОВ «Стікон», Актом приймання-передачі від 02.09.2020 року ТОВ «Бона Віта-РП», договором 810415 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 02.09.2020 року ТОВ «Бона Віта-РП», довідками про реєстрацію місця проживання особи, тому, в інтересах неповнолітньої доньки заявниця звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси, за місцем проживання, відповідно до ч.1 ст. 317 ЦПК України. Суд критично сприймає зазначені докази як такі, що видані органами та установами, діючими на тимчасово окупованій території. Згідно ст. 1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року. Згідно п. 1 ст. 2 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»,\~для\~цілей\~цього Закону\~тимчасово\~окупованою\~територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій. Згідно зі\~ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених\~Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Як зазначено в п. п. 1, 2, 3\~ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до\~Конституції\~та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсними і не створює правових наслідків. Відповідно до\~ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», підставою для проведення державної реєстрації смерті проводиться на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Згідно\~ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», про факт державної реєстрації акту цивільного стану органами державної реєстрації актів цивільного стану видається відповідне свідоцтво. Бланки свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану виготовляються за затвердженими Кабінетом Міністрів України зразками та їх описами. Пунктом «а» статті 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті, є зокрема лікарське свідоцтво про смерть форма №106/о), форма якого затверджена\~наказом МОЗУ від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024. Разом з тим, відповідно до інформаційного листа ВССУ №9-697/0/4-17 від 11.04.2017 зазначено, що з огляду на практику Європейського суду з прав людини (Луізіду проти Туреччини, Кіпрус проти Туреччини, Іл`яшку та інші проти Молдови та Росії) документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, як виняток можуть братися до уваги судом та оцінюватися разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 257-1\~ЦПК України\~(в редакції, що діяла станом на час складення цього листа). Окрім цього, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку\~статті 317 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що до даних правовідносин підлягають застосування положення ст. 317 ЦПК України\~та\~Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Відповідно до ч. 2 ст. 317\~ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. 05.03.2021 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відмовлено у державній реєстрації смерті [PERSON] . Підставою для відмови є невідповідність свідоцтва про смерть умовам діючого законодавства України оскільки воно було видане на тимчасово окупованій території України. Відповідно до п. 5 ч. 2\~ст. 293 ЦПК України\~суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до\~ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. У п. 2 ч. 1 ст. 17\~Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»\~визначено, що державна реєстрація смерті фізичної особи проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Згідно з ч. 2\~ст. 319 ЦПК України\~рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Враховуючи викладені обставини та наявні в справі докази, суд вважає доведеним факт смерті [PERSON] , місце народження:\~Україна, Одеська область, Роздільнянський район, с. Лиманське, [INFO] , який помер [INFO] та проживав на день смерті за адресою: Автономна Республіка Крим, місто Красноперекопськ. Відповідно до ч. 4 ст. 317\~ЦПК України\~ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved