Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

07.09.2018 [PERSON] звернулась до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя у них народились діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку не надає матеріальну допомогу на утримання дітей, хоча фізично здоровий, працює, інших утриманців не має. За таких підстав позивач просить суд стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку і доходів але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою суду від 24.09.2018 відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено розгляд справи по суті на 22.10.2018. 22.10.2018 сторони, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися, причини неявки суду не повідомили. Вказане стало підставою для відкладення судового засідання на 14.11.2018. 14.11.2018 позивач [PERSON] у судове засідання не зявилась, представник позивача адвокат [PERSON] подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без їх участі, позов підтримує повністю та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] правом подання відзиву на позовну заяву не скористався, в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій позов визнав повністю, просить розглядати справу без його участі. Частина 4\~ст.\~206\~ЦПК України\~визначає,\~що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 08 квітня 2013 року було розірвано (а.с. 3). В даному шлюбі у сторін народились діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями Свідоцтв про народження серії 1-АМ № 186810, серії 1-АМ № 186811 та серії 1-АМ № 150213 (а.с. 4-6). Відповідно до довідки Могилів-Подільського міськрайонного управління юстиції державної виконавчої служби Головного управління юстиції Вінницької області № 921 від 04.09.2018 [PERSON], [INFO] проживає за адресою: [INFO], як отримувач аліментної плати по Могилів-Подільському міськрайонному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницький області станом на 04.09.2018 не значиться. (а.с. 7). Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Даний обовязок є рівним для обох батьків і покладається на них, не зважаючи на те, з ким із батьків проживає дитина. Проте відповідач в добровільному порядку не надає позивачу матеріальну допомогу на утримання неповнолітніх дітей у розмірі, достатньому для забезпечення його потреб. За таких обставин позивачу важко самій створити умови для належного утримання дітей, їх фізичного та духовного розвитку. При визначенні розміру аліментів, суд виходить з такого. Мінімально необхідний рівень матеріального забезпечення дитини відповідного віку встановлений на законодавчому рівні. Частина 2 ст. 182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 3 ст. 181 СК визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Визначаючи розмір аліментів, відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України, суд враховує матеріальне становище малолітніх дітей сторін та відповідача, те, що відповідач фізично здоровий, працює, не має на утриманні інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина, позов визнав, та зважаючи на рівний обовязок батьків утримувати дітей, приходить до висновку, що достатніми та фінансово можливими для відповідача для забезпечення належного рівня життя дітей будуть аліменти в розмірі 1/2 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Outcome: approved