Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

08.11.2021 року до суду звернулася позивач [PERSON] , з позовом про припинення права власності на торгівельний павільйон до відповідача Верхньодніпровської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: комунальне підприємство «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації» Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09.11.2021 року відкрите провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 14 грудня 2021 року. Відповідачем подана заява про відсутність заперечень з приводу заявлених позовних вимог. Згідно поданої позовної заяви позивач просить припинити право власності на торгівельний павільйон, який розташований за адресою: [ADDRESS] , як на нерухоме майно. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: вона в листопаді 2008 року купила металевий торгівельний павільйон, що розташований за адресою: [ADDRESS] , за договором купівлі продажу від 25 листопада 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, Зезуль Л.Я., та зареєстрованого за номером 1195. В п.6 договору купівлі-продажу зазначено, що у відповідності до ст. 210 ЦК України цей договір підлягає державній реєстрації. 04.12.2008 року торгівельний павільйон був зареєстрований у реєстрі прав власності на нерухоме майно. 09.08.2021 року вона отримала витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, де зазначено цільове призначення землі: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі землі житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер 1221082200:03:001:0346. В серпні місяці у неї виникла потреба продати павільйон, вона звернулась до КП Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації» та отримала акт технічного обстеження торгівельного павільйону. В акті зазначено, що під час обстеження виявлено, що на бетонному майданчику розташований торгівельний павільйон, який відповідно до законодавства відноситься до стаціонарної малої архітектурної форми. Після отримання акту вона звернулась до реєстратора прав на нерухоме майно для зняття з реєстрації права власності нерухомого майна на малу архітектурну форму. 29.10.2021 року вона отримала відмову у державній реєстрації, де реєстратор зазначив, що згідно ч. 4 ст. 5 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії. Відповідно до ч. 1 ст. 181 ЦК України - До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. У законодавстві України мала архітектурна форма визначається як невелика одноповерхова пересувна споруда, яка не має закритого приміщення для тимчасового перебування людей, або стаціонарна споруда, яка має закрите приміщення для тимчасового перебування людей і по зовнішньому контуру має площу до 30 м?, яка виконується із полегшених конструкцій і встановлюється тимчасово без улаштування фундаментів. Таким чином належний їй торгівельний павільйон є малою архітектурної формою і не підлягає державній реєстрації, як нерухоме майно. Наявність державної реєстрації на належний їй павільйон, як на нерухоме майно, порушує її права, як власника даного майна, що й стало підставою звернення до суду. Справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників розгляду справи. Відповідачем надана заява згідно якої останній проти задоволення позовних вимог не заперечує. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору письмових пояснень суду не надав. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Між сторонами виникли правовідносини, що виникають із права власності на нерухоме майно. Способами захисту порушених цивільних прав позивачем визначено припинення права власності на частку в нерухомому майні та визнання права власності на частку в нерухомому майні, з яким погоджується суд. Дані способи захисту порушених прав передбачені ст. 16, ЦК України. Судом встановлено, що позивач є власником металевого торгівельного павільйону, що розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі продажу від 25 листопада 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, Зезуль Л.Я., та зареєстрованого за номером 1195. Згідно п. 6 зазначеного договору купівлі-продажу вказано, що у відповідності до ст. 210 ЦК України цей договір підлягає державній реєстрації. Також необхідно здійснити реєстрацію права власності. 04.12.2008 року торгівельний павільйон був зареєстрований позивачкою у реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджується витягом реєстрацію права власності на нерухоме майно та інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 09.08.2021 року позивачка отримала витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, де зазначено цільове призначення землі: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі землі житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер 1221082200:03:001:0346, що підтверджується витягом з державного земельного кадастру. В серпні місяці у позивача виникла потреба продати павільйон, вона звернулась до КП Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації» та отримала акт технічного обстеження торгівельного павільйону. В акті зазначено, що під час обстеження виявлено, що на бетонному майданчику розташований торгівельний павільйон, який відповідно до законодавства відноситься до стаціонарної малої архітектурної форми. Після отримання акту вона звернулась до реєстратора прав на нерухоме майно для реєстрації зняття права власності нерухомого майна на належний їй павільйон, як на малу архітектурну форму. 29.10.2021 року позивачка отримала відмову у державній реєстрації, де державний реєстратор посилається на ч. 4 ст. 5 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і зазначає, що мала архітектурна форма державній реєстрації не підлягає. Проте належний позивачці торгівельний павільйон зареєстрований в Дрежавному реєстрі речових прав на нерухоме майно, як об`єкт нерухомого майна і дана обставина унеможливлює розпорядитись належним позиваці майном. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК - право власності вважається набутим правомірним, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як вбачається із наданих суду документів належний позивачці павільйон , що розташований за адресою: [ADDRESS] , відноситься до малої архітектурної форми, що підтверджується актом від 26.08.2021 року КП «Верхньодніпровське БТІ». Згідно ч. 4 ст. 5 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії. Відповідно до ч. 1 ст. 181 ЦК України - До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. У законодавстві України мала архітектурна форма визначається як невелика одноповерхова пересувна споруда, яка не має закритого приміщення для тимчасового перебування людей, або стаціонарна споруда, яка має закрите приміщення для тимчасового перебування людей і по зовнішньому контуру має площу до 30 м?, яка виконується із полегшених конструкцій і встановлюється тимчасово без улаштування фундаментів. Таким чином належний їй торгівельний павільйон є малою архітектурної формою і не підлягає державній реєстрації, як нерухоме майно. Відповідно\~до ч.\~ 2\~ст.\~ 246\~ ЦК\~України -\~Право власності\~може бути\~припинене в\~інших випадках,\~встановлених законом. Відповідно до ст.. 391 ЦК України - Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оскільки на належний позивачці павільйон зареєстроване право власності, як на нерухоме майно. Проте дане майно відноситься до малої архітектурної форми і не є нерухомим майном, що створює перешкоди позивачці у розпорядженні даним майном, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та припинення права власності на належний позивачці павільйон, що розташований за адресою: [ADDRESS] , як на нерухоме майно. Також суд вважає за можливе покласти на позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908.00 грн. .

Outcome: approved