Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

08 лютого 2021 року позивач звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом, вимоги якого в подальшому було збільшено, та згідно з останньої редакції від 28.09.2021 року просив суд ухвалити рішення, яким стягнути на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , що зареєстрований і проживає за адресою: [ADDRESS] , із Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на відшкодування моральної шкоди 50 000 грн. В обґрунтування свого позову посилаєся на те, що слідчим відділом ВП № 2 Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12017160380001631 внесеного до ЄРДР 01.07.2017 року передбачене за ст. 15 ч. 2, ст.. 345-1 ч. 3 КК України, у якому його визнано потерпілим. Позивач зазначає, що внаслідок побиття невідомими отримав ЗЧМТ зі струском головного мозку та переломами щелепно-лицевої ділянки черепа, що в подальшому призвело до ІІ групи інвалідності. Також вказує, що протягом четвертого року після скоєння злочину з боку органу досудового розслідування не вчинено дій, які б свідчили про наміри розслідувати кримінальне правопорушення, пов`язане із заподіянням тілесних ушкоджень, які повністю перекреслили повноцінне життя позивача. Крім того, стверджує, що через визивну бездіяльність органу досудового розслідування, був вимушений на всю країну оприлюднити інформацію про напад на нього, наслідки нападу та свої фізичні вади, що було дуже важким з емоційної точки зору рішенням. Також вказує, що до матеріалів справи приєднані вказівки ГСУ НП від 22.06.2020 року, які містять чіткий перелік бездіяльності органу досудового розслідування, що стали підставою даного позову, оскільки саме ГСУ НП України були встановленні порушення вимог ч. 2 ст. 9 КПК України щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, а також порушення вимог статей 28,39,40 КПК України, оскільки досудове розслідування в кримінальному провадженні здійснюється епізодично, проведення слідчих дій активізується лише після скарг та клопотань потерпілого або його представників. Позивач стверджує, що внаслідок кримінального правопорушення став інвалідом ІІ групи, не встановлення та притягнення до кримінальної відповідальності осіб, що вчинили замах на його життя, завдають позивачу глибоких моральних страждань, заподіяння яких безспірно має бути відшкодоване. У зв`язку з зазначеним, позивач наполягав на спричиненні йому моральної шкоди, яку оцінює в 50 000 грн., що в свою чергу і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Кочко В.К., який ухвалою від 09 лютого 2021 року відкрив провадження у справі. 07.04.2021 року представник відповідача Головного управління Національної поліції в Одеській області - Безугла А.С. надала до Овідіопольського районного суду Одеської області відзив на позовну заяву, в якому просила у задоволенні позовної заяви [PERSON] відмовити в повному оьсязі. В подальшому ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 07.06.2021 року справу передано за підсудністю на розгляд до Київського районного суду м. Одеси. Матеріали цивільної справи надійшли до суду 29 липня 2021 року та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу було передано судді Куриленко О.М. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Одеській області - Безугла А.С. у задоволенні позову просила відмовити, вказуючи на безпідставність та необгрунтованість позовних вимог. Представник відповідача Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явився, повідомлялись належним чином, в матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву, в якому просять у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Представник третьої особи Національної поліції України у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, в матеріалах справи містяться їх письмові пояснення, в яких вважають позовні вимоги [PERSON] не обґрунтованими та безпідставними. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Перш за все, слід зауважити, що жодних нових доказів, окрім тих, що були надані до позовної заяви, позивач суду не надав, з клопотанням про їх витребування не звертався, справа розглядається за наявними в ній документами. В судовому засіданні встановлено, що слідчим відділом ВП № 2 Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12017160380001631 внесеного до ЄРДР 01.07.2017 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 345-1 КК України. З довідки про рух кримінального провадження № 12017160380001631 вбачається, що 31.07.2017 року о 13.35 до ЧЧ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області надійшло телефонне повідомлення лікаря [PERSON] Іллічівської басейнової лікарні на водному транспорті м. Чорноморськ про те, що до них звернувся громадянин [PERSON] , [INFO] „ який повідомив, що в ж/м Совіньйон 1 за адресою: [ADDRESS] , його побили невідомі. За попередніми даними лікаря у [PERSON] встановлено тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, СГМ, перелом лівої скулової кісті, латеральної стінки орбіти і верхньої щелепової пазухи, пароорбітальна гематома зліва, пошкодження м`яких тканей обличчя зліва. До лікарської установи було спрямовано ГШР Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області. Згідно пояснень отриманих від громадянина [PERSON] встановлено, що останній на час повідомлення про подію працював на посаді помічника директора ДПІ «Іллічівський морський порт», та був членом національної спілки журналістів України. Зранку 31.07.2017 приблизно о 8 годині 00 хвилин [PERSON] вийшов на подвір`я свого домоволодіння та підійшов до автомобілю, який був припаркований навпроти. Під час слідування до свого автомобілю [PERSON] помітив підозрілий автомобіль (можливо Ауді 90-95 років випуску, кофейного - коричневого кольору), що стояв у 15 метрах від його автомобілю. Біля вказаного авто стояв чоловік кріпкої статури, зріст приблизно 185 см., широке скуласте обличчя, очі з прикметами азіатської належності, з короткою зачіскою, бороду 0,5 см., був одягнутий у футболку світлого кольору та брюки темно-зеленого кольору, взуття схоже на мокасини. У момент, коли [PERSON] підійшов до свого авто, він боковим зором побачив, що від автомобіля Ауді у його бік почали рухатися 2 чоловіки. Знаходячись у автомобілі він побачив як до його автівки наближаються ці особи. Після того як він забрав з автомобілю свої речі, виліз з авто, повернувшись він побачив перед собою вказану вище особу (чоловіка з бородою) який наніс йому удар, у область обличчя, від чого [PERSON] почав втрачати свідомість. Також він пам`ятає, що у руках другого чоловіка було щось схоже на палицю. Прикмети другої особи та поверхневий одяг [PERSON] не запам`ятав. Коли він прийшов до тями, нападників поруч вже не було. Також [PERSON] пояснив, що напададнкии не висловлювали жодних погроз або вимог. Після зазначених подій, [PERSON] направився до свого будинку, звідки через певний проміжок часу із своїми знайомими поїхав до Іллічівської басейнової лікарні на водному транспорті м. Чорноморськ. Відомості про кримінальне правопорушення внесено 01.08.2017 року за № 12017160380001631 за попередньою правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 122 КК України. Досудове розслідування здійснювалося слідчими СВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області. Процесуальне керівництво-прокурорами Іллічівської місцевої прокуратури. 07.09.2017 року було змінено кваліфікацію кримінального правопорушення у кримінальному провадженні № 12017160380001631 з ч. 1 ст. 122 на ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 121 КК України. 28.09.2017 року було змінено кваліфікацію кримінального правопорушення у кримінальному провадженні № 12017160380001631 з ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 121 на ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 345-1 КК України. 17.09.2018 року у провадженні визначено підслідність за СУ ГУНП в Одеській області. 22.06.2020 року у провадженні визначено підслідність за Овідіопольським ВП ГУНП в Одеській області. 06.07.2020 року кримінальне провадження прийнято до провадження старшим слідчим СВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області. На виконання вказівок, наданих ГСУ Національної поліції України виконано наступне: - в кримінальному провадженні створено діючу групу слідчих. - систематизовано матеріали кримінального провадження. - оновлено план проведення слідчих (розшукових) дій. На теперішній час, у кримінальному провадженні заплановано додатково допитати потерпілого [PERSON] з метою встановлення погроз, які надходили йому засобами мобільного зв`язку, крім того в яких закладах охорони здоров`я він перебував на лікуванні, з метою подальшого, вилучення медичної документації та призначення судово-медичної експертизи. Під час досудового розслідування до СВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області в телефонному режимі неодноразово викликався для проведення слідчих дій, які були заплановані особисто з потерпілим [PERSON] , однак на адресу СВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області від потерпілого [PERSON] надійшло клопотання про відкладення слідчих дій через хворобу. 07.10.2020 року матеріали кримінального провадження були скеровані на адресу процесуального керівника прокурора Ідлічівської місцевої прокуратура (вих. № 4/4105 від 07.10.2020). 30.11.2020 матеріали кримінального провадження були повернуті з Іллічівської місцевої прокуратури. 02.02.2021 за вих. № 265 матеріали скеровані на усний запит процесуальному керівнику прокурору Іллічівської місцевої прокуратури. 26.02.2021 у вказаному провадженні визначено підслідність за СВ ВП № 2 Одеського районного управління поліції 2 ГУНП в Одеській області, однак станом на теперішній час, матеріали провадження до слідчого відділення не надійшли, у зв`язку з чим надати більш детальну інформацію не жадається можливим. За таких обставин, в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні проводяться необхідні слідчі (розшукові) та інші процесуальні дії, з метою виявлення обставин кримінального правопорушення, збору відповідних доказів для підтвердження складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 345-1 КК України. Правовим обґрунтуванням позову є посилання на ст. 56 Конституції України, ст.ст. 23, 1174 ЦК України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, шкода відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме - у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Оскільки у справі, яка розглядається, з`ясовано, що підставою для відшкодування шкоди є протиправна бездіяльність відповідних посадових осіб ГУНП в Одеській області в частині неналежного виконання своїх службових обов`язків, то відсутні спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті. Така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами /статті 1173, 1174 цього Кодексу/. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі відшкодовується державою незалежно від вини цих органів. Звертаючись до суду із даним позовом, позивач вказує на те, що він був вимушений на всю країну оприлюднити інформацію про напад на нього його наслідки та свої фізичні вади. Оскільки прикметник «вимушений» виражає в даному випадку здійснення певних дій проти волі особи, її бажання та потреб. Вжиття такого прикметника до власних дій, що по своїй суті є вільним волевиявленням особи не можна вважати вимушеним. Дії [PERSON] , що виразились у друкуванні статей про діяльність поліції були здійснені ним за власним бажанням та з його вільної волі. Вказане в свою чергу визначає обрання на власний розсуд позивачем моделі поведінки близької до його професійної дальності та друкування статей з метою надання більшого розголосу кримінальному провадженню що відбувалось у відповідності до власних суб`єктивних поглядів позивача. Моральна шкода - витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. З постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4. Позивач на підтвердження вказаних ним даних щодо наявності моральної шкоди не надає жодного доказу, що реально підтверджував би його доводи, а також того, що саме Головним управлінням Національної поліції Одеської області йому було спричинено моральну шкоду, що підлягає відшкодуванню. Також позивачем надано тільки загальну інформацію щодо предмету спору, що визначається стягненням моральної шкоди заподіяної потерпілому бездіяльністю органу досудового розслідування. При цьому позивачем зазначаються лише загальні визначення та твердження щодо наявності у нього моральної шкоди, що не знаходить жодного підтвердження у доказах поданих разом з позовною заявою. Таким чином, за наявними матеріалами абсолютно неможливо встановити чи наявна взагалі моральна шкода, якщо так, то у чому конкретно виразилась, чи наявна вина ГУНП в Одеській області, а також підтвердження такої інформації доказами, що відповідатимуть вимогам встановленими ЦПК України. Більш того, для вирішення такої категорії справ, позивачу після доведення наявності моральної шкоди необхідно довести також і те, що моральна шкода отримана виключно у зв`язку із діями відповідачів до справі. Так, на підтвердження таких обставин [PERSON] не надав жодних доказів, у зв`язку із чим неможливо встановити чи дійсно така шкода мала місце, у чому виражалась із чим це було пов`язано, тощо, а посилання позивача на отримання інвалідності жодним чином не обгрунтовують вину відповідача. Разом з цим, сам факт переживань зазначених позивачем, якщо таке мало місце, не підтверджує того, що воно виникло саме через бездіяльність органу досудового розслідування. Наведені доводи можуть свідчити про реальну відсутність вказаних позивачем обставин, або ж наявність інших причин для переживань. Суд звертає увагу на необхідність дотримання загальних умов цивільно-правової відповідальності, зокрема необхідною є наявність таких умов: 1. Наявність моральної шкоди. 2. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність заподіювача шкоди. 3. Причинний зв`язок між неправомірною поведінкою і моральною шкодою. 4. Вина заподіювача шкоди. Першою підставою є реальна наявність моральної шкоди, що передбачає наявність негативних змін у психічному стані особи, яких вона зазнала внаслідок завданих дій. Позивач вважає, що наявність такої моральної шкоди є обставиною, яка не підлягає доказуванню у цивільному процесі, що говорить про позицію так званої презумпції наявності моральної шкоди, що знаходить відображення в науковій літературі. Важливим є той факт, що закріплення такої презумпції має визначатися лише законом. Однак, в діючому законодавстві України презумпція наявності моральної шкода не передбачена, а тому наявність моральної шкоди не може бути визнана прямим наслідком кожної протиправної поведінки. У зв`язку з чим, в даному випадку діють положення ст. 81 ЦПК України про загальний розподіл тягаря доказування. З викладеного виходить, що зазначене право на відшкодування може бути лише процесуальною вимогою про надання можливості довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію. Така позиція ігнорується позивачем, оскільки жодних обґрунтувань та доказів щодо реальної наявності такої шкоди не надано, розмір та його розрахунок позивачем документально не підтверджується. Другою підставою є неправомірні рішення, дії чи бездіяльність заподіювача шкоди. Протиправність поведінки заподіювача моральної шкоди це поведінка, яка заборонена законом, а протиправна бездіяльність не вчинення особою дій, які вона зобов`язана за законом вчинити. Протиправність, як необхідна умова (як для подання позову так і для вирішення спору), та не обґрунтовується позивачем жодним чином. Більш того, в ході аналізу позовної заяви, бездіяльність органу досудового розслідування жодного разу (за виключенням цитування нормативних положень) не вживається в контексті протиправних або незаконних діянь органу досудового розслідування. Важливо наголосити на тому, що окрім того, що ознаку протиправності позивач не вважає обов`язковою та нівелює нею, також позивач бере на себе повноваження визначати певні дії органу досудового розслідування, зокрема, як бездіяльність. Однак така позиція прямо суперечить положенням КПК України, де передбачено оскарження дій, чи бездіяльності до слідчого судді в порядку встановленому цим Кодексом. Відповідно до ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанім, яке грунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження,

Outcome: dismissed