Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

09.02.2015 позивач [PERSON] звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди а саме: просив суд відшкодувати на його користь за рахунок відповідача матеріальні збитки у розмірі 9310 грн. (а.с.1-2). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, 2 вересня 2014 року відповідач [PERSON], перебуваючи на території його домоволодіння в с.Головурів вул.Садова, 1 Бориспільського району Київської області на ґрунті неприязних відносин, умисно наніс йому тілесні ушкодження та пошкодив належний йму автомобіль [NUMBER]. 3 вересня 2014 року СВ Бориспільським МВ ГУМВС України в Київській області по даному факту було відкрито кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч .1 ст.125 КК України, та 23 грудня 2014 року відповідач вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області був визнаний винним у скоєнні вказаного злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та засуджений до покарання у вигляді 100 годин громадських робіт. В результаті злочинних дій відповідача, йому була заподіяна матеріальна шкода, яка виразилась у пошкодженні належного позивачу автомобіля, та яка згідно висновку експерта становить 8560 гривень, а також проведення експертної оцінки автомобіля 750 гривень, а всього на загальну суму 9310 гривень. Позивач стверджує, що відповідач [PERSON] вчинив злочин та зобовязаний нести відповідальність за майнову та моральну шкоду, але добровільно відшкодувати йому матеріальну шкоду відповідач відмовився. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник повністю підтримали заявлені позовні вимоги, просили суд їх задовольнити. Позивач, будучи допитаним в якості свідка в порядку встановленому ст.184 ЦПК України, додатково повідомив, що проживає в зазначеному в позовній заяві будинку, власником половини якого є згідно з рішенням суду, а відповідач, який є його рідним сином, приїхав до нього 2 вересня, почав сварку та, побив його металевою трубою, а, коли він втік з двору, побив також його автомобіль. Він, усвідомлюючи, що має відбутися, перед побиттям взяв з власного автомобіля, який стояв у дворі фотокамеру та почав відповідача фотографувати та знімати на відео, а потім, коли відповідач поїхав, викликав працівників міліції. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що [PERSON] не є неналежним відповідачем, оскільки не пошкоджував автомобіль позивача і відповідач не довів цього в суді. Крім того, відповідач [PERSON] пояснив, що в нього з батьком тривалі неприязні стосунки, в тому числі через будинок, в якому позивач на даний час проживає, та інша частина якого належить матері позивача, а також через те, що батько позивача подарував відповідачу свій будинок, в якому він на даний час проживає із родиною. Він дійсно був засуджений судом за нанесення позивачу тілесних ушкоджень, але він ніколи не визнавав, що пошкодив автомобіль позивача, хто це зробив, слідство не встановило. 2 вересня він приїхав за вказаною позивачем адресою на вул..Садова,1 в с.Головурів, бо хотів взяти свої речі, як знаходились на відокремленій половині його матері. Його привезла на автомобілі його дружина [PERSON], так як він в той час перебував на стаціонарному лікування через отримане ножове поранення, яке йому заподіяв позивач. Його побачив позивач, що був у дворі, та обізвав «пораненим». Його це обурило, бо він приховав від міліції, що це зробив його батько, тому схопив палицю чи трубу, що попалась йому під руку,та кинув в позивача, и попав, він не знає, але на суді визнав, що міг таким чином заподіяти тілесне ушкодження позивачу, але пошкодити автомобіль не міг, оскільки позивач стояв не поруч з автомобілем. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка [PERSON] та дослідивши матеріали даної цивільної справи, а також матеріали кримінального провадження по обвинуваченню [PERSON] у за ч.1 ст.125 КК України, а також наданий позивачем СD-диск з відеозаписом, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Сторонам та їх представникам судом було розяснено, що відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України судом було розяснено особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, та попереджено про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій. В тому числі розяснено, що відповідно до вимог ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Так, відповідно до вимогч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Проте, дослідженням матеріалів кримінального провадження №12014110100001645 (№359/107721/14-к, №1-кп/369/547/2014) по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, встановлено, що вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2014 року [PERSON] було визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ст..125 ч.1 КК України і призначено покарання у виді 100 годин громадських робіт, цивільний позов задоволено частково та стягнуто на користь потерпілого [PERSON] 3000 гривень моральної шкоди (а.с.47-48 кримінальної справи №359/107721/14-к, а.с.4-5даної цивільної справи №359/1132/15-ц). За змістом вказаного вироку, судом встановлено, що обвинувачений [PERSON] 2 вересня 2014 року о 12-00 год., перебуваючи поблизу будинку по місцю проживання свого батька-потерпілого [PERSON] по вул.Садовій, 1 в с.Головурів Бориспільського району Київської області, на ґрунті триваючого конфлікту, вважаючи, що потерпілий над ним насміхається, підняв з землі металеву палицю та коли потерпілий це побачив та почав тікати, наздогнав останнього та умисно, наніс потерпілому один удар вказаною палицею по плечу та передпліччю, спричинивши тим самим останньому легкі тілесні ушкодження у вигляді синця на лівому плечі та синця на лівому передпліччі. Крім того, як зазначено у вироку, цивільний позов в частині відшкодування збитків, повязаних з пошкодженням автомобіля, до сумісного розгляду з обвинуваченням, судом не прийнятий. Дослідженням матеріалів вищезазначеного кримінального провадження №12014110100001645 також встановлено, що 23.10.2014 Бориспільським МРВ ГУ МВС України в Київській області, слідчим Зінченко К.В., було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12014110100002044 за ознаками злочину, передбаченого ст. 194 ч.1 КК України за фактом того, що 02.09.2014 близько 12 годин невстановлена досудовим слідством особа, перебуваючи за адресою: Київська область, Бориспільський район, с.Головурів, вул.Садова,1 пошкодила автомобіль «Сітроен Берлінго» належний [PERSON], чим спричинила останньому матеріальні збитки (а.с.6 кримінального провадження). Постановою слідчого СВ Бориспільського МВ ГУМВС України в Київській області [PERSON] кримінальне провадження №12014110100002044 від 24.10.2014 за вищевказаним фактом пошкодження належного позивачу автомобіля закрито у звязку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. При цьому, як зазначено в постанові, в ході досудового слідства було встановлено, що 02.09.2014 близько 12 години невстановлена досудовим слідством особа, перебуваючи за адресою: Київська область, Бориспільський район, с.Головурів, вул..Садова,1 пошкодила автомобіль «Сітроен Берлінго» належний [PERSON], чим спричинила останньому матеріальні збитки на загальну суму 8560 грн., що не є великими розмірами (а.с.7 кримінального провадження). Згідно з висновком автотоварознавчої експертизи, проведеної субєктом оціночної діяльності, приватним підприємством «Авто-експрес» в особі директора [PERSON], матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля BERLINGO, реєстраційний номер [NUMBER], в результаті його пошкодження, станом на 02 вересня 2014 року склав 8560 гривень (а.с.41-58 кримінального провадження). Згідно з актом прийому-передачі робіт з оцінки від 22 вересня 2014 вартість робіт по незалежній оцінці складає 750 гривень, які підлягають до сплати на розрахунковий рахунок субєкта оціночної діяльності (а.с.40 кримінального провадження). Належні і допустимі докази на підтвердження внесення позивачем оплати на розрахунковий рахунок субєкта оціночної діяльності коштів в сумі 750 гривень за проведення авто товарознавчої експертизи, незалежної оцінки, в матеріалах кримінального провадження відсутні, а також не надані позивачем в ході розгляду даної цивільної справи. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила пояснення свого чоловіка відповідача у справі [PERSON], що він не пошкоджував належний позивачу автомобіль. Дослідженням здійсненого позивачем відеозапису від 02.09.2014 в судовому засіданні встановлено, що на ньому зафіксовано, як відповідач іде в напрямку позивача, який проводив відеозапис, тримаючи в руках предмет, схожий на кусок труби. При цьому за спиною у відповідача у дворі стоїть належний позивачу автомобіль [NUMBER] синього кольору. Даючи оцінку, дослідженим відеозаписам, суд прийшов до висновку, що всупереч твердженням позивача, який пояснив, що почав знімати відповідача ще до нанесення йому тілесних ушкоджень та пошкодження автомобіля, на жодному з переглянутих відеозаписів не зафіксовано, коли саме та ким був пошкоджений належний позивачу автомобіль [NUMBER]. Крім того, враховуючи характер пошкоджень автомобіля, які зафіксовані на зроблених позивачем фотознімках, долучених до протоколу його допиту до матеріалів кримінального провадження, суд прийшов до висновку, що обсяг цих пошкоджень, їх розташування - з усіх чотирьох сторін автомобіля, кількість пошкоджених вікон 9, свідчать про те, що процес пошкодження мав тривати достатній проміжок часу та не відбувався миттєво, а також був пов'язаний з певним шумом від ударів по металевому корпусу та склу, що призвели до його розбиття, а отже не міг не привернути на себе увагу позивача та свідка [PERSON] (а.с.21-14 кримінального провадження). В звязку з цим у суду виникають сумніви щодо правдивості показань позивача, який стверджує, що бачив, як його автомобіль був пошкоджений відповідачем, проводив відеозапис та фотографування, проте саме цей важливий для встановлення фактичних обставин справи момент відсутній на представлених суду відеозаписах та наявних в матеріалах кримінального провадження фотознімках. За змістом ч.1 ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Проте, суд прийшов до переконання, що позивачем не надано належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження того, що завдана йому майнова шкода внаслідок пошкодження належного позивачу автомобіля, завдана саме відповідачем. В звязку з вищенаведеними обставинами суд вважає, що показання самого позивача є недостатнім доказом для встановлення вини відповідача у заподіянні матеріальної шкоди, а також виходить з того, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, що така шкода могла бути спричинена відповідачем, а також, що пошкодження на автомобілі були спричинені саме предметом, який був у відповідача в руках. Будь-яких інших належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених позивачем вимог суду не надано та не зазначено джерел їх здобуття. З урахуванням наведеного, суд прийшов до переконання, що позивачем не доведено заявлені позовні вимоги, в звязку з чим в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до вимог ст..88 ЦПК України у звязку з відмовою у задоволенні позову, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору (а.с.1) відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed