Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

07 березня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «Сенс» (далі - позивач, ТОВ ВКФ «Сенс») звернулося в суд з позовом до Другого відділу ДВС міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області (далі - відповідач-1), Державного підприємства «Сетам» (далі - відповідач-2), [PERSON] (далі - відповідач-3), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» (далі - третя особа), про визнання недійсними результатів прилюдних торгів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в провадженні відповідача-1 перебувало виконавче провадження №33150977 з примусового виконання рішення Ківерцівського районного суду Волинської області, яким солідарно стягнуто з ТОВ ВКФ «Сенс» та поручителя [PERSON] на користь третьої особи 813 679,91 грн. кредитної заборгованості. 30 листопада 2018 року та 06 грудня 2018 року представник позивач направляв до відповідача-1 заяву про зупинення виконавчого провадження з тих підстав, що позивач звернувся з клопотанням до Ківерцівського районного суду Волинської області про заміну сторони виконавчого провадження. 07 грудня 2018 року відбулися торги щодо описаного та арештованого майна позивача, за результатом яких переміг відповідач-3. Позивач вважає ці торги неправомірними з тих підстав, що державний виконавець протиправно не зупинив виконавче провадження, у зв`язку з поданням заяви до суду про заміну сторони виконавчого провадження. Також позивач зазначає, що складений звіт про оцінку майна є недійсним, оскільки минув шестимісячний строк його дії. Крім того, позивач посилається на те, що державний виконавець самовільно визначив початкову ціну продажу майна. З наведених вище мотивів та підстав позивач просить суд визнати недійсними результати прилюдних торгів у виконавчому провадженні №33150977, які оформлені протоколом №374558 від 07 грудня 2018 року про проведення електронних торгів та актом від 03 січня 2019 року про реалізацію предмета іпотеки - адміністративно-складські приміщення (В-2), загальною площею 755,1 кв.м. за адресою [ADDRESS] . Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач-1 у письмовому відзиві від 22 березня 2019 року позовні вимоги не визнав та вказав, що дії сторони позивача щодо ініціювання у судовому порядку заміни боржника у виконавчому провадженні було зловживання своїм правом та здійснювалося з метою затягування часу. Також відповідач-1 зазначає, що позивач не оскаржував дій державного виконавця. Стосовно доводів позивач про недійсність звіту про оцінку відповідач-1 зазначає, що на реалізацію майно направлено 26 червня 2017 року, тобто в період дійсності звіту про оцінку майна. Щодо невірного, на думку позивача, визначення початкової ціни продажу майна, відповідач-1 зазначає, що перші торги не відбулися у зв`язку з відсутністю учасників, а початкова ціна на других торгах, які є предметом оскарження, була встановлена на рівні 80% визначеної за звітом про оцінку майна, що відповідає приписам ч.2 ст.49 Закону України «Про іпотеку». Представник відповідача-1 у судовому засіданні позов заперечив з підстав викладених у письмовому відзиві. Відповідач-2 у письмовому відзиві та його представник у судовому засіданні просить суд відмовити в задоволенні позову посилаючись на правомірність проведених торгів. Відповідач-3 у судове засідання не прибув, свого представника не направив. Представник третьої особи у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, з таких підстав. Судом встановлено, що 24.09.2008 року між АТ «Індекс-Банк» в особі заступника директора філії «Волинська дирекція» АТ «Індекс-Банк» та ТзОВ виробничо-комерційної фірми «Сенс» був укладений кредитний договір № 8/21/08-кі, відповідно до якого відповідачу було надано кредит в сумі 100 000 дол. США на розвиток бізнесу з терміном користування кредитом з 24.09.2008 року по 23.09.2018 року з процентною ставкою за користування кредитом в розмірі 14 % річних. 24.09.2008 року на забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору № 8/21/08-кі, між банком та ТзОВ виробничо-комерційною фірмою «Сенс» був укладений договір іпотеки, згідно якого банку було передано адміністративно-складські приміщення площею 755,1 м.кв., що розташовані за адресою : [ADDRESS] (далі - спірне нерухоме майно). Крім того, на забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору № 8/21/08-кі, 31.03.2009 року між банком та [PERSON] був укладений договір поруки. Вказані вище обставини встановлені рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 14 травня 2009 року у цивільній справі №2-567/2009 р., а отже додатковому доказуванню не підлягають. Цим же рішенням суду стягнуто солідарно з боржника Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «Сенс» та поручителя [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Індустріально-експортний банк» в особі філії «Волинська дирекція» АТ «Індустріально-експортний банк» кредитну заборгованість в розмірі - 813 679 грн. 91 коп. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «Сенс» та [PERSON] на користь АТ «Індустріально-експортний банк» в особі філії «Волинська дирекція» АТ «Індустріально-експортний банк» з кожного по 850 грн. 00 коп. судових витрат у вигляді судового збору та по 15 грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Як слідує з матеріалів справи та сторонами не заперечується, примусове виконання вказаного рішення суду здійснюється Другим ВДВС м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області, виконавче провадження №33150977 (а.с.112). Під час здійснення виконавчого провадження, державним виконавцем ініційовано звернення стягнення на належний позивачу предмет іпотеки, шляхом передачі його на реалізацію на прилюдних торгах. Як слідує з матеріалів справи, 21 листопада 2016 року державним виконавцем винесена постанова про призначення суб`єкта оціночної діяльності для визначення вартості спірного нерухомого майна (а.с.75). Відповідно до висновку суб`єкта оціночної діяльності від 12 травня 2017 року, ринкова вартість спірного нерухомого майна становить 1 512 088,00 грн. (а.с.76). З листа ДП «Сетам» від 03 липня 2017 року №6460/18-18-17 слідує, що спірне нерухоме майно було передано на реалізацію на прилюдних торгах ще у липні 2017 року (а.с.77). В подальшому, як слідує з матеріалів справи, вчинення виконавчих дій неодноразово зупинялося за ініціативою позивача. Зокрема, у період з 25 липня 2017 року по 20 вересня 2017 року вчинення виконавчих дій було зупинено на підставі ухвали Ківерцівського районного суду Волинської області від 21 липня 2017 року, яка в подальшому скасована ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 01 вересня 2017 року (а.с.78-79). Відповідно до протоколу №289133 проведення електронних торгів від 06 жовтня 2017 року, перші торги не відбулися через відсутність допущених учасників торгів (а.с.82). У період з 09 жовтня 2017 року по 06 грудня 2017 року вчинення виконавчих дій було зупинено на підставі ухвали Ківерцівського районного суду Волинської області від 05 жовтня 2017 року, яка в подальшому скасована ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 23 листопада 2017 року (а.с.83-84) У періоди з 18 грудня 2017 року по 07 травня 2018 року, з 15 травня 2018 року по 21 листопада 2018 року, вчинення виконавчих дій було зупинено на підставі п.5 ч.1 ст.34 Закон України «Про виконавче провадження», а саме у зв`язку із поданням до суду заяви про заміну боржника у виконавчому провадженні (а.с.85-86). При цьому, як слідує зі зміст ухвал Ківерцівського районного суду Волинської області від 16 жовтня 2018 року та 18 грудня 2018 року, у заміні боржника у виконавчому провадженні було відмовлено з тих підстав, що позивач (боржник) уклав договір переведення боргу з ТОВ «Статор» без згоди кредитора, тобто всупереч положення ст.520 ЦК України. З матеріалів справи слідує, що в кінцевому результаті спірне нерухоме майно було реалізовано відповідачу-3 на других прилюдних торгах за початковою ціною у розмірі 1 209 670,40 грн., про що оформлений протокол ДП «Сетам» №374559 від 07 грудня 2018 року (а.с.24-25). Надаючи правову оцінку доводам позивача про неправомірність проведених прилюдних торгів, суд зазначає наступне. В першу чергу, суд надає оцінку доводам позивача про те, що державний виконавець був зобов`язаний в силу положень п.5 ч.1 ст.34 Закону України «Про виконавче провадження» зупинити вчинення виконавчих дій у зв`язку із зверненням до суду із заявою про заміну боржника. Пунктом 5 частини першої статті 34 вказаного Закону передбачено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону. Одночасно, частиною третьою статті 16 ЦК України передбачено, що суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. В свою чергою, частиною другою - п`ятою статті 13 ЦК України визначено, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. Тобто, суд має право відмовити у захисті цивільного права, у разі вчинення потерпілою особою дій, які свідчить про зловживання нею своїми правами. Суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 520 ЦК України, боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Вказане положення національного законодавства є чітким, зрозуміли, розширеному тлумаченню не підлягає, а тому відповідає критерію «якості закону», що використовується у судовій практиці Європейського суду з прав людини. Як було встановлено, підставою для двох останніх зупинень вчинення виконавчих дій були заяви про заміну боржника у виконавчому провадженні, при цьому на підставі договорів позивача (боржника) з ТОВ «Статор», без отримання на це згоди кредитора у зобов`язанні (третьої особи). З наведених підстав, ініціювання позивачем в третій раз зупинення виконавчих дій з підстав нібито заміни боржника у зобов`язанні, при цьому достовірно знаючи про положення ч.1 ст.520 ЦК України, які є зрозумілими та розширеному тлумаченню не підлягають, а також знаючи про відсутність згоди кредитора на таку заміну, позивач зловживав своїми цивільними правами, оскільки його дії були фактично спрямовані на шкоду іншому учасники цивільних відносин - кредитору у зобов`язанні, який протягом тривалого часу не міг отримати задоволення за своїх грошових вимог, які присуджені судом ще у 2009 році. Той факт, що до суду із заявами про заміну боржника у виконавчому провадженні звертався не безпосередньо позивач, а ТОВ «Статор», не спростовує зловживання позивачем своїми правами, оскільки на зупиненні здійснення виконавчих дій наполягав саме позивач, і він же підписував договори цесії, без згоди на те кредитора у зобов`язанні. Отже, суд відмовляє у захисті цивільного права позивача в цій частині на підставі ч.3 ст.16 ЦК України, а саме у зв`язку з порушенням позивачем приписів ч.3 ст.13 ЦК України. Стосовно доводів позивача про недійсність звіту про оцінку майна, суд зазначає таке. Частиною шостою статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні є дійсним протягом шести місяців з дня його підписання суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно. Якщо строк дійсності звіту про оцінку майна закінчився після передачі майна на реалізацію, повторна оцінка такого майна не проводиться. Як слідує з матеріалів справи, спірне нерухоме майно було передано на реалізацію у липні 2017 року (а.с.121-122). Перші електронні торги були проведені 06 жовтня 2017 року (а.с.124). Звіт про оцінку майна був складений 12 травня 2017 року (а.с.76). З наведеного слідує, що станом на день закінчення шестимісячного строку дії звіту про оцінку майна (12 листопада 2017 року) спірне нерухоме майно вже було передано на реалізацію і проведення повторної оцінки в даному випадку не вимагалося, що спростовує доводи позивач про незаконність проведених торгів у цій частині. Стосовно доводів позивача про неналежне визначення початкової ціни продажу спірного майна, суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.49 Закону України «Про іпотеку», якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами перших прилюдних торгів, призначається проведення на тих самих умовах других прилюдних торгів, що мають відбутися протягом одного місяця з дня проведення перших прилюдних торгів. Початкова ціна продажу предмета іпотеки на других прилюдних торгах становить 80 відсотків початкової вартості предмета іпотеки на перших прилюдних торгах. Положення ч.5 ст.61 Закону України «Про виконавче провадження», на яке посилається позивач, у даному випадку не застосовується, оскільки норми Закону України «Про іпотеку» є спеціальними для даних правовідносин, які стосуються звернення стягнення на предмет іпотеки. У даній справі початкова ціна на перших торгах становила 1 512 088,00 грн., тобто на рівні ринкової вартості, яка визначена у звіті про оцінку (а.с.82). На других торгах початкова ціна була визначена у розмірі 80% початкової ціни на перших торгах, тобто 1 209 670,4?0 грн., що відповідає приписам ч.2 ст.49 Закону України «Про іпотеку» (а.с.24). Підсумовуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що спірні прилюдні торги проведені з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про іпотеку», а тому у задоволенні позову слід відмовити. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, всі судові витрати позивача залишаються за ним.

Outcome: dismissed