Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

09.06.2016 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що він працював у відповідача з 04 березня 2013 року за трудовим договором на посаді водія транспортних засобів. З моменту працевлаштування роботодавець (фізична особа -підприємець [PERSON]С.) без дозволу працівника незаконно привласнив як заставу його трудову книжку, надіслав її позивачу лише у червні 2015 року, суттєво порушив умови трудового договору, не провів розрахунок при звільненні, не виплатив заборговану заробітну плату, вихідну допомогу за три місяці внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю (ст. 44 КЗпП України). Відповідач примушував позивача працювати понаднормово безкоштовно, примушував його виконувати обовязки поза межами трудового договору, не забезпечив умови відпочинку та харчування, не виплачував добових, чим грубо порушував підписаний ним трудовий договір. 30.03.2015 року позивач завернувся у суд з позовом про стягнення середнього заробітку через затримку розрахунку при звільненні та зобовязання відповідача видати йому трудову книжку після більш як двохрічної затримки. Суд першої інстанції ухвалив судові рішення 17.09.2015р. та 17.02.2016р. 15.04.2016 року апеляційний суд Львівської області по справі №466/2408/15-ц вирішив: «Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення. Стягнути з фізичної особи - підприємця [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 850 (вісімсот п'ятдесят) гривень без врахування податків та обов'язкових платежів, 33 866 (тридцять три тисячі вісімсот шістдесят шість) гривень 84 копійки середнього заробітку за час затримки у видачі трудової книжки та 1 000 (одну тисячу) гривень моральної шкоди.» Рішення суду набрало законної сили. Відповідач добровільно і вчасно не виконав рішення суду, а виконав лише 23.05.2016 року після відкриття провадження виконавчою службою. Оскільки рішення суду від 15.04.2016 року вчасно не виконано, борг по заробітній платі повинен бути перерахований з урахуванням дати виконання судового рішення з врахуванням росту мінімальної заробітної плати, коригування та компенсації за весь період затримки виплат. Згідно доданого розрахунку, борг середнього заробітку за весь час затримки по день виконання судового рішення відповідачем становить 98763 грн. 48 коп. При цьому позивач посилається на наступний розрахунок: На момент працевлаштування 04.03.2013р. середня заробітна плата позивача була встановлена згідно з трудовим договором - 1300 грн. на місяць. Згідно з відомістю нарахування заробітної плати за березень 2013 року відповідач нарахував позивачу 850 грн. за тринадцять робочих днів, що складає 65,3846 грн. за робочий день. Борг по заробітній платі за весь період затримки без врахування коригування та компенсації з 04.03.2013 року (прийом на роботу) до 23.05.2016 року (сплата боргу по заробітній платі) становить: 65,3846 грн./р.д. х 801 (кількість робочих днів з 04.03.2013 до 23.05.2016) + 1300 х 3 = 56 273,06 грн. У звязку з підвищенням з 01 травня 2016 року мінімальної заробітної плати в Україні з 1147 грн. до 1450 грн., відповідно до п.10 постанови КМУ від 08.02.1995 року №100 усі виплати, у тому числі і борг по заробітній платі коригуються на коефіцієнт: (1450,00 : 1147,00) = 1,264167. Відповідно до ст.34 Закону України «Про оплату праці» та ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» сума боргу підлягає компенсації шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць на індекс інфляції у період невиплати доходу. За період з 04.03.2013 року по травень 2016 року індекс інфляції склав: 100,40%х124,9%х143,3%х105,2%= 189,04% К=1,8904. Борг по заробітній платі з урахуванням коригування та компенсації станом на 23.05.2016 року = 56273,06 х 1,264167 х 1,8904 = 134480,32 грн. 35716,84 грн. (виплачено) = 98763 грн. 48 коп., що підлягає перерахунку по день фактичного розрахунку відповідно до ст.ст. 116, 117, 235 КЗпП України та Рішень Конституційного Суду України від 15.10.2013 року №8-рп/2013, №9-рп/2013 (а.с. 5,6) 15.02.2017 року позивач подав додатковий розрахунок боргу у даній справі, у якому зазначив, що у звязку з підвищенням розміру мінімальної заробітної плати в Україні з 01.01.2017 року, сума боргу підлягає коригуванню на коефіцієнт 2,78989, та з врахуванням індексу інфляції з 04.03.2013 року по 15.02.2017 року 204,202% К=2,04202, відтак борг по заробітній платі за весь час затримки трудової книжки та невиплату заробітної плати з урахуванням коригування та компенсації складає: 56273,06 х 2,78989 х 2,04202 = 320588,25грн. 35716,84 грн. (виплачено) = 284 871,41 грн., що підлягає перерахунку по день фактичного розрахунку (а.с. 92-93). Позивач в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив Представник позивач [PERSON] позов підтримав та надав відповідні пояснення. Відповідач позов не визнав та подав письмові заперечення проти позову (а.с. 71-73). В судове засідання не з'явився хоча про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні відносно задоволення позову заперечив. Вислухавши пояснення представника позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON] перевіривши матеріали справи, подані суду докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Відповідно до ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія видається на вимогу працівника. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як зазначено у ч.4 ст.235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за час вимушеного прогулу. Згідно із статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру. Відповідно до п.10 Постанови КМУ від 08.02.1995 року №100 у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей. ( Абзац перший пункту 10 із змінами, внесеними згідно з Постановами КМ N 348 ( 348-95-п ) від 16.05.95, N 1266 ( 1266-2001-п ) від 26.09.2001 ). Судом та матеріалами справи установлено, що позивач з 04 березня 2013 року був прийнятий на роботу до фізичної особи підприємця [PERSON] на посаду водія автотранспортних засобів. Між позивачем та роботодавцем був укладений безстроковий письмовий трудовий договір, який у той же день був зареєстрований у державній службі зайнятості. Наказом ФОП [PERSON] №2/к від 22 березня 2013 року [PERSON]. було відсторонено від виконання трудових обов'язків без нарахування заробітної плати з 22 березня 2013 року, та звільнено з роботи з 22 березня 2013 року за п.4 ст.40 КЗпП України. Встановлено, що у березні 2015 року [PERSON] звертався до суду з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] у якому, з урахуванням уточнених вимог, просив на підставі ст.ст.47,116,177, 235, 237-1 КЗпП України : виплатити йому заборговану заробітну плату, в т.ч. вихідну допомогу на підставі ст.44 КЗпП України; стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та видачі трудової книжки в сумі 93 746,43 гривень з урахуванням компенсацій та індексацій , згодом сума була збільшена до 119 298,92грн.; зобов'язати відповідача внести зміни формулювання причини звільнення і дати звільнення у його трудовій книжці на день її вручення. відшкодувати моральну шкоду в сумі 5000 гривень; Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 17 вересня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з фізичної особи підприємця [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 1473,05 грн. та середній заробіток в сумі 40 276,91 грн., а всього 41 749,96 коп. В частині вимог про відшкодування моральної шкоди відмовлено. Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 17 лютого 2016 року у задоволенні позовних вимог [PERSON]до фізичної особи підприємця [PERSON] про зобов'язання змінити формулювання причин звільнення [PERSON] з роботи та зобов'язання змінити дату його звільнення з роботи на дату видачі йому трудової книжки відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 15 квітня 2016 року рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 вересня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з фізичної особи підприємця [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 850 (вісімсот п'ятдесят) гривень без врахування податків та обов'язкових платежів, 33866 (тридцять три тисячі вісімсот шістдесят шість) гривень 84 копійки середнього заробітку за час затримки у видачі трудової книжки та 1 000 (одну тисячу) гривень моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 лютого 2016 року залишено без змін. Дане рішення суду апеляційної інстанції залишено без зміни ухвалою суду касаційної інстанції від 14.12.2016 року (а.с. 84-86) Встановлено, що рішення суду апеляційної інстанції від 15.04.2016 року виконано відповідачем 23.05.2016 року. (а.с. 80-82) Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ці самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Заявлені вимоги у даній справі тісно пов»язані із вимогами, що розглядав суд у попередній справі, при цьому позивачем заявлені вимоги про проведення коригування належних йому, на його погляд сум, на коефіцієнти підвищення мінімальної заробітної плати, та стягнення компенсації за період до 15.2.2017р., що охоплює період після попереднього судового рішення від 15.4.2016р. Позивач не навів, на якій правовій підставі при розрахунку боргу ним зазначено про необхідність стягнення одноденного заробітку 65,38 грн, помноженого на загальну кількість робочих днів за період з 4.3.2013 р. до 23.5.2016р.(801 р.д.), що охоплює й період роботи, й період після звільнення до виплати боргу по заробітній платі. Борг по заробітній платі за період роботи стягнуто попередній судовим рішенням. При цьому суд не вбачає підстав для застосування вказаного вище пункту 10 Постанови КМУ №100 та проведення коригування вказаних позивачем сум у порядку, зазначеним ним у розрахунках, на коефіцієнти росту мінімальної заробітної плати, оскільки саме такі перерахунки не передбачені чинним законодавством, а заробітна плата позивача вираховувалась не із мінімальної заробітної плати, а із заробітку відповідно до трудового договору. Рішенням суду апеляційної інстанції було скасовано рішення суду першої інстанції про стягнення заборгованої суми заробітної плати в сумі до видачі 782,52 грн. разом з компенсацією в сумі 1473,05 грн (а. с.16), й ухвалено нове рішення про стягнення у цій частині лише заборгованості по заробітній плати 850 грн. без врахування податків та обов»язкових платежів, тобто у стягненні компенсації було відмовлено. Вимоги позивача про стягнення компенсації з врахування м індексу інфляції за період з 04.03.2013р. по 15.02.2017 року, тобто 204,202% або К=2,04202, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Як вбачається з рішення Апеляційного суду Львівської області від 15 квітня 2016 року, судом не були задоволені вимоги позивача у частині стягнення вихідної допомоги у розмірі тримісячного заробітку, відтак відсутні правові підстави для стягнення цієї суми з врахуванням коригування на коефіцієнти росту мінімальної заробітної плати на 1.5.2016р. та 1.1.2017р. та компенсації, яка до разових виплат не застосовується. Судом апеляційної інстанції був частково задоволено позов щодо стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, підстав для застосування до цих виплат коефіцієнтів підвищення мінімальної заробітної плати станом на 1.5.2016р. та 1.1.2017р. немає, як й для стягнення компенсації за період з 4.3.1913р. по 15.2.2017р. до визначеної разової суми. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України (постанова від 29.01.2014 року у справі 6-144ц13) непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП, є підставою для відповідальності, передбаченою статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Ухваленим рішенням суду від 15.04.2016 року відмовлено у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки не встановлено вини власника у не проведенні розрахунку. Однак, після винесення рішення суду від 15.4.2016р. про стягнення заборгованості із заробітної плати у сумі 850 грн. без врахування податків та обов'язкових платежів, відповідач, представник якого був в судовому засіданні, будучи обізнаний з прийнятим рішенням, що вступило в законну силу з моменту проголошення, виконав свій обов'язок роботодавця провести повний розрахунок з працівником тільки 23.05.2016 року. Відповідачем не подано доказів щодо нарахування суми, визначеної як борг із заробітної плати й повідомлення позивача про можливість отримання такої до відкриття виконавчого провадження, тобто мала місце затримка виплати цієї суми з вини роботодавця, а відтак слід стягнути середній заробіток на підставі ст.117 КЗпП України за період з 15.04.2016р. по 22.05.2016р., що складає 22 робочих дні з розрахунку: 65,38 грн. х 22=1438,36 грн. При цьому законодавством не передбачено коригування цієї суми шляхом множення на коефіцієнти підвищення мінімальної заробітної плати, чи нарахування компенсації на цю разову суму. Перевіривши матеріалі справи, зібрані доказі, перевіривши подані розрахунки, з врахуванням попередніх судових рішень по спору між тими самими сторонами, що набрали законної сили, суд вважає, що до задоволення підлягає вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період невиконання рішення суду про стягнення заборгованості по заробітній платі, а решта заявлених вимог до задоволення не підлягає, оскільки не ґрунтується на обставинах, встановленних рішенням суду від 15 квітня 2016р., що вступило в законну силу, та на вимогах чинного законодавства

Outcome: partial