Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

10.01.2017 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідачки на його користь суму боргу з врахуванням індексу інфляції у розмірі 17 919, 41 грн та 3% річних у розмірі 101,28грн, а всього 18020, 69 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 29.08.2016 позивач дав у позику грошові кошти у сумі 17115,00 грн. [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON]) М.В., перерахувавши дану суму коштів на її платіжну картку ПАТ КБ «ПриватБанк» для власних потреб, без сплати відсотків за користування позиченими коштами. Відповідачка зобовязалася повернути грошові кошти 17 115,00 гривень за два місяці. Факт перерахування готівки на рахунок [PERSON] підтверджується квитанцією ПАТ КБ «ПриватБанку» від 29 серпня 2016року. У даній квитанції платником зазначена [PERSON], яка є знайомою позивача та за його розпорядженням здійснювала перерахування його власних коштів на картковий рахунок відповідачки. У звязку з тим, що [PERSON] після спливу 2 місяців з дня отримання грошових коштів так їх і не повернула, ігнорує телефонні дзвінки та зустріч з позивачем, останній 28 листопада 2016 року звернувся до Охтирського ВП ГУНП в Сумській області з заявою про проведення перевірки по факту отримання у борг грошових коштів та їх неповернення у сумі 17 115,00 гривень відповідачкою. У ході перевірки за його заявою поліцією було встановлено, що дійсно відповідачка отримала у борг грошові кошти у сумі 17 115,00 гривень для ведення бізнесу, але не повернула їх [PERSON] У своїх поясненнях [PERSON], які вона письмово надавала 01.12.2016 року у відділі поліції, не заперечувала факт отримання коштів у сумі 17115,00 гривень від [PERSON] та неповернення йому зазначеного боргу. На час звернення до суду з даним позовом відповідач [PERSON] позичені грошові кошти у сумі 17\~115,00 грн позивачу не повернула, тобто не виконала взяті на себе зобовязання, що стало підставою звернення до суду. Крім того, позивач, посилаючись на ст. 625 ЦК України, просив стягнути три проценти річних від простроченої суми заборгованості, а саме 101,28 грн: 17115,00(сума боргу) * 0,03 * 72 (кількість днів прострочення з 30 жовтня 2016 року, і на день звернення до суду 10 січня 2017 року) / 365 = 36 968,40 / 365 = 101,28 грн та індекс інфляції за час прострочення боргу станом на 10.01.2017: 17115,00 * 1,047 = 17 919,41 грн.(1,028( за жовтень 2016)*1,018 (за листопад 2016)*1(за грудень 2016)*1(січень 2017) = 1,047грн). В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з підстав викладених у позові. Разом з цим додатково пояснив, що з відповідачкою знайомий майже років 15, але спілкується з нею його дружина. 28.08.2016 відповідачка зателефонувала і попросила в борг кошти в розмірі 20000,00грн, але такої суми не було, а лише 17115,00 грн. Так як він був на відпочинку поза межами Охтирки, попросив свою матір взяти його гроші та віднести своїй знайомій [PERSON], яку просив здійснити перерахунок грошових коштів на рахунок відповідачки через термінал ПАТ КБ «ПриватБанк». 29.08.2016 знайома перерахувала їх відповідачці. [PERSON] обіцяла повернути гроші через місяць, потім говорила що в неї труднощі і поверне пізніше, а потім сказала, що взагалі не поверне гроші. Позивач підприємницькою діяльністю займається майже 4 роки, отримує дохід в рік близько 24000,00 грн. В телефонній розмові відповідачці повідомив щоб повернула кошти через два місяці. Підтвердив, що приїздив у червні 2016р. в м. Рівне разом з [PERSON] ознайомитися з підприємницькою діяльністю відповідачки, яка займалася обробкою деревини (пилорама). У вересні 2016р. також приїздив до відповідачки за грошима, пробув один день, але вона грошей не повернула, домовилися, що протягом місяця поверне. Стверджує, що наміру на спільну діяльність з нею не мав. Йому було відомо, що відповідачка буде приймати участь в аукціоні, тому припускав, що з цією метою просила кошти [PERSON] Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, та пояснив, що між позивачем та відповідачкою виникли правовідносини позики, доказом укладення договору позики та отримання позики є квитанція про перерахунок коштів на особистий рахунок відповідача, щодо умов повернення позики домовленість була усна. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що на час виникнення спірних правовідносин вона працювала на посаді директора ТОВ «Оригіналвоод», основним видом діяльності якого є обробка деревини. З позивачем знайома давно, однак більше спілкується з його дружиною. Стверджує, що на початку червня 2016р. до неї зателефонував [PERSON], який цікавився її бізнесом. Вона запросила його подивитися на виробництво. Позивач разом з товаришем [PERSON], який проживає в м. Києві, в червні 2016р. приїжджали до неї в м. Рівне, оглянули виробництво, пилораму, і домовились відкрити власну фірму по обробці деревини в м. Рівне, оскільки вона цей ринок знає, [PERSON] буде спонсором, а [PERSON] вирішуватиме організаційні питання по фірмі. Письмової угоди про співпрацю з [PERSON] не було. У серпні їй стало відомо, що 30.08.2016р. має відбутися аукціон із продажу ресурсів необробленої деревини, для участі в якому слід сплатити гарантійний внесок в сумі 17115,00грн. Власних коштів вона не мала, зателефонувала [PERSON], але з ним звязку не було, тоді вона зателефонувала [PERSON], який повідомив, що фірма ним ще не зареєстрована, тому домовились, що він перераховує їй грошові кошти, а вона приймає участь в аукціоні від імені ТОВ «Оригіналвоод», яке в подальшому укладе угоду з новоствореним підприємством та передасть право на переробку деревини. Вона направила на телефон дружини позивача фотокопію заяви на участь в аукціоні. Внесені грошові кошти будуть в подальшому зараховані на витрати нової фірми. На таких умовах їй на рахунок були перераховані грошові кошти в сумі 17115,00грн. Вона з власного рахунку перерахувала їх як гарантійний внесок для участі в аукціоні від імені ТОВ «Оригіналвоод», виграла аукціон, отримала документи: аукціонне свідоцтво, акт виконаних робіт, договір купівлі-продажу необробленої деревини, фотокопії яких відправила [PERSON]. Але договір купівлі-продажу так і не був укладений, оскільки платежі проведені не були. За умовами аукціону гарантійний внесок не підлягає поверненню. Вважає, що у борг гроші у [PERSON] не брала, боргових зобовязань за договором позики не має, тому його вимоги є безпідставними. На підтвердження викладених обставин надала докази, які містяться в матеріалах справи. (а.