Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

08 квітня\~\~ 2015\~\~ року до Новозаводського районного суду м.Чернігова надійшла позовна заява\~ від\~ комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства», в якій позивач просить\~ визнати\~ договір № 47-13-Т від 01.10.2013 року про постачання теплової енергії\~ в гарячій воді між позивачем та відповідачем укладеним та стягнути з відповідача\~ на\~ користь позивача борг за спожиту теплову енергію за період з 01.10.2013 року по 28.02.2013 року в сумі 17873,28 гривень, а також стягнути\~ з відповідача на користь позивача витрати на юридичні послуги в сумі 10000 гривень. \~ \~ \~ \~\~ Ухвалою судді цього суду від 17 квітня 2015 року після виконання вимог, передбачених ч.3 ст. 122 ЦПК України,\~ було відкрито провадження у справі і призначено справу до судового розгляду. \~ \~ \~ Ухвалою\~ Новозаводського районного суду м.Чернігова\~ від 29 травня 2015 року, яка набрала законної сили\~ 25 серпня 2015 року,\~\~\~\~\~ справу за позовом комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» до [PERSON]\~ про визнання договору укладеним та стягнення заборгованості за комунальні послуги\~ передано на розгляд до Славутицького міського суду Київської області за підсудністю, яка надійшла до суду 12 жовтня 2015 року. \~ \~ \~ Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що 01.01. 2009 року між комунальним підприємством «Управління житлово-комунального господарства» (теплопостачальна організація) та фізичною особою підприємцем [PERSON]Г.(абонент) на підставі заяви споживача був укладений договір про постачання теплової енергії в гарячій воді № 05-09-Т на обєкт: нежитлове приміщення загальною площею 72,6 кв.м. магазин-салон «Меблі, системи та електроінструменти», розташований за адресою: [ADDRESS], що належить на праві приватної власності [PERSON]. В звязку з тим, що обєктом надання комунальних послуг являється нежитлове приміщення та використовується для підприємницької діяльності, то умовами укладеного договору передбачено тариф за послуги для потреб інших споживачів (комерційних підприємств). 09.10.2013 року КП «УЖКГ» отримало заяву [PERSON] про переукладення договору про постачання договору про постачання теплової енергії в гарячій воді № 05-09-Т від 01.01.2009 року на той самий обєкт з [PERSON], але як з фізичною особою в звязку з припиненням нею підприємницької діяльності. КП «УЖКГ» пішло на зустріч та направило [PERSON] супровідним листом вих. № 01-04-25/2343 від 24.12.2013 року для підписання новий проект договору про постачання теплової енергії в гарячій воді № 47-13-Т від 01.10.2013 року. До теперішнього часу [PERSON] не погоджено та не підписано умови направленого договору, тому що вона ухиляється від підписання направленого належним чином договору про надання комунальних послуг. Враховуючи, що виконавцем надаються житлово-комунальні послуги, а споживач їх отримує, однак ухиляється від укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, який підготовлений виконавцем відповідно до типового договору, то необхідно ухвалити рішення про визнання зазначеного договору укладеним. За період з жовтня 2013 року по лютий 2015 року відповідачка не оплатила вартість спожитих комунальних послуг за постачання теплової енергії в гарячій воді, тому загальна сума боргу [PERSON] за спожиті комунальні послуги станом на 17.03.2015 року за вказаний період становить 17873,28 гривень. КП «УЖКГ» зверталося до Новозаводського районного суду м.Чернігова в порядку наказного провадження із заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за спожиті комунальні послуги, але ухвалою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 31.10.2014 року скасовано судовий наказ від 23.09.2014 року у справі № 751/9644/14 (провадження № 2-с/751/33/14) в звязку з наявністю спору між сторонами про підстави виникнення боргу. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Суду пояснив, що 01.01. 2009 року між позивачем та відповідачем був укладений договір про постачання теплової енергії в гарячій воді № 05-09-Т. На даний час фактично цей договір не розірваний. Проте, враховуючи, що [PERSON] звернулася із заявою про переукладення з нею договору про постачання теплової енергії в гарячій воді як з фізичною особою, оскільки вона припинила підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець, то КП «УЖКГ» пішло їй назустріч і підготовило проект договору № 47-13-Т від 1 жовтня 2013 року, але цей договір до цього часу відповідачкою не підписаний, оскільки вона ухиляється від його підписання. За період з жовтня 2013 року по лютий 2015 року включно відповідачка не сплачувала за використану теплову енергію, тому виникла заборгованість, яку вона повинна сплатити, в сумі 17873,28 гривень. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] належним чином повідомлялась про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному ч.5 ст.74 ЦПК України, але в судове засідання не зявились. До суду представником відповідачки подана заява, в якій він зазначив, що позов не визнається та просив застосувати строк позовної давності до всіх вимог КП «УЖКГ», що є підставою для відмови у позові (т.1 а.с. 103). Свідок [PERSON] суду показав, що він працює директором КП «УЖКГ» і він підписував від імені КП «УЖКГ» з ФОП [PERSON] договір про постачання теплової енергії в гарячій воді № 05-09-Т від 01.01.2009 року, на вказаному договорі стоїть його підпис, який він поставив особисто, також він підписував і додаткові угоди до вказаного договору. На актах про використання теплової енергії та рахунках-фактурах поставлено начальником канцелярії КП «УЖКГ» за дорученням його підпис з використанням факсиміле, яке прирівнюється до оригіналу підпису. За його згодою було виготовлено факсиміле його підпису, який використовується уповноваженою особою - начальником канцелярії і проставляється на первинних бухгалтерських документах за його дорученням. Свідок [PERSON] суду показала, що вона працює начальником відділом збуту в КП «УЖКГ» і займається укладенням договорів на постачання теплової енергії. Після підписання ФОП [PERSON] договору про постачання теплової енергії в гарячій воді № 05-09-Т від 01.01.2009 року, щомісяця складались акти про використання теплової енергії, які підписувались директором КП «УЖКГ» [PERSON] та нею. Розрахунок використаних Гкал в нежилому приміщенні за адресою: [ADDRESS], власником якого є відповідачка, здійснюється за формулою, величини якої, крім величини, яка відповідає за температуру зовнішнього повітря, є сталими, оскільки в цьому приміщенні немає лічильника на тепло. Тарифи на теплову енергію встановлюються Національною комісією регулювання ринку комунальних послуг України. Свідок [PERSON] суду показала, що вона працює заступником директора КП «УЖКГ» з юридичних питань. Між КП «УЖКГ» та ФОП [PERSON] було укладено договір про постачання теплової енергії в гарячій воді № 05-09-Т від 01.01.2009 року. 9 жовтня 2013 року від [PERSON] надійшла заява про переукладення з нею договору про постачання теплової енергії в гарячій воді як з фізичною особою, оскільки вона припинила підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець, та просила в звязку з цим встановити тарифи на теплову енергію як для населення. Проте, незалежно від того, чи була припинена підприємницька діяльність [PERSON] як фізичної особи - підприємця чи ні, тарифи на приміщення, власником якого є відповідач, нараховувались не як для населення, а як для інших споживачів, оскільки вказане приміщення є нежитловим і використовується для підприємницької діяльності. Заяв про розірвання договору про постачання теплової енергії в гарячій воді № 05-09-Т від 01.01.2009 року від [PERSON] до КП «УЖКГ» не надходило. На договорах, які укладаються із споживачами, директор КП «УЖКГ» ставить особисто свій підпис. На інших документах для прискорення роботи за дорученням директора КП «УЖКГ» начальник канцелярії ставить його підпис з використанням факсиміле, який прирівнюється до оригіналу підпису. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Славутицької міської ради Київської області 22.11.2007 року, належить на праві приватної власності нежиле приміщення, магазин-салон «Меблі, системи та електроінструмент» за адресою: [ADDRESS], право власності на яке зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 03.12.2007 року(т.1 а.с. 11). Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця [PERSON] була зареєстрована як фізична особа-підприємець з 26.04.2005 року(т.1 а.с. 8). [PERSON] п.1.1 Статуту комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» ( із змінами) КП «УЖКГ» створюється на невизначений строк для розвитку та утримання в належному технічному стані, санітарному стані, в протипожежному стані житлових обєктів, забезпечення всіх споживачів міста електричною енергією, питною водою, теплом встановлених параметрів і в необхідній кількості, відведення і очистки стічних і дощових вод (т.1 а.с. 52-62). Як зазначено у п 3.2.34, 3.2.35 Статуту, головним завданням КП «УЖКГ» є постачання теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими тепловими мережами. 01.01.2009 року між комунальним підприємством «Управління житлово-комунального господарства» та фізичною особою підприємцем [PERSON] згідно поданої заяви був укладений договір № 05-09-Т про постачання теплової енергії в гарячій воді (т.1 а.с. 14-18) . Відповідно до п.1.1 цього договору КП «УЖКГ» (енергопостачальна організація) взяла на себе зобовязання постачати споживачу теплову енергію в гарячій воді в потрібних обсягах у магазин в нежитловому приміщенні, розташованому за адресою: [ADDRESS], а споживач зобовязується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами(цінами) в терміни, передбачені договором. [PERSON] п.6.1 договору вартість теплової енергії в гарячій воді визначається відповідно до затверджених уповноваженим державним органом тарифів. Як вбачається із змісту п.6.7 договору, споживач щомісячно до 1-го числа поточного місяця перераховує на розрахунковий рахунок енергопостачальної організації попередню оплату у розмірі 70 % від суми послуг з постачання теплової енергії за поточний місяць, відповідно до заявлених обсягів постачання та затвердження тарифів на теплову енергію. Остаточний розрахунок проводиться споживачем після предявлення енергопостачальною організацією відповідних рахунків на оплату та актів виконаних робіт протягом 3-х банківських днів з моменту отримання рахунків. Пунктом 7.4 договору передбачено, що строк позовної давності за цим договором встановлюється у пять років. Відповідно до п. 10.1 цей договір набуває чинності з дня його підписання представником сторін і діє до повного взаєморозрахунку. Термін надання послуги з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року. Як зазначено у п.10.2 договору, договір припиняє свою дію у випадках: -закінчення строку, на який він був укладений; -взаємної згоди сторін про його припинення; -прийняття рішення Господарським судом; -ліквідації сторін. [PERSON] п.10.3 договору припинення дії договору не звільняє споживача від обовязку повної сплати спожитої теплової енергії. Відповідно до п.10.4 договору, договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін. До договору № 05-09-Т від 01.01.2009 року між КП «УЖКГ» та ФОП [PERSON] було укладено чотири додаткові угоди, яким були внесені зміни до зазначеного договору, зокрема, щодо зміни тарифів на теплову енергію(т.1 а.с. 19-20). [PERSON] з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 06.06.2014 року [PERSON] припинила свою підприємницьку діяльність( т.1 а.с. 9-10). 09.10.2013 року комунальним підприємством «Управління житлово-комунального господарства» отримано заяву [PERSON] від 4 жовтня 2013 року про переукладення договору про постачання теплової енергії в гарячій воді № 05-09-Т від 01.01.2009 року з нею, як з фізичною особою, договорів про надання комунальних послуг, щодо приміщення за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с. 24). У відповідь на лист [PERSON] 24.12.2013 року КП «УЖКГ» направило на адресу відповідачки проект договору про постачання теплової енергії в гарячій воді № 47-13-Т, підписаний КП «УЖКГ», який до цього часу [PERSON] не підписаний(т.1 а.с. 26-30). Як вбачається з показань свідків [PERSON], письмових заяв про припинення дії договору № 05-09-Т про постачання теплової енергії в гарячій воді, укладеного 01.01.2009 року між КП «УЖКГ» та ФОП [PERSON], від відповідача до КП «УЖКГ» не надходило. Інших підстав припинення дії договору № 05-09-Т про постачання теплової енергії в гарячій воді, укладеного 01.01.2009 року між КП «УЖКГ» та ФОП [PERSON], судом не встановлено. Не тягне за собою припинення дії договору № 05-09-Т про постачання теплової енергії в гарячій воді, укладеного 01.01.2009 року між КП «УЖКГ» та ФОП [PERSON], і припинення субєкта підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця [PERSON] 06.06.2014 року, з наступних підстав. Виходячи із змісту ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, ст.\~ст.\~47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у разі припинення субєкта підприємницької діяльності фізичної особи (виключення з реєстру субєктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, повязаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 4 грудня 2013\~року у справі № 6-125цс13. Таким чином, судом встановлено, що зобовязання за договором № 05-09-Т про постачання теплової енергії в гарячій воді, укладеного 01.01.2009 року між КП «УЖКГ» та ФОП [PERSON], не припинилися в звязку з припиненням підприємницької діяльності фізичної-особи підприємця [PERSON]. Крім того, випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців підтверджено, що [PERSON] зареєстрована з 01.12.2015 року знову як фізична особа-підприємець(т.2 а.с. 13). Враховуючи, що не припинив свою дію договір № 05-09-Т про постачання теплової енергії в гарячій воді, укладений 01.01.2009 року між КП «УЖКГ» та ФОП [PERSON], то немає підстав для визнання укладеним між сторонами договору про постачання теплової енергії в гарячій воді № 47-13-Т від 01.10.2013 року, тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. Як вбачається із бухгалтерської довідки №01.08/476 від 17.03.2015 року, актів про використання теплової енергії за жовтень 2013 року, листопад 2013 року, грудень 2013 року, січень 2014 року, лютий 2014 року, березень 2014 року, квітень 2014 року, жовтень 2014 року, листопад 2014 року, грудень 2014 року, січень 2015 року, лютий 2015 року, рахунків-фактур № 000000199 від 17.02.2014 року, № 000000200 від 17.02.2014 року, № 000000238 від 05.03.2015 року, № 000000239 від 05.03.2015 року, № 000000238 від 05.03.2015 року, № 2015 від 12.03.2015 року відповідачка за період з жовтня 2013 року по лютий 2015 року не сплачувала за спожиту теплову енергію, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 17873,28 гривень(т.1 а.с. 36-43). Підтвердженням того, що відповідачка, в період з жовтня 2013 року по лютий 2015 року, отримувала послуги по постачанню теплової енергії в гарячій воді від КП «УЖКГ», є акти про використання теплової енергії, копії яких долучені до матеріалів справи, в яких зазначено кількість використаної теплової енергії в Гкал та тарифи, по яким розраховувалась вартість використаної теплової енергії. При цьому використання факсимільного підпису директора КП «УЖКГ» [PERSON] з його відома на вказаних актах про використання теплової енергії та рахунках-фактурах, якими обґрунтовує позивач позовні вимоги, не тягне їх недійсність, оскільки за правовими наслідками факсимільний підпис директора КП «УЖКГ» має значення безпосереднього підпису керівника. Законність використання факсимільного підпису підтверджується Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88(т.2 а.с. 50-58). Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачем є фізична особа чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від порядку затвердження цін (тарифів) на житлово-комунальні послуги вони поділяються на 3 групи: перша група житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики; друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території; третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно договором. Спірні відносини між позивачем та відповідачкою не відносяться до тих, які здійснюються виключно на договірних засадах, оскільки тарифи на ці послуги затерджувались Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг встановлює тариф (ціну) на теплову енергію, як на товарну продукцію, який є сумою трьох тарифів, а саме: тарифу на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Постановою національної комісії регулювання ринку комунальних послуг України № 44 від 30.09.2011 року встановлено комунальному підприємству «УЖКГ» з 1 жовтня 2011 року тарифи на теплову енергію для потреб бюджетних установ: 732,26 грн. за 1 Гкал без ПДВ, для потреб інших споживачів: 732,26 грн. за 1 Гкал без ПДВ. Постановою національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг № 387 від 31.12.2013 року з 01.01.2014 року встановлено для КП «УЖКГ» тарифи для потреб бюджетних установ: 580,66 грн. за 1 Гкал без ПДВ, для потреб інших споживачів 686,89 грн. за 1 Гкал без ПДВ. Постановою національної комісії, що здійснює державне регулювання у сері комунальних послуг № 182 від 31.03.2014 року з 1 квітня 2014 року встановлено тарифи для КП «УЖКГ» на теплову енергію для потреб бюджетних установ: 813,17 грн. за 1 Гкал без ПДВ, для потреб інших споживачів 834,17 грн. за 1 Гкал без ПДВ. Постановою національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг № 807 від 27.06.2014 року з 01 липня 2014 року встановлено тарифи для КП «УЖКГ» на теплову енергію для потреб бюджетних установ: 1009,81 грн. за 1 Гкал без ПДВ, для потреб інших споживачів (крім населення) 1009,81 грн. за 1 Гкал без ПДВ. Постановою національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 580 від 28.11.2014 року з 01 грудня 2014 року встановлено тарифи для КП «УЖКГ» на теплову енергію для потреб бюджетних установ: 1199,50 грн. за 1 Гкал без ПДВ, для потреб інших споживачів (крім населення) 1199,50 грн. за 1 Гкал без ПДВ, для потреб релігійних організацій (крім обсягу, що використовується для провадження виробничо-комерційної діяльності) 671,10 грн. за 1 Гкал без ПДВ(т.1 а.с. 31-35). Таким чином, з долучених до матеріалів справи позивачем вищевказаних постанов та актів про використання теплової енергії вбачається, що спожита теплова енергія відповідачкою нараховувалась за тарифами, встановленими для інших споживачів. Суд погоджується з доводами представника позивача про те, що при розрахунку суми заборгованості відповідачки за вказаний період за спожиту теплову енергію необхідно виходити з тарифу, встановленого постановами національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, для інших споживачів з наступних підстав. Відповідно до частини 4 статті 4 Житлового кодексу України до житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені до торгівельних, побутових та інших потреб непромислового характеру. [PERSON] не використовує належне їй нежиле приміщення для проживання, а здійснює в ньому підприємницьку діяльність. Таким чином, тарифи для оплати послуг з теплопостачання для населення застосовуються для здійснення оплати фізичними особами послуг з теплопостачання в приміщеннях, які використовуються ними для проживання. Послуги з теплопостачання в нежилих приміщеннях, які використовуються для зайняття підприємницькою діяльністю, оплачуватися за тарифами для населення не можуть. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові в справі за № 6-72 цс 12. Як встановлено в судовому засіданні з показань свідка [PERSON], розрахунок використаних Гкал за місяць в конкретному приміщенні здійснюється відповідно до затверджених державним комітетом України по житлово-комунальному господарству «Нормами та вказівками по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також господарсько-побутові потреби в Україні» КТМ 204 Україна 244-94 », що долучені до матеріалів справи (т.2 а.с. 44-47). З урахуванням наведеного, суд погоджується з визначеним позивачем розміром заборгованості відповідачки перед КП «УЖКГ» за спожиту теплову енергію за період з 01.10.2013 року по 28.02.2015 року в сумі 17873,28 гривень, оскільки вона підтверджена наданими доказами і відповідає положенням законодавства, що регулює правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачкою. Факту наявності заборгованості і її розміру відповідачкою та її представником не спростовано. З матеріалів справи вбачається, що 12.03.2015 року КП «УЖКГ» направило [PERSON] рекомендованим листом з повідомленням письмову вимогу про сплату боргу, в якій вимагало, зокрема, в строк протягом трьох банківських днів сплатити заборгованість за період з 01.10.2013 року по 28.02.2015 року на загальну суму 17873,28 гривень та додало до вимоги акти використаної теплової енергії за період з жовтня 2013 року по лютий 2015 року у двох примірниках, а також рахунків-фактур № 000000199 від 17.02.2014 року, № 000000200 від 17.02.2014 року, № 000000238 від 05.03.2015 року, № 000000239 від 05.03.2015 року, № 000000238 від 05.03.2015 року, № 2015 від 12.03.2015 року, яка до цього часу не виконана(т.1 а.с. 44). За заявою КП «УЖКГ» 23 вересня 2014 року Новозаводським районним судом м.Чернігова було видано судовий наказ про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з [PERSON], який ухвалою цього суду від 31 жовтня 2014 року було скасовано(т.1 а.с. 46). [PERSON] ч.1 ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Як зазначено у частині 2 цієї статті зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Обовязок відповідачки перед позивачем сплачувати за спожиту теплову енергію виникає із змісту ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». [PERSON] п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені законом або договором. За таких обставин, відповідачка [PERSON] зобовязана сплатити позивачу заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 17873 гривні 28 копійок, позов про стягнення якої предявлено позивачем до суду в межах строку позовної давності. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. [PERSON] ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Як зазначено у ч.3 цієї статті до витрат, повязаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Відповідно до ч.1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. В частині 2 цієї статті зазначено, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. [PERSON] ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу, зокрема, у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Як зазначено у п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової длопомоги у конкретній справі(наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). [PERSON] договору про надання юридичних послуг від 2 березня 2015 року, укладеного між КП «УЖКГ» та фізичною особою-підприємцем [PERSON], останній зобовязався надати замовнику юридичні послуги по утриманню з [PERSON] заборгованості за комунальні послуги на користь замовника(т.1 а.с. 47). Оплата витрат за надання правової допомоги позивачу та надання послуг за цим договором підтверджується актами виконаних робіт № 1 від 31 березня 2015 року, № 2 від 20.04.2015 року, квитанцією про сплату коштів на підставі договору про надання юридичних послуг від 02.03.2015 року на суму 10000 гривень ( т.1 а.с. 48, т.2 . а.с. 56,57). Як вбачається з акту виконаних робіт № 1 від 31.03.2015 року, за період з 02.03.2015 року по 31.03.2015 року виконавець в інтересах замовника здійснював надання юридичних послуг з правозахисту по цивільній справі, яка слухається в Новозаводському районному суді м. Чернігова, та підготовкою матеріалів для апеляційного суду Чернігівської області стосовно стягнення з громадянки [PERSON] заборгованості за користування комунальними послугами, які надав замовник. За вказаний період виконавець самостійно організовував роботу зі збору необхідних документів, готував позовну заяву та передав до суду необхідні документи, що стосується справи в інтересах замовника. Сторони оцінюють виконану роботу в розмірі 6000 гривень. Загальний час, витрачений виконавцем згідно договору від 02.03.2015 року становить 12 годин(т.2 а.с. 56). З акту виконаних робіт № 2 від 20.04.2015 року, за період з 01.04.2015 року по 20.04.2015 року виконавець в інтересах замовника здійснював надання юридичних послуг з правозахисту по цивільній справі, яка слухається в Новозаводському районному суді м. Чернігова, та підготовкою матеріалів для апеляційного суду Чернігівської області стосовно стягнення з громадянки [PERSON] заборгованості за користування комунальними послугами, які надав замовник. За вказаний період виконавець самостійно організовував роботу зі збору необхідних документів, готував позовну заяву та передав до суду необхідні документи, що стосується справи в інтересах замовника. Сторони оцінюють виконану роботу в розмірі 4000 гривень. Загальний час, витрачений виконавцем згідно договору від 02.03.2015 року становить 10 годин(т.2 а.с. 57). Визначаючи суму витрат на правову допомогу, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, суд враховує час, затрачений представником позивача в судовому засіданні, тривалість якого згідно журналу судового засідання від 18.12.2015 року становить 4 години 38 хвилин, та згідно журналу судового засідання від 28.12.2015 року - 2 години 30 хвилин, всього 7 годин 08 хвилин, а також враховує час, затрачений представником позивача на складання позовної заяви, підготовки необхідних документів до суду, який вважає достатнім тривалістю 2 години. Враховуючи, що на час складання позовної заяви та підготовки необхідних документів до суду було встановлений розмір мінімальної заробітної плати згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» в сумі 1218 гривень, а на час розгляду справи в суді і участі представника позивача в судових засіданнях, 1378 гривень, то стягненню з відповідачки на користь позивача підлягають витрати на правову допомогу в розмірі, що становить 4832 гривні 80 копійок ( 1218 х 0,4 х 2 + 1378 х 0,4 х 7), який відповідає граничному розміру, встановленому Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стягненню з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору за вимоги майнового характеру в сумі 243 гривні 60 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: partial