Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

08 серпня 2016 року [PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб укладений з [PERSON], та стягнути з останнього аліменти на утримання дитини [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн.,посилаючись на ті обставини, що спільне життя з відповідачем не склалось, зберегти сім'ю не вдалось, оскільки останні мають протилежно різні погляди на сімейне життя, виникнення суперечок на побутовому рівні, що обумовлено втратою почуття поваги та любові один до одного, відсутністю бажання бути разом, у зв'язку із чим шлюбні відносини між подружжям припинились з 2014 року. Крім того, вказує, що зазначені обставини роблять неможливим подальше спільне сімейне життя з відповідачем, а збереження шлюбу, у свою чергу, суперечитиме інтересам останніх, так інтересам їх сина- [PERSON] , у присутності якого відбуваються численні сварки між подружжям , та який після розірвання шлюбу залишиться проживати із позивачем. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в частині розірвання шлюбу, укладеного із відповідачем, на задоволенні вимог , що стосуються стягнення аліментів не наполягала. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, однак, при цьому зазначив, що з позивачем проживають за однією адресою, але шлюбних відносин протягом останніх двох років не підтримують. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вислухаши пояснення сторін, суд приходить до висновку щодо необхідності задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 15 червня 2012 року у Червонозаводському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції про що зроблено відповідний актовий запис № 186, внаслідок чого подружжю присвоєно спільне прізвище «[PERSON]».(а.с. 8) Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], який народився [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження останнього. (а.с. 7) Спільне життя подружжя не склалося через відсутність взаємопорозуміння, різних поглядів на сімейне життя, на права та обов'язки подружжя, у зв'язку із чим фактично шлюбні відносини остаточно припинились наприкінці 2014 року, після чого подружжя спільного господарства не веде, шлюбних відносин не підтримує. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні, яке відбулось 26 жовтня 2016 року, враховуючи позицію відповідача, судом було надано сторонам строк на примирення тривалістю в один місяць. Після вжиття судом заходів щодо примирення подружжя, позивач наполягала на розірванні шлюбу, вказавши, що міри прийняті судом для збереження сім'ї не дали позитивного результату, наданий судом строк на примирення їх не примирив. Відповідач також підтвердив, що наданий судом строк для примирення не вплинув на примирення подружжя. Статтею 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року, визначено, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Таким чином, суд дійшов висновку‚ що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, оскільки збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, інтересам дитини, що має істотне значення. Вимоги щодо розподілу майна не пред'являлись. Відповідно до статті 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, встановивши, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін, вважає за необхідне позов задовольнити. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved