Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-10 00:00:00

08 липня 2014 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, які відбулися 13.03.2013 року та 04.06.2014 року (а.с.3-6). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2014 року позовні вимоги [PERSON] - задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заподіяну внаслідок залиття квартири матеріальну шкоду в розмірі 9 095 грн. 50 коп. та в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої залиттям квартири 750 грн. 00 коп. В іншій частині позовних вимог - відмовлено. Також вирішено питання щодо судового збору (а.с.45-49). Не погодившись з рішенням суду [PERSON] звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. 84-92). Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що рішення суду слід скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить 1/2 частка квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 23.12.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Міхеєвою Т.М. зареєстровано в реєстрі за № 5691. Речове право позивача зареєстроване Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради за реєстраційним № 35625596, про що було видано відповідний витяг про державну реєстрацію прав (а.с.10-11). [PERSON] зареєстрована та є наймачем квартир [ADDRESS], що розташована поверхом вище квартири позивача (а.с. 14). 13.03.2013 року сталося залиття квартири позивача, про що комісією у складі: начальника ділянки КП «ЖЕП №25» Дніпропетровської міської ради - [PERSON], майстра ділянки № 1 - [PERSON] та слюсаря - сантехника ділянки № 1 - [PERSON], було складено акт від 13.03.2014 року, згідно якого залиття квартири позивача [ADDRESS] сталося з квартири [ADDRESS] та виникло в результаті зірвання шлангу із пральної машини, яка знаходилася у квартирі [ADDRESS] (а.с. 18). 04.06.2014 року сталося залиття квартири позивача, про що комісією у складі: майстра ділянки № 1 - [PERSON] та слюсаря - сантехника ділянки № 1 - [PERSON], складено акт від 04.06.2014 року, відповідно до якого залиття квартири [ADDRESS] також сталося з квартири [ADDRESS] і виникло в результаті зламаного сифону під ванною (а.с. 21). Відповідно до робочого проекту ремонту квартири [ADDRESS], виконаному ТОВ «Дніпрорембуд» від 02.06.2014 року загальна вартість відновлювального ремонту такого житлового приміщення складає 9 095 (дев'ять тисяч дев'яносто п'ять) грн. 50 коп.(а.с. 22-32). Задовольняючи частково позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив із того, що залиття квартири позивача, які відбулися 13.03.2013 року та 04.06.2014 року сталися з вини відповідачки, а відповідно до резолютивної частини робочого проекту ремонту квартири позивача, виконаному ТОВ «Дніпрорембуд» 02.06.2014 року, загальна вартість відновлювального ремонту складає 9 095 грн. 50 коп., а зазначені в ньому перелік та види робіт відповідають обсягам завданої майну позивача шкоди, а тому вказана сума підлягає стягненню. Вирішуючи питання про розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд врахував значні тяжкі зміни його життєвих зв'язків, глибину душевних страждань, інших обставин справи, та з урахуванням вимог розумності і справедливості, дійшов висновку за можливе стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди суму 750 грн. Однак, з вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів не погоджується, вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, а тому вважає за необхідне, скасувати рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2014 року, як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки якого не відповідають обставинам справи, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідач заперечує, що залиття квартири позивача мали місце й сталися з її вини, в тому числі 13.03.2013 року та 04.06.2014 року, саме про які зазначає позивач в позовній заяві та за які просить стягнути шкоду. При цьому також відповідач вказує, що надані позивачем акти складено з грубим порушенням встановлених щодо цього правил, та не погоджується з робочим проектом ремонту квартири позивача, виконаному ТОВ «Дніпрорембуд» 02.06.2014 року, яким визначено вартість відновлювального ремонту. В матеріалах справи наявні акт КП «ЖЕП № 25» від 13.05.2013 року (а.с.18), акт КП «ЖЕП № 25» від 14.05.2013 року (а.с.19) та акт КП «ЖЕП № 25» від 04.06.2014 року (а.с.21). Позивач заявляє позовні вимоги про стягнення шкоди завданою залиттям 13.03.2013 року та 04.06.2014 року, тобто залиття про яке зазначено в акті від 14.05.2013 року не було предметом розгляду даної цивільної справи. Що стосується залиття, які на думку суду 1 інстанції відбулися 13.03.2013 року та 04.06.2014 року, то враховуючи заперечення відповідача та перевіривши наявні у справі докази й дослідивши журнали звернень громадян до КП «ЖЕП № 25», колегія суддів вважає, що висновки суду 1 інстанції з цього приводу є безпідставними та такими, що ґрунтуються на припущеннях. Так, з журналу КП «ЖЕП № 25» звернень громадян (оригінали журналів оглянуті в судовому засіданні, а копії знаходяться в матеріалах справи), вбачається, що позивач звертався з приводу залиття його квартири відповідачкою, які відбувалися 12.03.2013 року та 30.05.2014 року, в оглянутих журналах відсутні звернення позивача з приводу залиття його квартири відповідачкою 13 березня 2013 року та 04 червня 2014 року (а.с.а.с.125,126), а відповідно й відсутня вина відповідачки у залиттях які сталися в дати, зазначені позивачем у позові. Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до матеріалів справи (копія свідоцтва про право власності та копія свідоцтва про право на спадщину) позивач є власником квартири № 48 в цілому, а не власником її ?, як зазначає суд 1 інстанції, а відповідачка (копія договору купівлі-продажу-а.с.67-70) є співвласницею разом з [PERSON] квартири № 52 у вищевказаному будинку, а не лише її наймачем особисто. Також, позивач, обґрунтовуючи суму завданої йому шкоди, в тому числі й за залиття, яке на його думку сталося 04.06.2014 року, посилається на робочий проект ремонту квартири, виконаний ТОВ «Дніпрорембуд» 02.06.2014 року, тобто розмір шкоди визначено ще до ймовірного залиття. Таким чином, враховуючи, що судом не встановлено, що залиття квартири позивача мали місце 13 березня 2013 року та 04 червня 2014 року, про які зазначає позивач у позовній заяві, і відповідно відсутня вина відповідачки, колегія суддів приходить до висновку, що слід скасувати рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2014 року, як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки якого не відповідають обставинам справи, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed