Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

07.12.2015 року позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи його тим, що 18.07.2013 року вона уклала з відповідачем [PERSON] шлюб. Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON], [INFO], яка проживає разом з матір'ю. Сімейні стосунки між подружжям не склалися через різницю в характерах, на даний момент сім'я розпалася, відповідач зловживає спиртними напоями, не дбає про сімейний добробут. Позивач вважає, що збереження сім'ї у подальшому не можливе, вказує на те, що збереження шлюбу суперечить її інтересам, просить суд розірвати шлюб; після розірвання шлюбу залишити доньку на її вихованні. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позов про розірвання шлюбу визнав повністю, на примирення не згоден, не заперечував щодо залишення доньки [PERSON] на вихованні у позивача, просив суд заборонити позивачу чинити йому перешкоди у вихованні спільної дитини. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, з матеріалів справи вбачається, що 18.07.2013 року сторони по справі уклали шлюб, який зареєстрований Виконавчим комітетом Новогуйвинської селищної ради Житомирського району, Житомирської області, актовий запис № 28 (а.с.14). Від шлюбу позивач та відповідач мають спільну дитину - доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Виконавчим комітетом Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області (а.с.3). Сторони по справі дійшли згоди стосовно того, що малолітня донька - [PERSON], [INFO], залишиться проживати з матір'ю [PERSON] При цьому судом роз'яснено сторонам їх права та обов'язки як батьків щодо виховання малолітньої [PERSON] у відповідності до вимог ст. ст. 141, 150, 151, 153, 155 Сімейного кодексу України. Згідно до ст. 105 ч. 3 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Сімейні відносини сторін припинені, сумісного господарства не ведуть. Вказані обставини відповідачем у заяві про визнання позову не заперечувались. Оцінивши належність, достовірність, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, враховуючи визнання відповідачем позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що підстави, на які посилається позивач, наполягаючи на розірванні шлюбу, є обґрунтованими: збереження сім'ї не можливо, на примирення сторони не згодні, шлюб існує лише формально, відтак позов підлягає задоволенню. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Позивачем заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача на її користь судових витрат, а саме судового збору у сумі 487,20 грн. З урахуванням вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір за подання позову про розірвання шлюбу у розмірі 487,20 грн.

Outcome: approved