Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

09 червня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з уточненою в ході судового розгляду позовною заявою, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, обґрунтовуючи свої вимоги наступним. В 2006-2007 роках вона перебувала в цивільному шлюбі з [PERSON] В органах РАЦС шлюб не було зареєстровано. Від шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO]. Після народження сина, в березні 2007 року вони зі [PERSON] перестали жити однією сім'єю, він їх залишив та переїхав жити до м.Горлівки Донецької області. З того часу вони не підтримують ніяких зв'язків, після припинення шлюбних відносин [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, цікавиться успіхами сина, не турбується про стан його здоров'я, фізичний та духовний розвиток. Син весь час мешкає разом з нею, вона, як мати, займається його вихованням та утриманням, захистом його прав та інтересів. [PERSON] не утримує сина, не надає ніякої матеріальної допомоги дитині та не підтримує з ним зв'язок. Свої батьківські обов'язки він не виконує протягом тривалого часу та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання. У зв'язку з тим, що їх місцем постійного мешкання - в місті Єнакієве Донецької області, органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, вона з сином переїхала до м.Слов'янськ та отримала статус переміщеної особи. [PERSON] перебуває у м.Горлівка, тобто на території, яка не підконтрольна українській владі. В 2015 році в м.Слов'янську вона уклала новий шлюб та від шлюбу вони мають малолітню дитину, [INFO]. Її теперішній чоловік опікується її старшим сином та виказує намір його усиновити. [PERSON] працездатний, інших осіб, яких він зобов'язаний утримувати, немає. Вважає, що з відповідача на її користь слід стягнути аліменти на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] та стягнути зі [PERSON] аліменти на його утримання. Позивач [PERSON] в судове засідання, будучи належним чином повідомлена про дату та час слухання справи, не з'явилася. Надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, за участю її представника, просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с.21). Представник позивача [PERSON], який діє на підставі договору про надання адвокатських послуг від 24 травня 2016 року (а.с.10), в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON], будучи повідомленим про час, дату та місце судового розгляду через оголошення, розміщене в газеті центральних органів виконавчої влади України «Урядовий Кур'єр» №171 (5791) від 13 вересня 2016 року (а.с.41), в судове засідання не з'явився, відомостей про причини неявки суду не надав, з заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради [PERSON], який діє на підставі довіреності №29/01-782 від 19 червня 2016 року (а.с.16), у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував, просив їх задовольнити Надали до суду висновок органу опіку та піклування Слов'янської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні його сина [PERSON] (а.с.33-34). Відповідно до положень ст.ст.169, 224 ЦПК України, та враховуючи згоду представника позивача, суд вважає можливим відповідно до правил частини 1 статті 224 ЦПК України розглядати справу за відсутності відповідача у порядку заочного провадження на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом. Вислухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи та надані докази в межах заявлених позовних вимог (ст.11 ЦПК України) суд установив наступне. Відповідно до ч.1 ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого ВДРАЦС Єнакієвського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON] народився [INFO] року, його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). Відповідно до довідки від 21 липня 2015 року про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України, району проведення антитерористичної операції чи населеного пункту, розташованого на лінії зіткнення, [PERSON] та неповнолітні [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], перемістилися з м.Єнакієве до м.Слов'янськ Донецької області (а.с.5). Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого ВДРАЦС по м.Слов'янську реєстраційної служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 06 лютого 2015 року (а.с.6). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого ВДРАЦС по м.Слов'янську реєстраційної служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, [INFO] року народився [PERSON], батьками якого зазначені - [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Відповідно до довідки Слов'янського ВП Краматорського ВП ГУ НП в Донецькій області від 29 січня 2016 року, вбачається, що [PERSON] розшукується Артемівським ВП ГУ НП в Донецькій області за скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст.296 КК України (хуліганство), запобіжний захід не обирався. Крім того, в період часу з 2009 року по 2012 рік неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності. Наразі його місцезнаходження на території України невідоме (а.с.8). Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Проте, жодного з покладених законом на батьків обов'язків, відповідач не виконує. Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідач свого батьківського обов'язку, зокрема обов'язку виховувати та утримувати дитину до досягнення нею повноліття, не виконує протягом тривалого часу та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року, ратифікованої Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року за № 789 - ХІІ, дитина, з огляду на його фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Статтею 150 СК України закріплені обов'язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовки її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності встановленої законом. Відповідно до ч.1 п.2 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Слов'янської міської ради № 29/01-1019 від 20 липня 2016 року, щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON], він не підтримує жодного зв'язку з сином [PERSON] та його матір'ю, не здійснює жодних дій, спрямованих на виконання своїх батьківських обов'язків. Теперішній чоловік [PERSON] [PERSON] виховує та допомагає утримувати [PERSON], виказує намір його усиновити. Позбавлення батьківських прав батька [PERSON] необхідно для вирішення подальшої долі дитини. Враховуючи вищезазначене, вважають доцільним позбавити відповідача батьківських прав у відношенні його малолітньої дитини (а.с.33-34). У силу положень Закону і роз'яснень, даних у п. 15 Постанови пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтується на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з п. 17 зазначеної постанови, не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою сімейно-правового характеру, вона застосовується до батьків, що не забезпечують належне виховання своїх дітей. По змісту Закону ухилення повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Проаналізувавши надані сторонами в силу ст.60 ЦПК України докази, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON], маючи реальну можливість виконувати передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки, завідомо, навмисно ухилявся від їх виконання у відношенні своєї малолітньої дитини. Тому суд визнає обґрунтованими позовні вимоги [PERSON], про позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні його сина [PERSON] За таких обставин, позов, заявлений з метою належного правового захисту прав та інтересів малолітньої дитини, судом визнається таким, що підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо стягнення зі [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини - [PERSON], суд виходить з наступного. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплено в ч. 2 ст. 51 Конституції України і ст. 180 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. При визначенні розміру аліментів суд згідно вимог ст. 182 СК України виходить з того, що відповідач є працездатною особою, а отже має можливість, з урахуванням свого матеріального становища, надавати матеріальну допомогу своїй дитині до досягнення нею повноліття щомісяця. На підставі вищенаведеного, суд приходить до переконання про необхідність задоволення позовних вимог позивача, починаючи стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обов'язку утримання неповнолітньої дитини судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу утримання дитини не досягнуто. Відповідно до положень ч.1 ст. 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дітей за один місяць, згідно вимогам ст. 367 ЦПК України підлягає негайному виконанню. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд ухвалює рішення на користь позивача, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати (судовий збір 551 грн. 21 коп. та витрати пов'язанні з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача - 420 грн. 00 коп.) у розмірі 971 грн. 21 коп. Також відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача доход держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved