Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

07 листопада 2019 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить усунути перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження квартирою [ADDRESS] , належної йому на праві приватної власності у відповідності до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27 травня 2004 року, зареєстрованого 01.06.2004 року Комунальним підприємством АРБ Славутицьке міське бюро технічної інвентаризації за реєстраційним номером 6013000, номер запису 173/2 в книзі 57-09-20/5, шляхом зняття арешту з даного об`єкту нерухомого майна. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10 листопада 1971 року у відділі РАГС у м. Одеса між позивачем та [PERSON] був зареєстрований шлюб, про що був вчинений актовий запис № 4039, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - Коренська. Рішенням суду у 1988 році шлюб між ними було розірвано, але певний час позивач з дружиною мешкали разом, тому він не подавав дане рішення суду для державної реєстрації, внаслідок чого до 1999 року вважалося, що вони офіційно не розлучені, враховуючи вимоги діючого на той час законодавства. В цей період часу, на підставі ордеру № 5611 від 06.08.1990 року, виданого згідно рішення виконкому Славутицької міської ради, позивачу на склад сім`ї: позивач, його дружина на той період часу [PERSON] , їх діти: [PERSON] , [PERSON] , було надано у користування службове житлове приміщення у вигляді трикімнатної квартири за [ADDRESS] . В подальшому після зняття статусу службового з всього житлового фонду м. Славутича у 1993 році, статус їх квартири було змінено зі службового на комунальну власність, який вона мала до моменту її приватизації. За зверненням позивача 15 жовтня 1999 року у відділі РАГС Славутицького міськвиконкому Київської області було зареєстровано розірвання шлюбу позивача з [PERSON] , яка виїхала за межі м. Славутича, та у 2003 році знялася з реєстрації квартири за вищевказаною адресою. [INFO] [PERSON] померла. На підставі розпорядження міського голови виконкому Славутицької міської ради № 207 від 27.05.2004 року позивачу було передано у приватну власність квартиру [ADDRESS] , та було видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 27.05.2004 року. 1 червня 2004 року Комунальним підприємством АРБ Славутицьке міське бюро технічної інвентаризації за реєстраційним номером 6013000, номер запису 173/2 в Книзі 57-09-20/5 було зареєстровано право приватної власності позивача на вищевказаний об`єкт нерухомого майна та виданий Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 3729737. Позивач є єдиним власником даного житлового приміщення, правовий статус та власник цієї квартири по сьогодняшній день не змінювалися. У 2019 році позивачу стало відомо, що на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , накладено арешт, власником квартири зазначено [PERSON] . Арешт накладено та зареєстровано 29.06.2004 року за № 44111 реєстратором - Славутицькою міською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали без номеру від 14.07.1999 року Славутицького міського суду Київської області. На звернення [PERSON] до Славутицького міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області, ним було отримано відповідь про відсутність правових підстав для зняття арешту з майна, які передбачені п.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» з зазначенням про те, що в усіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. На звернення позивача від Славутицької міської нотаріальної контори він отримав відповідь про те, що в архівах нотаріальної контори відсутня ухвала від 14.07.1999 року, на підставі якої було накладено арешт на квартиру, та неможливість надання йому будь-яких документів чи інформації з урахуванням діючого принципу нотаріальної тайни відповідно до Закону України «Про нотаріат». 05 вересня 2019 року позивач отримав на свою заяву відповідь Славутицького міського суду Київської області про те, що у 1999-2000 роках судом розглядалися справи, стороною в яких була його колишня дружина [PERSON] , на підставі діючих нормативних документів ці справи були знищені. Ухвалою судді від 12 листопада 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до розгляду на 10 грудня 2019 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином до суду подав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності за участю представника - адвоката Прокопенка О.П.. Представник позивача - адвокат Прокопенко О.П. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та прнсив задольнити. Судові ивтрати по оплаті судового збору просив з відповідача не стягувати. Представник Славутицького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, відповідач у справі, в судове засідання не з`явися, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, підстави позовних вимог вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі ордеру № 5611 від 06.08.1990 року, виданого згідно рішення виконкому Славутицької міської ради, позивачу на склад сім`ї: він, його дружину на той період часу [PERSON] , їх дітей: [PERSON] , [PERSON] , було надано у користування службове житлове приміщення у вигляді трикімнатної квартири за [ADDRESS] (а. с. 17). Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, від 27.05.2004 року, [PERSON] на підставі розпорядження міського голови виконкому Славутицької міської ради № 207 від 27.05.2004 року, було передано у приватну власність квартиру [ADDRESS] (а.с.19). Згідно з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, 1 червня 2004 року Комунальним підприємством АРБ Славутицьке міське бюро технічної інвентаризації за реєстраційним номером 6013000, номер запису 173/2 в Книзі 57-09-20/5 було зареєстровано право приватної власності позивача на вищевказаний об`єкт нерухомого майна та виданий Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 3729737 (а.с. 20). Як вбачається з позовної заяви, позивач [PERSON] та його колишня дружина [PERSON] проживали разом в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] , а після припинення між ними фактичних сімейних стосунків у 1996 році та офіційного розлучення, [PERSON] виїхала за межі м. Славутич, в подальшому 28 жовтня 2003 року знялася з реєстрації з квартири за вищевказаною адресю. Так, відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , відділом реєстрації актів громадянського стану Славутицького міськвиконкому Київської області, Україна, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 15 жовтня 1999 року зроблено актовий запис № 124 (а. с. 14). Як вбачається з свідоцтва про смерть, [PERSON] померла [INFO] у віці 63 років, в м. Біляївка Біляївського району Одеської області, про що 06 липня 2016 року складено відповідний актовий запис № 693 (а.с.15). Згідно з довідкою Управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області від 05.11.2019 року, [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 07.09.1990 р. по 28.10.2003 р. (а. с. 21). Відповідно до довідки Управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області від 05.11.2019 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , (а. с. 22). Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 179099315, 29.06.2004 року реєстратором - Славутицькою міською державною нотаріальною конторою, на підставі ухвали Славутицького міського суду Київської області від 14.07.1999 року б/н, зареєстровано за реєстраційним номером обтяження 44111 арешт на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Власник [PERSON] (а. с. 25). З листа Славутицького міського суду Київської області № 01-40/433/2019 від 05 вересня 2019 року вбачається, що відповідно до алфавітного покажчика за 1998-2000 рік Славутицьким міським судом Київської області у 1998-1999 році розглядалися справи відносно дружини (колишньої дружини) позивача [PERSON] . Згідно Акту про вилучення для знищення документів і справ, не внесених до Національного архівного фонду, на підставі наказу № 29 від 29.07.2003 року по Славутицькому міському суду Київської області, дані цивільні справи знищені (а. с. 26). Відповідно до листа в.о. начальника Славутицького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області № 5422 від 01.11.2019 року, при перевірці в Автоматизованій системі виконавчих проваджень встановлено, що на виконанні виконавчих проваджень не перебувало та не перебуває відносно [PERSON] (а. с. 28). Згідно із статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За змістом частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини 2 цієї статті особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За правилами ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Відповідно до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Як встановлено в судовому засіданні, арешт на квартиру, що належить позивачу на праві особистої приватної власності, було накладено державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області 29.06.2004 року, реєстраційномер обтяження 44111 на виконання ухвали Славутицького міського суду Київської області без номеру від 14 липня 1999 року. Частиною першою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.( ч.2 ст.59 вказаного Закону). Державний виконавець позбавлений можливості вирішити питання про звільнення майна з-під арешту у позасудовому порядку відповідно до ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження». Позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне йому майно. В матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті зазначеного вище майна. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи наявність накладеного арешту на нерухоме майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та вважає за необхідне усунути перешкоди у здійсненні позивачем права користування та розпорядження квартирою [ADDRESS] , належної йому на праві приватної власності у відповідності до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27 травня 2004 року, зареєстрованого 01.06.2004 року Комунальним підприємством АРБ Славутицьке міське бюро технічної інвентаризації за реєстраційним номером 6013000, номер запису 173/2 в книзі 57-09-20/5, шляхом зняття арешту з даного об`єкту нерухомого майна. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами. Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В поданій заяві представник позивача просив не стягувати з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як зазначено у ч.3 цієї статті, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. З урахуванням наведеного, судові витрати по оплаті судового збору суд з відповідача на користь позивача не стягує.

Outcome: approved