Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-17 00:00:00

07 квітня 2020 року позивач звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , третя особа Департамент адміністративних та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 10.04.2000, посвідченого Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко В.Г. та зареєстрованого у КП ДМБТІ 20.04.2000, вона є власником квартири [ADDRESS] . 04.05.2001 вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] . Після реєстрації шлюбу, вона, як власник квартири, зареєструвала свого чоловіка у квартирі [ADDRESS] . На початку 2008 року, відповідач зібрав речі та переїхав проживати до іншої жінки. 20.05.2008 шлюб між нею та відповідачем було розірвано. З того часу, як відповідач покинув вищевказане житлове приміщення й по теперішній час у квартирі не проживає, особисті речі забрав ще під час переїзду. Відповідач за місцем реєстрації не з`являється більше 12 років. За весь цей час комунальні послуги не сплачував, про стан квартири не цікавився, участі у ремонті не приймав, та не має наміру приймати участь по утриманню квартири. Перешкод у користуванні жилим приміщенням вона не чинила. Відповідач добровільно визначив собі інше місцем проживання і спірним жилим приміщенням не користується без поважних причин. Бездіяльність відповідача щодо зняття з реєстрації за адресою, за якою останній не проживає, є неправомірними. Так як у квартирі, що належить їй на праві власності, зареєстрований відповідач, порушення прав у даному випадку очевидні. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . 16 квітня 2020 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська було відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження (а.с.19-20). Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що позивач у 2000 році придбала спірну квартиру. Через рік вона з відповідачем уклала шлюб та зареєструвала його у своїй квартирі. Через 7 років вони з відповідачем розлучилися, відносини між ними припинені. В спірній квартирі відповідач не проживає, комунальні послуги не сплачує. З 2008 року відповідач мешкає за іншою адресою, всі особисті речі він забрав під час переїзду, виїхав добровільно. Просила задовольнити позов у повному обсязі та не заперечувала проти заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином про час та місце розгляду справи, причини неявки невідомі. Від відповідача відзиву на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову на адресу суду не надходило, у зв`язку з чим суд вважає можливим застосувати положення ст.280 ЦПК України та розглянути справу заочно. Третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради - у судове засідання не з`явилися, повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду невідомі. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та допитавши свідків, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 10.04.2000, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко В.Г. та зареєстрованого у КП ДМБТІ 20.04.2000, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.6). Шлюб укладений 04.05.2001 між [PERSON] та [PERSON] , було розірвано 29.05.2008, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, актовий запис №106 та копією свідоцтва про розірвання шлюбу, актовий запис №139 (а.с.7-8). Відповідач [PERSON] починаючи з листопада 2008 року за адресою: [ADDRESS] , фактично не проживає, що підтверджується актом обстеження домогосподарства від 23.04.2020 (а.с.18-19). Крім позивача в квартирі також зареєстрований відповідач [PERSON] , також донька [PERSON] , [INFO] , онука [PERSON] , [INFO] та онук [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою №2165 про склад сім`ї видної Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (а.с.37). Відповідно до розписки написаної [PERSON] , останній особисті речі (одяг) отримав від [PERSON] у повному обсязі перебуваючи у під`їзді біля своєї квартири (а.с.38). Допитана в якості свідка [PERSON] у судовому засіданні суду показала, що 20 років тому [PERSON] придбала спірну квартиру, в якій вона мешкала разом з донькою, потім з`явився чоловік, з яким вони проживали до 2008 року. Як сказала позивач, чоловік пішов до своєї першої дружини. У квартирі позивача вона буває, як сусідка. Речей чоловіка в квартирі вона не бачила, позивач мешкає сама. Допитана в якості свідка [PERSON] у судовому засіданні суду показала, що з позивачем вона знайома давно, вони разом працювали на заводі харчових концентратів. У 2000 році позивач придбала квартиру, спочатку вона поселилася з донькою, а через деякий час у неї з`явився чоловік, який почав також проживати в її квартирі. Приблизно через пару років чоловік зник, його звали [PERSON] . Позивач говорила, що він пішов до своєї дружини, це було у 2008 році, також позивач сказала, що він пішов сам і ніхто його не виганяв. Більше в квартирі вона його бачила, позивач ніколи не згадувала про нього. В квартирі чоловічих речей вона не бачила, він не намагався вселитися до квартири. Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд виходить з наступного. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно положень ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Відповідно до ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Суд знаходить встановленим той факт, що відповідач [PERSON] у 2008 році добровільно покинув квартиру [ADDRESS] , його речей у спірній квартирі немає, [PERSON] перешкод в користуванні жилим приміщенням не чинила, та з того часу без поважної причини [PERSON] не проживає за місцем своєї реєстрації, що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved