Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

07 червня 2014 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі ДРАЦС по м. Черкаси реєстраційної служби Черкаського МУЮ за актовим записом № 620, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії І-СР № 107828 від 07.06.2017 року. Після одруження дружині присвоєно прізвище [PERSON]. Сторони мають неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO]. Спору про місце проживання дитини та про поділ спільно нажитого майна на час подачі позову між сторонами не існує. Шлюбні відносини між подружжям припинені з лютого 2017 року. Причиною цьому стало те, що сторони не можуть проживати разом як подружжя, відповідач зловживає спиртними напоями, постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи виникають постійні сварки та непорозуміння, що негативно впливає на психічний стан та повноцінний розвиток дитини, спричиняючи позивачу та дитині душевні страждання. Сторони проживають окремо, шлюб існує формально, а тому вважаючи, що примирення неможливе, [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу із [PERSON] та стягнення з нього на її користь аліментів на утримання дитини у розмірі 1/3 частини усих видів заробітку, так як батько не надає достатньої допомоги на утримання дитини. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, направивши до суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просила суд шлюб розірвати та стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/3 частини івидів заробітку щомісячно. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи ставився до відому належним чином. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини позивача та відповідача, суд розглядає справу за відсутності позивача за його заявою, відповідача заочно. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення з таких підстав. Згідно із ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає і ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки та жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Як було встановлено у судовому засіданні, сторони тривалий час не проживають разом, шлюбних стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть, мір до примирення не приймають і позивачка на примирення не згідна, а тому суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе та суперечитиме інтересам сторін, і враховуючи зазначені обставини суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. Згідно із ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України віл 27.02.1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаются питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 27 вищезазначеної Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Як вбачається зі ст.150 СК України, батьки зобовязані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобовязані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобовязані поважати дитину. Згідно із ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Отже, кожній дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, що зобов`язані забезпечувати обоє батьків. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до свідоцтва про народження (серії І-СР № 210794 від 02.04.2015 року) батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. Оскільки відповідач має задовільний стан здоровя, на своєму утриманні непрацездатних членів сімї не має, є працездатним, про своє скрутне матеріальне становище доказів суду не надав, а тому може і зобовязаний надавати допомогу на утримання дитини, суд вважає, що аліменти на утримання дитини підлягають стягненню з відповідача в розмірі 1/3 частини усих видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. На підставі зазначеного та

Outcome: approved