Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

09 грудня 2016 року [PERSON] звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позову зазначив, що\~у період з 01 жовтня 2005 року по 30 листопада 2014 року він працював на посаді директора представництва ВАТ «ВНИИМЕТМАШ им. ак. [PERSON]» в м. Словянську в Україні. З травня 2014 року відповідач перестав виплачувати позивачу заробітну плату, а саме припинив здійснювати перерахунок грошових коштів в Словянське відділення №1 АТ «[PERSON] [PERSON]», у звязку із чим, припинилися виплати заробітної плати усім працівникам представництва у тому числі і позивачеві. У звязку із невиконанням відповідачем своїх зобовязань по виплаті заробітної плати, 30 листопада 2016 року позивач звільнився. Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області, від 23 грудня 2014 року, з відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість по заробітній платі у розмірі 116\~157 грн. 29 коп. і середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 7669 грн. 72 коп. Позивач неодноразово звертався до керівника ВАТ «ВНИИМЕТМАШ им. ак. [PERSON]» із вимогою виконати рішення суду про стягнення заборгованості із заробітної плати, втім, його звернення залишилися без виконання. У звязку із наведеним позивач просив суд ухвалити рішення яким стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період за період з 24 грудня 2014 року по 08 грудня 2016 року. В судове засідання позивач не зявився, подав до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у його відсутності, позов задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у його відсутності від нього до суду не надходило. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів відповідно ст. 224-228 ЦПК України. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з таких встановлених у судовому засіданні обставин та відповідних їм норм чинного законодавства. У судовому засіданні встановлено, що у період з 01 жовтня 2005 року по 30 листопада 2014 року [PERSON] працював на посаді директора представництва ВАТ «ВНИИМЕТМАШ им. ак. [PERSON]» в м. Словянську в Україні (а.с. 4-6,6з.б.). З травня 2014 року відповідач перестав виплачувати позивачу заробітну плату, а саме припинив здійснювати перерахунок грошових коштів в Словянське відділення №1 АТ «[PERSON] [PERSON]», у звязку із чим, припинилися виплати заробітної плати усім працівникам представництва у тому числі і позивачеві. У звязку із невиконанням відповідачем своїх зобовязань по виплаті заробітної плати, 30 листопада 2016 року позивач звільнився (а.с. 6 з.б.). Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області, від 23 грудня 2014 року, з відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість по заробітній платі у розмірі 116\~157 грн. 29 коп. і середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 7669 грн. 72 коп. (а.с. 30-31). Згідно із довідкою відповідача ВАТ «ВНИИМЕТМАШ», №31 від 01 грудня 2014 року, середньомісячна заробітна плата позивача становить 9\~409 грн. 94 коп.; середньоденна заробітна плата становить 451 грн. 16 коп. (а.с. 9). Право на своєчасне одержання винагороди за працю (ст. 43 Конституції України) захищається законом. Відповідно вимог статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, що передбачає, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або повноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначеній у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму. Згідно із частиною 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати\~ з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З матеріалів справи видно, що між сторонами виник спір з приводу порушення ВАТ «ВНИИМЕТМАШ», законодавства про оплату праці з передбачених статтями 116 та 117 КЗпП\~ України підстав. Відповідно частини шостої статті 12 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом передбачено, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на виплату заробітної плати, аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян, авторської винагороди, на невикористані та своєчасно не повернуті кошти Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. У трудових правовідносинах такі поняття як зобовязання, неустойка чи інша санкція за невиконання зобовязання не застосовуються. За структурою КЗпП України ст. 117, якою визначено підстави виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відноситься до розділу VII Оплата праці вказаного Кодексу. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобовязання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Отже, виплата за затримку розрахунку при звільненні, яка повязана з трудовими правовідносинами, є оплатою праці, а тому положення наведеного вище Закону України на ці правовідносини не поширюються. Наведену позицію висловив також Верховний суд України в своїй постанові № 6-121цс 12 від 17 жовтня 2012 року. Щодо встановлення строку звернення до суду, який суд при вирішенні трудового спору зобовязаний перевірити, що відповідно рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року по справі № 1-5/2012 р. в частині ст.. 116, 117, 237-1 КЗпП України, про застосування тримісячного строку звернення до суду\~ щодо стягнення середнього заробітку та весь час затримки розрахунку та моральної шкоди, суд вважає, що наведений строк обраховується з моменту фактичного розрахунку із працівником. Відповідно\~ положень п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року N 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», згідно із яким, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. В звязку із цим, суд приходить до висновку, що оскільки фактичний розрахунок із позивачем на день його звернення до суду із вказаним позовом не проведений, відсутність вини відповідача у невиплаті заборгованості не доведена, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 24 грудня 2014 року по 08 грудня 2016 року в межах заявлених вимог\~підлягає до виплати. Розрахунок середнього заробітку для таких виплат проводиться відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року (з наступними змінами), виходячи із заробітку за останні\~ два календарних місяці роботи, що передували\~ події, з якою\~ повязана відповідна виплата. Середньоденна\~ заробітна плата\~ визначається\~ діленням\~ заробітної плати\~ за\~ фактично\~ відпрацьовані\~ протягом двох\~ місяців\~ робочі (календарні) дні\~ на\~ число\~ відпрацьованих\~ робочих днів (годин). Враховуючи, що\~ [PERSON] просив стягнути середній\~ заробіток за\~ період\~\~ 24 грудня 2014 року по 08 грудня 2016 року\~ включно, суд, в межах заявлених позовних вимог, вважає\~ за\~ необхідне\~ стягнути\~ наступну\~ суму, виходячи з таких розрахунків.\~ Згідно із довідкою відповідача ВАТ «ВНИИМЕТМАШ», №31 від 01 грудня 2014 року, - середньомісячна заробітна плата позивача становить 9\~409 грн. 94 коп.; - середньоденна заробітна плата становить 451 грн. 16 коп. Отже, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 грудня 2014 року по 08 грудня 2016 року включно складає: 451 грн. 16 коп. Х ((23 день + 22 день) : 2 = 21,5- середня кількість робочих днів за два останніх місяці роботи) Х 12 міс. (середня кількість робочих днів у році) Х 1 рік + (21.5 дн. Х 11 міс.) = 451 грн. 16 коп. Х 485 (кількість днів затримки розрахунку з 23 грудня 2014 року по 08 грудня 2016 року включно =\~ 218812 грн. 60 коп. Суд зазначає, що у сенсі ст. 117 КЗпП України, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про оплату праці» стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку є відповідальністю роботодавця та стягується судом саме по день фактичного розрахунку, або по день постановлення рішення суду, у звязку із цим, в даному випадку судом розглянути вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку у межах позовних вимог відповідно ст. 11 ЦПК України. Крім того, відповідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно розяснень п. 36 Постанови Пленуму ВССУ України № 10 від 17.10.2014 року, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). У звязку із викладеним, враховуючи, що позов задоволений повністю, суд приходить до висновку, що з відповідача у дохід держави підлягає до стягнення судовий збір у розмірі\~ 2\~280 грн. 61 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved