Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-07 00:00:00

10.06.2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа: Первомайський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про зняття арешту з рахунків, які не належать боржнику. В обґрунтування позову зазначає, що в провадженні Первомайського міськрайонного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) перебуває на виконанні виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №2/484/1859/18, який було видано 11.02.2019 року. В рамках вказаного виконавчого провадження було накладено арешт на рахунки, які належать саме йому (позивачу), тоді коли боржником у даному провадженні мав виступати [PERSON] , що є відповідачем у справі. Тобто, накладаючи арешт, державний виконавець помилково вказав його ідентифікаційний код замість ідентифікаційного коду, що належить відповідачеві. Накладення арешту на рахунки позивача, позбавило останнього засобів існування, що і змусило його звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 06.07.2020 року було відкрите провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом (повідомленням) сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, надав через канцелярію суду заяву, в якій вказав, що позов підтримує у повному обсязі, просив позов задовольнити та слухати справу без його участі. Відповідач у судовому засіданні позов визнав повністю та не заперечував проти його задоволення. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надав через канцелярію суду заяву, в якій просив слухати справу без його участі та вказав, що покладається на розсуд суду. Вислухавши пояснення відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 27.11.2019 року заступником начальника відділу Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Лучинською Л.А. було винесено постанову про арешт коштів боржника при примусовому виконанні виконавчого листа № 2/484/1859/18 від 11.02.2019 року про стягнення судового збору в розмірі 352,40 грн. Як вбачається з матеріалів справи № 2/484/1859/18, яка була розглянута Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області 21.12.2018 року, відповідачем у вказаній справі був [PERSON] , [INFO] . Таким чином у виконавчому листі № 2/484/1859/18 від 11.02.2019 року та у постанові про арешт коштів боржника про примусове його виконання від 27.11.2019 року було невірно зазначено дані боржника [PERSON] , тобто помилково вказано дату народження та ідентифікаційний код зовсім іншої особи, що має схожі прізвище, ім`я та по батькові. В результаті цього позивач позбавлений можливості користуватися своїми рахунками, на які помилково був накладений арешт. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно п. 6 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Відповідно до п. 9.11. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою постановою правління Національного банку України 21 січня 2004 № 22 Банк здійснює зняття арешту з коштів, прийнятою відповідно до законодавства України, за рішенням суду, ухвалою слідчого судді, суду або постановою прокурора, які доставлені до банку самостійно виконавцем (посильним, помічником приватного виконавця), слідчим, представником суду, слідчого судді, прокурора, контролюючого органу, або які надійшли рекомендованими або цінними листом, відправником якого є виконавець, суд, слідчий суддя, прокурор, контролюючий орган. Аналогічна норма міститься і у ч. 1 ст. 59 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» арешт на майно або кошти банку, що знаходяться на його рахунках, арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за постановою державного виконавця, приватного виконавця чи рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом. Зняття арешту з майна та коштів здійснюється постановою державного виконавця, приватного виконавця або за рішенням суду. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. З абзацу 1 частини 2 цієї статті вбачається, що у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Згідно з п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи визнання відповідачем позову, відповідно до ч. 1 ст.82 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У судовому засіданні встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). За таких обставин, суд приймає визнання позову відповідачем у справі і з цих підстав задовольняє позов. Також суд враховує те, що арешт коштів позивача порушує його право власності, оскільки він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися на власний розсуд своїми грошовими коштами, що містяться на рахунках, а також враховуючи те, що на примусовому виконанні в Первомайському міськрайонному відділі Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) стосовно [PERSON] (позивача) не перебуває жодних відкритих виконавчих проваджень, суд приходить до висновку про те, що на даний час відсутні законні підстави для арешту рахунків [PERSON] ( [INFO] ), а тому вважає за необхідне позовну заяву задовольнити.

Outcome: approved