Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-05 00:00:00

09.01.2018 року позивачка звернулась до суду з позовом в якому зазначає, що з 10.01.2014 року вона з відповідачем перебувають у шлюбі, який був зареєстрований у виконавчому комітеті Жубровицької сільської ради Олевського району Житомирської області за актовим записом № 01. Шлюб між нею та відповідачем на даний час не розірвано, хоча вже більше місяця вони проживають окремо, і з того часу останній припинив надання матеріальної допомоги на сім'ю та утримання дітей, хоча таку можливість має. Від спільного проживання в шлюбі мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею, а тому вона просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO] та дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини заробітної плати (доходу), щомісяця, починаючи з дня подачі заяви до повноліття старшої дитини - сина [PERSON], [INFO], тобто до 07.10.2032 року, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України». Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Відповідач відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив відповідач не надав. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Таким чином, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 10.01.2014 року між сторонами був зареєстрований шлюб у виконавчому комітеті Жубровицької сільської ради Олевського району Житомирської області за актовим записом № 01, що стверджується копією свідоцтва про шлюб, який на даний час не розірвано. Від спільного проживання в шлюбі мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про народження дітей. Діти проживають разом із позивачкою та знаходиться на її матеріальному утримані, оскільки відповідач не надає належної допомоги, як батько, на утримання дітей. Відповідач ухиляється від виконання батьківського обов'язку по утриманню сина, не піклується про його здоров'я, фізичний, духовний, інтелектуальний, соціальний та моральний розвиток, не надає добровільно належної матеріальної допомоги на утримання та виховання дитини, хоча має таку можливість, оскільки має відповідний молодий вік, не страждає на будь-яке захворювання, не є інвалідом і має можливість утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, належним чином, як того вимагає Закон. Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року, № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Із положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, частин 7, 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Так статтею180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Разом з тим статтею 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Разом з тим, відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. В даному випадку суд дійшов висновку, що відповідач ухиляється від обов'язку утримувати неповнолітніх дітей, чим ставить їх у складне матеріальне становище та порушує їх право на достатній життєвий рівень, а тому аліменти на утримання неповнолітніх дітей повинні бути стягнуті з відповідача в судовому порядку, згідно вимог ст. 183 СК України, у частці від заробітку, а саме в розмірі 1/3 частини заробітної плати (доходу), щомісяця, починаючи з дня подачі заяви до повноліття старшої дитини - сина [PERSON], [INFO], тобто до 07.10.2032 року, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України». У відповідності до п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів, отже згідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved