Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-20 00:00:00

08.06.2015р. до Шевченківського районного суду м.Києва надійшла позовна заява [PERSON].(Позивач) до Публічного акціонерного товариства «Київсоюзшляхпроект» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування позовних вимогах Позивач посилається на те, що з 01.08.1968 р. він працював в ПАТ «Київсоюзшляхпроект» та відповідно до наказу від 17.03.2015 року №21-ос був звільнений з посади головного спеціаліста ТВ ПАТ «Київсоюзшляхпроект» з 23.03.2015р. у зв'язку з виходом на пенсію. Однак при звільненні відповідач, в порушення вимог ст. 47 КЗпП України, не провів з ним повного розрахунку та не виплатив всіх належних сум. Згідно довідки-розрахунку заборгованість ПАТ «Київсоюзшляхпроект» по заробітній платі становить 70 127,65 грн. За таких обставин [PERSON] просить суд стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату у розмірі 70 127,65грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку, тобто за період з 23.03.2015р. по 21.04.2015р. в розмірі 3 054,52 грн., допустити рішення суду до негайного виконання. У судове засідання позивач не з'явився, однак подав заяву через канцелярію суду, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності та задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, з урахуванням думки позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи у відсутності відповідача, вважає можливим розглядати справу у його відсутність на підставі ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працював у відповідача з 01.08.1968 року по 23.03.2015 року, що підтверджується копією трудової книжки Позивача та випискою з наказу від 06.08.1968р. про прийняття на роботу (а.с.6-7, 9). Звільнено позивача з займаної посади з 23.03.2015 р. у зв'язку з виходом на пенсію, відповідно до наказу № 21-ос від 17.03.2015 року, що також підтверджується копією трудової крижки та копією відповідного наказу (а.с.6-7, 10). Відповідно до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно зі ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства,установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до довідки-розрахунку ПАТ «Київсоюзшляхпроект» від 18.05.2015р. №39 заюоргованість вказаного підприємства по виплаті заробітної плати Позивачу становить 70 127,65 грн. (а.с.8). При цьому в довідці вказано період за який наявна заборгованість з червня 2013р. по березень 2015р. включно. Положеннями ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, чином суд приходить до висновку, що Позивачем доведено наявність заборгованості ПАТ «Київсоюзшляхпроект» по виплаті нарахованої проте невиплаченої йому при звільненні заробітної плати у розмірі 70 127,65грн., а тому позовні вимоги про стягнення вказаної суми підлягають задоволенню. Згідно до вимог ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Разом з тим, з урахуванням положень ст.11 ЦПК України, якою визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд вважає, що з Відповідача на користь Позивача підлягає стягнення середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період, який вказаний в позовній заяві. Поряд з цим Позивач не позбавлений у подальшому права звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період, протягом якого не буде здійснена виплата по день фактичного розрахунку. У правовій позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 29.01.2014р. у справі № 6-144цс13, предметом якої був спір про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та відшкодування моральної шкоди викладено правовий висновок, про те, що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Таким чином, в межах заявлених позовних вимог відповідно до розрахунку Позивача, перевіреного судом з урахуванням постанови КМУ №100 від 08.02.1995р., з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки за період з 23 березня 2015 року по 21 квітня 2015 року в розмірі 3 054,52 грн. Отже, позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Київсоюзшляхпроект» підлягають задоволенню і на його користь підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі 70 127,65грн. та середній заробіток за вказаний Позивачем період затримки розрахунку у розмірі 3 054,52грн., а всього 73 182,17грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується вимогами ст. 88 ЦПК України. На підставі п.2 ч.1 ст.367 та ч.2 вказаної статті ЦПК України суд вважає за можливе допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення всієї суми боргу по заробітній платі у розмірі 70 127,65грн. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved