Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

07 серпня 2015 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] про розірвання договору оренди домоволодіння, виселення, стягнення заборгованості за сплату комунальних послуг (а.с.2). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 21 березня 2010 року між ним та [PERSON] було укладено договір оренди домоволодіння [ADDRESS], що належить йому на праві приватної власності. На теперішній час відповідачка не виконує умови договору, у зв'язку із чим, утворилась заборгованість по сплаті комунальних послуг та земельного податку за адресою домоволодіння [ADDRESS]. Враховуючи вищевикладене та наголошуючи на тому, що на теперішній момент позивачу самому потрібне зазначене вище домоволодіння для проживання, він вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить розірвати договір оренди від 21.03.2010 року, виселити відповідачку з домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] та стягнути із відповідачки на свою користь заборгованість по сплаті за комунальні послуги в сумі 14 351,26 грн. Заочним рішенням суду від 29 вересня 2015 року позовні вимоги частково задоволено (а.с.16-18), але відповідачка не погодившись із заочним розглядом справи 22 жовтня 2015 року звернулась до суду із заявою про перегляд даного заочного рішення суду (а.с.22-25). Ухвалою суду від 28 жовтня 2015 року заочне рішення суду від 29.09.2015 року скасовано, а справу призначено до судового розгляду в загальному порядку (а.с.37). Позивач у судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду надав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с.51). Відповідачка в особі свого представника за довіреністю - [PERSON], в судове засідання не з'явилась. Про день, час та місце судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку, про що свідчить письмова розписка в матеріалах справи (а.с.48). Про причини своєї неявки та неявки свого представника не повідомила. Письмових заяв про розгляд справи без своєї присутності не надсилала. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду справи встановлено, що [PERSON] є власником домоволодіння [ADDRESS] (а.с.4). 21 березня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди житла, за умовами якого наймач прийняв в оренду домоволодіння та прилеглої до нього земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], платою за користування - 300,00 грн. в місяць, строком дії договору 2 роки 11 місяців (а.с.3). За умовами договору відповідачка зобов'язалась підтримувати порядок на ділянці та в житловому приміщенні, сплачувати комунальні послуги та податок на земельну ділянку. Судом встановлено, що в липні 2013 року [PERSON] звертався до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про розірвання попереднього договору, розірвання договору оренди, виселення (цив.спр. №205/6396/13-ц). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2013 року у задоволенні вимог [PERSON] відмовлено у повному обсязі (а.с.53-56, цив.спр. №205/6396/13-ц). Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, вищевказаним судовим рішенням встановлено, що так як дія договору оренди від 21.03.2010 року закінчувалась 21 лютого 2013 року, а [PERSON] не попереджав [PERSON] про відмову в подальшому укласти (продовжити) договір оренди, а також про зміну його умов тощо, а [PERSON] у свою чергу не звільнила займане житлове приміщення, у зв'язку із чим, договір оренди укладений між сторонами 21.03.2010 року вважається укладеним на таких самих умовах і на такий самий строк, тобто 2 роки 11 місяців, починаючи з 21 лютого 2013 року і по 20 січня 2016 року. Згідно ст. 810 ЦК України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. За ст.. 811 ЦК України, договір найму житла укладається у письмовій формі. У відповідності до ст.. 815 ЦК України, наймач зобов'язаний використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Відповідно до ст.. 820 ЦК України, розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. Згідно із ч.1 ст.. 822 ЦК України, у разі спливу строку договору найму житла наймач має переважне право на укладення договору найму житла на новий строк. Не пізніше ніж за три місяці до спливу строку договору найму житла наймодавець може запропонувати наймачеві укласти договір на таких самих або інших умовах чи попередити наймача про відмову від укладення договору на новий строк. Якщо наймодавець не попередив наймача, а наймач не звільнив помешкання, договір вважається укладеним на таких самих умовах і на такий самий строк. У відповідності до ст..825 ЦК України, договір найму житла може бути розірваний за рішенням суду на вимогу наймодавця у разі: 1) невнесення наймачем плати за житло за шість місяців, якщо договором не встановлений більш тривалий строк, а при короткостроковому наймі - понад два рази; 2) руйнування або псування житла наймачем або іншими особами, за дії яких він відповідає. Відповідно до ст.. 168 Житлового кодексу Української РСР, укладений на визначений строк договір найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, припиняється після закінчення цього строку, і його може бути продовжено лише за угодою між наймачем і наймодавцем. Дострокове розірвання договору найму жилого приміщення з ініціативи наймодавця можливе лише за згодою наймача. Договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім'ї. У цьому випадку власник будинку (квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці. Договір найму жилого приміщення, укладений як на визначений так і на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо наймач або особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи одному будинку, а також у разі систематичного невнесення наймачем квартирної плати і плати за комунальні послуги. За ч.3 ст. 825 ЦК України, договір найму частини будинку, квартири, кімнати (частини кімнати) може бути розірваний на вимогу наймодавця у разі необхідності використання житла для проживання самого наймодавця та членів його сім'ї. Наймодавець повинен попередити наймача про розірвання договору не пізніше ніж за два місяці. Згідно ст..826 ЦК України, у разі розірвання договору найму житла наймач та інші особи, які проживали у помешканні, підлягають виселенню з житла на підставі рішення суду, без надання їм іншого житла. Отже, виходячи з викладеного вище, невиконання відповідачкою умов укладеного з позивачем договору оренди, не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для його розірвання та виселення відповідачки із займаного домоволодіння відсутні. Щодо вимог про стягнення заборгованості по оплаті комунальних послуг, суд виходить із наступного. Згідно зі ст..162 Житлового кодексу Української РСР, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. У підтвердження виконання умов договору оренди, відповідачкою надано квитанції про сплату грошових коштів за користування житлом (а.с.29-31). Як вбачається із наданих позивачем квитанцій за послуги електропостачання, за адресою спірного домоволодіння утворилась заборгованість по оплаті даної послуги та по сплаті земельного податку (а.с.5,14,15), але суд не приймає до уваги як належний, допустимий і достатній доказ невиконання відповідачкою своїх зобов'язань за договором оренди від 21.03.2010 року, так як на квитанціях є виправлення та закреслення. А також, згідно виписки по особовому рахунку [NUMBER] відкритого в ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» на споживача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] вбачається, що абонент неодноразово відключався працівниками постачальника послуг, та станом на липень 2015 року є відключеним від послуг електропостачання та має заборгованість в сумі 13 698,60 грн. (а.с. 44-45). Суд наголошує, що відповідно до наданого позивачем розрахунку суми збитків (а.с.43), доказів у підтвердження плати за підключення живлення, заборгованості по сплаті земельного податку позивачем не надано, а отже вимоги щодо стягнення заборгованості за сплату комунальних послуг є безпідставними та недоведеними. Відповідно до ст..60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача безпідставними, необґрунтованим, недоведеними з його боку, а тому не підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, вирішуючи питання щодо судових витрат, згідно статті 88 ЦПК України, із позивача належить стягнути на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн. за позовні вимоги майнового характеру. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed