Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

07 грудня 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради про позбавлення батьківських прав, мотивуючи вимоги тим, що з 17.12.2011 року вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Так як спільне життя не склалося їх шлюб було розірвано рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10.12.2013 року та з відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.10.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Проте, призначені судом аліменти на дитину відповідачем не сплачувались і не сплачуються, ніякої іншої допомоги відповідач не надавав і не надає. З моменту розлучення і по теперішній час відповідач від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини ухиляється, не цікавиться його життям, про дитину не турбується, з дитиною не спілкується, не відвідує її ні в школі, ні вдома, відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. На підставі викладеного позивач просить позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. 29 грудня 2018 року провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 13 березня 2019 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила суд позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, що підтверджується розміщеним оголошення на офіційному веб-порталі Фастівського міськрайонного суду Київської області про його виклик до суду. Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] підтримала,проти винесення заочного рішення не заперечувала. У відповідності до п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази у межах заявлених позовних вимог, встановив наступне. Судом встановлено, що від спільного подружнього життя [PERSON] та [PERSON] мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 08.08.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області /а.с.5/. Відповідно до рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2013 рокушлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, [PERSON], [INFO] залишено на виховання [PERSON], стягнуто з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON], аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.10.2013 року і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнуто з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON], аліменти на її утримання, як зайнятої доглядом за дитиною до досягнення дитиною 3-х річного віку, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 18.10.2013 року і до 01.08.2015 року /а.с.9-10/. Відповідно до довідки-розрахунку Фастівського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області від 19.10.2018 вбачається, гр. [PERSON] рішення суду не виконується, заборгованість по аліментах станом на 01.11.2018 року становить 85678,50 грн. /а.с.11-12/. Рішенням виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області №452 від 26.09.2018, вирішено надати висновок до Фастівського міськрайонного суду Київської області щодо доцільності та відповідності інтересам дитини позбавлення батьківських прав гр. [PERSON], [INFO], відносно малолітнього сина[PERSON], [INFO] /а.с.13/. Відповідно до Висновку №06-23/4411 від 01.10.2018, комісія з питань захисту прав дитини вважає доцільним та такими, що відповідає інтересам дитини, позбавлення батьківських прав гр. [PERSON], [INFO], відносно малолітнього сина[PERSON], [INFO] /а.с.14-16/. Відповідно до довідки Фастівської житлово-експлуатаційної контори №09001 від 09.11.2018 року [PERSON] зареєстрована та проживає в [ADDRESS] разом зі своїм сином [PERSON], [INFO] та з дочкою [PERSON], [INFO] /а.с.8/. Відповідно до ч. 9-10 ст. 7 Сімейного Кодексу України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 зазначеної постанови роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Вирішуючи даний спір, суд враховує висновок №06-23/4411 від 01.10.2018 в якому зазначено, що комісія з питань захисту прав дитини вважає доцільним та такими, що відповідає інтересам дитини, позбавлення батьківських прав гр. [PERSON]. Також суд, звертає увагу на Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» в якому встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та ті, на яких ґрунтується висновок органу опіки та піклування, суд вважає останній достатньо обґрунтованим та таким, що містить в собі переконливі аргументи, які вказують на те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно малолітнього сина. Проаналізувавши вищевикладені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що, дійсно, відповідач по справі вихованням свого сина не займається і ухиляється від своїх обов'язків по його утриманню та вихованню, не спілкується з ним і не проявляє турботи, тому, з урахуванням інтересів дитини є необхідність у позбавленні батьківських прав відповідача відносно свого сина - [PERSON].

Outcome: approved