Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

09 вересня 2015 року позивач звернувся до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська з позовом до КПК «Центральний міський дитячий парк Лазаря Глоби» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 02 квітня 1999 р. позивачем був укладений трудовий контракт з Управлінням культури та мистецтв Дніпропетровської міської ради відповідно до ст.21 Кодексу законів про працю України. Згідно контракту, позивач був призначений директором «Центрального міського дитячого парку Лазаря Глоби» з 05 квітня 1999 р. до 05 квітня 2004 р., після чого контракт був продовжений до 05 квітня 2009 р., але 18 березня 2008 р. позивача було звільнено з посади директора парку на підставі п.1 ст.41 Кодексу законів про працю України за наказом начальника Управління культури та мистецтв виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 18.03.2008 р. № 36-з/к. 24 червня 2008 р. рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська цей наказ про звільнення позивача скасовано та його поновлено на роботі на посаді директора Комунального підприємства культури «Центрального міського дитячого парку Лазаря Глоби». 02 липня 2008 р. Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська ухвалено додаткове рішення по справі, відповідно до якого було допущено негайне виконання рішення від 24 червня 2008 р. Ухвалою від 13 січня 2009 року колегії суддів судової палати у цивільних справах Дніпропетровського апеляційного суду рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2008 року залишене без змін. 20 серпня 2009 року ухвалою Верховного Суду України вказані судові рішення залишені без змін. Управлінням культури та мистецтв Дніпропетровської міської ради було подано позов про недійсність контракту від 02 квітня 1999 року, у задоволенні якого рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2009 року було відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2010 року вказане рішення Бабушкінського районного суду залишене без змін. Оскільки, контракт після закінчення строку його дії було продовжено, позов про недійсність контракту задоволений не був, позивач вважає цей контракт чинним і просить на його підставі стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27 жовтня 2009 року по 04 вересня 2015 року в розмірі 75 770 грн. 40 коп. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, вказав, що процедура його звільнення дотримана не була, за два місяці до дня звільнення він не був попереджений про припинення трудових відносин, жодної заяви про звільненння за власним бажанням він ніколи не підписував, наказ про його звільнення виданий пізніше дня звільнення. Позивач також висловлював незгоду з рішеннями судів в інших справах, в яких вищевказані обставини були встановлені іншим чином. Представник позивача позовні вимоги підтримував, просив позов задовольнити, вказував на недотримання процедури звільнення позивача, порушення порядку оформлення документів про звільнення, що, на його думку, свідчить про наявість трудових відносин між позивачем та відповідачем на цей час. Представник відповідача проти позову заперечував, вказував, що трудові відносини між сторонами припинені, звільнення позивача відбулось відповідно до вимог законодаства, про майбутнє звільнення позивач завчасно не попереджувався, оскільки на той час між сторонами був судовий спір. Третя особа в судове засідання не з'явилась, про причини своєї неявки не повідомила, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Вислухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Встановлюючи фактичні обставини справи суд виходить з приписів ч. 3 ст. 61 ЦПК України, згідно якої обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так згідно рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2011 року у цивільній справі № 2-3971/11, залишеного в силі ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2011 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2012 року (провадження № 22ц-490/4702/12), рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2014 року у цивільній справі № 203/7868/13-ц, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2014 року (провадження 22-ц/774/5359/14) встановлено, що 02 квітня 1999 р. між позивачем та відповідачем було укладено трудовий контракт. Згідно контракту, позивач був призначений директором «Центрального міського дитячого парку Лазаря Глоби» з 05 квітня 1999 р. до 05 квітня 2004 р., після чого контракт був продовжений до 05 квітня 2009 р., але 18 березня 2008 р. позивача було звільнено з посади директора парку на підставі п.1 ст.41 Кодексу України про працю за наказом начальника Управління культури та мистецтв виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 18.03.2008 р. № 36-з/к. 24 червня 2008 р. рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська цей наказ про звільнення позивача скасовано та його поновлено на роботі на посаді директора Комунального підприємства культури «Центрального міського дитячого парку Лазаря Глоби». 02 липня 2008 р. Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська ухвалено додаткове рішення по справі, відповідно до якого було допущено негайне виконання рішення від 24 червня 2008 р. Ухвалою від 13 січня 2009 року колегії суддів судової палати у цивільних справах Дніпропетровського апеляційного суду рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2008 року залишене без змін. На виконання рішення суду, розпорядженням Дніпропетровського міського голови від 20 жовтня 2009 р. № 576 і наказом Управління культури та мистецтв Дніпропетровської міської ради від 23 жовтня 2009 р., позивача поновлено на посаді директора парку з 18 березня 2008 р. та звільнено з посади з 05.04.2009 р. у зв'язку із закінченням терміну дії контракту. Таким чином. судами встановлено, що трудові відносни між сторонами закінчились, а позивача звільнено з посади. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апелцяційного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2011 року (провадження № 22-ц-7028/2011р.) прямо вказано, що твердження позивача ([PERSON]) про фактичне продовження дії контракту безпідставні та суперечать осбавинам справи. Посилання позивача на те, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2009 року, залишеним в силі ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2010 року, відповідачу було відмовлено у визнанні контракту недійсним, як на доказ продовження трудових відносин, не може бути прийнято до уваги, оскільки жодних подібних тверджень вказані судові рішення не містять і свідчать лише про дійсність контракту в межах строку його чинності. Інші твердження позивача не мають правового значення, оскільки обставини, встановлені судовими рішеннями, що набрали законноої сили, не можуть бути поставлені під сумнів іншим судом, який розлядає справу за участю тих самих осіб, відповідно до ст. 61 ЦПК України, а також враховуючи, що згідно ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Також однією з основних засад судочинства згідно п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України встановлено обов'язковість судових рішень. Позивачем ставиться питання про стягнення середньої заробітної плати 27 жовтня 2009 року по 04 вересня 2015 року. В той же час, як встановлено судами, його було звільнено розпорядженням Дніпропетровського міського голови від 20 жовтня 2009 р. № 576 і наказом Управління культури та мистецтв Дніпропетровської міської ради від 23 жовтня 2009 р. з 05 квітня 2009 р. Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Такі ж положення містить ст. 94 Кодексу законів про працю України. Таким чином, передумовою стягнення заробітної плати є наявність трудових відносин між сторонами, якщо інше прямо не передбачено законом. Оскільки трудові відносини між позивачем та відповідачем в період, вказаний у позовній заяві, відсутні, питання про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу через незаконне звільненння позивач реалізував шляхом пред'явлення позовів в інших справах, інші підставі для стягнення середнього заробітку відсутні, у задоволенні позову слід відмовити. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України суд приходить до висновку, що у зв'язку з відмовою у позові та звільнення позивача від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір» судові витрати не стягуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed