Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

09 вересня 2014 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: визнати недійсним договір на іпотечний кредит №4-30-1158 від 08.12.2006 року, укладений між позивачем та ПАТ «Промінвестбанк». Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 08.12.2006 року позивач та ПАТ «Промінвестбанк» був підписаний Договір на іпотечний кредит №4-30-1158 за яким позивач отримав кредитні кошти в розмірі 100 000,00 доларів США та 83 808,00 грн. За даним договором право вимоги перейшло до ПАТ «Альфа-Банк», починаючи з 17.12.2012 року. Позивач зазначає, що договір на іпотечний кредит є недійсним на тій підставі, що містить несправедливі (наявні лише права банку, не встановлені для позичальника і навпаки, встановлено відповідальність позичальника за невиконання умов договору та відсутня відповідальність банку за неналежне виконання його умов; щодо надання кредиту у доларах США) та дискримінаційні (п. 5.3.2 Договору щодо повернення кредиту при будь-якому незначному порушенні умов договору) умови, положення договору надають значну перевагу відповідачу, позбавляючи позивача значного обсягу прав, одночасно встановлюючи жорсткі обов'язки та відповідальність позивача. Крім того, у порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» позивачу не було надано інформацію про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі на користь третіх осіб страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо. Кредитний договір був наданий позивачу лише в день укладення договору та він не мав змоги належним чином ознайомитись з його умовами. Також позивача не було попереджено про те, що ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач, а також Банк не надав методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу. Представник позивача в судове засідання не з'явився, звернувся до суду із заявою про слухання справи в його відсутність, зазначає, що заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив. На підставі статті 169 ЦПК України суд продовжив розгляд справи у відсутність сторін. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 08.12.2006 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) та [PERSON] був укладений Договір на іпотечний кредит №4-30-1158. За даним Договором банк надав [PERSON] кредит у сумі 10 000,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 50 500,00 грн. та 83 808,00 грн. строком до 07.12.2026 року зі сплатою за користування кредитом процентної ставки: в доларах США - 11% річних, в гривнях - 16% річних (п.2.1 - 2.3 Договору). Договір підписаний обома сторонами, що свідчить про те, що вони погодились з його умовами та розуміли їх. В пункті 7.6 Договору сторони зазначили, що до укладення цього Договору Позичальник стверджує про умови кредитування, закріплені цим Договором, були попередньо йому повідомлені Банком в письмовій формі. Підписання Позичальником цього Договору є свідченням його згоди на прийняття всіх умов Договору в процесі здійснення Банком його кредитування. Договорами №1 від 17.08.2009 року, №2 від 20.10.2010 року були внесені зміни до Договору на іпотечний кредит №4-30-1158 від 08.12.2006 року. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст.215 ЦК України). Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Як встановлено судом, укладаючи оспорюваний кредитний договір, сторони діяли вільно, на власний розсуд вибираючи контрагента та визначаючи його умови. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України). Статтею 1054 ЦКУ передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає, яка інформація повинна бути надана споживачу перед укладенням кредитного договору. Як вбачається з матеріалів справи, 20.12.2012 року [PERSON] було повідомлено, що Публічне акціонерне товариство «Промінвестбанк» (далі - Первісний Кредитор) та Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - Новий Кредитор) уклали Договір відступлення прав вимоги за яким Первісним Кредитором на користь Нового Кредитора було здійснено відступлення своїх прав вимоги за Кредитним договором №4-30-1158 від 08.12.2006 року. Позивач, як вбачається з позовної заяви, пред'являє позовні вимоги до ПАТ «Альфа Банк», який став Новим Кредитором. Але так як діючим законодавством передбачено підстави за яких правочин може бути визнаний недійсним, якщо не додержано вимог законодавства саме в момент вчинення правочину, ПАТ «Альфа Банк» не був стороною правочину на момент його вчинення, тому не міг порушити права позивача у момент його укладення. Отже, суд під час розгляду справи не встановив підстав, які б могли свідчити про порушення відповідачем вимог діючого законодавства на момент підписання договору, відповідач не порушив права позивача, так як на момент підписання оспорюваного договору не був його стороною, тому позовні вимоги не можуть бути задоволені. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed