Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

09 грудня 2013 року позивач, домовившись із відповідачем про купівлю-продаж будинку в [ADDRESS] , сплатила останньому аванс в сумі 31 тисяча гривень. Договір купівлі-продажу мав бути укладений впродовж наступних шести місяців і вже після цього мала бути сплачена решта договореної ціни будинку. Оскільки відповідач не вчиняє дій щодо нотаріального оформлення договору купівлі-продажу будинку, позивач 10 серпня 2017 року звернулася до суду з цим позовом та просить стягнути з [PERSON] на її користь 31 тисячу гривень, сплачених останньому як аванс за придбання будинку. Позивач у судовому засіданні 12 вересня 2017 року поданий нею позов підтримала з підстав наведених у позовній заяві. Заявою від 18 вересня 2017 року просила закінчувати розгляд справи за її відсутності (а.с. 30). Відповідач [PERSON] у судові засідання, призначені на 29 серпня, 12 та 19 вересня 2017 року не з'явився. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Позивач зазначив адресу проживання відповідача с. Конищів Мурованокуриловецького району Вінницької області (а.с. 2). Відповідно до інформації виконавчого комітету Конищівської сільської ради (а.с. 16), відповідач дійсно зареєстрований у [ADDRESS]. Однак, судові повістки, направлені за вказаною адресою, повертаються до суду з відміткою, що адресат за зазначеною адресою не проживає (а.с. 23-26). Відповідно до інформації сільського голови Конищівської сільської ради № 695 від 18.08.2017 (а.с. 16) [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання не проживає з 2012 рокую У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином (абзац 3 ч. 5 ст. 74 ЦПК України). Положення частини п'ятої статті 74 ЦПК України щодо зміни порядку виклику та повідомлення осіб, які беруть участь у справах, про судовий розгляд позовів і скарг без їх присутності у судових засіданнях, визнано конституційним згідно з Рішенням Конституційного Суду № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року. Судом на підставі ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України ухвалено провести заочний розгляд справи. Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обгрунтовними, а тому підлягають до задоволення, виходячи з наступного: Загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, визначено у ст. 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором (ст. 635 ЦК України). Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Положення частини другої ст. 635 ЦК України містять спеціальну норму, якою передбачено перелік правових наслідків порушення попереднього договору. Цією нормою встановлено обов'язок сторони, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Частиною 3 ст. 635 ЦК України визначено, що зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Судом встановлено, що 09 грудня 2013 року між сторонами було укладено попередній договір, посвідчений головою Конищівської сільської ради (а.с. 31). У даному договорі [PERSON] зазначив, що отримав від [PERSON] частину грошових коштів за купівлю-продаж будинку по [ADDRESS] в сумі 31 000 гривень. Тут же зазначив, що всі необхідні документи на будинок та земельну ділянку зобов'язується оформити на протязі 6 місяців. Із матеріалів справи та пояснень позивача слідує, що з моменту укладення договору і до цього часу відповідач не повернув [PERSON] сплачені кошти та не виконав свої зобов'язання згідно попереднього договору. Частиною 1 ст. 546 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання (ст. 570 ЦК України). Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникнути на підставі договору купівлі-продажу будинку. Враховуючи те, що сторони порушили вимоги щодо форми правочину, він не є укладеним, зобов'язання купівлі-продажу між сторонами не виникло, тому сума, сплачена на забезпечення виконання майбутнього зобов'язання, згідно з вимогами ч. 2 ст. 570 ЦК України, є авансом і повертається в тому розмірі, в якому він надавався. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року № 6-176цс12 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України. За таких обставин, враховуючи вищенаведене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню. Статтею 79 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи. Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні з цим позовом до суду [PERSON] сплатила 640 гривень судового збору (а.с. 1), а тому саме такий розмір судових витрат підлягає відшкодуванню.

Outcome: approved