Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

07 квітня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до СФГ «Ольга», третя особа реєстраційна служба по Фрунзівському району Великомихайлівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, в якому просить розірвати договір оренди земельної ділянки, скасувати його державну реєстрацію та повернути земельну ділянку. В позовній заяві посилається на те, що вона є власником земельної ділянки площею 6,56 га, яка розташована на території Ленінської сільської ради Фрунзівського району Одеської області, масив 33, ділянка [NUMBER], що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 05 вересня 2005 року. 01 березня 2006 року між позивачем та відповідачем був укладений договір оренди вказаної земельної ділянки за № 121 строком на 12 років та в подальшому 14 травня 2008 року зазначений договір був зареєстрований у Фрунзівському райвідділі Одеської регіональної філії центру ДЗК за № 040853600025. За умовами вище вказаного договору оренди земельної ділянки відповідач повинен сплачувати орендну плату в натуральній та відробітковій формі, проте без укладання з позивачем з цього питання будь-яких інших додаткових угод сплачував орендну плату не в повному обсязі та не за всіма видами продукції та послуг. У судове засідання позивач не з'явилась, повідомлялась належним чином, що підтверджено повідомленнями про отримання нею судових повісток (а.с. 19, 24, 35). Представник позивача у судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду подала заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд розглядати справу без її участі. Зазначила, що проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує (а.с. 26). Представник реєстраційної служби по Фрунзівському району Великомихайлівського МУЮ в Одеській області в судове засідання не з'явилась. До канцелярії суду надала заяву, в якій вказала, що в реєстраційної служби заперечень проти позову не має. Просила справу розглядати без участі їх представника (а.с. 33). Представник відповідача в судове засідання тричі не з'явився, хоча був повідомлений належним чином, що підтверджено повідомленнями про отримання ним судових повісток. Про причини неявки суд не повідомлено (а.с. 20, 25, 34). Суд вважає, що представник відповідача не з'явився до суду без поважних причин, а тому за згодою учасників судового розгляду ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 6,56 га, яка розташована на території Ленінської сільської ради Фрунзівського району Одеської області, масив 33, ділянка [NUMBER], що підтверджується копією державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 05 вересня 2005 року (а.с. 5). 01 березня 2006 року між позивачем та відповідачем був укладений договір оренди вказаної земельної ділянки № 121 строком на 12 років з визначенням предмету договору, об'єкту оренди, умов використання та повернення земельної ділянки, відповідальності сторін за неналежне виконання прийнятих зобов'язань. За умовами цього договору, орендна плата вноситься орендарем до 31 грудня кожного року у натуральній та відробітковій формах у наступних розмірах - пшениця 920 кг, фураж 184 кг, цукор 18,4 кг, олія 18,4 л, вугілля 460 кг, оранка городу 0,6 га. 14 травня 2008 року зазначений договір був зареєстрований у Фрунзівському райвідділі Одеської регіональної філії центру ДЗК за № 040853600025 (а.с. 6, 7). Умови про розмір, строк, форму та порядок виплати орендної плати сторонами не переглядався. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Так, згідно довідок № 602, 603, 604 від 25 березня 2015 року наданих СФГ «Ольга» позивачу [PERSON] вбачається, що орендна плата за користування ділянкою нараховувалась останній у натуральній або грошовій формах у наступних розмірах: за 2012, 2014 роки нараховано у грошовій формі 3329 грн. 41 коп. та 2700 грн. відповідно, тобто орендна плата у натуральній та відробітковій формах не надавалася (а.с. 10, 12); за 2013 рік - пшениця 800 кг, соняшник 78,2 кг, борошно першого ґатунку 50 кг, комбікорм 260 кг, борошно вищого ґатунку 150 кг, тобто не були надані фураж, олія, цукор, вугілля, оранка городу (а.с. 11). Разом з тим, суду не надано доказів того, що зазначені у довідках натуральна продукція та суми грошових коштів були надані або виплачені відповідачем на користь позивача в рахунок орендної плати за користування земельною ділянкою. Зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідач не в повному обсязі сплачував позивачу орендну плату за користування земельною ділянкою, що й стало причиною звернення [PERSON] з позовом до суду. Крім того, з довідки № 437 від 06.05.2015 року наданої Ленінською сільською радою Фрунзівського району Одеської області вбачається, що земельна ділянка площею 6,56 га, яка розташована на території Ленінської сільської ради Фрунзівського району Одеської області, масив 33, ділянка [NUMBER], належна позивачу орендарем СФГ «Ольга» в період з 01 жовтня 2014 року по 05 травня 2015 року не оброблялась (а.с. 30). Згідно з ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За змістом ст. 21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Зазначений висновок відображено в постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі № 6 - 146цс12. В силу ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. З огляду на викладене, оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, що відповідач, три роки поспіль порушував умови договору оренди землі в частині сплати орендної плати, внаслідок чого позивач значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору, що суд кваліфікує як систематичне невиконання умов договору оренди земельної ділянки, що має своїм наслідком повернення цієї земельної ділянки на умовах, визначених цим договором. Крім того, відповідно п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду державної реєстрації прав, проведеної до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент такої реєстрації, записів про державну реєстрацію прав, що містяться в інформаційних системах, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 р., за відсутності державної реєстрації таких прав у Державному реєстрі прав державний реєстратор переносить до Державного реєстру прав записи про державну реєстрацію прав, що містяться в інформаційних системах, та вносить запис про скасування державної реєстрації прав. Також, позивач посилається на те, що вона понесла витрати на надання юридичної допомоги. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. На підтвердження понесених судових витрат позивач надала суду договір про надання юридичних послуг та представництва інтересів особи, укладений між нею та адвокатом Тригуб О.М. та акт виконаних робіт вказаним адвокатом, де зазначено про передачу та отримання коштів (а.с. 8, 9). Разом з тим, акт виконаних адвокатом робіт не є фінансовим документом бухгалтерської звітності та належним доказом на підтвердження оплати коштів. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved