Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

07 травня 2019 року представник ГУМВС України в Донецькій області звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовом до до [PERSON] , [PERSON] , які діють в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що у період з 14 листопада 2005 року по 11 березня 2011 року [PERSON] , [INFO] проходив службу в ОВС. Вислуга років станом на 11 березня 2011 року у календарному обчисленні склала 05 років 03 місяці 28 днів. Вказує на те, що рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 15 січня 2010 року за № 2, [PERSON] було виділено 2-х кімнатну службову квартиру [ADDRESS] . 15 січня 2010 року виконавчим комітетом Миколаївської міської ради [PERSON] видано посвідчення на право заняття житлової площі № [NUMBER] , відповідно до якого [PERSON] та членам його родини надана службова житлова площа на строк роботи [PERSON] на посаді зазначає, що 11 березня 2011 року [PERSON] звільнений з посади, однак наданої йому службової житлової площі не звільнив та зовсім виїхав на територію РФ. З огляду на викладене, позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] та членів його сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] з подальшим зняттям їх з реєстрації за даною адресою. В судове засідання представник позивача ГУМВС в Донецькій області Довбиш В.М., яка діє на підставі довіреності № 7лк від 08 січня 2019 року, не з`явилася, до суду подала заяву з проханням розгляд справи провести у її відсутності. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, подали суду заяви про слухання справи за їх відсутності. Представник органу опіки та піклування та служби в справах дітей виконавчого комітету Миколаївської міської ради Слов`янського району Донецької області повідомлений належним чином про дату та час розгляду справи в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про слухання справи без участі представника, подав до суду висновок органу опіки та піклування, за яким заперечує щодо визнання неповнолітніх дітей такими що втратили право користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідачів про місце, день та час розгляду справи. Судом були спрямовані судові повістки за останньою відомою адресою місця проживання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстрованих у встановленому законом порядку, що підтверджено відповіддю на запит суду, направлений у порядку ст. 187 ЦПК України. Однак відповідачі у судове засідання не з`явилися, як не з`явилися і до поштового відділення для отримання судових повісток. У зв`язку із чим, відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України, виклик у судове засідання відповідачів був здійснений шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Однак [PERSON] , [PERSON] , які діють в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , будучи повідомленими у встановленому законом порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи, не використали наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явилися у судове засідання без повідомлення причин, не подали відзивів, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи за їхньої відсутності від них до суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. З огляду на викладене, оскільки відповідачі, будучи повідомленими належним чином про дату, час і місце судового засідання не з`явилися у судове засідання без повідомлення причин неявки, не подали відзивів, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, зі згоди сторони позивача, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів із постановленням заочного рішення. В ході розгляду справи судом було розв`язано заяви та клопотання сторін та прийнято процесуальні рішення. Ухвалою суду від 22 травня 2019 року у справі відкрито загальне позовне провадження, залучено до участі у справі виконавчий комітет Миколаївської міської ради Слов`янського району Донецької області, та Центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Миколаївської міської ради Слов`янського району Донецької області як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, залучено до участі в справі в порядку ст. 56 ЦПК України для подання висновків на виконання своїх повноважень: орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради Слов`янського району Донецької області, зобов`язано в судове засідання надати вказаний висновок. Ухвалою суду від 22 липня 2019 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 01 листопада 2019 року залучено до участі в справі службу в справах дітей Миколаївської міської ради Слов`янського району Донецької області в порядку ст.53, 56 ЦПК України. Ухвалою суду від 23 грудня 2019 року прийнято рішення про розгляд справи у заочному порядку. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступні обставини та відповідні ним докази. Згідно із довідкою № 166/лк від 04 квітня 2019 року виданою Головним управлінням МВС України в Донецькій області, [PERSON] проходив службу в ОВС з 14 листопада 2005 року по 11 березня 2011 року. Наказом ГУМВС України в Донецькій області від 09 березня 2011 № 79 о/с звільнений з органів внутрішніх справ за п.64 «б» (через хворобу) у запас відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС у спеціальному званні «капітан міліції» з посади старшого дільничного інспектора міліції відділення дільничних інспекторів міліції Слов`янського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області. Вислуга років станом на 11 березня 2011 року у календарному обчисленні складає: 05 років 03 місяці 28 днів. Крім того у вказаній довідці зазначено, що інформація щодо посади та номеру наказу про прийняття на службу в ОВС [PERSON] у базі даних відсутня(а.с.5). Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 3637302, власником двокімнатної квартири [ADDRESS] є Міністерство внутрішніх справ України(а.с.6), вказане також підтверджується свідоцтвом про право власності № [NUMBER] від 20 травня 2013 року(а.с.7). Згідно із рапортом ст. ДОП Слов`янського відділу поліції Гаврика Д.О. від 02 лютого 2019 року, останнім була здійснена перевірка службового житла розташованого за адресою: [ADDRESS] . В ході перевірки було встановлено, що квартира розташована за вищевказаною адресою у котрій мешкав [PERSON] , але у 2014 році останній своєю родиною переїхав на постійне місце мешкання до Російської Федерації, де знаходиться на теперішній час невідомо, вказану квартира здається родичкою останнього, при спробі зв`язатися з квартирантами вказаної квартири двері ніхто не відчинив(а.с.8). Згідно із поясненнями [PERSON] від 02 лютого 2019 року, яка пояснила, що вона проживає за адресою: [ADDRESS] , зазначила, що в квартирі під [ADDRESS] вказаного будинку проживають різні люди, данні якого їй не відомі, вказала на те, що вказану квартиру здає сестра [PERSON] (а.с.9). Згідно із поясненнями [PERSON] від 02 лютого 2019 року, остання пояснила, що вона проживає за адресою: [ADDRESS] , вказала що в квартирі за [ADDRESS] в цьому будинку раніше проживав [PERSON] , якого вона бачила востаннє о 2014 році, вказала, що їй стало відомо що [PERSON] разом із своєю дружиною виїхали до Росії, та він зараз проживає їй невідомо. Зазначає, що в квартирі [ADDRESS] постійно проживають квартиранти, про те хто їм здає квартиру їй невідомо. Згідно із рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської раді № 1 від 15 січня 2010 року, було надано статус службової квартири [ADDRESS] загальною площею 60,4 кв. м, житловою площею 33,6 кв.м(а.с.11). Згідно із рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської раді № 2 від 15 січня 2010 року, 2-х кімнатну службову квартиру [ADDRESS] , загальною площею 60,4 кв.м. дільничному інспектору міліції, капітану міліції Слов`янського МВ ГУМВС України в Донецькій області Кудіну Ю.В. на склад родини 4 особи(він, дружина, дві доньки) без зняття з квартирного обліку та поверненням для подальшого розподілу виконкому Миколаївської міської ради кімнати гуртожитку за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Згідно із посвідченням на право заняття житлової площі [NUMBER] , [PERSON] надана службова житлова площа на строк роботи на посаді дільничного інспектора Слов`янського МВ ГУМВС України в Донецькій області, розташована за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення міської ради № 2 від 15 січня 2010 року. У вказаному посвідченні зазначено, що разом із громадянином [PERSON] проживають члени його родини: дружина [PERSON] , 1983 року народження, [PERSON] , 2003 року народження, [PERSON] , 2005 року народження. Крім того у вказаному посвідченні у примітці зазначено, що в разі припинення роботи в цій організації службова житлова площа повинна бути звільненою протягом 10 діб разом з усіма проживаючими без попередження та надання другої житлової площі(а.с.13). Згідно із рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської раді № 280 від 10 грудня 2019 року, щодо розгляду питання щодо користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання неповнолітніх, вважали недоцільним визнання неповнолітніх дітей [PERSON] , 2003 року народження, [PERSON] , 2005 року народження, такими, що втратили право користування службовим житловим приміщенням та зняття їх з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] . За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 18 ЖК України, управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником. Відповідно до ст.\~15\~ЖК України виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів на территорії району, міста, району в місті здійснюють управління житловим фондом місцевих Рад, здійснюють контроль за використанням і схоронністю житлового фонду, приймають рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевої Ради, видають ордери на жилі приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 118 ЖК України, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках: 1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період - протягом усього періоду проходження військової служби, а якщо під час її проходження вони отримали поранення, інше ушкодження здоров`я та перебувають на лікуванні в медичних закладах або потрапили в полон чи визнані безвісно відсутніми - на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у районних (міських) військових комісаріатах після звільнення з військової служби після закінчення ними лікування в медичних закладах, незалежно від строку лікування, повернення з полону, скасування рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою чи ухвалення судом рішення про оголошення особи померлою; 2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; 3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування; 4) виїзду у зв`язку з виконанням обов`язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов`язків; 5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей з інвалідністю, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них; 6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому; 7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї. Якщо в будинку, квартирі (їх частині) не залишилися проживати інші члени сім`ї наймача, це житло може бути надано за договором оренди (найму) у встановленому законом порядку іншому громадянину до звільнення таких осіб з-під варти або до відбуття ними покарання. У випадках, передбачених пунктами 1-7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. Відповідно до ст. 72 ЖК України, порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п. п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України,\~відповідно до\~яких цивільне\~судочинство здійснюється\~на засадах\~змагальності сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обов`язків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами\~статті 89\~ЦПК України, суд\~оцінює докази\~за своїм\~внутрішнім переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, не скористалися своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надали належних доказів, які спростовують доводи позивача. Аналізуючи фактичні обставини по справі і надані докази, судом достовірно встановлено, що [PERSON] як старшому дільничному інспектору міліції Слов`янського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області та членам його родини, на підставі рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 2 від 15 січня 2010 року виділено 2-х кімнатну службову квартиру [ADDRESS] загальною площею 60,4 кв.м. наказом № 79 о/с ГУМВС України в Донецькій області від 09 березня 2011 року, [PERSON] звільнений з органів внутрішніх справ. З 2014 року він із членами родини у вказаній службовій квартирі не проживає, на теперішній час квартиру орендують інші люди, що підтверджується рапортом дільничного від 02 лютого 2019 року та доданими до нього поясненнями сусідів. Досліджені в судовому засіданні обставини дозволяють дійти висновку про те, що будь-яких підстав відсутності відповідача та членів його сім`ї, за яких за ними зберігається право користування житлом у спірній квартирі, як то перебачено п.п.1-7 ст. 71ЖК України судом не встановлено. Суду не надано доказів того, що відповідачами була подана заява наймодавцеві про продовження строку збереження житлового приміщення за відповідачами. З огляду на викладене, враховуючи те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] без поважних причин відсутні за постійним місцем проживання понад шість місяців, суд приходить до висновку, що слід визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] . Вирішуючи питання про визнання такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням неповнолітніми [PERSON] , 2003 року народження, та [PERSON] , 2005 року народження, суд виходить з такого. Відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти члени сім`ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. В судовому засіданні встановлено, що діти разом із батьками виїхали з постійного місця проживання в 2014 році, тобто на той час коли їх права, як малолітніх осіб на користування житловим приміщенням було похідним від права їх батьків, на яких відповідно до норм чинного сімейного законодавства покладається обов`язок щодо утримання, піклування та створення належних умов існування малолітньої дитини. Оскільки суд дійшов до висновку, що батьки неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , втратили право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] , а діти, залишили місце проживання разом із ними у 2014 році, суд приходить до висновку, що неповнолітні [PERSON] та [PERSON] також втратили право користування вказаним житловим приміщенням. Станом на день звернення до суду [PERSON] виповнилося повних 15 років, однак даних про те, що вона за приписами ст. 29 ЦК України, вільно обрала місцем проживання спірну житлову площу у суду немає. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , таким, що втратили право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] , також підлягають задоволенню. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з такого. За приписами п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов судом повністю задоволений, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 768, 40 грн., по 384 грн. 20 клп з [PERSON] та [PERSON] (а.с.1). На підставі наведеного,

Outcome: approved