Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

07 червня 2016 року [PERSON] звернулась до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача [PERSON], третя особа служба у справах дітей Оболонської районної державної адміністрації у місті Києві про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що в період з 10 листопада 2001 року по 14 червня 2011 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого 28 березня 2002 року у них народилась дочка [PERSON]. Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо, вона з донькою мешкає в місті Києві. Діяльність позивачки повязана з виїздом до різних країн світу, завдяки чому вона має можливість брати з собою доньку, підвищувати рівень її світогляду та обізнаності щодо інших культур, забезпечувати її відпочинок. Відповідач від виконання своїх батьківських обовязків ухиляється, з дитиною не спілкується, разом з тим і не надає дозволу на виїзд дитини за межі України. У звязку з цим позивачка просить суд надати дозвіл на виїзд дитини за межі країни без згоди батька (а.с. 2 7). В ході судового розгляду представником позивача була уточнена позовна заяві, в якій вона просила надати дозвіл на виїзд дитини без згоди батька до країн ближнього та дальнього зарубіжжя, а саме до таких країн: Російська Федерація, Республіка Білорусь, [PERSON] Таїланд, Азербайджанська Республіка, Турецька Республіка, Республіка Польща, Мальдівська Республіка, Соціалістична Республіка В'єтнам, Грузія, Арабська Республіка Єгипет, Держава Ізраїль, Республіка Індонезія, Республіка Індія, Республіка Сінгапур, [PERSON] Камбоджа, США, Канада, Канарські Острови, Об'єднані Арабські Емірати, Кариби, Сейшельські Острови, Багамські Острови, Республіка Філіппіни, Гавайські Острови, Французька Полінезія (Таїті), Республіка Фіджі, Французька Республіка, Італійська Республіка, [PERSON] Іспанія, Грецька Республіка, Федеративна Республіка Німеччина, Республіка Австрія, Австралійський Союз, Республіка Кіпр, Республіка Болгарія, [PERSON], Бурунді, Коморські Острови, Джибуті, Еритрея, Ефіопія, Кенія, Мадагаскар, Малаві, Маврикій, Майотта, Мозамбік, Реюньйон, Руанда, Сомалі, [PERSON], Уганда, Танзанія, Замбія, Зімбабве, Алжир, Лівія, Марокко, Судан, Туніс, Західна Сахара, Ботсвана, Лесото, Намібія, ПАР, Свазіленд, Бенін, Буркіна-Фасо, Кабо-Верде, [PERSON] Кістки, Гамбія, Гана, Гвінея, Гвінея-Бісау, Ліберія, Малі, Мавританія, Нігер, Нігерія, Острів Святої Єлени, Сенегал та інші країни материка Африка, Японська Держава, Китайська Народна Республіка, Барбадос, Багатонаціональна Держава Болівія, Федеративна Республіка Бразилія, Сполучене [PERSON] Великої Британії та Північної Ірландії, Малайзія, Мексиканські Сполучені Штати, Латинська Америка, [PERSON] Саудівська Аравія, Абхазія, Андорра, Антигуа і Барбуда, Вірменія, Бельгія, Ватикан, Гренландія, Домініканська Республіка, Ірландія, Латвія, Литва, Ісландія, Коста-Ріка, Куба, Ліхтенштей, Мальта, [PERSON] Нідерландів, Португальська Республіка, Республіка Чорногорія, Демократична Соціалістична Республіка Шрі-Ланка. Дозвіл просила на надати до досягнення дитиною 16-річного віку (а.с.а.с. 35 37) У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги з урахуванням уточнень підтримала та просила їх задовольнити. Представник третьої особи служби у справах дітей Оболонської районної державної адміністрації у місті Києві в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності в якій просив прийняти законне рішення в інтересах дитини (а.с. 28). З урахуванням положень ч.\~2 ст. 29 ЦПК України, враховуючи, що неповнолітня [PERSON] досягла чотирнадцятирічного віку, справа стосується відносин, в яких вона особисто бере участь, її було залучено до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог. В судове засідання [PERSON] не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій просила позов задовольнити (а.с. 30). Відповідач в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив, повідомлявся про час і місце розгляду належним чином, за таких обставин суд вважає можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України (а.с. а.с. 23, 33) Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. При встановленні фактичних обставин справи, суд виходить з положень до ч.3 ст.61 ЦПК України, згідно якої обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Як встановлено рішенням Індустріального районного суду м.\~Дніпропетровська від 14 червня 2011 року у цивільній справі №\~0417/2-1454/2011 позивачка та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 10 листопада 2001 року, від якого 28 березня 2002 року народилась [PERSON] (а.с. 13) Вказаним рішенням, яке набрало законної сили 24 червня 2011 року, шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано. Дитина проживає разом з матірю в місті Києві, має намір періодично виїжджати з нею за межі України. Відповідно до принципу 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли би їй розвиватися фізично, інтелектуально, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності. Згідно ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтею 10 Конвенції про права дитини встановлено, що кожна дитина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну, та повертатися в свою країну разом з батьками. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 313 Цивільного кодексу України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв'язання спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України». У відповідності з абзацами 1, 2 частини 2 статті 4 Закону України від 21.01.1994 р. № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. В силу п. 17 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231, відомості про дітей, які їдуть за кордон разом з батьками (законними представниками), вписуються в паспорти батьків чи одного з батьків (законних представників) на підставі заяви громадянина, у чий паспорт вписуються діти. У разі потреби самостійного виїзду дитини, яка постійно проживає в Україні, за кордон оформляється проїзний документ, а у випадках, передбачених пунктом 4 цих Правил, - паспорт. Згідно п. 18 зазначених Правил, оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. В силу п. 22 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у випадках, визначених цими Правилами, або у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У ст. ст. 3, 6 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Статтею 155 Сімейного кодексу України передбачено, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов'язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Суд вирішуючи позовні вимоги в частинні надання позивачці дозволу на виїзд дитини за межі України, без згоди та супроводу відповідача, враховує, що відповідно до вимог ст. 155 СК України та Конвенції про права дитини, спільна дитина сторін має право на свободу пересування, оскільки встановлені під час судового засідання фактичні обставини справи, свідчать про те, що особисті відносини між сторонами не повинні бути підставою для обмеження прав неповнолітньої дитини у фізичному, інтелектуальному, духовному та соціальному розвитку. суд також враховує, що дитина досягла чотирнадцятилітнього віку, має можливість свідомо висловлювати своє бажання щодо виїзду за межі країни. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.\~88 ЦПК України у звязку з повним задоволенням позовних вимог судові витрати позивачки, які складаються зі сплаченого нею судового збору (а.с. 1), підлягають стягненню з відповідача. \~\~\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved