Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

07 жовтня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позову зазначила, що на підставі договору купівлі-продажу від 17.11.1997 №118, вона є власницею квартири [ADDRESS] . У квартирі крім неї також зареєстровані її чоловік - [PERSON] та син - [PERSON] , які з лютого 2015 року за вказаною адресою не мешкають, комунальні послуги не сплачують, квартирою не цікавляться, речей, належних відповідачам у її квартирі не має. Враховуючи зазначене, просила суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . У судове засідання позивачка не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Надала до суду заяву, у якій підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила суд розглянути справу у її відсутність. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Позовні вимоги визнали у повному обсязі. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу №118 И від 17.11.1997, укладеного на Донецькій товарній біржі (Краматорська філія), зареєстрованого у Краматорському БТІ 05.03.1998 за реєстровим №23627/П, [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] . Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні №409 від 10.09.2020 у належній [PERSON] квартирі зареєстровані - [PERSON] (чоловік позивача), [PERSON] (син позивача). Відповідно до положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Конституційний суд України у своєму рішенні №5-рп/99 від 03.06.1999р. у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» зазначив, що ЖК України, визнаючи гарантії права громадян на житло, встановлює права і обов`язки наймача жилого приміщення та членів його сім`ї, які проживають разом з ним, за договором найму, обов`язковим елементом якого є плата за користування житлом та за комунальні послуги. Частина друга статті 64 цього Кодексу передбачає, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Аналогічні положення щодо членів сім`ї власника будинку (квартири) містить частина четверта статті 156 Кодексу. Відтак суд вважає, що відповідачі по справі є членами сім`ї позивачки. Отже, виходячи з приписів ч.1 ст.405 ЦК України, у відповідачів по справі виникло право користування квартирою [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] , з тих підстав, що вони є членами її сім`ї і які постійно мешкали разом з нею. Відповідно до акту від 01.10.2020 [PERSON] , [PERSON] за адресою реєстрації не мешкають з лютого 2015 року. Частиною 2 ст.406 ЦК України встановлено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Спеціальною підставою припинення права членів сім`ї власника житла на користування цим житлом відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України є відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того факту, що між [PERSON] та відповідачами була досягнута домовленість про встановлення інших умов втрати ними права на проживання у будинку позивачки, а ні ж відсутність без поважних причин понад один рік. Таким чином, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved