Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

08.05.2015 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс», приватного підприємця [PERSON], Ліщинської сільської ради Кагарлицького району Київської області про переведення прав покупця, визнання недійсними свідоцтва про право власності на майновий пай і актів приймання передачі майна і зобов»язання звільнити приміщення, ( а.с., 3 - 5), в якій позивач просив суд винести рішення, яким: - визнати недійсними договори купівлі-продажу майнового паю від 1 вересня 2010 р., укладені між покупцем [PERSON] і продавцями: 1. [PERSON] (вартість продажу 909 грн.); 2. [PERSON] (вартість продажу 1314 грн.); 3. [PERSON] (вартість продажу 908 грн.); 4. [PERSON] (вартість продажу 606 грн.); 5. [PERSON] (вартість продажу 624 грн); 6. [PERSON] (вартість продажу 1434 грн.); 7. [PERSON]( вартість продажу 2316 грн.; 8. [PERSON] (вартість продажу 816 грн.); 9. [PERSON] (вартість продажу 1562 грн.); 10. [PERSON] (вартість продажу 598 грн.); [PERSON] (вартість продажу 1380 грн.); 12. [PERSON] (вартість продажу 878 грн.); 13. [PERSON] (вартість продажу 407 грн. грн.); 14. [PERSON] (вартість продажу 1212 грн.); 15. [PERSON] (вартість продажу 859 грн); 16. [PERSON] (вартість продажу 1394 грн.). - визнати недійсним свідоцтво про право власності на майновий пай (майновий сертифікат), [NUMBER], виданий Ліщинською сільською радою 28 жовтня 2010 р. на їм»я [PERSON]; - визнати недійсними акт від 25 березня 2008 р. приймання-передачі майна від ТОВ «Комплекс Агромарс» до приватного підприємця [PERSON] та акт від 01 вересня 2010 р. приймання-передачі майна від ТОВ «Комплекс Агромарс» до приватного підприємця [PERSON]; - зобов»язати приватного підприємця [PERSON] звільнити будівлі і споруди, зайняті нею згідно актів приймання - передачі від 25.03.20068 року і від 01.09.2010 року. - стягнути на його користь судові витрати у вигляді сплаченого судового збору. Свої позовні вимоги позивач в мотивувальній частині обґрунтовував наступним. Він мае частку у праві спільної часткової власності на майновий фонд колишнього сільськогосподарського підприємства «Україна», що підтверджується відповідним свідоцтвом, яке додано до позовної заяви. Між [PERSON], як покупцем, і співвласниками у праві спільної часткової власності на майновий фонд КСП «Україна» [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], як продавцями, 1 вересня 2010 р. укладені договори купівлі-продажу майнових паїв (без номерів), згідно яких названі продавці продали, а покупець [PERSON] придбала у них належні їм майнові паї, як частини майнового фонду КСП «Україна». Загальна вартість, яку сплатила покупець [PERSON] продавцям за придбані майнові паї, склала 17217 грн. 28 жовтня 2010 р. Ліщинською сільською радою [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на майновий пай (майновий сертифікат), [NUMBER]. У свідоцтві вказано, що [PERSON] має право на пайовий фонд майна КСП «Україна» відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників. 25 березня 2008 р. було складено і підписано акт приймання-передачі про те, що ТОВ «Комплекс Агромарс» передало, а ПП «[PERSON].» прийняла частину майнового фонду КСП «Україна», а саме: зерносклад площею 400 кв.м., вартістю 10000 грн. і склад запчастин вартістю 600 грн. 1 вересня 2010 р. було складено аналогічний акт приймання-передачі про те, що ТОВ «Комплекс Агромарс» передало, а ПП «[PERSON].» прийняла 1\\4 частину складу ПММ вартістю 750 грн., 1\\2 частину гаража вартістю 7500 грн., артезіанську свердловину вартістю 4600 грн., 1\\2 частини площадки для автомашин вартістю 13462 грн., приміщення для охорони вартістю 2500 грн., 57 % складу запчастин вартістю 19873 грн, 1\\2 частину току зерновог, паркан гаража вартістю 1500 грн. На підставі вищеназваних документів ПП «[PERSON].» на даний час володіє та користується вказаним у актах приймання-передачі майном. Всі названі право чини укладені з порушенням вимог чинного законодавства України і мають бути визнані недійсними, виходячи з наступного: І. Щодо підстав переведення прав покупця. Вищеназвані продавці майнових паїв володіли своїми частками у праві спільної часткової власності на майновий фонд КСП «Україна» відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай (частку майнового фонду КСП «Україна»), затвердженого зборами співвласників 25 січня 2002 р. Відповідно до ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у спільній частковій власності. Проте, одночасно законодавець у ст. 362 ЦК України встановлює механізм захисту прав інших співвласників при продажу кимось зі співвласників своєї частки, оскільки вони також можуть виявити бажання придбати її. Так, згідно з ч. 1 ст. 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю. Згідно з ч. 2 ст. 362 ЦК України продавець частки у праві спільної часткової власності зобов»язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Аналогічної позиції дотримується Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, який у постанові Пленуму від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику у справах про захист прав власності та інших речових прав», п. 18, вказав наступне: «У разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням права купівлі інших співвласників, будь-який співвласник маєправо пред»явити до суду позов про переведення на нього прав та обов»язків покупця протягом одного року від дня, коли він довідався, або міг довідатися про вчинення правочину ( ч. 4 ст. 362 ЦК). Згідно змісту абзацу 3 вказаного п. 18 позивач зобов»язаний при зверненні до суду внести на депозит суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити продавець. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON] не повідомили письмово ні позивача, як співвласника, ні інших співвласників про свій намір продати свої частки, чим порушили вимоги ч.ч. 1 та 2 ст. 362 ЦК України. Про факт продажів, тобто, про порушення свого права, він дізнався лише у 2015 р. з висновку Кагарлицького РВ ГУ МВС України в Київській області від 25.03.2015 р., зробленого за результатами перевірки його заяви. ІІ. Щодо підстав недійсності свідоцтва про право власності на майновий пай, виданого на ім.»я [PERSON] Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства Оскільки право власності [PERSON] на майновий пай, закріплене свідоцтвом на право власності на майновий пай від 28.10.2010 р., виданим на її ім.»я, набуте на підставі цивільно - правових угод, укладених з порушенням вимог ст. 362 ЦК України \договори купівлі-продажу), то свідоцтво про право власності на майновий пай, видане на їм»я [PERSON], має бути визнане недійсним на підставі ч. 1 ст. 215 ЦК України як правочин, укладений з недодержанням вимог, які встановлені ч. 1 ст. 203 ЦК України. Крім того, свідоцтво має бути визнане недійсним ще й на тій підставі, що в нього головою Ліщинської сільської ради Кагарлицького району Київської області [PERSON] внесено недостовірні дані. Так, в свідоцтві вказано, що [PERSON] «...має право на пайовий фонд майна КСП «Україна» відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 25 січня 2002 р.». В дійсності ж [PERSON] ніколи не була внесена до списку осіб, які мають право на майновий пай, оскільки вона не була членом КСП «Україна», не працювала в ньому і тому своєю працею не створювала цей майновий фонд, а насправді отримала частку у праві спільної власності на майновий фонд КСП «Україна», скупивши (незаконно) майнові сертифікати інших співвласників. ІІІ. Щодо підстав недійсності актів приймання-передачі майна. Відповідно до п. 9 діючого на той час Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом МінАП України від 10.03.2001 р. № 62, виданого на підставі Указу Президента України від 20.01.2001 р. № 62 і постанови КМ України від 28.02.2001 р. № 177, виділення із складу пайового фонду майна в натурі окремим власникам чи групам власників за їх бажанням у процесі вирішення майнових питань здійснюється підприємством-правонаступником (користувачем) на підставі рішення зборів співвласників. Також відповідно до ч. 2 п. 2.4 Рекомендацій щодо порядку здійснення права спільної часткової власності власниками майнових паїв колишніх сільськогосподарських підприємств, затверджених МінАП України від 20.05.2008 р. № 315 управління майном, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється через загальні збори співвласників. Проте, виділення в натурі майна [PERSON] було здійснено з грубим порушенням названих Порядку... і Рекомендацій..., адже, по-перше, на час передачі майна [PERSON], вона ще не являлась співласником майнового фонду КСП «Україна», оскільки, як вже було сказано вище, приймання-передача в першому випадку відбулася 25 березня 2008 р., тобто задовго до 28 жовтня 2010 р., коли [PERSON] було видане свідоцтво про право власності на майновий пай, і до 1 вересня 2010 р., коли вона уклала договори купівлі-продажу майнових сертифікатів, а в другому випадку - 1 вересня 2010 р., тобто знову ж таки до 28 жовтня 2010 р., коли [PERSON] було видане свідоцтво про право власності на майновий пай, і, по-друге, збори співвласників не ухвалювали рішення про передачу від підприємства-користувача ТОВ «Комплекс Агромарс» до [PERSON] частини майнового фонду КСП «Україна» і таких зборів ні 25 березня 2008 р., ні до цієї дати, ні після неї, не було. Тобто, представники ТОВ «Комплекс Агромарс» уклали обидва правочини приймання-передачі майна внаслідок зловмисної домовленості з другою стороною, оскільки являючись жителями с. Лішинка, знали про те, що [PERSON] не працювала в КСП «Україна» і не була співвласником майнового фонду підприємства. Згідно ч. 1 ст. 232 ЦК України такі акти мають бути визнані недійсними. Обидва правочини також не відповідають вимогам ч. 1 ст. 203 ЦК України, оскільки суперечать вищеназваним актам цивільного законодавства і мають бути визнані недійсними також і на підставі ст. 215 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Про порушення свого права він дізнався лише у березні 2015 р. з відповіді від 27.03.2015 р. за результатами перевірки, яку проводив Кагарлицький РВ ГУ МВС України за його заявою. До цього часу він не знав ні про купівлю майнових паїв, ні про передачу колективного майна відповідачеві, оскільки це все було зроблено таємно як від нього, так і від інших жителів села. Отже, перебіг позовної давності щодо йогозвернення до суду розпочався 27.03.2015р. Автоматизованою системою документообігу суду для слухання справи на підставі ч. 3 ст. 11 - 1 ЦПК України визначено суддю Кагарлицького районного суду Закаблук О.В., ( а.с., 20). 15.05.2015 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 122, 127 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до судового розгляду, ( а.с., 23, 24). 03.06.2015 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла заява позивача [PERSON], ( а.с., про зміну предмета позову наступного змісту: У провадженні Кагарлицького районного суду знаходиться цивільна справа за його позовом до відповідачів про переведення на нього прав покупця за договорами купівлі - продажу майнового паю від 01 вересня 2010 року, укладених між покупцем [PERSON] і продавцями [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], визнання недійсним свідоцтва про право власності на майновий пай (майновий сертифікат) [NUMBER], виданого Ліщинською сільською радою 28 жовтня 2010 р. на ім.»я [PERSON], визнання недійсними акта від 25 березня 2008 р. приймання-передачі майна від ТОВ «Комплекс Агромарс» до приватного підприємця [PERSON] і акта від 1 вересня 2010 р. приймання-передачі майна від ТОВ «Комплекс Агромарс» до приватного підприємця [PERSON], зобов»язання приватного підприємця [PERSON] звільнити будівлі і споруди, зайняті нею згідно актів прийманшн передачі від 25.03.2008 р. і від 01.09.2010 р. Вступна і мотивувальна частини мого позову відповідають моїй волі і викладені правильно. В той же час абзац перший прохальної частини позову внаслідок моєї помилки неї відповідає вступній і мотивувальній частині позову. Відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України позивач має право до початку розгляду справи по суті змінити предмет позову. Користуючись цим правом, він відмовляється від вимоги про визнання недійсними договорів купівлі продажу майнового паю від 1 вересня 2010 р., укладених між покупцем [PERSON] і продавцями: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], частково змінює предмет позову і викладає прохальну частину позову в наступній редакції: - перевести на ньогоправа покупця за договорами купівлі - продажу майнових паїв, укладених 1 вересня 2010 р. між покупцем [PERSON] і продавцями: 1. [PERSON] (вартість продажу 909 грн.); 2. [PERSON] (вартість продажу 1314 грн.); 3. [PERSON] (вартість продажу 908 грн.); 4. [PERSON] (вартість продажу 606 грн.); 5. [PERSON] (вартість продажу 624 грн.); 6. [PERSON] (вартість продажу 1434 грн.); 7. [PERSON] (вартість продажу 2316 грн.); 8. [PERSON] (вартість продажу 816 грн.); 9. [PERSON] (вартість продажу 1562 грн.); 10. [PERSON] (вартість продажу 598 грн.); [PERSON] (вартість продажу 1380 грн.); [PERSON] (вартість продажу 878 грн.); 13. [PERSON] (вартість продажу 1212 грн.); 14. [PERSON] (вартість проді 859 грн.); 15. [PERSON] (вартість продажу 1394 грн.).; - визнати недійсним свідоцтво про право власності на майновий пай (майновий сертифікат) [NUMBER], виданий Ліщинеькою сільською радою 28 жовтня 20 на ім.»я [PERSON]; - визнати недійсними акт від 25 березня 2008 р. приймання-передачі майна від ТОВ «Комплекс Агромарс» до приватного підприємця [PERSON] та акт від 01 вересня 2010 р. приймання-передачі майна від ТОВ «Комплекс Агромарс» до приватного підприємця [PERSON]; - зобов»язати приватного підприємця [PERSON] звільнити будівлі і споруди, зайняті нею на підставі актів приймання-передачі майна від 25 березня 2008 р. і від 1 вересня 2010 р.; - стягнути з відповідачів на його користь судові витрати у вигляді сплаченого судового збору. 09.06.2015 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшло письмове заперечення відповідачки [PERSON], ( а.с., 90 - 94), наступного змісту: [PERSON] звернувся до Кагарлицького районного суду з позовом до Відповідачів з позовом про переведення прав покупця, визнання над йсними свідоцтв про право на майновий пай і актів прийому-передачі майна і зобов'язання звільнити приміщення. З підстав зазначених нижче, позовні вимоги Позивача є безпідставними, необгрунтованими, не ґрунтуються на нормах діючого законодавства, а тому задоволенню не підлягають. Мотивуючи свій позов, Позивач зазначив, що дізнався про порушення свого права в березні 2015 року з відповіді Кагарлицького РВ ГУ МВС України в Київській обасті. Проте, такі твердження Позивача не відповідають дійсності, оскільки Позивачем було достеменно відомо про укладання Відповідачем [PERSON] договорів купівлі-продажу та передачу їй майна, проведення розпаювання, в якому він брав безопсереню участь, що підтверджується його особистою заявою про виділення майнового паю в натурі, дорученнями, накладними про отримання товару. Позивач вводить в оману суд стверджуючи, що про порушення свого права він дізнався в березні 2015 року, Позивач ніколи не входив до складу співвласників майнових паїв, переданих ЗАТ «Комплекс Агромарс», так як отримав майно на власний сертифікат в 2001 році, а власники передали його ЗАТ «Комплекс Агромарс» в 2003 р. Проте, в 2010 зоці гр. [PERSON] отримав майно від ЗАТ «Комплекс Агромарс», а саме: зерномет ЗМ-60 вартістю 2500 грн., ДКУ вартістю 1000 грн. разом з частиною ремонтної майстерні, кабель - 25 метрів. Це майно належало власникам майнових паїв СТОВ «Україна» і було перед но ЗАТ «Комплекс Агромарс» в 2003 році разом з іншим майном згідно акту передачі. На тідставі яких документів, не будучи співвласником майна, він його отримав, невідомо. Про повернення майна новим власникам було відомо всім, в т.ч. Позивачу, адже в 2010 році [PERSON] сам отримував майно від ЗАТ «Комплекс Агромарс». Згідно ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Виходячи з ст. 257 Цивільного кодексу України строк позовної давності щодо позовних вимог Позивача про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, свідоцтва та актів прийому-передачі. Тому, вказані позовні вимоги Позивача заявлені з пропуском трирічного строку позовної давності. Позивачем не наведено жодних доказів поважності причин пропуску, трирічного строку позовної давності щодо своїх позовних вимог. Згідно ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, з підстав визначених ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовні вимоги Позивача про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, свідоцтва та актів прийому-передачі задоволенню не підлягають. Поряд із пропуском Позивачем строків позовної давності Відповідач [PERSON] заперечує проти позовних вимог у зв'язку з їх безпідставністю. В своїй позовній заяві Позивач вказує на те, що він має право на частку спільної часткової власності на майновий фонд колишнього СТОВ «Україна», що підтверджується свідоцтвом [NUMBER] від 09.01.2003 р. на суму 5352 гривень. При цьому, Позивач стверджує, що його право власності на майновий пай було порушено, оскільки він позбавлений можливості отримати майно в рахунок свого свідоцтва на майновий пай. Згідно ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право зверну суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Необхідно зазначити, що Позивач звернувся до суду за захистом свого права, яке вже було використано ним під час розпаювання майна СТОВ «Україна», тобто Позивач реалізував своє право і тому звернувся за захистом неіснуючого права. Зокрема, Позивачем було отримано майно в натурі згідно його свідоцтва [NUMBER] від 09.01.2003 р. на суму 5352 гривень. Також, за доручення співвласників Позивачу було виділено додатково майна 12867 гривень. Вказані обставини підтверджуються наступними документами: - виписка з протоколу № 17 засідання зборів засновників СТОВ «Україна» с. Ліщинка від 25.12.2001 року (додаються); - відомості про видачу майна (додаються); - накладні на видачу майна (додаються); - доручення на отримання майна (додаються). Крім того, на підставі заяви Позивача (додається) та 18-ти доручень членів колишнього СТОВ «Україна» (додаються) на протязі 2003 року гр. [PERSON] згідно актів передачі виділено майно в натурі на загальну суму 45 449 грн. (копії актів передачі додаються). Згідно підсумкової відомості гр. [PERSON] отримав майно в натурі на суму 58 603 грн., надавши відповідні документи на право отримання майна на суму 58161 грн. Виходячи з вище викладеного та відповідних документів, наданих суду, позивач повністю реалізував своє право на частку спільної власності колишнього СТОВ «Україна» і не може повторно отримувати майно, свідомо вводячи суд в оману. Таким чином, будь-якого права Позивача оскаржуваними ним документами не порушено, оскільки на час складання таких документів та на даний час Позивач використав своє право на отримання частки майна СТОВ «Україна» в рахунок його сертифікату [NUMBER] від 09.01.2003 р. на суму 5352 гривень. Згідно п. 15 Порядок розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики України 14.03.2001 р. №62 при виділенні майна в натурі конкретному власнику підприємство - правонаступник (користувач) одночасно з підписанням акта приимання-передавання майна робить відмітку про виділення майна в натурі у Свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (далі - Свідоцтво), що засвідчується підписом керівника підприємства та печаткою. Позивач, користуючись тим, що підприємство - правонаступник при видачі майна одночасно з підписанням акту приймання - передачі не вилучило і не погасило (анулювало) свідоцтво шляхом діагонального закреслення лицьової сторони і засвідчення підписом керівника та печаткою підприємства факту отримання майна на майнові сертифікати, і, вважаючи, що решта підтверджуючих документів безповоротно втрачені в зв'язку з визнанням СТОВ «Україна» банкрутом згідно Постанови Господарського суду Київської області від 20.10.2005 року, свідомо подав до суду позов, підкріпивши його свідоцтвом на право власності, на яке ще в 2001 році отримав майно від СТОВ «Україна», з метою отримати на одне й те ж свідоцтво матеріальні цінності двічі. Безпідставними є вимоги Позивача про переведення права покупця. Обґрунтовуючи таку вимогу Позивач послався на ст. ст. 361, 362 Цивільно Кодексу України. Однак, застосування таких вимог закону Позивачем є помилковим, оскільки вони не можуть бути застосовані до правовідносин, що виникли між Позивачем та Відповідачами щодо розпаювання майна. Згідно ст. 361 Цивільного кодексу України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Згідно ст. 362 Цивільного кодексу України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності, співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Згідно ст. 356 Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власність Слід звернути увагу суду на те, що Позивач та Відповідач [PERSON] на момент укладання договорів купівлі-продажу майнових паїв не були співвласниками майна, яке було предметом цих договорів купівлі-продажу, та таке майно не було їх спільною частковою власністю, тобто, взагалі не належало їм на праві власності. Предметом договорів купівлі-продажу майнових паїв, були лише майнові паї, тобто право на пайовий фонд СТОВ «Україна», як вказано в свідоцтвах на майновий пай, а не конкретне майно. Отже, згідно договорів купівлі-продажу до Відповідача [PERSON] від продавців перейшло право на частину пайового фонду СТОВ «Україна», а не на конкретне майно, співвласниками якого начебто були Позивач та Відповідач [PERSON], як визначено ст. ст. 356, 361 Цивільного кодексу України. Таким чином, норми ст. 362 Цивільного кодексу України не можуть бути застосовані до договорів купівлі-продажу майнових паїв, що укладались Відповідачем [PERSON], та до Позивача не можуть перейти права покупця на майно, яке не було предметом договорів, та співвласником якого він також не був. Враховуючи те, що під час укладання договорів купівлі - продажу майнових паїв не було порушено та не могло бути порушено ст. 362 Цивільного кодексу України, підстав для визнання недійсним свідоцтва про право власності на майновий пай Відповідача [PERSON], передбачених ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, як вказує Позивач, немає. З тих же мотивів немає підстав для визнання недійсними договорів купіві - продажу майнових прав, укладених Відповідачем [PERSON], оскільки такі правочини не суперечать Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Крім того, оскільки використовувати та викупити майно громадян, що надали право на це, (список додається) ЗАТ «Комплекс Агромарс» відмовився, співвласники, реалізуючи своє право на вільне здійснення права власності на паї, зокрема, купівлі - продажу, дарування, міни, передачі у спадщину, як передбачено Указом Президента України від 21.01.2001 року № 62, скористались правом продажу і уклали відповідні договори. Таким чином, згідно договорів купівлі - продажу, укладених на протязі 2007 -1010 р.р. (додаються в повному об'ємі), справжність підпису яких засвідчено секретарем виконкому Ліщинської сільської ради, та свідоцтв на право власності громадян, що передавали майнові права ЗАТ «Комплекс Агромарс», за взаємної згоди сторін було повернуто майно гідно актів передачі. За заявою покупця майнових паїв Відповідач [PERSON], Ліщинська сільська рада на підставі договорів купівлі - продажу попереднього свідоцтва на право власності на пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, анулювавши попередні, видала нове свідоцтво, про що зроблено запис у Книзі обліку свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства. Що стосується доводів Позивача про те, що Відповідач [PERSON] не внесена до списку осіб, які мають право на майновий пай, оскільки вона не була членом КСП «Україна», не працювала та не створювала своєю працею пайовий фонд. Згідно п.п. 13, 14 листа Міністерства аграрної політики України N 37-25-3-1 1/ 923 від 05.05.2001 р. Щодо порядку видачі, обліку та погашення Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) при переході права власності на майновий пай, яке здійснено на підставі Свідоцтва, орган місцевого самоврядування, який видав та зареєстрував його, видає нове Свідоцтво новому власнику, реєструє нове Свідоцтво у Книзі обліку, робить відповідний запис у списку осіб, які мають право на майновий пай. Старе Свідоцтво долучається до справи. У разі, коли покупцем майнового паю виступає співвласник майна, яке перебуває у спільній власності, сільська (селищна, міська) рада видає покупцеві нове Свідоцтво на загальну суму майна. Відповідач [PERSON] набула своє право на підставі цивільно-правових угод на підставі Указу Президента України від 21.01.2001 року №62, тому відповідно до листа Міністерства аграрної політики України N 37-25-3-11/3923 від 05.05.2001 р. Ліщинська сільська рада зобов'язана була видати Відповідачу [PERSON] свідоцтво про право власності на майновий пай на суму придбаних паїв згідно зразка, який наведений в додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року №177. При цьому, Ліщинська сільська рада не мала права вносити до нього будь-яких змін. Щодо безпідставності вимог Позивача про визнання недійсними актів прийому - передачі майна необхідно зазначити наступне. Розподіл майна колишнього СТОВ «Україна» проходив в період 2000 - 2010 р.р. за спільною для всіх суб'єктів господарювання процедурою. Згідно протоколу № 2 засідання комісії по врегулюванню майнових відносин від 26 березня 2003 року (додається) та протоколу № 3 спільного засідання комісії по врегулюванню майнових відносин та спостережної ради СТОВ «Україна» від 26.03.2003 року (додається), проведено розподіл майна між власниками (землекористувачами), які мають доручення на користування майновими паями ЗАТ «Комплекс Агромарс», виділено майно в натурі згідно акту передачі від 01.04.2003 року (акт передачі додається), список власників майнових сертифікатів додається). Передавши право на майно, співвласники після його отримання ЗАТ «Комплекс Агромарс», використали своє право в СТОВ «Україна» на отримання майна в натурі. Отримавши майно в натурі, ЗАТ «Комплекс Агромарс» використовував його в виробничому процесі під час оренди земельних ділянок громадян на протязі 2003 - 2010 р.р. Після того, як орендовані земельні ділянки зменшились, то і майно орендодавців перестало становити цінність для ЗАТ «Комплекс Агромарс». Це майно належало власникам майнових паїв СТОВ «Україна» і було передано ЗАТ «Комплекс Агромарс» в 2003 році разом з іншим майном згідно акту передачі. Під час розпаювання майна та передачі від ЗАТ «Комплекс Агромарс» до Відповідача [PERSON] інтереси співвласників паїв представляв уповноважений від власників майнових паїв [PERSON], який за дорученням співвласників погоджував виділення майнових паїв в натурі. Крім цього, слід звертає увагу суду на те, що акти прийому-передачі від 25.08.200 8р. та 01.09.2010 р. не є правочинами, а тому не можуть визнаватись недійсними згідно ст ст. 203, 215, 232 Цивільного кодексу України. Враховуючи вищевикладене, відповідачка [PERSON] просить суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності щодо позовних вимог [PERSON] про переведення прав покупця, визнання недійсними свідоцтв про право на майновий пай і актів прийому-передачі майна і зобов'язання звільнити приміщення. У задоволенні позову [PERSON] про переведення прав покупця, визнання недійсними свідоцтв про право на майновий пай і актів прийому - передачі майна і зобов'язання звільнити приміщення відмовити повністю. 18.06.2015 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшло письмове заперечення відповідача ТОВ «Комплекс Агромарс», ( а.с., 183 - 184), наступного змісту: ТОВ «Комплекс Агромарс» отримало позовну заяву [PERSON]М про визнання недійсними актів приймання-передачі майна.

Outcome: dismissed