Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

09 лютого 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 16 жовтня 2004 року між ним та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області (актовий запис № 67). Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO]. Через різні погляди на сімейне життя, ведення спільного господарства, стосунки між позивачем та відповідачем, з 2013 року втратили сімейний сенс і набули не родинного характеру, внаслідок чого вони припинили між собою шлюбні стосунки та проживають окремо. Отже, подружнє життя між сторонами фактично закінчено, подальше спільне проживання та збереження шлюбу позивач вважає неможливими, тому позивач змушений звернутись до суду і просить шлюб розірвати. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримує, на задоволенні позову наполягає, просить справу розглянути без його участі, про що надав відповідну заяву. Відповідач [PERSON] проти позову не заперечує, позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить розглянути справу за її відсутності, про що надала до суду відповідну заяву. У зв'язку із неявкою учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч.2 ст.197 ЦПК України). Розглянувши матеріали справи, беручи до уваги заяви позивача та відповідача, суд вважає, що позов обґрунтований і на підставі ст. 110 Сімейного кодексу України підлягає задоволенню. [PERSON] суду надав: копію свідоцтва про одруження від 16 жовтня 2004 року, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області (актовий запис № 67). (а.с.8); копію свідоцтва про народження доньки - [PERSON], [INFO], серії [NUMBER] від 30 січня 2006 року виданого Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 9.). Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, так як позивач не бажає проживати в даному шлюбі, позивач вважає, що спільне життя з відповідачем неможливе, а шлюбні відносини припинені. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. Згідно ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, тому шлюб слід розірвати. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу вважає за необхідне з'ясувати прізвище подружжя після розірвання шлюбу. Норма ст. 113 СК України передбачає, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із положеннями ч. 8 ст. 235 ЦПК України, які на підставі ч. 8 ст. 8 ЦПК України застосовуються і до позовного цивільного судочинства, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. З огляду на викладене та враховуючи, що відповідачем не заявлено суду про намір зміни свого прізвище на попереднє, яке вона змінила під час укладення та реєстрації шлюбу з позивачем, суд приходить до висновку про необхідність залишення прізвища відповідачу без змін «[PERSON]».

Outcome: approved