Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

07.09.2020 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини, у якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 10.08.2017 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 30.04.2011 року між сторонами у справі був зареєстрований шлюб. Від шлюбу подружжя має неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Після народження сина сімейні відносини стали холонути, позивачка вимушена була не працювати, доглядала сина, у зв`язку із чим матеріальне становище родини значно погіршилось. Між подружжям стали виникати сварки. З кінця 2014 року відповідач перестав працювати, а позивачка працювала та фактично за власні доходи утримувала сім`ю. Приблизно з літа 2018 року позивачка разом із сином стали проживати за адресою: [ADDRESS] , а відповідач постійно мешкав за адресою: [ADDRESS] . Дитина знаходиться на утриманні, матеріальному забезпеченні, вихованні, піклуванні та догляді позивача, а відповідач останні 6-7 років не надає гроші та інше матеріальне утримання для дитини. З літа 2018 року відповідач не приймає участі у належному піклуванні, вихованні та догляді за сином. Позивачка вважає, що аліменти повинні бути стягнуті і за минулий час, але не більше як за три роки, з урахуванням того, що позивач вживала заходів (неодноразово зверталась до відповідача) щодо одержання аліментів, але не мала можливості їх одержати, оскільки відповідач ухилявся від їх сплати посилаючись на відсутність грошей, бажання та можливості сплачувати аліменти на дитину. На скільки відомо позивачу, відповідач нікому не сплачував аліментів та зараз не сплачує. Задоволення позову відповідатиме інтересам дитини щодо гарантій отримання грошей на її утримання. Відповідач повинен щомісячно сплачувати кошти на утримання сина у розмірі ј частини від його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а стягнення слід починати з 10.08.2017 року ураховуючи, що позивачка вживала заходів щодо одержання аліментів від відповідача, але не мала можливості їх одержати у зв`язку з ухиленням відповідача від їх сплати із посиланням на відсутність грошей та відсутність бажання і можливості сплачувати аліменти. Ухвалою суду від 10.09.2020 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Ухвалою суду від 09.10.2020 року залишено без задоволення клопотання позивача про витребування доказів. 20.10.2020 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що відповідач згодний із позовом в частині стягнення з нього аліментів у розмірі ј частини від заробітку починаючи з дня подачі позову, але не згодний з вимогою про стягнення аліментів з 10.08.2017 року. Відповідач вказує, що заперечує ту обставину, що він перестав працювати з кінця 2014 року, поскільки весь час працював та заробляв гроші, які йшли в сімейний бюджет, в тому числі на утримання сина. Ця обставина підтверджується трудовою книжкою та робочою візою. Крім того, відповідач постійно мав неофіційні заробітки. Відповідач не працював тільки короткий термін часу в зв`язку з операцією в червні 2018 року. Відповідач разом з позивачкою та сином весь час проживали разом у матері відповідача за адресою: [ADDRESS] . До переїзду позивачки із сином в [ADDRESS] , син проживав разом зі своїми батьками і знаходився на спільному утриманні сторін у справі. Значну участь в утриманні та вихованні дитини приймала мати відповідача, у якої родина весь час проживання, та бабуся опікувалась онуком поки батьки працювали. При цьому, квартира належна позивачці весь цей час здавалась в оренду. Відповідач стверджує, що позивачка не зверталась ні до нього, ні до суду щодо стягнення аліментів до моменту розлучення, оскільки син був забезпечений всім необхідним. Позивачка не надала жодного доказу на підтвердження того, що вона вживала якихось заходів і що відповідач ухилявся від сплати аліментів, тому немає підстав для стягнення аліментів за минулий час, коли родина проживала разом і разом утримувала дитину, маючи спільний бюджет. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, сторони у справі зареєстрували шлюб 30.04.2011 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб виданого повторно. Від шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого повторно. За наявними відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, позивачу за період з 2 кварталу 2011 року по 1 квартал 2020 року було нараховано суму доходу у загальному розмірі 1272509,15 грн. Згідно даних наявної в матеріалах справи копії трудової книжки відповідача, останній був офіційно працевлаштований; з 01.02.2011 року по 15.10.2011 року; з 09.02.2012 року по 11.09.2017 року; з 03.10.2018 року по 31.10.2018 року. Відповідно до положень ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Визначаючи розмір аліментів у частці від доходу батька, яка має стягуватись на утримання його неповнолітньої дитини, суд враховує працездатний вік платника аліментів, відсутність даних про його незадовільний стан здоров`я, наявність будь-яких інших утриманців. Оскільки відповідач є особою працездатного віку, тож має можливість працювати та сплачувати аліменти на утримання сина, тому, з урахуванням також визнання відповідачем розміру заявлених до стягнення аліментів, суд приходить до висновку про те, що заявлений до стягнення розмір аліментів на утримання дитини є обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства України, тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення. Крім того, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Стосовно вимог позивача про стягнення аліментів за минулий час починаючи з 10.08.2017 року, суд приходить до висновку, що в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають і аліменти мають бути присуджені з 07.09.2020 року - з часу подання позовної заяви до суду, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Отже, вказана норма закону передбачає, що для присудження аліментів за минулий час позивач має довести наявність у сукупності одразу двох обставин: вживання заходів щодо одержання аліментів з відповідача; відсутність одержання аліментів у зв`язку з ухиленням відповідача від сплати аліментів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст.ст. 77-79 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. При цьому, позивачкою не надано жодного доказу в розумінні положень ст. 76 ЦПК України на підтвердження дійсного вжиття нею заходів щодо одержання аліментів з відповідача та відсутності їх одержання у зв`язку з ухиленням відповідача від сплати аліментів, а тому вимоги позивача про присудження аліментів починаючи з 10.08.2017 року задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial