Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

08 жовтня 2021 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що вона та відповідач [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . В даний час вирішується питання про розірвання шлюбу. В кінці січня 2021 року вони з відповідачем потрапили в ДТП, позивачка отримала значні травми і до сьогодні лікується та проходить курс реабілітації, а тому ніде не працює. З лютого 2021 року сторони не проживають разом. Діти перебувають на її вихованні та утриманні. Для їх утримання потрібні чималі кошти. Крім того, син [PERSON] перебуває на обліку в ДУ «Національний інститут фтизіатрії і пульмонології ім. Ф.Г. Яновського» НАМН України. Для його обстеження і лікування також необхідні грошові кошти. Відповідач іноді видає їй певні кошти на утримання дітей. На цей час відповідач працює неофіційно, займається торгівлею овочами на Лук`янівському ринку в м. Київ, має автомобіль «Фольксваген», а також має прибуток від земельного паю. В середньому його прибуток складає 40000,00 грн в місяць. Стан здоров`я відповідача задовільний. Інших неповнолітніх дітей відповідач не має. Син часто хворіє. Два рази в рік він проходить курс лікування в ДУ «Національний інститут фтизіатрії і пульмонології ім. Ф.Г. Яновського» НАМН України, де проходить обстеження, різні процедури, на що позивачка витрачає 5000,00 грн за курс лікування, в тому числі і на проїзд з місця проживання до місця лікування. Крім того, вона оплачує харчування дітей в школі по 220,00 грн щомісячно на кожну дитину. У зв`язку з вище викладеним просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дітей в розмірі 6000,00 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до досягнення старшою дитиною повноліття. Стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання двох дітей в сумі 7000,00 грн два рази на рік на її користь. Стягнути з відповідача судові витрати на користь держави. 22 листопада 2021 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якій позов визнав частково, просив стягнути з нього аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей в розмірі 2500,00 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до досягнення старшою дитиною повноліття. В решті позовних вимог - відмовити. Свої заперечення обґрунтовував тим, що у зв`язку з тяжким матеріальним становищем та складнощами з приводу введення карантинних обмежень він офіційно ніде не працевлаштований, працює по вільному найму та допомагає дітям, надаючи позивачці матеріальну допомогу, що нею визнається. Вимоги про стягнення з нього аліментів у розмірі 6000,00 грн на кожну дитину, що в сумі щомісячно становить 12000,00 грн, є необґрунтованим. Такі стягнення складуть понад 50% середньої заробітної плати по Київській області. В той же час сторони несуть спільний обов`язок по утриманню дітей. Діти проживають з матір`ю в сільській місцевості (відсутні витрати на проїзд та ін.), тому сума аліментів в розмірі по 2500,00 грн на кожну дитину щомісячно буде достатньою для нормального утримання кожної дитини. Вимоги щодо стягнення додаткових витрат на лікування дітей у сумі 7000,00 грн два рази в рік є необґрунтованими і не підтвердженими. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, направила заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнав частково в частині стягнення аліментів на утримання дітей в межах суми від 5000,00 до 6000,00 грн на двох дітей, в частині стягнення додаткових витрат на дітей позовні вимоги не визнав повністю. Надав до суду копії квитанцій на підтвердження того, що він надає матеріальну допомогу на утримання дітей. Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 8, 9, 10 - копії свідоцтв про народження, свідоцтва про шлюб). Сторони проживають окремо та перебувають в процесі розлучення. Діти проживають з матір`ю та перебувають на її вихованні та утриманні, що визнається обома сторонами (а.с. 11 - довідка про склад сім`ї). [PERSON] надає матеріальну допомогу на утримання дітей, що не заперечується позивачкою [PERSON] та підтверджується копіями квитанцій за період з 30.04.2021 по 21.11.2021 на загальну суму 27679,88 грн (зараховано на банківський рахунок позивачки) (а.с. 37-46). Відповідач також надав копії квитанцій про оплату послуг Кабельного/супутникового телебачення Віасат, особовий рахунок [NUMBER] , на загальну суму 1800,00 грн (а.с.47-52). Суд критично оцінює надані копії квитанцій як доказ надання матеріальної допомоги дітям, оскільки жодних підтверджень, що особовим рахунком [NUMBER] користується [PERSON] з дітьми, відповідач не надав. Зі слів відповідача, він офіційно ніде не працевлаштований, працює по вільному найму. Відповідач усвідомлює свій обов`язок щодо утримання дітей та, зважаючи на свій матеріальний стан, погоджується сплачувати аліменти у розмірі від 5000,00 грн до 6000,00 грн на двох дітей щомісячно, про що також зазначав у відзиві на позовну заяву. Позивачка в позовній заяві зазначає, що відповідач має середньомісячний дохід 40000,00 грн та автомобіль, проте жодних доказів на підтвердження цих обставин не надає. Позивачка не скористалась своїм правом та не надала відповіді на відзив відповідача у встановлений судом строк. Розмір аліментів - 6000,00 грн на кожну дитину, заявлений позивачкою до стягнення з відповідача, позивачка належним чином не обґрунтувала. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положенням ч. 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За вимогами ч.ч. 1,2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини права на утримання, яке кореспондується із конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей підлягають до задоволення частково. Діти сторін проживають разом із матір`ю та добровільної згоди між батьками щодо сплати аліментів не досягнуто. Відповідач, як батько дитини, зобов`язаний дбати про їх матеріальне забезпечення на рівні з матір`ю дітей. Відповідач добровільно надає матеріальну допомогу на утримання дітей, проте позивачка просить суд встановити щомісячний стабільний розмір аліментів. Враховуючи всі істотні обставини справи, зокрема стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, часткове визнання ним позову в частині стягнення аліментів, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи з 08 жовтня 2021 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. На думку суду, з урахуванням рівних обов`язків обох батьків щодо виховання та утримання дітей, такий розмір аліментів є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Позивачка також просить суд стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання двох дітей в сумі 7000,00 грн два рази в рік, посилаючись на те, що [PERSON] часто хворіє та два рази в рік проходить курсу лікування ДУ «Національний інститут фтизіатрії і пульмонології ім. Ф.Г. Яновського» НАМН України, вартістю приблизно 5000,00 грн, а також тим, що оплачує харчування дітей у школі. Відповідач заперечує проти задоволення позову в цій частині, оскільки вважає такі вимоги не обґрунтованими. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. Додаткові ж витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дітей. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках, за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Верховний суд у своїй постанові від 04.12.2019 у справі № 320/383/19 (номер провадження 61-18284ск19) зазначає, що наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Також Верховний суд зазначає, що доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути, зокрема, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Син сторін у справі - [PERSON] , [INFO] , перебуває на диспансерному обліку з діагнозом респіраторний алергоз, полівалентна сенсибілізація, хронічний аденоїдит І ст. та перебуває на обліку в ДУ «Національний інститут фтизіатрії і пульмонології ім. Ф.Г. Яновського» НАМН України (а.с. 12 - довідка КНП «Згурівська ЦРЛ»). Позивачка не надала жодних належних доказів того, що [PERSON] , у зв`язку з діагнозами, зазначеними у цій довідці, проходить, як вона стверджує, 2 рази в рік обстеження та лікування в ДУ «Національний інститут фтизіатрії і пульмонології ім. Ф.Г. Яновського» НАМН України, а також доказів, що підтверджують розмір витрат на таке обстеження та лікування. На підтвердження своїх вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дітей, позивачка також надала копії квитанцій від 08.10.2021, що підтверджують оплату за харчування дітей у школі - по 200 грн за кожну дитину (а.с. 13). Суд зазначає, що вартість харчування дітей в школі є забезпеченням базових потреб дитини та охоплюється платежами по аліментах і не може розцінюватись як додаткові витрати на дитину у розумінні ст. 185 СК України. З огляду на вище викладене, суд дійшов висновку, що, за даних обставин, слід відмовити у задоволенні вимог позивачки про стягнення з відповідача додаткових витрат на її користь на утримання двох дітей в сумі 7000,00 грн два рази на рік, оскільки позивачка не довела їх наявність та розмір. При цьому, позивачка не позбавлена права звернутись до суду з аналогічними позовними вимогами за наявності відповідних доказів, враховуючи тривалий характер правовідносин, або з позовом про стягнення конкретних сум, вже витрачених на лікування, якщо вони є додатковими. Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Суд вважає за необхідне стягнути із [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Тімірязєвка Вознесенського району Миколаївської області, жителя [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , непрацюючого, аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок, але не менше, ніж 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи з 08 жовтня 2021 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити. На підставі ст. 430 ЦПК України вбачається за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми стягнення аліментів за один місяць. На підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України, враховуючи те, що при подачі позову позивачка звільнена від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути із [PERSON] судовий збір в дохід держави за вимогою майнового характеру про стягнення аліментів в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: partial