overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

10.02.2015 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому зазначає, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 13.01.1998 року. Під час перебування в шлюбі в них народилася дочка - [PERSON], [INFO]., яка після досягнення 18 років продовжує навчання, і відповідно до законодавства відповідач зобов язаний утримувати її до досягнення двадцяти трьох років. Позивач сама не може в повному обсязі надати дочці необхідне матеріальне забезпечення. В зв'язку з цим вона просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої дочки в розмірі ? частини всіх його видів заробітку щомісячно, починаючи з моменту подачі заяви до суду і до закінчення навчання. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові, просила стягнути аліменти. Відповідач в суді позов визнав, погодившись сплачувати аліменти на утримання дочки, яка продовжує навчання. Суд, заслухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі до 13.01.1998 року, від якого мають дитину - дочку [PERSON], [INFO].. Ці обставини підтверджуються копією свідоцтва про народження дитини та про розірвання шлюбу. Після розлучення дитина залишились проживати з позивачем та проживає з нею на даний час. Позивач самостійно не має можливості утримувати та навчати повнолітню дочку. [INFO] дочці сторін [PERSON] виповнилось 18 років. З 01 вересня 2014 року дочка позивача та відповідача [PERSON] є студентом денного відділення Гуманітарного інституту Національного авіаційного університету, що вбачається з довідки від 19.09.2014 року за № 328/09-14 та Договору про навчання № 14-1/ОФ-701 від 20.08.2014 року. Відповідно до ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров я та матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Обставин, які б перешкоджали відповідачу в наданні матеріальної допомоги повнолітній дочці, яка навчається, не встановлено. Він працює, має стабільну заробітну плату, згідно довідки № 11-59/1-2366 від 15.12.2014 року. Таким чином, відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу дитині, яка продовжує навчання, а тому позов підлягає задоволенню. З відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати, від сплати яких було звільнено позивача при подачі позову. З урахуванням наведеного, на підставі ст.ст.182, 199 СК України, ст.ст.10, 57, 60, 88, 209, 212-215, 218, 367 ч.1 п.1 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

10.02.2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову послалася на фактичне припинення сімейних відносин та неможливість спільного проживання з відповідачем однією сім'єю. Сторони в судове засідання не з'явилися, при цьому надіслали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Своєю заявою позивач повідомила про бажання змінити прізвище на дошлюбне - «[PERSON]». Згідно положень частини другої статті 197 ЦПК України справу розглянуто без фіксації судового засідання технічним засобом. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 14.05.2011 року, при цьому мають спільну малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Внаслідок психологічної несумісності між сторонами виникли неприязні стосунки, що призвело до фактичного розпаду сім'ї. Як убачається з позовної заяви, з січня 2016 року сторони проживають окремо. Вони припинили сімейні відносини і не ведуть спільне господарство. Подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам позивача. Відповідно до частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Оскільки сторони не бажають подальшого збереження шлюбу та спільного проживання однією сім'єю, заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

10.02.2015 року позивач звернулася з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу зареєстрованого 06 січня 1981 року Кам'янець-Подільським міським віділом ЗАГС, актовий запис за № 16. В обґрунтування позову вказує, що від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Розірвати шлюб через органи РАЦС чоловік не бажає, тому, звернулася з позовом до суду. Два роки тому припинили подружні відносини і ведення спільного господарства, не спілкуються. За час, окремого проживання стали чужими людьми. Примирення між ними не можливе. Сім'я розпалась повністю і зберегти її вже не можливо. Майновий спір будуть вирішувати в іншому судовому процесі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав і пояснив, що дійсно жити разом не можуть. Проти розірвання шлюбу не заперечує. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Встановлено, що сторони з 06 січня 1981 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Припинили подружні відносини і ведення спільного господарства, тривалий час проживають окремо. За час окремого проживання стали чужими людьми. Миритися категорично не бажають. Майновий спір будуть вирішувати в іншому судовому процесі. За таких обставин суд вважає, що подальше сумісне проживання і збереження сім'ї стали неможливими. Шлюб підлягає розірванню на підставі ст.ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

10.02.2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову посилається на те, що вони з відповідачем одружилися 30 жовтня 2004 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - доньок [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Сторони припинили спільне життя, причиною розпаду родини з'явилися різні погляди на життєві проблеми, втрата розуміння та поваги один до одного. Майнових суперечок немає. Позивачка вважає, що шлюб розпався остаточно й родину зберегти неможливо. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. У судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, але надав заяву про визнання позовних вимог повністю, та він не заперечує проти їх задоволення. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 30 жовтня 2004 року відділі реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис за № 813, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.9). Від шлюбу мають неповнолітніх дітей - доньок [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.7-8). Згідно ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й жінки, та збереження родини стали неможливими. Суд вважає, що доводи позивачки про розпад родини й неможливості надалі зберігати сімейні відносини знайшли підтвердження в судовому засіданні. Таким чином, суд вважає, що подальше збереження сімейних відносин при сформованих взаєминах між сторонами неможливо, позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, перспектива відновлення родини втрачена. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

10.02.2015 року позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини всіх видів доходів до досягнення дитиною повноліття, а також витрати на правову допомогу в розмірі 850 грн. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву, в якій проти позову не заперечував та просив розглядати справу за його відсутності. Суд вирішив можливим розглянути справу на підставі наявних доказів за відсутності сторін відповідно до ст. 197 ЦПК України. Судом установлено, що сторони в справі мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Дитина проживає позивачкою, а відповідач у справі матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Викладене підтверджується письмовими поясненнями позивачки та відсутністю заперечень на позов відповідача. У відповідності зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. З огляду на викладене, стан здоров'я та матеріальне становище дитини і відповідача, а також те, що відповідач не платить аліменти на утримання інших дітей, у відповідності до ст. 182 Сімейного кодексу України, позовні вимоги підлягають задоволенню. З відповідача на користь позивачки суд стягує аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ? частини всіх видів доходу щомісяця. В позові щодо стягнення витрат на правову допомогу суд відмовляє, оскільки позивачем не надано доказів відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

10.02.2015 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовано тим, що подружнє життя не склалось через несумісність характерів, непорозуміння та відсутність спільних поглядів на життя і сім'ю. Шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, спільного бюджету сторони не мають, разом подружжя не проживає. За твердженням позивача подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим.. Позивач та відповідач до початку судового розгляду подали заяви про розгляд справи без їх присутності. За змістом поданих заяв, позивач позов підтримує, просить задовольнити позовні вимоги, а відповідач позов визнає. Суд, вивчивши матеріали справи приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з вимогами ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Судом встановлено, що сторони у справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 13.05.2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №620 (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві [NUMBER] (а.с. 6). Сторони разом не проживають, подружні відносини не підтримують, спільне господарство не ведеться, спільного бюджету не мають, шлюбні відносини між сторонами припинені. Згідно ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При розгляді справи про розірвання шлюбу судом було всебічно досліджено мотиви розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно з ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд дійшов висновку, що причини, з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти цього, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають. За таких умов подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

10.02.2015 року позивачка звернулась з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1\\4 частки всіх видів заробітку до досягнення нею повноліття та на утримання повнолітньої доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1\\6 частки всіх видів заробітку щомісячно, на період навчання доньки, так як остання, після досягнення повноліття, навчається у Миколаївському вищому професійному училищі технології та дизайну з 01.09.2013 року по 30.06.2016 року. Діти знаходяться на повному утриманні у матері, тому вона просить стягнути аліменти. В судове засідання позивач не з'явилась, а надала заяву в якій позов підтримала та просила його задовольнити, а справу розглядати у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, але надав заяву в якій позовні вимоги визнав та проти їх задоволення не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Копіями свідоцтв про народження підтверджено, що [PERSON], народилась [INFO] ( а.с.6), а [PERSON], народилась [INFO] ( а.с.5) і їх батьками являються [PERSON] та [PERSON]. Довідкою Миколаївського вищого професійного училища технології та дизайну від 15.01.2015 року підтверджено, що [PERSON] навчається на денній формі з 01.09.2013 року по 30.06.2016 року ( а.с.3). Ст. 61 ч.1 ЦПК України передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Ст. 180 СК України передбачає, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ст. 182 ч.1 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Ст. 183 ч. ч. 1, 2 СК України передбачають, що частка заробітку ( доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватись до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Ст. 199 ч.1 СК України передбачає, що якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягненню 23 років, за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Ст. 200 ч.1 СК України передбачає, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку ( доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. На підставі викладеного, враховуючи визнання відповідачем позову, суд знаходить позовні вимоги доведеними та підлягаючими задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача судові витрати на користь держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

10.02.2015 року позивач подала в суд позовну заяву, в якій просила стягнути з відповідача 80 000 грн. основної заборгованості за договором позики, 19480 грн. - інфляційних, 2800 грн. 3% річних та судові витрати. В обґрунтування вимог позивач посилалася на те, що 25 вересня 2012 року передала у борг [PERSON] грошові кошти в сумі 80 000 грн. Кошти боржник мав повернути до 01 вересня 2013 року, однак свого зобовязання не виконав. В судовому засіданні позивач позов підтримала в повному обсязі. Відповідач проти позову заперечував, подав письмові заперечення, в яких проти позову заперечував, посилаючись на те, що розписка не відповідає вимогам закону, які висуваються до змісту договору позики, а саме: відсутні час та місце її складання, паспортні дані сторін, не зазначеного хто передав боржнику кошти в борг. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 вересня 2012 року [PERSON] отримав у борг від [PERSON] кошти в сумі 80 000 грн., що підтверджується оригіналом відповідної розписки, яка надана позивачем суду. Термін повернення позики був встановлений до 01 вересня 2013 року. Однак відповідач, в порушення домовленості, позикодавцеві у встановлений термін грошові кошти не повернув, про що свідчать оригінал розписки, наявної у кредитора. Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки сторонами не визначалось іншого розміру процентної ставки, суд погоджується з розрахунком, наданим позивачем, за яким розмір 3% річних за 1 рік та 2 місяці прострочення позики становить 2800 грн., а розмір інфляційних, за період з 01.09.2013 року по 01.12.2014 року, 19480 грн. На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати в сумі 992 грн. 80 коп. по оплаті судового збору. Доводи відповідача, викладені ним в письмових запереченнях проти позову, є безпідставними та, з урахуванням встановлених судом обставин, не піддають сумніву обґрунтованість позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

10.02.2015 року Публічне акціонерне товариство КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до Голосіївського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Пред'явлені позовні вимоги мотивовані тим, що 20.10.2009 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у сумі 15 000 грн на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно з умовами договору, позичальник взяв на себе зобов'язання слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердтрафту. Умови кредитного договору відповідачем належним чином не виконувалися, внаслідок чого станом 31.12.2014 року у [PERSON] виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 35288 грн 26к., яку позивач просить стягнути з відповідача, поклавши на останнього і сплату судового збору. Позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», будучи належним чином повідомленим про час та день розгляду справи, що підтверджується розпискою про дату і час судового розгляду, не забезпечив явку свого представника в судовому засіданні, попередньо надавши заяву про розгляд справи за його відсутності /а.с.35-36/. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився також, проте був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи /а.с.44/, жодних клопотань про відкладення розгляду справи завчасно не надходило до суду. Враховуючи те, що сторони до судового засідання не з'явилися, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

10.02.2015 р. позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом про розірвання шлюбу, укладеного між ним та відповідачкою [PERSON] у Репинській с/раді Міжгірського району 10.02.1990 року, мотивуючи вимоги наступним. Сторони перебувають у шлюбі. Від шлюбу дітей не мають. Причиною розірвання шлюбу позивач зазначив те, що він з відповідачкою не проживає разом як одна сім'я з 2003 року. Позивач проживає в Кіровоградській області а відповідачка в Закарпатській області. Дані обставини призвели до того, що вони втратили взаємні почуття поваги один до одного та припинили шлюбні відносини, шлюб існує тільки формально, примирення між ними не можливе. Дані обставини змусили позивача звернутися до суду з цим позовом. Позивач в судове засідання не з'явився, подавши суду заяву в якій просить розглянути справу без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] на розгляд справи не з'явилася, подавши суду письмову заяву в якій вказує, що визнає заявлені позовні вимоги в повному обсязі, згідна на розірвання шлюбу, розгляд справи просить провести без її участі. Суд оцінивши позиції сторін та подані в справу докази дійшов висновку, що визнання позову відповідачкою слід прийняти та позов задовольнити з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3, ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Сторони не підтримують жодних стосунків з ознаками сім'ї починаючи з 2003 р., дітей від шлюбу не мають. Отже, відновлення шлюбу в даному випадку є неможливим. Встановлене дає підстави визнати, що подружнє життя сторін фактично припинене і застосувати ст.ст.112, 113 СК України. Судових витрат у виді судового збору до стягнення чи повернення не має.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

10.02.2015р. позивач звернувся до суду з цим позовом, вказуючи, що [INFO] в с. Станилівка Погребищенського району Вінницької області померла [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина у виді земельної ділянки. Позивач являється спадкоємцем за заповітом. Протягом передбаченого законом шестимісячного терміну до нотаріальної контори не звернувся з поважних причин, а саме у зв'язку з відсутністю грошових коштів, які були витрачені на поховання спадкодавця, а відтак в теперішній час не має можливості прийняти спадщину через пропуск вказаного строку. Позивач в судове засідання не з'явився, просив розглянути дану справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, про що до суду подав відповідну заяву. Представник Станилівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області звернувся до Погребищенського районного суду Вінницької області з проханням розглянути дану справу у його відсутності, позовні вимоги визнав повністю, не заперечував проти їх задоволення, про що до суду надав відповідну заяву. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких міркувань. Ч.1 ст. 61 ЦК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні беззаперечно доведено, що позивач є спадкоємцем за заповітом (а. с. 6) після померлої [INFO] [PERSON], однак не подав у встановлений законом шестимісячний термін заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори через відсутність коштів, що суд визнає поважною причиною пропуску строку на подання цієї заяви. Дані правовідносини регулюються ч.3 ст.1272 ЦК України, у відповідності до якої за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання нею заяви про прийняття спадщини. Оскільки [PERSON] пропустив встановлений законом шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, то з метою захисту його майнових прав, необхідно визначити йому додатковий строк, достатній для подання вказаної заяви до нотаріальної контори.

Outcome: approved