Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

08 липня 2019 року позивач звернувся до Березнегуватського районного суду Миколаївської області з відповідним позовом до відповідача, в якому вказує, що йому на праві власності належить житловий будинок та земельна ділянка площею 0,25 га, кадастровий номер 4821182200:09:015:0004 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовані по [ADDRESS] . Власником суміжної земельної ділянки вчиняються перешкоди у користуванні його земельною ділянкою, оскільки він самовільно розмістив на його території сільськогосподарську техніку, викопав фундамент для побудови огорожі та демонтував ворота для проїзду на його земельну ділянку, внаслідок чого самовільно зайняв земельну ділянку, площею 0,0179 га. У зв`язку з не досягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просив усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею, шляхом звільнення її від майна, що належить відповідачу, а також стягнути з останнього витрати на оплату судового збору та витрати на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав та обґрунтувань викладених у позові та просили їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог позивача з підстав, що наведені ним у відзиві на позовну заяву, зокрема, що він є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,25 га, розташованої по [ADDRESS] , але в цьому будинку проживає його син, який займається сільгоспвиробництвом та з його дозволу на вказаній території розмістив сільгосптехніку. Вважає, що зайнята земельна ділянка, є його власністю і він може використовувати та розпоряджатися нею на власний розсуд. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні в ній докази, доходить наступного. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований по [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 29.07.2011 року, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав № 33746802, виданого Березнегуватською філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації 06.04.2012 року (а.с.7,8). На підставі рішення ХХХ сесії сьомого скликання Любомирівської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області № 7 від 08.10.2018 року позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка з кадастровим номером 4821182200:09:015:0004, площею 0,25 га, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована по [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 28439630 від 17.10.2018 року (а.с.11). Відповідач є власником житлового будинку, що по [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 21.12.2012 року, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав № 36926971, виданого Березнегуватською філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації 24.12.2012 року (а.с.52,53). Рішенням ХХІІІ сесії шостого скликання Любомирівської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області № 4 від 24.09.2013 року, відповідачу затверджено технічну документацію із землеустрою на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель по [ADDRESS] (а.с.34). Позивачем та відповідачем було замовлено виготовлення технічних документацій із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд (а.с.36-56,60-82). У вказаних технічних документаціях із землеустрою, визначені межі земельних ділянок, які співпадають між собою відповідно до схем прив`язки межових знаків до об`єктів і контурів місцевості. Власниками суміжних земельних ділянок претензій до існуючих меж не заявлялося (а.с.46-47, 72). Так, для узгодження спірного питання щодо меж земельної ділянки, інженером-землевпорядником [PERSON] була складена схема прив`язки межових знаків до об`єктів і контурів місцевості, з якої вбачається, що відповідач самовільно зайняв земельну ділянку площею 0,0179 га по [ADDRESS] (а.с.13-14). Також, згідно акту обстеження земельної ділянки [PERSON] від 27 вересня 2017 року, комісією у складі сільського голови, за участю позивача, спеціаліста ІІ категорії по земельним відносинам та депутата Любомирівської сільської ради, було проведено обмір земельної ділянки за вищевказаною адресою, яка згідно схеми та технічної документації із землеустрою меж земельної ділянки наданої у власність позивачу, площею 0,2500 га, не відповідає кадастровому плану, а саме відповідач самовільно зайняв земельну ділянку орієнтовною площею 0,02 га. (а.с.16). Даний факт також узгоджується з показами допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON] , який є старостою Любомирівського старостинського округу, був присутній при обстеженні земельної ділянки позивача, та підтвердив факт зайняття відповідачем земельної ділянки позивача сільгосптехнікою. Крім того сам відповідач в ході судового розгляду підтвердив факт зайняття ним частини земельної ділянки позивача шляхом розміщення на ній сільгосптехніки, однак вважає що використовує саме свою земельну ділянку, яка належить йому на праві приватної власності. Позивач вважає, що таке захоплення частини його земельної ділянки відповідачем перешкоджає йому, як власнику земельних ділянки, вільно користуватися та розпоряджатися нею. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.2 ст.373 ЦК України, право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Пунктом г) частини 1 статті 91 Земельного кодексу України визначено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив) (ч.ч.1,2 ст.103 Земельного кодексу України). Інститут земельних відносин добросусідства, є нормативно встановленими обмеженнями щодо здійснення прав на землю (включаючи право власності), які мають на меті забезпечити захист інтересів власників (землекористувачів) сусідніх володінь від можливих порушень при використанні земельних ділянок. Основна мета цих правил полягає в сприянні і забезпеченні такому використанню земельних ділянок, при якому власникам сусідніх земельних ділянок і землекористувачам заподіюється менша кількість незручностей. Відповідно до статті 152 Земельного кодексу України. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав на земельні ділянки здійснюється шляхом: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Згідно ст.212 Земельного кодексу України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними; приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки; повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи, що на частині земельної ділянки позивача, площею 0,0179 га, з кадастровим номером 4821182200:09:015:0004, що знаходиться по [ADDRESS] , розташоване майно відповідача, чим порушено права позивача, як власника земельної ділянки, суд вважає за необхідним зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні [PERSON] земельною ділянкою, шляхом звільнення вказаної частини земельної ділянки від належного йому майна. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в повному обсязі та стягнення з відповідача на користь позивача витрати на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки, в розмірі 3 000,00 грн. Також, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідача обов`язок по відшкодуванню позивачу витрат на оплату судового збору, в розмірі 768,4 грн.

Outcome: approved