Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

07 квітня 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] в якості спадкового майна за померлим батьком [PERSON] . 04 серпня 2021 року позивачка уточнила свої позовні вимоги та просила суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину №297 видане приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Семен Є.В. в частині прийняття [PERSON] 1/2 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] в якості спадкового майна. 12 листопада 2021 року позивачка уточнила свої позовні вимоги та просила суд: надати їй додатковий строк для прийняття спадщини за померлим батьком [PERSON] ; визнати за нею право власності на 1/4 частину спадкового майна; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину №297 видане приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Семен Є.В. в частині прийняття [PERSON] 1/2 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] в якості спадкового майна. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги в останній редакції від 12 листопада 2021 року та просив їх задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідачки позовні вимоги не визнала в повному обсязі, просила суд відмовити у задоволенні позову. Третя особа на стороні відповідача приватний нотаріус Семен Є.В. в судове засідання не з`явилась, однак надала суду заяву, в якій просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, оскільки на її думку позов необґрунтований. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши надані суду докази вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, згідно з свідоцтва про народження [NUMBER] (а.с. 4) батьком [PERSON] , [INFO] записаний [PERSON] , матір`ю записана [PERSON] . Із свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] (а.с. 5) видно, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 13 жовтня 2003 року. Із рішення Ужгородської міської ради №289 від 28 вересня 2005 року (а.с. 6) видно, що прізвище малолітньої [PERSON] , [INFO] , змінено на « [PERSON] ». Згідно з свідоцтва про смерть [NUMBER] (а.с. 71-72) [PERSON] помер [INFO] , про що відділом №1 Красногорського управління ЗАГС зроблено актовий запис про смерть №1667. Із відповіді нотаріуса Першої Ужгородської державної нотаріальної контори Митровка В.М. №51/01-16 від 02 лютого 2021 року (а.с. 7) видно, що нотаріус не надав на запит адвокатського об`єднання інформацію про спадкову справу щодо померлого [PERSON] та договір дарування Ѕ частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Згідно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №209057431 (а.с. 8), Ѕ частка квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належала [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності від 16 липня 2003 року. Згідно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №246452062 (а.с. 9), квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , відповідно до свідоцтва про право на спадщину №297 від 17 червня 2020 року належить [PERSON] . Із пояснень приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Семен Є.В. (а.с. 68) видно, що [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, видачу свідоцтва про спадщину після смерті [PERSON] не зверталась. Дії, які б свідчили про бажання прийняти спадщину не здійснювала. Про існування інших спадкоємців першої черги, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] їй, як нотаріусу не відомо. Щодо позовної вимоги [PERSON] про надання їй додаткового строку для прийняття спадщини за померлим батьком [PERSON] суд зазначає, що згідно з частини 1 статті 1269 ЦК України, частини 1 статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У відповідності до частини 2 статті 1272 ЦК України за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відповідно до частин 1, 3 статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Позивачка зазначила, що строк для прийняття спадщини пропущений через те, що з батьком не спілкувалась, про його смерть дізналась у 2020 році від друзів батька. Судом встановлено, що батьки позивачки розлучились у 2003 році, що батько позивачки помер у Російській Федерації 04 березня 2018 року, між тим [PERSON] звернулася до суду з вимогою про визначення додаткового строку достатнього для прийняття спадщини [INFO] . При цьому не надала суду жодних доказів, які б свідчили про те, що вона не знала про смерть батька, не ставила питання про виклик свідків, які б підтвердили цю обставину. Інших причин поважності неподання заяви про прийняття спадщини не навела. З огляду на викладене суд вважає, що позивачка не довела того, що пропустила строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті батька у зв`язку з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій із прийняття спадщини. Безспірних доказів поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини [PERSON] , суду не надала. Суд також враховує, що інформація про те, що позивачка зверталась до відповідачки [PERSON] за згодою для подачі нею до нотаріальної контори заяви для прийняття спадщини відсутня. У постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20 (провадження № 61-14038св20) зроблено правовий висновок про те, що неспілкування позивача зі спадкодавцем внаслідок неприязних відносини між ними, а також необізнаність спадкоємця про факт смерті батька не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку. Таким чином, необізнаність про смерть спадкодавця не є поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Тому суд вважає, що позовна вимога [PERSON] про надання їй додаткового строку для прийняття спадщини за померлим батьком [PERSON] задоволенню не підлягає. Щодо позовної вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на 1/4 частину спадкового майна, що залишилася після смерті батька [PERSON] суд зазначає наступне, що така вимога не підлягає задоволенню з ряду підстав. Так, для визнання права власності на майно слід визначити саме на яке спадкове майно претендує позивачка. Також суд враховує, що у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Зазначена правова позиція підтримана Верховним Судом у постанові по справі №707/1309/15-ц від 04 травня 2020 року. Судом встановлено, що позивачка не зверталась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Тому вимога [PERSON] про визнання за нею права власності на 1/4 частину спадкового майна, що лишилась після смерті батька [PERSON] задоволенню не підлягає. Щодо вимоги [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину №297 видане приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Семен sЄ.В. в частині прийняття [PERSON] 1/2 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] в якості спадкового майна, з підстав того, що відповідачка не повідомила позивачку про відкриття спадщини та те, що нотаріус Семен Є.В. не перевірила наявність інших спадкоємців першої черги при заведенні спадкової справи суд зазначає, що відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Судом встановлено, та не заперечувалось сторонами того, що спадщину після смерті [PERSON] прийняла його мати [PERSON] - бабуся позивачки, яка мала право на спадкування після сина. Доказів протилежного, а саме того, що [PERSON] усунена від спадкування; відсутня спорідненість між померлим [PERSON] та відповідачкою позивачкою та її представником суду не надано. Часом відкриття спадщини, є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, в даному випадку 04 березня 2018 року, в свою чергу цивільне законодавство не зобов`язує спадкоємців повідомляти одне одного про відкриття спадщини, як не зобов`язує це робити і нотаріуса. Щодо твердження позивачки про те, що нотаріус Семен Є.В. не перевірила наявність інших спадкоємців першої черги при заведенні спадкової справи суд зазначає, що відповідно до статтей 1268 та 1269 ЦК України прийняття спадщини здійснюється шляхом: 1) подання заяви про прийняття спадщини; 2) постійного проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, у разі якщо спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не заявив про відмову від неї; 3) малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 ЦКУ. В даному випадку судом встановлено, що позивачка [PERSON] протягом шести місяців заяву про прийняття спадщини не подала, разом із померлим батьком не проживала, на час відкриття спадщини досягла повноліття, її дієздатність не обмежена і вона не позбавлена дієздатності. З огляду на викладене суд вважає, що нотаріус діяла у спосіб визначений цивільним законодавством України, і підстав для не вчинення нотаріальної дії, а саме не видачі свідоцтва про спадщину у нотаріуса не було. З огляду на викладене суд вважає, що позовна вимога [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину №297 видане приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Семен Є.В. в частині прийняття [PERSON] 1/2 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , задоволенню не підлягає. Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed