Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

10.07.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилається на те, що рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 08.02.2017 року по судовій справі № 724/1312/16-ц стягнуто солідарно з відповідачів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] на його користь заборгованість станом на 22.09.2016 року згідно договору позики від 22.12.2015 року в загальній сумі 345356,16 грн. Вказує, що станом на 31.05.2017 року жоден з відповідачів заборгованість йому не сплатив навіть частково. Зазначає, що у відповідності умов договору, проценти, які підлягають стягненню з відповідачів становлять 60%. За таких обставин заборгованість відповідачів станом на 31.05.2017 року становить: 60% річних 143062,59 грн.; інфляційні витрати 48349,86 грн., а всього на загальну суму 191412,15 грн. Просить стягнути із [PERSON] та [PERSON] солідарно на свою користь заборгованість на загальну суму 191412,15 грн. та понесені ним судові витрати. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, проте в позовних вимогах просить справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, в разі неявки в судове засідання відповідачів, проти винесення в справі заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання неодноразово не зявилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду справи, причину своєї неявки суду не вказали, заяв про розгляд справи в їх відсутності не надали, доводів позивача не спростували. Тому суд зі згоди позивача ухвалює в справі заочне рішення. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики, одна сторона передає у власність іншій стороні кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцю таку ж суму коштів. Договір позики вважається укладеним з моменту передачі грошей. Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 08.02.2017 року встановлено, що 22 грудня 2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого позивач надав позичальнику грошову позику у сумі 6000 доларів США та 60000,00 (шістдесят тисяч) гривень строком на один місяць. Позичальник в свою чергу зобовязався повернути суму позики у встановлений договором строк, який вираховується з дня передачі йому грошей. Відповідно до п. 6 даного договору, у випадку несвоєчасного повернення позики, позичальник сплачує суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, 60 % річних від простроченої суми боргу, а також моральну шкоду у розмірі позики. Також, як встановлено вказаним рішенням, в забезпечення виконання зобов'язання за договором позики від 22 грудня 2015 року, [PERSON] поручився перед позивачем [PERSON] за виконання відповідачем [PERSON] обовязку щодо повернення сум позики. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно із ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 08.02.2017 року по судовій справі № 724/1312/16-ц стягнуто солідарно з відповідачів [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] на користь [PERSON] заборгованість станом на 22.09.2016 року згідно договору позики від 22.12.2015 року в загальній сумі 345356,16 грн. Як встановлено судом, жодних дій, щодо виконання свого зобов'язання за вищевказаним рішенням, відповідачами до дня звернення позивача до суду не було вчинено. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Станом на 31.05.2017 року нарахована і не сплачена заборгованість відповідачів згідно умов договору позики від 22.12.2015 р. перед позивачем [PERSON] складається з наступного: 60 % річних від простроченої суми 143062,59 грн.; інфляційні витрати 48349,86 грн., загальна сума 191412,15 грн. Згідно ст. 553 Цивільного кодексу України поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання забезпеченого порукою боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором в тому же обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що відповідачами [PERSON] та [PERSON] невиконані зобовязання за вищевказаним договором позики та не виконано рішення суду про стягнення з них заборгованості, а тому з них необхідно стягнути в солідарному порядку на користь позивача [PERSON] заборгованість станом на 31 травня 2017 року в загальній сумі 191412,15 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. За таких обставин слід стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача [PERSON] судові витрати у розмірі 420,00 грн. за розміщення оголошення в газеті «Урядовий курєр» та 200,00 грн. за розміщення оголошення в газеті «Буковина», а всього разом 620,00 грн. Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі у розмірі 1914,12 гривень, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved