Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

07.11.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до [PERSON] про визання договору купівлі-продажу земельної ділянки, який обгрунтовує тим, що на початку травня 2015 р. він разом з відповідачем [PERSON] домовились про купівлю-продаж земельної ділянки, яка знаходиться на території садового товариства «Расвєт» у місті Луганськ, обумовивши істотні умови купівлі-продажу даної земельної ділянки, відповідач передав дану земельну ділянку позивачу у його володіння та користування, при цьому [PERSON] заплатив [PERSON] 10\~000 (десять тисяч) гривень за земельну ділянку. Вказана земельна ділянка належить відповідачу на праві власності згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку від 23.09.2009 серії ЯЕ № 507810, виданому на підставі рішення Ленінської районної Ради народних депутатів від 10.11.1994 року № 305 (додаток № 3). Відповідач зобовязався підготовити всі необхідні документи для оформлення даного правочину у нотаріуса, але з огляду на ситуацію, яка склалася внаслідок того, що земельна ділянка знаходиться на тимчасово окупованій території і правочин вчинений також на цій території, вони не мали можливості нотаріально посвідчити та здійснити державну реєстрацію речових прав з метою створення його юридичних наслідків. Відповідач ухилився від нотаріального посвідчення купівлі-продажу вищезазначеної земельної ділянки згідно порядку, та на прохання позивача виїхати з Луганська і звернутися до нотаріуса він відмовився, обмеживши передачею йому правовстановлюючих документів, зокрема, Державного акту на право власності на земельну ділянку від 23.09.2009 року, серії ЯЕ № 50781 в підтвердження домовленості. Крім того, він, як набувач майна за договором, фактично протягом більш як два роки володіє та користується земельною ділянкою, яка йому була передана відповідачем на виконання домовленості купівлі-продажу, що підтверджується фактом надання йому правовстановлюючого документа Державного акта. Але, не зважаючи на наявність у нього вищезазначених документів, він не має можливості без присутності відповідача звернутися до нотаріуса для належного оформлення та державної реєстрації речових прав, тому вимушений звернутися до суду з позовними вимогами про визнання дійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки. Просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки № 401 (чотириста один), кадастровий номер 4410100000:04:044::0481, площею 0,0600 га, цільове призначення якої для ведення садівництва, яка знаходиться на території садового товариства «Расвєт» у місті Луганськ, укладений між [PERSON] та [PERSON]. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не зявились, представник позивача надіслав заяву про розгляд справи за їх відсутності, підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не зявились,\~ представник відповідача надала суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнала в повному обсязі. У звязку з розглядом справи за відсутністю осіб, які беруть участь, судове засідання проводиться без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.\~\~\~\~\~\~ На підставі викладеного суд, вважає, можливим розглянути справу за відсутності сторін по наявним матеріалам в справі. Суд, дослідивши докази по справі кожний окремо та в їх сукупності,\~вважає, що позов підлягає\~задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, щона початку травня 2015 позивач [PERSON] разом з відповідачем [PERSON] домовились про купівлю-продаж земельної ділянки, яка знаходиться на території садового товариства «Расвєт» у місті Луганськ, обумовивши істотні умови купівлі-продажу даної земельної ділянки, відповідач передав дану земельну ділянку позивачу у його володіння та користування, при цьому [PERSON] заплатив [PERSON] 10\~000 (десять тисяч) гривень за земельну ділянку, що підтверджується спільною заявою між ними з оформленням договору купівлі-продажу в майбутньому, завіреною нотаріально. Вказана земельна ділянка належить відповідачу на праві власності згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку від 23.09.2009 серії ЯЕ № 507810, виданому на підставі рішення Ленінської районної Ради народних депутатів від 10.11.1994 року № 305 (додаток № 3), які він передав позивачу в підтвердження домовленості. На цій підставі позивач, як набувач майна за договором, фактично протягом більш як два роки володіє та користується земельною ділянкою, півлі-продажу, що підтверджується фактом надання йому правовстановлюючого документа Державного акта. Відповідно до звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки, наданої у приватну власність [PERSON] від 30.10.2017 року ринкова вартість земельної ділянки, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 507810, реєстраційний № 010943301238, виданий 23.09.2009 р., площею 600 кв.м для ведення садівництва за адресою, Луганська область, м. Луганськ, с/т «Расвєт», земельна ділянка № 401, кадастровий номер 4410100000:04:044::0481, становить 11800,00 (одинадцять тисяч вісімсот) гривень (а.с. 6-16) Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 507810, реєстраційний № 010943301238, виданий 23.09.2009 р., площею 600 кв.м для ведення садівництва за адресою, Луганська область, м. Луганськ, с/т «Расвєт», земельна ділянка № 401, кадастровий номер 4410100000:04:044::0481 власником є [PERSON] (а.с.18). Згідно спільної заяви [PERSON] та [PERSON] між ними проведені повні розрахунки за земельну ділянку серія ЯЕ № 507810, реєстраційний № 010943301238, виданий 23.09.2009 р., площею 600 кв.м для ведення садівництва за адресою, Луганська область, м. Луганськ, с/т «Расвєт», земельна ділянка № 401, кадастровий номер 4410100000:04:044::0481, належну [PERSON] з оформленням договору купівлі-продажу в майбутньому. Також вказано, що претензій з приводу розрахунків щодо зазначеної земельної ділянки не мають один до одного (а.с.22). Згідно ч. 4 ст. 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-VII, 28 березня 2016 року затвердженого Міністерством юстиції України прийнято наказ № 898/5 (набрав чинності 05.04.2016) «Про врегулювання відносин, повязаних з державною реєстрацією речових прав не нерухоме майно, що розташоване на тимчасово окупованій території України», який з метою забезпечення та захисту прав та законних інтересів власників, інших право набувачів нерухомого майна, надання послуг з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановив, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно, що знаходиться на території міста Севастополя, а також тимчасово окупованої території Донецької та Луганської областей, проводиться незалежно від місцезнаходження такого майна, проте відповідач зобовязався підготовить всі необхідні документи для оформлення даного правочину у нотаріуса, але він ухилився, обмеживши передачею позивачу правовстановлюючих документів, зокрема, Державного акту на право власності на земельну ділянку від 23.09.2009 року, серії ЯЕ № 50781 в підтвердження домовленості. Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно до ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно ч.3 до ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до ст. 638 ч.1 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 640 ч.3 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод кожна фізична особа має право вільно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше ніж в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Ст.41 ч.1, ч.4 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю… Право приватної власності є непорушним. Суд вважає, що неможливість позивачки провести нотаріальне посвідчення договору є порушенням її права власності, оскільки унеможливлює визнання такого права з боку держави перед іншими субєктами цивільних та інших правовідносин. Тому, виходячи із закладеного у ст.6 ч.1 Конвенції права людини на справедливий і безсторонній суд під час визначення її громадянських прав і обовязків, суд вважає за необхідне задовольнити позов за відсутності іншого дієвого способу захисту прав позивачки. Враховуючи, що місце проживання відповідача м. Луганськ, тому суд вважає, що з боку відповідача має місце дійсне, а не удаване ухилення від поїздки для здійснення нотаріального посвідчення договору.\~\~\~\~\~\~ Суд також вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, інтереси інших осіб, тому визнання позову слід прийняти. Крім того, як вбачається із ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Із платіжного доручення № 15ТЕ45008 від 02.11.2017 року вбачається, що позивач [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 640 грн. на: рахунок отримувача: 31215206700271, код отримувача: 37928384, банк отримувача: 804013 ГУ ДКСУ у Луганській області, а відтак, враховуючи визнання позову відповідачем до розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А відтак, з огляду на задоволення позовних вимог та повернення з державного бюджету 50 відсотків судового збору, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 320 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду із вказаним позовом. На підставі викладеного та

Outcome: approved