Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

09.07.2021 року позивач Житомирський державний університет імені Івана Франка звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по оплаті за навчання в сумі 5255 грн., грн., інфляційні збитки в сумі 322,66 грн., три відсотка річних в сумі 76,88 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 2270 грн. Відповідач у встановлений судом строк відзиву на позов не подала. Сторони в судове засідання не прибули. Позивач подав заяву про розгляд справи за відсутності його представника за наявними у справі документами, позовні вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенні, проти заочного розгляду справи заперечень не висловив. Відповідач про причини неявки не повідомила, клопотань не заявляла. Відповідно до ст.ст.280, 281 ЦПК України суд здійснює заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Відтак, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. 23.08.2019 року між Житомирським державним університетом імені Івана Франка та [PERSON] було укладено договір № 779 про отримання освітньої послуги з 01.09.2019 року по 31.12.2020 року. Відповідач була зарахована до університету наказом ректора № 325-К (ос) від 23.08.2019 року та з 01.09.2019 року приступила до навчання згідно з навчальним планом університету. Навчання в університеті здійснювалося на умовах надання платних послуг. Відповідно до договору № 779 університет, позивач у справі, взяв на себе зобов`язання надати одержувачу - відповідачу справі, освітню послугу на рівні державних стандартів освіти. Протягом періоду навчання позивач належним чином виконав всі взяті на себе зобов`язання перед відповідачем. У відповідності до п.3.1 договору № 779 відповідач взяла на себе зобов`язання своєчасно вносити плату за отриману освітню послугу в розмірах та у порядку, що встановлені договором, яке належним чином не виконано. А також згідно з п.4.1 договору № 779, взяла на себе зобов`язання виконувати вимоги освітньої програми та досягати визначених для відповідного рівня вищої освіти результатів у навчанні, яке також не виконала. Відповідно до п.5.2 договору № 779 вартість послуг за період навчання 2019-2020 років становить 25920 грн. Згідно з п.5.3 договору № 779 відповідач повинна була здійснювати щомісячну оплату коштів. 30.06.2020 року за невиконання навчального плану відповідач була відрахована наказом ректора № 175-К(ос) від 30.06.2020 року. З цього часу дію договору відповідно до п.7.1 припинено. Фактично відповідач навчалась в університеті з 01.09.2019 року по 30.06.2020 року. За вказаний період відповідачу згідно з умовами договору нараховано 25920 грн. плати за навчання. З нарахованої суми відповідачем сплачено 20665 грн., що спричинило утворення заборгованості перед університетом в розмірі 5255 грн. У зв`язку з цим позивачем звернувся з вимогою про стягнення з відповідача боргу в судовому порядку. У відповідності до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України встановлено: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час; боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.ст.901, 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З метою досудового врегулювання спору позивач двічі, а саме 21.12.2020 року та 21.06.2021 року, направляв відповідачу рекомендованим поштовим відправленням вимогу про необхідність погашення заборгованості, яку відповідач отримала під розписку, що стверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення. Однак, заборгованість в сумі 5255 грн. залишилася непогашеною. Доказів протилежного відповідачем суду не надано, наявності заборгованості перед позивачем не спростовано. У відповідності до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відтак, в частині стягнення суми основного боргу позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Проте позивач, крім основної суми боргу в розмірі 5255 грн., також просить стягнути з відповідача на свою корить інфляційні втрати за період з січня 2021 року по травень 2021 року в сумі 322,66 грн., а також три відсотки річних від простроченої суми, що за період з 12.01.2021 року по 08.07.2021 року (178 днів) складає 76,88 грн. Інфляційні втрати та три проценти річних за своєю правовою природою є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, і з боржника можуть бути стягнуті відповідні суми, на підставі і в порядку, передбаченому статтею 625 ЦК України, яка передбачає відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відтак, в частині стягнення сум інфляційних втрат та трьох відсотків річних позовні вимоги ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 2270 грн. в дохід держави, який відповідно до ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на його користь пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Тому

Outcome: approved