Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

10.01.2017 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування позовних вимог якого зазначив, що 04.11.2013 року між ним та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого [PERSON] отримав від нього грошову суму в розмірі 16 800,00 грн зі строком повернення до 04.02.2014 року. Умови договору позики відповідач порушив, грошові кошти ним повернені не були. У зв'язку з цим він просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в розмірі 16 800,00 грн з урахуванням інфляційних витрат за період з 01.03.2014 року по 30.11.2016 року в розмірі 13 440,00 грн, а всього стягнути 30 240,00 грн. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про судові засіданні повідомлявся належним чином шляхом розміщення оголошень на офіційному веб-порталі «Судова влада України» на сторінці Троїцького районного суду Луганської області (на 13.02.2017 р., на 20.02.2017 р., на 13.03.2017 р., на 19.04.2017 р.), а також шляхом розміщення оголошення про виклик в газеті « Урядовий кур'єр». Враховуючи вищевикладене, суд вирішив на підставі статті 169 ЦПК України розглянути справу у відсутність відповідача. Статтею 10 ЦПК України встановлено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами,які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі , виникає спір. Судом встановлено наступне. 04.11.2013 року між [PERSON] та [PERSON] у простій письмовій формі був укладений договір позики, за умовами якого позичальник [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 16 800 (шістнадцять тисяч вісімсот) гривень зі строком користування до 04.02.2014 року. Зазначені кошти були отримані позичальником у повному обсязі до підписання договору (а.с.22) Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша статті 1050 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, який може бути укладений у письмовій формі , яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Укладений договір позики грошових коштів між позивачем та відповідачем від 04.11.2013 року відповідає вимогам статті 1047 ЦК України. За таких обставин суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості в розмірі 16 800,00 гривень, так як він не виконав своє зобов'язання за договором позики від 04.11.2013 року, не повернув в зазначений у цьому договорі строк позивачу [PERSON] отримані у нього кошти. Розмір боргу в сумі 16 800,00 гривень за вказаним договором позики відповідачем [PERSON] не спростований. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача суми інфляційних витрат за період з 01.03.2014 р. по 30.11.2016 р. у розмірі 13 440 (тринадцять тисяч чотириста сорок сорок) гривень 00 копійок суд виходить з наступного. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розмір заборгованості з урахуванням індексу інфляції обчислюється за формулою, зазначеною у «Рекомендаціях відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» N 62-97р від 03.04.97 року (далі - Рекомендації). Сума заборгованості за договором позики склала 16 800,00 грн, період прострочення - з 01.03.2014 року по 30.11.2016 року. Індекс інфляції у період заборгованості за договором, який розраховується за формулою, зазначеною в Рекомендаціях, складає 197,7%, виходячи з наступного розрахунку: з березня 2014 року по грудень 2014 року - 123,3% (ИИс=1,002*1,033*1,038*1,010*1,004*1,008*1,029*1,024*1,019*1,030=111,9%); за 12 місяців 2015 року - 143,3% (ИИс= 1,031*1,053*1,108*1,14*1,022*1,004*0,99*0,992*1,023*0,987*1,02*1,007= 143,3%) ; з січня 2016 року по листопад 2016 року - 111,35% (ИИс=1,009*0,996*1,01*1,035*1,001*0,998*0,999*0,997*1,018*1,028*1,018=111,35%). Сума інфляційного збільшення боргу за період з 01.03.2014 року по 30.11.2016 року становить 16 413,29 грн (33213 29 грн-16 800,00 грн*197,7%=16 413,29 грн). Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивач у позовній заяві просив стягнути з відповідача інфляційні витрати в сумі 13 440,00 грн. За таких обставин, оскільки суд не може з власної ініціативи збільшувати або зменшувати розмір позовних вимог, а відповідачем була зазначена сума боргу з урахуванням інфляційних витрат в розмірі 13 440,00 грн, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача суми заборгованості за договором позики від 04.11.2013 року в сумі 30 240,00 грн, в яку входить сума заборгованості - 16 800,00 грн, сума інфляційного збільшення боргу - 13 440,00 грн. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ст..88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позивачу була відстрочена сплата судового збору до ухвалення судового рішення у справі, а позовні вимоги задоволені в повному обсязі, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Відповідно до п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позивачем зазначена ціна позову в сумі 30 240,00 грн, 1% від якої становить 302,00 грн. Згідно ст..7 Закону України «Про Державний бюджет на 2017 рік» прожитковий мінімум на 1 працездатну особу з 01 січня 2017 року встановлений у розмірі 1600 грн. За таких обставин з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок (1600,00 грн*0,4=640,00грн) На підставі викладеного, ст. 625,638,1046, 1047, 1049, ЦК України,

Outcome: approved