Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

08.06.2015 року позивач звернувся до суду з позовом та просила ухвалити рішення, яким надати [PERSON] дозвіл на виїзд [PERSON], [INFO], за кордон без дозволу (згоди) батька [PERSON] до повноліття дитини в наступні країни світу: Російська Федерація, Франція, Туреччина, Болгарія, Чехія, Ізраїль, Китайська народна республіка, Федеративна республіка Німеччина, Канада, Іспанія. Дозволити [PERSON] або її офіційному представнику без згоди батька [PERSON] оформляти документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої [PERSON], [INFO] за межі України до наступних країн світу: Російська Федерація, Франція, Туреччина, Болгарія, Чехія, Ізраїль, Китайська народна республіка, Федеративна республіка Німеччина, Канада, Іспанія до досягнення нею повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем [PERSON] вона перебувала в зареєстрованому шлюбі, від якого народилась донька [PERSON] [INFO]. Позивач зазначає, що з моменту розірвання шлюбу будь-яке спілкування між нею та відповідачем припинилось, на телефонні дзвінки [PERSON] не відповідає, місце його перебування не відоме. Позивач стверджує, що їх донька є інвалідом з дитинства та потребує відвідування лікувальних закладів не лише в Україні, але й за її межами, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, вказуючи на те, що відповідач повністю усунувся від виховання дитини та спілкування з нею. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про відкладання не заявляв. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради у судове засідання зявився, позовні вимоги вважав обґрунтованими, просив задовольнити. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Відповідно до ст. 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Правовідносини між сторонами по справі є сімейно-правовими та урегульовані положеннями СК України. У судовому засіданні встановлено, що в період з 31 січня 2009 року по 17 березня 2011 року сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 березня 2011 року. Від даного шлюбу у сторін 17 листопада 2009 року народилась донька [PERSON], про що Другим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис за № 1199, що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії 1-ЖД № 201341. Як вбачається з матеріалів справи, малолітня [PERSON] хворіє, з народження знаходиться на диспансерному обліку, діагноз: вроджений множинний артрогрипоз, білатеральна клишоногість; з червня 2010 року (з семи місяців) встановлений діагноз: вроджений множинний артрогрипоз з стійкими рухливими порушеннями рук і ніг (клишоногість, клишорукість), затримка стато-моторного розвитку внаслідок гіпоксично-ішемічної перинатальної патології ЦНС; 05.07.2010 року було оформлено медичний висновок на соціальну пільгу по інвалідності (наказ МЗ України № 482, 343, розділ ХХІ, пункт 3, п/п 3,17). 06 вересня 2010 року [PERSON] було видано посвідчення серії ААБ № 300990 на дитину інваліда [PERSON], [INFO]. Відповідно до Індивідуальної програми реабілітації дитини інваліда № 225, виданої КУ «Дитяча міська поліклініка № 4», дитина має потенціал відновлення обмеженої життєдіяльності, але це потребує лікування та оздоровлення в медичних закладах. Отже, судом встановлено що малолітня [PERSON] серйозно хворіє, а від так потребує постійного лікування та оздоровлення, не лише в медичних закладах України, а й в інших державах світу. В судовому засіданні представник позивача пояснила, що батько дитини [PERSON] долею дитини не цікавиться, від контактів ухиляється, та безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України для лікування. Статтею 33 Конституцією України від 28 червня 1996 року передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям - громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини, і він відсутній у пункті пропуску; коли у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; у разі предявлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обовязках відносно своїх дітей. Зокрема, стаття 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов`язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обовязки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], третя особа Київська районна адміністрація Одеської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька підлягає задоволенню, так як це буде сприяти оздоровленню дитини, її фізичному та розумовому розвитку та слід надати такий дозвіл на виїзд до будь-яких країн світу. На підставі викладеного, та

Outcome: approved