Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

08.06.2017р. КП «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON]., в якій просило суд стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість по оплаті послуг водопостачання та водовідведення за період з 01.02.2002р. по 31.12.2016р. у розмірі 22957 грн. 70 коп. , суму 3% річних та суму інфіляційного збільшення - 11716грн.79коп., а разом 36931грн.95коп., а також судові витрати (а.с. № 3). 29.11.2017р. позивач уточнив свої позовні вимоги в частині зміни складу відповідачів та просив суд стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на його користь заборгованість по оплаті послуг водопостачання та водовідведення за період з 01.02.2002р. по 31.12.2016р. у розмірі 22957 грн. 70 коп., суму 3% річних та суму інфляційного збільшення - 11716грн.79коп., а разом 36931грн.95коп., а також судові витрати 1600 грн. (а.с. № 49). В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням уточнень до позову, позивач посилався на те, що між КП «Дніпроводоканал» та відповідачами встановилися фактичні відносини з приводу надання послуг, згідно рішення Дніпропетровської міської ради №526 від 20.04.1995р. про розподіл платні за надання населенню комунальних послуг, споживачам, переданим на обслуговування КП «Дніпроводоканал», абоненту відкритий особовий рахунок. Відповідно до розрахунку позивача сума заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS], де відповідальним квартиронаймачем є [PERSON], якій відкритий особовий рахунок № 933482000028, за період з 01.02.2002р. по 31.12.2016р. складає 22957 грн. 70 коп., а із сумою 3 % річних та інфляційних витрат вона сягає 36931грн.95коп. Крім того, відповідно до ксерокопій паспортів в кв. № 28 також зареєстровані інші повнолітні члени її сімї [PERSON] та [PERSON] Крім того, усі три відповідачі є власниками кв. № 28 по бульвару Слави м. Дніпро, отже їх слід вважати солідарними відповідачами. Представник позивача [PERSON] (діє на підставі довіреності від 02.01.2018р. а.с. № 61) в судове засідання 19.02.2018р. не зявилася, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, справу розглянути за її відсутності. Крім того, надала до суду розрахунок заборгованості відповідачів по оплаті послуг водопостачання та водовідведення, з урахуванням строку позовної давності, за період з березня 2014р. по січень 2017р. (включно) на загальну суму 16989грн.03коп. (а.с. № 62-63). Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання 19.02.2018р. не зявилися, надали до суду письмові заяви, в яких просили справу розглянути за їх відсутності. В цих заявах також зазначили, що вони позовні вимоги не визнають та просили суд застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності (а.с. № 64-69). Згідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За таких обставин, враховуючи належне повідомлення сторін про день та час розгляду справи, надані представниками сторін письмові пояснення та заперечення щодо предмету позову, суд вважає за можливе розглянути дану справу по суті за відсутності сторін. Згідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Пунктом 9 частини 1 Розділу XI «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017р., який набрав чинності з 15.12.2017р. справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. При винесенні рішення суду 19.02.2018р. суд приймає до уваги, що в судових засіданнях по справі вже було заявлено про докази, надавався детальний розрахунок заборгованості, відповідачі надавали письмові заперечення та докази (документи, підтверджуючі кількість власників квартири, довідки про статус родини як малозабезпеченої),після чого позивачем й були уточнені позовні вимоги, отже проведення підготовчого провадження за вимогами глави 3 розділу III ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017р.) не потрібно. Підстав для винесення по справі заочного рішення суду, встановлених ч.1 ст. 280 ЦПК України не вбачається. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Між КП «Дніпроводоканал» та відповідачами встановилися фактичні відносини з приводу надання послуг, згідно рішення Дніпропетровської міської ради №526 від 20.04.1995р. про розподіл платні за надання населенню комунальних послуг, споживачам, переданим на обслуговування КП «Дніпроводоканал», основному квартиронаймачу [PERSON] відкритий особовий рахунок № 933482000028 Судом встановлено, що за адресою: [ADDRESS] відповідальним квартиронаймачем є [PERSON], на імя якої відкрито відповідачем особовий рахунок (а.с.№ 6). Крім неї, в квартири зареєстровані інші члени її сімї [PERSON], [PERSON] та троє малолітніх дітей [PERSON] (а.с. № 27-40, 51). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги (до яких відповідно до п.1 ч. 1 ст. 13 цього ж закону віднесено і послуги з водовідведення ) у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про питну воду і питне водопостачання» споживачі питної води зобов'язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Згідно ст. 160 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Крім того, матеріалами справи підтверджено, що усі відповідачі є власниками [ADDRESS] (свідоцтво про право власності від 14.06.1999р. а.с. № 42), отже відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України їх частки в квартирі вважаються рівними. Згідно зі ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобовязаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обовязкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобовязання, повязаними із спільним майном. Відповідно до розрахунку сума заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] з 01.02.2002р. по 31.12.2016р. складає 22957 грн. 70 коп., а із сумою 3 % річних та інфляційних витрат вона сягає 36931грн.95коп. (а.с. № 51-54). В судовому засіданні судом встановлено, що нарахування плати за надані послуги водопостачання та водовідведення позивачем проводилось відповідно до тарифів, враховані пільги на 50% оплату комунальних платежів 4-х осіб з 6-ти (багатодітна родина а.с. № 51). В наданих до суду заявах від 19.02.2018р. відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] просили суд застосувати строки позовної давності до спірних правовідносин, оскільки позивачем заявлені вимоги про стягнення грошових коштів з 2002р. по 2016р. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до п. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до п. 2 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (п. 3 ст. 267 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (п. 4 ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважним причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (п. 5 ст. 267 ЦК України). У звязку з тим, що відповідачі заявили вимогу про застосування строків позовної давності, а позивачем, в свою чергу, будь яких заяв про поновлення строку позовної давності, з зазначенням поважності причин такого пропуску та відповідними доказами, до суду подано не було, суд вважає за необхідне заявлене відповідачами клопотання задовольнити та застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності. Оскільки відповідачами було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, представником позивача було надано до суду розрахунок заборгованості, включаючи 3 % річних та інфляційне збільшення за період з березня 2014р. по січень 2017р. (включно) на загальну суму 16989грн.03коп. (а.с. № 62-63). До такого висновку суд дійшов з огляду на Правові позиції, які висловлені ВСУ у справі № 6-214цс14 від 21.01.2015р., де зазначено, що враховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу, як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом II ЦПК України (в редакції закону від 18.04.2004р. була чинна станом на 08.06.2017р.), перериває перебіг строку позовної давності. При винесені рішення враховано те, що ухвалою судді Ходаківського М.П. від 06.03.2017р. КП «Дніпроводоканал» було відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з [PERSON] І ця заява про видачу судового наказу надійшла до суду 03.03.2017р. (а.с. № 5). Отже сума заборгованості за період з березня 2014р. по січень 2017р. (включно) складає 1 6989грн.03коп., саме цю суму суд вважає за необхідне стягнути з боржників солідарно. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм цивільного законодавства, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог КП «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення, а саме в межах строків позовної давності березня 2014р. по січень 2017р. (включно) . Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України та приймаючі до уваги, що позовні вимоги позивача задоволені частково, суд вважає за можливе стягнути з відповідачів на користь позивача понесені при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору в розмірі з кожного відповідача по 245грн.34коп. (за таким розрахунком: 16989грн.03коп. х 1600грн.: 36931грн.95коп. = 736грн.01коп.: 3 = 245грн.34коп.), тобто пропорційно задоволеній частині позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial