Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

09 червня 2017 року до суду звернулася позивач [PERSON]В з позовом про поновлення на роботі до відповідача КЗ «Верхівцевський психоневрологічний інтернат Дніпропетровської обласної ради» Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2017 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 22 червня 2017 року. 22.06.2017 року в судовому засіданні оголошено перерву в зв'язку з задоволенням клопотання представника позивача про витребування доказів. Справу призначено до розгляду на 18.08.2017року. 18.08.2017 року розгляд справи відкладений в зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача. Справу призначено до розгляду на 19.09.2017 року. 19.09.2017 року в судовому засіданні оголошено перерву в зв'язку з задоволенням клопотання представника позивача про витребування доказів. Справу призначено до розгляду на 16.11.2017 року. 16.11.2017 року в судовому засіданні оголошено перерву в зв'язку залученням до матеріалів справи позовної заяви про збільшення позовних вимог та для надання відповідачу часу для ознайомлення з наданою позовною заявою. Справу призначено до розгляду на 09.01.2018 року. 09.01.2018 року розгляд справи відкладений в зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача. Справу призначено до розгляду на 22.02.2018 року. 22.02.2018 року розгляд справи відкладений в зв'язку з задоволенням клопотання представника відповідача про надання запиту профспілковій організації про надання дозволу на звільнення позивача. Справу призначено до розгляду на 14.05.2018 року Учасникам розгляду справи роз'яснені права та обов'язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України . 15.05.2018 року оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Згідно позовної заяви про збільшення позовних вимог позивач просить визнати незаконним та скасувати наказ в.о. директора КЗ «Верхівцевський психоневрологічний інтернат «ДОР» № 83-к від 27.03.2017 року про звільнення позивача. Поновити її на роботі на займаній посаді бухгалтера першої категорії КЗ «Верхівцевський психоневрологічний інтернат «ДОР». Стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу. Стягнути з відповідача 50000 грн., на відшкодування спричиненої моральної шкоди та стягнути з відповідача понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: вона в 1997 році була призначена на посаду бухгалтера підсобного господарства у Верхівцевський будонок-інтернат. В 2008 році їй присвоєна 1 кваліфікаційна катергорія. В 2011 році назву Верхівцевського психоневрологічного комбінату змінено на КЗ «Верхівцевський психоневрологічний інтернат «ДОР». Наказом в.о. директора КЗ«Верхівцевський психоневрологічний інтернат «ДОР». № 83-К від 27.03.2017 року її було звільнено з займаної посади на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків. Покладених трудовим договором. Вважає дане звільнення не законним, так відповідно до ст. 40 КЗпП України звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається в період тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п.5 цієї статті), а також у період працівника у в відпустці. В період з 27.03.2017 року по 21 квітня 2017 року вона знаходилась на стаціонарному лікування, що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого. Крім того від неї не за зажадали письмового пояснення. В порушення ст. 149 КПпП України. А також в наказі не зазначено за який саме проступок вона звільнена з займаної посади. Своїми діями відповідач позбавив її гарантованого їй конституцією України права заробляти на життя, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засідання представники позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи, також пояснили, що відповідачем була грубо порушена процедура звільнення їх довірительки, так як відповідач не звернувся із письмовим подання до профспілкового комітету про надання згоди на звільнення, не витребував у позивачки письмових пояснень. В наказі не зазначено, які саме порушення допустила позивач, тобто не зазначено за що було її звільнено з роботи. Крім того звільнення здійснене в період перебування позивачки на лікарняному та в період вагітності. Позивач [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, також пояснила, що вона 27.03.2018 року прийшла на роботу, але в.о. директора будинку-інтернату сказав їй, що вона звільнена з роботи, і щоб вона йшла додому, так як до робочого місця її не допустять. Наказу про звільнення їй надавалось. В той же день їй стало погано і вона була госпіталізована до лікарні, та перебувала на лікарняному. Представники відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, при цьому пояснили, що позивачка є некваліфікованим працівником, свої посадові обов'язки виконувала неналежним чином. Навіть коли їй говорили, що документ потрібно заповнити певним чином, вона цього не могла зробити. Будинок-інтернат перевірявся КРУ та органами соціального захисту. Були виявлені чисельні порушення, які допущені позивачкою. За що вона була притягнена до дисциплінарної відповідальності, але позивачка свої недоліки не усунула, не покращила своєї роботи, тому було прийняте рішення про звільнення її займаної посади. При цьому в день звільнення позивачка була на роботі, тому не можна говорити про те, що вона звільнена в період перебування на лікарняному. Від позивачки намагались отримувати пояснення, але вона не хотіла їх давати та не хотіла підписувати документи, які надавались їй на підпис, про що складені акти. Також поведінка позивача обговорювалась на зборах працівників закладу, де були пропозиції позивачці пояснити свою поведінку, але вона ніяких пояснень не давала. Там же позивачці і повідомлялось про звільнення. Тобто вона з тим, що звільнена була ознайомлена. Позивачкою допущені чисельні порушення в своїй роботі, що підтверджується негативними висновками в актах перевірки закладу. Той факт, що позивачка була членом профспілкового комітету, а також що була вагітною керівництву закладу не було відомо, та вона керівництво про ці факти не повідомляла. Крім того позивачкою пропущений місячний строк, передбачений КЗпП України. протягом якого вона мала право оскаржити незаконність свого звільнення. Тому в задоволенні позовних вимог просять відмовити. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно даних трудової книжки позивачки [PERSON]В судом встановлено, що позивачка 24.03.1997 році була призначена на посаду бухгалтера підсобного господарства у Верхівцевський будинок-інтернат. 01.01.2008 році їй присвоєна 1 кваліфікаційна категорія. В 2011 році назву Верхівцевського психоневрологічного комбінату змінено на КЗ «Верхівцевський психоневрологічний інтернат «ДОР». 03.03.2017 року до позивачки було застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Згідно наказу № 54-к від 03.03.2017 року «Про винесення догани [PERSON]В», в якому зазначається:

Outcome: partial