с. 43-73) Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та пояснив, що порядок укладення договору позики, зокрема, письмова форма договору, домовленість по істотним умовам договору - сторонами не дотримано, тому твердження про виникнення правовідносин позики є безпідставним. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, покази свідків, надавши оцінку доказам по справі, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 29.08.2016 [PERSON] здійснила переказ грошей [PERSON] в сумі 17115,00 грн, що підтверджується копією квитанції від 29.08.2016.(а.с.6) [PERSON] змінила прізвище на [PERSON], що визнається сторонами по справі. 28.11.2016 [PERSON] звернувся з заявою до Охтирського ВП про те, що йому не повертає борг [PERSON], що підтверджується матеріалами справи. 01.12.2016 перевірку по заяві [PERSON] припинено, так як відносини які склалися між [PERSON] та [PERSON] регулюються цивільно-правовим законодавством, що підтверджується копією висновку від 01.12.2016.(а.с.7-10) Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків звільнення від доказування. Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно ж з ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Позивач у позовній заяві зазначає, що між ним та відповідачем укладено договір позики на суму 17115,00грн., тобто сума грошових коштів перевищує більш як у десять разів встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і тому такий договір повинен був бути укладений у письмовій формі. Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 207 ЦК України визначено вимоги до письмової форми правочину, зокрема, що його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо -, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. З системного аналізу вищевказаних норм права слідує, що квитанція про перерахунок грошових коштів [PERSON] на рахунок [PERSON] не є належним доказом на підтвердження факту укладення договору позики між [PERSON] та [PERSON]. Суд звертає увагу, що як в заяві до Охтирського ВП, так і в письмових поясненнях позивача та відповідача відсутні будь-які відомості про те, що між сторонами був укладений договір позики, а є лише відомості про переказ грошей та про перерахування їх на аукціон. Свідок [PERSON], в судовому засіданні пояснила, що 29.08.2016, [PERSON] зателефонував десь о 15:00год і попросив перерахувати кошти на рахунок [PERSON], продиктував рахунок і сказав, що кошти принесе його мати, отримавши кошти від матері позивача перерахувала їх відповідачці. [PERSON] сказав, що ці кошти для її особистих цілей та те, що відповідачка поверне їх через 2 місяці. Відповідно до вимог ст.ст. 58, 59 ЦПК України, покази свідка [PERSON] щодо умов надання грошових коштів суд не бере до уваги, оскільки при встановленні факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків (ст. 218 ЦК України), а покази свідка [PERSON] суд не бере до розгляду, оскільки вони не мають відношення до предмету спору і ними не можна доводити чи спростовувати позовні вимоги. Оскільки письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику, установивши, що договір позики в письмовій формі сторони не укладали, інших належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладення договору позики сторони не надали, тому правові підстави для стягнення з відповідача спірних грошових коштів відсутні. Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 8 червня 2016 р. справа № 6-1103цс16. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що між сторонами договір позики в порядку ст. ст. 1046, 1047 ЦК України не укладався, отже відсутні правові підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача грошових коштів в сумі 17115,00 грн, тому вимоги позивача не підлягають задоволенню. Згідно із ч.1, ч. 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Відповідно ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків, надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно із ст.1 Закону України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах - Розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно із ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Встановлено, що адвокат [PERSON] брав участь у справі як представник відповідача на підставі договору про надання правової допомоги від 30.01.2017р., свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордеру серія СМ № 01/3001/17 від 13.02.2017р., що підтверджується матеріалами справи. В обґрунтування наявності витрат на правову допомогу до суду надано квитанцію про оплату правової допомоги № 739035 від 30.01.2017р. на суму 5000,00 грн., акт виконаних робіт. (а.с. 26-28, 74-78) Згідно акту виконаних робіт, наданих представником відповідача, адвокатом [PERSON], окрім участі в судовому засіданні, вчинені інші процесуальні дії поза судовим засіданням: складання процесуальних документів, надані консультації. Судом встановлено, що адвокатом [PERSON] надавалась правова допомога під час участі в судовому засіданні, а саме: 13.02.2017, 06.03.2017, 20.03.2017, та 31.03.2017 - тривалістю 2 год. 46хв., що підтверджується журналами судового засідання по даній справі. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» установлено у 2017 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня -1600,00 грн., а мінімальна заробітна плата у погодинному розмірі 19,34грн. З вищенаведених норм закону слідує, що розмір компенсації витрат на правову допомогу при розгляді справи за одну годину роботи не може перевищувати 640,00 грн (1600,00 грн. х 40%) та бути нижчим 19 грн 34 коп. За таких обставин, враховуючи характер спірних правовідносин, ступінь складності справи та необхідний і фактично наданий адвокатом обсяг правової допомоги, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, суд вважає за необхідне визначити понесені та документально підтверджені витрати на правову допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції, які підлягають відшкодуванню відповідачу у розмірі - 500,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed