Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

07.12.2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до ТОВ «ФК «Генезис фінансової свободи», третя особа приватний нотаріус приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. З позовної заяви вбачається, що позивач оскаржує виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Личуком Т.В. 09.09.2020 року, зареєстрований за № 3317, на договірі № 500/2-306 від 28.09.2007 року, оскільки вважає його незаконним з огляду на те, що нотаріусу не були надані документи, які підтверджують безспірність заборгованості. Крім того, зазначає, що виконавчий напис вчинено з пропуском позовної давності та після настання строку повернення кредиту. На підставі викладеного просить задовольнити позов та стягнути судовий збір. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 08.12.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 08.12.2020 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 08.12.2020 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 30.12.2020 року відмовлено в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 30.12.2020 року відмовлено в задоволенні заяви відповідача про зустрічне забезпечення. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 14.01.2021 року клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження повернуто без розгляду. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12.04.2021 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. В ухвалі про відкриття провадження у справі учасникам справи було визначено строк на подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень. 30.01.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача просить відмовити в задоволення позову. Зазначає, що 26.12.2016 року АТ «Укрсоцбанк» відступив, а ТОВ «Кредитні ініціативи» відповідно до договору про відступлення права вимоги № 2 набуло усіх прав та обов`язків кредитора, зокрема за кредитним договором № 500/2-306 від 28.09.2007 року. 10.02.2020 року ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило, а ТОВ «Генезис фінансової свободи» відповідно до договору факторингу від 10.02.2020 року набуло всіх прав та обов`язків, зокрема, за вказаним вище договором. Посилається на те, що [PERSON] не виконує своїх зобов`язань за кредитним договором, сума заборгованості становить 346 016 грн., з яких: 89 436 грн. - заборгованість за кредитом, 95 295 грн. - заборгованість за відсотками, 160 984 грн. - пеня. У зв`язку з цим, товариство 07.07.2020 року звернулося до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису на цьому договорі, за результатами якої 09.09.2020 року було вчинено виконавчий напис, що оскаржується. Сторона відповідача зазначає, що згідно поданої заяви та додатків до неї стягувачем були виконані умови, якими визначено, що підставою для стягнення заборгованості у безспірному порядку є кредитний договір, за яким боржником допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, а тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача не є безспірним Третя особа пояснення щодо позову в порядку, передбаченому ст. 181 ЦПК України, не подавала. Так як розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, сторони у судове засідання не викликалися. Суд вважає за можливе розглянути справу за матеріалами наявними у справі. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 28.09.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступник АТ «Укрсоцбанк») та [PERSON] був укладений договір кредиту № 500/2-306. Правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» за вказаним кредитним договором на підставі договору факторингу від 10.02.2020 року стало ТОВ «Генезис фінансової свободи». 09.09.2020 року приватним нотаріусом Личуком Т.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 3317, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Генезис фінансової свободи» заборгованості за Кредитним договором № 500/2-306 від 28.09.2007 року за період з 10.02.2020 року по 02.09.2020 року в сумі, яка складається з: 89 436 грн. - заборгованість за кредитом, 95 295,76 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 160 984,80 грн. - заборгованість за пенею, а також суму плати за вчинення виконавчого напису - 300 грн. Позивач вважає вказаний виконавчий напис незаконним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки він був вчинений з порушенням вимог законодавства. Згідно положень ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 18 цього Кодексу встановлено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий напис нотаріуса є виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 цього Закону (у редакції, чинній на день вчинення оскаржуваного виконавчого напису) нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічні положення містяться також в главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5. Згідно з п.п. 3.2 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. У 2014 році дійсно до вказаного Переліку були внесені зміни, затверджені постановою КМУ від 26.11.2014 року № 662, якими, зокрема, доповнено перелік новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Так, документом, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, є кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з тим, в справі № 826/20084/14 постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року визнано незаконною та нечинною постанову КМУ № 662 від 26.11.2014 року, зокрема, в частині, наведеній вище. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін. За положеннями п. 10.2 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Рішення суб`єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти. Спірний виконавчий напис був вчинений приватним нотаріусом 09.09.2020 року, тобто на момент коли вже були скасовані внесені постановою КМУ від 26.11.2014 року № 662 зміни та діяла редакція Переліку, яка передбачає вчинення виконавчого напису на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Відповідно до п.п. 3.5. п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Оспорюваний виконавчий напис стосується стягнення з позивача заборгованості за договором № 1-500/2-306 від 28.09.2007 року. В матеріалах справи міститься надана позивачем копія договору № 11-500/2-306 від 28.09.2007 року, з якої вбачається, що договір не є нотаріально посвідченим. Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. вимоги ухвали суду від 08.12.2020 року щодо надання копії матеріалів нотаріальної справи не виконав, копія зазначеної ухвали ним отримана. Таким чином, вбачається, що приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис з порушенням вимог чинного законодавства. Крім того, слід зазначити, що питання визначення судами безспірності суми заборгованості під час розгляду справ про оскарження законності вчинення нотаріусом виконавчого напису, досліджене судом вищої інстанції (постанова від 05.07.2017 року по справі № 754/9711/14-ц; від 23.01.2018 року по справі № 310/9293/15; від 18.07.2018 року по справі № 486/388/16-ц; від 06.06.2019 року № 750/1627/18). Так, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Так, у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 року у справі № 6-887цс17 вказано, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Тобто, підсумовуючи викладене, під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову. З матеріалів справи вбачається, що за укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] , останній були надані грошові кошти в розмірі 151 504 грн. зі сплатою 14 % річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 03.03.2025 року. За умовами договору погашення основної суми кредиту здійснюється щомісячно. Сума заборгованості за виконавчим написом визначена за період з 10.02.2020 року по 02.09.2020 року та складає 346 016,56 грн., що складається з: суми заборгованості за кредитом - 89 436 грн.; суми заборгованості за відсотками за користування кредитом - 95 295,76 грн., суми заборгованості за пенею - 160 984,80 грн., суми плати за вчинений виконавчий напис - 300 грн. Позивач зазначає в позовній заяві, що припинила здійснювати щомісячні платежі в 2014 році, тому строк позовної давності пропущений. Разом з тим, необхідні документи, зокрема, виписка по рахунку, розрахунок заборгованості та інше, в матеріалах справи відсутні, тому суд позбавлений можливості встановити відповідність суми заборгованості тій, що зазначена в виконавчому написі, а також перевірити дотримання строку для її стягнення. Питання наявності та/або відсутності заборгованості та конкретної її суми позивача перед відповідачем за таким кредитним договором може бути предметом окремого судового розгляду. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, оскільки приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис з порушення вимог чинного законодавства та не є безспірною заборгованість, що підлягає стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «Генезис фінансової свободи» за вчиненим 09.09.2020 року виконавчим написом приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. за кредитним договором № 500/2-306 від 28.09.2007 року за період з 10.02.2020 року по 02.09.2020 року в сумі 346 016,56 грн. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір: за подання позовної заяви у розмірі 840,80 грн.; за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 420,40 грн.

Outcome: approved