Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

08 лютого 2017 року позивач [PERSON] звернулася до Хотинського районного суду Чернівецької області із позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про розірвання договору довічного утримання та визнання недійсними договорів дарування, в якій посилається на те, що\~\~28 березня 2012 року позивач [PERSON] уклала з відповідачами [PERSON], [PERSON] договір довічного утримання на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: вул. Горького, 67, м.Хотин, Чернівецької області, який засвідчили у державного нотаріуса Хотинської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрували в реєстрі за №363. Вказує, що житловий будинок, який розташований по вул. Горького, 67 у м.Хотин Чернівецької області належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого Хотинською державною нотаріальною конторою Чернівецької області 30 березня 1999 року за №623, також те, що проживає одна в даному житловому будинку, часто хворіє і потребує стороннього догляду, тому на початку 2012 року погодилась на пропозицію своїх родичів відповідачів [PERSON], [PERSON] по забезпеченню її утримання та догляду довічно. Відповідно до умов договору відповідачі зобов'язалися довічно утримувати її, забезпечувати харчуванням і одягом, надавати їй необхідну допомогу та зберегти в її довічному користуванню будинок, визначивши вартість матеріального забезпечення в розмірі 200 грн. на місцяць. Зазначає, що спочатку відповідачі по справі [PERSON], [PERSON] виконували свої зобов'язання, а починаючи з 2013 року і по цей час взагалі перестали приходити до неї, надавати будь-яку допомогу та здійснювати догляд. Також пояснює, що під час підготовки документів до суду вона звернулась до Хотинської державної нотаріальної контори із заявою про надання відомостей щодо договорів довічного утримання земельних ділянок, але з довідки Хотинської державної нотаріальної контори №74/01-16 від 07.02.2017 року їй стало відомо, що 28.03.2012 року замість договорів довічного утримання були укладені за р.№ 365, та р.№ 366 договори дарування на земельні ділянки площею 0,1000 га, (кадастровий номер 7325010100:01:019:0055) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та площею 0,1389 га, (кадастровий номер 7325010100:01:019:0054) для ведення особистого селянського господарства, що знаходяться в місті Хотині, вул. Горького, 67, Чернівецької, області, між нею [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] в рівних частинах. Зазначає, що наміру укладати договори дарування земельних ділянок у неї не було так як вони домовились про догляд який мали здійснювати відповідачі за нею, про що свідчить договір довічного утримання на будинок, тим більше, що крім даних земельних ділянок, що розташовані біля будинку у неї більше не має. Тому підтримуючи вищевикладене, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та розірвати договір довічного утримання та договори дарування земельних ділянок. Позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідачі не здійснюють за нею догляд, будь-якої матеріальної допомоги не надають. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, вказали, що підставою для визнання договорів дарування недійсними є укладення спірних договорів на підставі помилки, оскільки позивач в силу свого похилого віку помилялася щодо природи вчиненого правочину. З приводу заяви про застосування строків позовної давності зазначають, що позовна давність не спила, оскільки про наявність договорів дарування стало відомо лише 07.02.2017р. на підставі довідки Хотинської державної нотаріальної контори №74/01-16. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] проти позову заперечує, зазначає, що відповідач належним чином виконував умови договору довічного утримання, а тому підстав для його розірвання не вбачає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про причини не повідомив. Однак на адресу суду надійшли заперечення відповідачів [PERSON] та [PERSON], в яких останні зазначають, що підпис позивача у позовній заяві не співпадає із підписом [PERSON] у спірних договорах, а тому вважають, що позовна заява підписана не уповноваженою особою. Крім того, звертають увагу суду, що підставою для розірвання договору довічного утримання є невиконання або неналежне виконання обовязків за договором. Однак відповідачі належним чином виконували свої зобовязання, зокрема забезпечували позивача харчуванням, одягом, ліками, оглядом та здійснювали ремонтні роботи по догляду за будинком. Крім того, відповідачами було подано заяву про застосування позовної давності до позовних вимог про визнання договорів дарування земельних ділянок недійсними, оскільки позивач починаючи з березня 2012 року знав про своє порушене право. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом досліджено копії технічної документації на житловий будинок, який розташований по вул. Горького, 67 у м.Хотин Чернівецької області (а.с. 7-14). Також досліджено копію будинкової книги на житловий будинок, який розташований по вул. Горького, 67 у м.Хотин Чернівецької області (а.с. 17-25). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.03.1999 року серії ААР № 935989 вбачається, що [PERSON] успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON] житловий будинок по вул. Горького, 67, м.Хотин, Чернівецької області (а.с. 50). Судом встановлено, що 28.03.2012р. між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] був укладений договір довічного утримання (догляду), відповідно до п. 1 якого [PERSON] передала у власність [PERSON] та [PERSON] житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що знаходяться в м. Хотині, по вул. Горького, 67 в рівних частках (а.с.15). Пунктами 5, 6 договору визначено, що [PERSON] та [PERSON] зобовязуються довічно утримувати [PERSON], забезпечуючи її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, зберегти в її довічному користуванні зазначений в договорі житловий будинок. Вартість матеріального забезпечення (харчування, одягу, ліками, догляду і необхідної допомоги) визначена сторонами в розмірі 200 гривень в місяць. Даний договір посвідчено державним нотаріусом Хотинської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №363 (а.с.16). Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватись належним чином\~відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням (або) доглядом довічно. Відповідно до\~ст.755 ЦК України\~договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача, у випадку невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Крім того, згідно з ч. 2 ст. 614 ЦК України особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх належних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність свої вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Отже, з урахуванням підстав позову та наведеної вище презумпції вини боржника за договором, саме відповідач зобов'язаний довести належне виконання умов договору довічного утримання. Свідок [PERSON] повідомив суд, що періодично провідував [PERSON], однак про те, що за нею здійснювали догляд відповідачі йому не відомо, при цьому вказав, що догляд за позивачем здійснював соціальний працівник. Свідок [PERSON] надав пояснення щодо жахливого стану житлових умов [PERSON], про здійснення догляду з боку відповідачів [PERSON] не відомо. Свідок [PERSON] пояснив, що відповідачі здійснювали організацію поховання сина позивачки, а також вказав, що відповідачі відремонтували огорожу біля будинку, а всередині будинку ремонті роботи не проводились. Свідок [PERSON] пояснив, що поховання сина позивача здійснювалось за кошти [PERSON] та її матері. Свідок [PERSON] стверджує, що відповідачі постійно здійснювали роботи по прибиранню території біля будинку, відремонтували огорожу, батьки [PERSON] приносили [PERSON] продукти харчування, стосовно надання грошової допомоги позивачу [PERSON] не відомо. Свідок [PERSON] пояснив, що поховання сина позивачки здійснювали відповідачі, про сплату будь-яких коштів [PERSON] не відомо, хоча зазначає про надання продуктів харчування. На підтвердження належного виконання договору довічного утримання відповідачем надано копії квитанцій про сплату податку за землю, які судом до уваги не приймаються оскільки житловий будинок та спірні земельні ділянки перебували у власності відповідачів, а тому останні і здійснювали зазначені платежі. Крім того, договором довічного утриманні не передбачено обовязку відповідачів оплачувати земельний податок. Також не заслуговують на увагу доводи відповідачів, що останні понесли витрати з організації поховання сина позивачки, і саме ці витрати були понесені в рахунок зобовязань за договором довічного утримання, а не здійсненні добровільно чи з інших підстав. Посилання на те, що відповідачами було відремонтовано огорожу біля будинку не свідчить про належне виконання умов договору довічного утримання, так як зазначені дії відповідачі здійснювали з метою догляду та утримання власного майна, умови договору не зобов'язували їх до зазначених дій. Відсутність скарг з боку позивача [PERSON] до Хотинської міської ради (а.с.63) про неналежне виконання [PERSON] обовязків передбачених договором довічного утримання не свідчать про належне виконання [PERSON] умов договору довічного утримання. Також безпідставними є твердження відповідачів, що позовна заява підписана не уповноваженою особою, оскільки в судовому засіданні позивач [PERSON] підтвердила факт підписання даної позовної заяви. Разом з цим не приймаються до уваги доводи позивачів щодо неналежного виконання відповідачами умов договору довічного утримання, оскільки позивач самостійно здійснювала оплату комунальних платежів (а.с. 79-103), враховуючи те, що вищезазначеним договором не було покладено обовязку відповідачів здійснювати вказані платежі, а позивач продовжувала проживати у будинку та користувалася необхідними комунальними послугами. Фотознімки подані представниками позивача в якості стану помешкання позивача, судом до уваги не приймаються, оскільки неможливо встановити, що це за помешкання (а.с. 72- 78). При цьому згідно ч.1\~ст.756 ЦК України, у випадку розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за\~\~договором, відчужувач набуває право власності на майно, що було ним передане, і має право\~\~вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане. Відповідно до ч. 2\~ст.653 ЦК України\~у разі розірвання договору довічного утримання\~\~ зобов'язання сторін припиняються. Відповідно до\~статті 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього кодексу. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що позов слід задовольнити, а договір довічного утримання від 28 березня 2012 року укладений між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], який посвідчено державним нотаріусом Хотинської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №363 розірвати. Щодо позовних вимог про визнання недійсними договорів дарування земельних ділянок судом враховується наступне. Судом встановлено, що 28.03.2012р. між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] був укладений договір дарування земельної ділянки, що розташована за адресою: вул. Горького, 67, м. Хотин, Хотинського району, Чернівецької області. Розмір земельної ділянки, що є предметом цього договору становить 0,1000 га, кадастровий номер: 7325010100010190055. Цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Договір посвідчено державним нотаріусом Хотинської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №365 (а.с.51). Крім того, 28.03.2012р. між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] був укладений договір дарування земельної ділянки, що розташована за адресою: вул. Горького, 67, м. Хотин, Хотинського району, Чернівецької області. Розмір земельної ділянки, що є предметом цього договору становить 0,1389 га, кадастровий номер: 7325010100010190054. Цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. Договір посвідчено державним нотаріусом Хотинської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №366 (а.с.53). Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України). Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 жовтня 2015 року (справа №6-202цс15). Судом встановлено, що спірні договори дарування земельних ділянок були укладені між сторонами одночасно із договором довічного утримання від 28.03.2012р. Тобто, судом приймаються доводи позивача, що остання помилялася щодо природи договору дарування земельних ділянок, оскільки вважала, що укладає договори довічного утримання.. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази прийняття відповідачами земельних ділянок в дарунок, а також доказів того, що відповідачі обробляли чи користувались спірними земельними ділянками. При цьому відповідачами не спростовано доводи позивача, що остання на даний час користується вищезазначеними земельними ділянками. За таких обставин, встановивши похилий вік позивача [PERSON], потребу у догляді й сторонній допомозі; наявність спірних земельних ділянок площею 0,1389 га як єдиного городу та єдиного засобу для існування, а також земельної ділянки площею 0,1000 га з цільовим призначення для житлового будинку та продовження позивачем користуватися земельними ділянками, після укладення договору дарування, суд приходить до висновку, про задоволення позову в повному обсязі. Не заслуговують на увагу і посилання відповідачів щодо спливу строку позовної давності до позовних вимог про визнання договорів дарування недійсними. Відповідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Пунктом 5 ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про розірвання договору дарування (стаття 728\~цього Кодексу). Судом звертається увага відповідачів, що спеціальна позовна давність застосовується до вимог про розірвання договорів дарування, тоді як предметом даного спору є визнання договорів дарування недійсними. Відповідно до п.12 договорів дарування один примірник договору зберігається в справах Хотинської державної нотаріальної контори, а другий видається на руки Обдаровуваним. Тобто, звідси вбачається, що у позивача був відсутній примірник договорів дарування. Отже, з огляду на встановлення судом, що позивач помилялася щодо природи правочину, і останній лише 07.02.2017р. стало відомо про вчинення спірних договорів дарування (а.с.26), а тому саме з цього часу позивач довідалася про своє порушене право, за захистом якого звернулася до суду з даними позовом. Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 1920,00 гривень

Outcome: approved