Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-14 00:00:00

09.12.2019 [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що між ним та відповідачем [PERSON] 01 вересня 2007 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Городнянського районного управління юстиції Чернігівської області було укладено шлюб, про що свідчить актовий запис № 67. За час перебування у шлюбі, а саме 14 травня 2008 року між ним та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , посвідчений Лялик О.В., приватним нотаріусом Березанського міського нотаріального округу Київської області за реєстровим номером 1246. Вказане вище нерухоме майно було придбане позивачем за 146500,00 (сто сорок шість тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок, які він отримав шляхом укладення Договору про іпотечний кредит № 877 від 14.05.2008 року з ВАТ «Державний ощадний банк України». Згідно з п. 1.2 Договору про іпотечний кредит № 877 від 14.05.2008 кошти банком були надані на придбання ним однокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Серед іншого, на виконання умов Договору про іпотечний кредит № 877 від 14.05.2008, між позивачем та ВАТ «Державний ощадний банк України» було укладено Іпотечний договір № 2014, посвідчений Лялик О.В., приватним нотаріусом Березанського міського нотаріального округу Київської області за реєстровим номером 1264, та тим же нотаріусом у зв`язку з посвідченням вказаного договору одночасно було накладено заборону на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Баришівського районного управління юстиції Київської області 14.10.2009, шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, про що свідчить актовий запис № 94. Зобов`язання перед ВАТ «Державний ощадний банк України» згідно Договору про іпотечний кредит № 877 від 14.05.2008 [PERSON] виконав у повному обсязі, що підтверджується відповідними платіжними документами. Наразі позивач має намір відчужити вказане вище нерухоме майно та з цією метою в жовтні місяці 2019 року звернувся до нотаріуса, який пояснив йому, що таке відчуження має здійснюватися за згоди колишньої дружини позивача [PERSON] , оскільки було придбане ними в шлюбі та на нього поширюється презумпція спільного майна подружжя. Позивач вважає, що вказане нерухоме майно є об`єктом спільного майна подружжя лише частково, зважаючи на те, що конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом його придбання під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. Позивач зазначає у своєму позові, що вищевказане нерухоме майно не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя в рівних частках позивача та відповідача, оскільки, воно, хоч і було придбане за час перебування у шлюбі сторін, проте набуте здебільшого за особисті кошти позивача. На виконання умов Договору про іпотечний кредит № 877 від 14.05.2008 в період шлюбу з відповідачем, а саме в період з 23.05.2008 по 12.10.2009 ними були внесені кошти в розмірі 44123,21 грн.(з врахуванням відсотків за користування кредитом). Грошові кошти в сумі 162344,25 грн. (з врахуванням відсотків за користування кредитом), як стверджує позивач, ним було сплачено на виконання умов Договору про іпотечний кредит № 877 від 14.05.2008 після розірвання шлюбу з відповідачем. Так, загальна сума, що була сплачена на виконання умов Договору про іпотечний кредит № 877 від 14.05.2008 становить 206467,46 грн. Відтак, в математичному виразі в період шлюбу з відповідачем за їх спільні кошти було сплачено 21,37 % загальної вартості спірної квартири (по 10,69 % кожним). Отже, позивач [PERSON] вважає, що його частка у праві спільної часткової власності на вказане вище нерухоме майно становить 89/100. Зважаючи на вищевикладене, позивач вважає, що має право на визнання за ним права власності на частку у праві власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] у розмірі 9/10. Таким чином, позивач просить суд виділити йому, [PERSON] , в квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] 9/10 частин та визнати за ним право власності на вказану частку в зазначеній квартирі. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені ним судові витрати. 28.12.2019 ухвалою Березанського міського суду Київської області прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Ухвалою Березанського\~міського суду\~Київської області\~від 27.01.2020 клопотання відповідача про витребування доказів задоволено. Витребувано з Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» інформацію про перерахунок коштів з відділення банку в м. Городня Чернігівської області, від [PERSON] та [PERSON] на картки [PERSON] та [PERSON] за період з січня 2008 року по листопад 2009 року. Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 02.03.2020 закінчено підготовче\~провадження у\~справі за\~позовом [PERSON] \~до [PERSON] \~про поділ\~майна подружжя,\~яке є\~об`єктом спільної\~сумісної власності\~подружжя та призначено справу до судового розгляду на 03 квітня 2020 року на 12 годину 00 хв. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні представник позивача повністю підтримав вимоги викладені в позовні заяві та просить суд їх задовольнити в повному обсязі. \~\~\~\~\~ Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві на позов. \~ \~ \~ \~23.01.2020 до канцелярії суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву про поділ майна, який зареєстрований за вх. № 311 від 23.01.2020. Так, у відзиві відповідач зазначає, що вона вважає вимоги позивача незаконними, не обґрунтованими та такими, що суперечать чинному законодавству. Зважаючи на те, що на даний час є рішення Березанського міського суду від 12.03.2010 у справі № 2-29/2010, яке набрало законної сили, яке було прийняте в справі з одним і тим же предметом та між тими самими сторонами, вона вважає, звернення позивача ще з одним позовом про розподіл майна, визнання за ним права власності на 9/10 частин квартири загальною площею 34,54 кв.м., розташованої в будинку [ADDRESS] , є незаконним, безпідставним та таким, що грубо порушує чинне цивільно-процесуальне законодавство та захищені законом права відповідача. У даній справі позивач (колишній чоловік) через 10 років після розірвання шлюбу знову звернувся до суду з позовом і просить визнати за ним 9/10 частин квартири на праві власності, яка була придбана у шлюбі в 2008 році, що є протиправним, так як він вже звертався до суду про поділ майна у 2009 році і рішенням суду була відмова позивачу у задоволенні позову, а також минув строк позовної давності щодо поділу майна після розлучення. Виходячи з приписів ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або шлюбним договором. Так як домовленості вони не дійшли з тих причин, що позивач відмовився після розлучення виплатити відповідачу частку вкладених коштів її батьками в цю квартиру, а саме 52000 гривень, з яких 22000 грн. сплачено по договору іпотечного кредиту в період перебування у шлюбі з відповідачем та 30000 грн. на оформлення кредиту та доплату різниці при купівлі квартири. \~ \~ \~ \~Також відповідач заперечує проти вимог позивача щодо покладення на неї понесених ним судових витрат. Так як на даний момент вона не працює і виховує малолітню дитину, доходів і фінансових можливостей покрити його витрати вона не має. Відтак, відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню, просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Разом з відзивом відповідачем подано заяву про застосування позовної давності від 20.01.2020, яку вона обґрунтовує тим, що відповідно до норм ст. 257 ЦК України встановлено, що загальний строк позовної давності становить три роки. Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у задоволенні позову. Беручи до уваги вимоги ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Тобто, відлік позовної давності розпочався з моменту, коли позивач вперше подав позов до суду про розподіл майна (листопад 2009 року), рішення суду від 12.03.2010. Отже, строк позовної давності сплинув ще у березні 2013 року. Таким чином,

Outcome: dismissed