Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

09.04.2021р. [PERSON] звернулась через свого представника - адвоката Негробова О.В. (діє на підставі договору про надання правничої (правової) допомоги від 14.01.2021р. та ордеру серії АЕ № 1050971 від 14.01.2021р. - а.с. № 72 - 75) до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай», [PERSON] про стягнення страхового відшкодування, пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, відшкодування моральної шкоди (а.с. № 3 - 13). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 14.04.2021р. позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до положень ч. 1 ст. 274, ч. 5 ст. 279 ЦПК України (а.с. № 76). В обґрунтування позовних вимог представник позивачки зазначив, що 16.06.2020р. у м. Дніпро на вул. Набережна Перемоги відбулась дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортних засобів Ford Focus, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , що належить [PERSON] та транспортного засобу Volkswagen Jetta, реєстраційний номер [NUMBER] , забезпечений полісом ОСЦПВ АО/1778591, виданий ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» під керуванням водія [PERSON] . В результаті даної ДТП автомобілі зазнали механічних ушкоджень. Згідно з постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.07.2020р. (справа № 201/6051/20), водія [PERSON] було визнано винним у вчиненні даної ДТП. Дана постанова суду набрала чинності та не оскаржувалась у встановленому законом порядку. З метою компенсації спричинених збитків, позивачка, в порядку визначеному Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», звернулась до страховика із заявою на виплату страхового відшкодування та всіма визначеними Законом документами. Так, 17.06.2020р. [PERSON] надала страховику письмове повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, а 04.08.2020р. заяву на виплату страхового відшкодування разом з усіма визначеними Законом документами. Реалізуючи своє право, відповідно до п. 34.4. ст. 34 Закону, [PERSON] з метою визначення розміру спричиненої шкоди та суми страхового відшкодування, звернулась до судового експерта Дроздова Ю.В. ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» та [PERSON] було належним чином повідомлено про огляд пошкодженого в дорожньо-транспортній пригоді транспортного засобу Ford Focus, реєстраційний номер, [NUMBER] , відповідними повідомленнями від 02.12.2020р., однак відповідно до протоколу огляду колісного транспортного засобу від 08.12.2020р. вони на огляді не були присутні. Згідно з висновком експерта № 3812/20/20 від 15.12.2020р., вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Ford Focus, реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого в результаті дорожньо-транспортної пригоди, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та вирахуванням ПДВ складає 53 151,76 грн. Витрати позивачки на проведення експертизи склали 3 400 грн. Копія висновку експерта № 3812/20/20 від 15.12.2020р. була надана страховику. На переконання представника позивачки, страховик зобов`язаний був в строк до 02.11.2020р. включно (протягом 90 календарних днів з дня подання заяви про страхове відшкодування: з 05.08.2020р. по 02.11.2020р.) прийняти відповідне рішення, повідомити про нього позивачку та здійснити їй виплату страхового відшкодування в повному обсязі. 10.08.2020р. позивачкою було подано заяву про погодження розміру страхового відшкодування, у якій було зазначено, що після виплати страхового відшкодування претензій до страхової компанії щодо суми страхового відшкодування вона мати не буде. Оскільки ніяких виплат позивачка так і не отримала, після звернення до експерта та ознайомлення зі змістом висновку експерта № 3812/20/20 від 15.12.2020р. позивачка 14.01.2021р. подала до страховика заяву щодо відкликання згоди стосовно розміру страхового відшкодування. 22.01.2021р. страховик у відповіді на адвокатський запит повідомив, що розрахунок страхового відшкодування був здійснений з урахуванням ремонтної калькуляції №20-3833 від 06.08.2020р., якою встановлена сума відновлювального ремонту - 19 739,12 грн., а також про те, що ним було прийняте рішення про виплату страхового відшкодування - 18 700 грн. 29.01.2021р. страховик здійснив виплату страхового відшкодування позивачці в розмірі 18 700 грн. (сума недоплаченого страхового відшкодування становила 33 451,76 грн. (52 151,76 грн. - 18 700 грн. = 33 451,76 грн.). Згодом, 09.02.2021р. ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» було сплачено 8 061,37 грн. (сума недоплаченого страхового відшкодування становила 25 390,39 грн. (33 451,76 грн. - 8 061,36 грн. = 25 390,39 грн.), а 10.02.2021р. - 8 061,36 грн. (сума недоплаченого страхового відшкодування становить 17 329,03 грн. (25 390,39 грн. - 8 061,36 грн. = 17 329,03 грн.). Тобто загальна сума страхового відшкодування, яку сплатив відповідач ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» складає 34 822,73 грн. (18 700 грн. + 8 061,36 грн. + 8 061,37 грн. = 34 822,73 грн.). Отже, на переконання представника позивача сума (частка) недоплаченого страхового відшкодування, яка підлягає стягненню з вказаного відповідача складає 17 329,03 грн. (52 151,76 грн. - 34 822,73 грн. = 17 329,03 грн.). Також страховиком було сплачено пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 1 165,88 грн. (платіжне доручення №31663 від 12.02.2021р.). Крім того, представник позивачки вважав, що страховик, прострочивши виконання грошового зобов`язання за полісом АО/778591 (здійснення виплати страхового відшкодування в повному обсязі з порушенням строку передбаченого Законом), повинен сплатити позивачці: 1) пеню: а) на суму заборгованості 52 151,76 грн. за період, починаючи з 03.11.2020р. по 28.01.2021р. (включно) у розмірі 1 488,92 грн.; б) на суму заборгованості 33 451,76 грн. за період, починаючи з 29.01.2021р. по 08.02.2021р. (включно) у розмірі 120,98 грн. (29.01.2021р. відбулася часткова виплата суми страхового відшкодування); в) на суму заборгованості 17 329,03 грн. за період, починаючи з 10.02.2021р. по 28.02.2021р. (включно) у розмірі 108,28 грн. (оскільки 09.02.2021р. та 10.02.2021р. відбулися часткові виплати суми страхового відшкодування). Всього - 1 718,18 грн., а з урахування того, що ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» частково сплатило пеню в розмірі 1 165,88 грн., загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню складає 552,30 грн. 2) інфляційні збитки на суму заборгованості 52 151,76 грн. за період, починаючи з 03.11.2020р. по 28.01.2021р. (включно) у розмірі 1 564,55 грн. 3) 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України: а) на суму заборгованості 52 151,76 грн. за період починаючи з 03.11.2020р. по 28.01.2021р. (включно) у розмірі 372,23 грн.; б) на суму заборгованості 33 451,76 грн. за період, починаючи з 29.01.2021р. по 08.02.2021р.(включно) у розмірі 30,24 грн. (29.01.2021р. відбулася часткова виплата суми страхового відшкодування); в) на суму заборгованості 17 329,03 грн. за період, починаючи з 10.02.2021р. по 28.02.2021р. (включно) у розмірі 27,06 грн. (оскільки 09.02.2021р. та 10.02.2021р. відбулись часткові виплати суми страхового відшкодування). Всього - 429,53 грн. Загальний розмір штрафних санкцій, які страховик повинен сплатити позивачці за несвоєчасну виплату страхового відшкодування в повному обсязі становить 2 546,38 грн. (552,30 грн. + 1 564,55 грн. + 429,53 грн. = 2 546,38 грн.). Крім того, представник позивачки - адвокат Негробов О.В. у позові зазначав, що з висновку експерта №3812/20/20 від 15.12.2020р. розмір матеріального збитку (з урахуванням втрати товарної вартості) спричинений власнику автомобіля Ford Focus, реєстраційний номер [NUMBER] , складає 62 758,96 грн. Отже, отриманої позивачкою суми страхового відшкодування (регламентної виплати) недостатньо для покриття збитків, завданих у дорожньо-транспортній пригоді. Оскільки вина [PERSON] щодо пошкодження транспортного засобу позивачки встановлена постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.07.2020р. (справа № 201/6051/20), а сума страхового відшкодування не в повній мірі покрила матеріальні збитки, отримані позивачкою, то відповідно до ст.ст. 29, 36 та 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 11, 22, 1166, 1187 ЦК України представник позивачки вважав, що саме з [PERSON] підлягає стягненню різниця між понесеним позивачкою матеріальним збитком і сумою страхового відшкодування (вартістю відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та вирахуванням ПДВ), також слід врахувати суму франшизи за полісом ОСЦПВ АО/1778591, всього - 11 607,20 грн. (62 758,96 грн. - 52 151,76 грн. + 1 000 грн. = 11 607,20 грн.). Представник позивачки зазначав, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачці завдано моральну шкоду, яка полягає у пережитому у дорожньо-транспортній пригоді нервовому стресі, а також через пошкодження власного майна, погіршення його технічного і естетичного стану, у неможливості користуватися ним та побутових незручностях, що виникли внаслідок цього. Позивачка планувала разом із сім`єю поїхати на відпочинок на автомобілі, однак бронювання довелося відмінити, оскільки автомобіль було пошкоджено у дорожньо-транспортній пригоді. На підтвердження своїх слів позивачка надала роздруківку з мобільного додатку про бронювання апартаментів у м. Батумі, Грузія. Відшкодування матеріального збитку в повному обсязі сплачено не було, тому позивачка не мала змоги розпочати ремонт свого автомобіля, через що позивачка ще більше переймалася та нервувала. Завдану моральну шкоду позивачка оцінює у 10 000 грн., які представник позивачки і просив стягнути з [PERSON] , як винуватця даної дорожньо-транспортної пригоди. Відповідач - ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» позовні вимоги не визнав. 25.05.2021р. представник відповідача - Головащенко К.Г. (діє на підставі довіреності № 1/21 від 31.12.2020р. - а.с. № 106) надала письмовий відзив на позов разом із доданими документами (а.с. № 82 - 105), в якому зазначила, що 16.06.2020р. в м. Дніпрі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Ford Focus, реєстраційний номер [NUMBER] та Volkswagen Jetta, реєстраційний номер [NUMBER] . В наслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб Ford Focus, реєстраційний номер [NUMBER] , отримав механічні пошкодження, а власнику було завдано збитки. Між страховиком та [PERSON] було укладено договір (поліс) обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО 1778591, забезпечений транспортний засіб Volkswagen Jetta, реєстраційний номер [NUMBER] , франшиза за полісом склала 1 000 грн. 17.06.2020р. до ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» надійшло повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від позивача. 25.06.2020р. представником ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» було проведено огляд пошкодженого транспортного засобу Ford Focus, реєстраційний номер [NUMBER] , на підставі чого було складено протокол огляду транспортного засобу. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Ford Focus, реєстраційний номер [NUMBER] , ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» звернулось до ТОВ «Експертно-Асистуюча Компанія «Фаворит». Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Ford Focus, реєстраційний номер [NUMBER] , становить 39 894,02 грн. Відповідно до вищезазначеного звіту, ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» було прийнято рішення щодо виплати страхового відшкодування на користь позивачки у розмірі 34 822,72 грн. (де 39 894,02 грн. (вартість відновлювального ремонту) - 4 071,30 грн. (податок на додану вартість); 1 000 грн. (франшиза за полісом) та виплатило частинами 29.01.2021р., 09.02.2021р. та 10.02.2021р. Також ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» виплатило пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 1 165,88 грн. Отже, на переконання представника відповідача, ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» виконало свої вимоги відповідно до чинного законодавства. 01.06.2021р. від представника позивачки - адвоката Негробова О.В. суду надійшла відповідь на відзив (а.с. № 109 - 116), в якій зазначено про таке. Із наданого страховою компанією відзиву на позовну заяву вбачається, що розрахунок суми страхового відшкодування, яке було сплачене позивачці, страховик здійснив на підставі звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу вих. № 24760 від 01.02.2021р., виконаного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Експертно-Асистуюча компанія «Фаворит», за підписом оцінювача [PERSON] . Із наданих ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» документів вбачається, що [PERSON] має лише кваліфікацію оцінювача та страховиком не надано суду жодних доказів того, що [PERSON] є експертом, аварійним комісаром чи працівником страховика. Також, відповідачем не надано доказів того, що позивачка надала свою згоду на здійснення розрахунку суми страхового відшкодування співробітниками страховика. У разі розрахунку суми страхового відшкодування в порядку ст. 29 Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу, страховик оцінює спричинену шкоду, виходячи із вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, яка визначається на підставі: аварійного сертифікату, висновку авто-товарознавчого дослідження чи висновку експерта, а в разі відповідного погодження між страховиком і потерпілим - калькуляцією СТО чи розрахунку, складеного співробітником страховика/МТСБУ. А отже, відповідач визначив розмір збитку, що було спричинено позивачу у спосіб, що не передбачений Законом - на підставі звіту про оцінку. Крім того, представник позивача зазначив, що як вбачається із наданих відповідачем документів, замовником складання звіту № 24760 (проведення оцінки) є ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай», про що зазначено на його титульній сторінці. Але договір, на підставі якого проводилась оцінка відповідачем надано не було, при тому, що він є невід`ємною складовою звіту, оскільки це правова підстава його складання. Крім цього, позивачка не укладала жодного договору на проведення оцінки з оцінювачем [PERSON] та не уповноважувала на це будь-яку іншу особу, в т.ч. і ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» (звіт № 24760 був складений 01.02.2021р., тобто після того, як позивачка відкликала свою згоду (14.01.2021р.) на доручення відповідачу провести оцінку з визначення розміру збитку). Тобто, на переконання представника позивачки, наданий відповідачем звіт № 24760 був складений без належної правової підстави - всупереч вимогам ст.ст. 10 та 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Окрім цього, на переконання представника позивачки, замовивши складання відповідного звіту у ТОВ «Експертно-Асистуюча компанія «Фаворит», як суб`єкта оціночної діяльності, страховик позбавив позивачку права вільного вибору суб`єкта оціночної діяльності, тоді як позивачка є власником пошкодженого автомобіля Ford Focus, р.н. [NUMBER] . Згідно з п. 5.1 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджена наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 р. № 142/5/2092, технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження. Відповідно до п. 8.5.1 Методики, умови щодо визначення вартості відновлювального ремонту без технічного огляду КТЗ зазначені в пункті 5.1 цієї Методики. У зазначених у пункті 5.1 розділу V цієї Методики випадках орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), визначає обсяги ремонтних робіт з відновлення КТЗ або характер та обсяг його пошкоджень. З аналізу дослідницької частини звіту № 24760, протоколу огляду транспортного засобу та фото додатків вбачається, що неможливо ідентифікувати особу, яка здійснювала огляд пошкодженого транспортного засобу позивача. Єдине, про що відповідач зазначив у відзиві, це про те, що огляд пошкодженого транспортного засобу було проведено 25.06.2020р. представником ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай». Тобто звіт не містить належних підтверджень того, що протокол огляду транспортного засобу було складено саме оцінювачем [PERSON] . Таким чином, представник позивачки зауважував, що [PERSON] , яка проводила розрахунки, не бачила пошкоджений транспортний засіб, отже вона не могла зафіксувати результати візуального огляду щодо відповідності (невідповідності) номерів кузова, шасі, інших складових частин записам у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу (технічному паспорті) або в інших документах, тощо. Згідно з п. 8.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ (Сврз) та величини ВТВ за формулою: У= Ср + См + Сс х (1-Ез) + ВТВ, де У - вартість матеріального збитку, грн.; Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн.; См - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн.; Сс - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн.; ВТВ - величина втрати товарної вартості, грн. Згідно з п. 1.6 Методики у ній наведені вище поняття вживаються у такому значенні, зокрема величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ. З наведеного вбачається, що ВТВ є невід`ємною складовою частиною матеріального збитку. Аналіз дослідницької частини звіту № 24760 дає змогу встановити, що під час визначення розміру матеріального збитку, оцінювач приймає значення ВТВ рівне нулю. При цьому, дослідницька частина звіту № 24760 не містить відповідного обґрунтування оцінювача. Наведене, на переконання представника позивачки, свідчить про те, що розрахунок матеріального збитку, зроблений оцінювачем [PERSON] було здійснено всупереч Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, адже не було враховано ВТВ. 30.06.2021р. представник позивачки - адвокат Негробов О.В. надав до суду письмові пояснення (а.с. № 123 - 124), в яких зокрема зазначив таке. Адвокат зауважував, що звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу вих. № 24760 від 01.02.2021р., виконаний суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Експертно - Асиситуюча компанія «Фаворит», за підписом оцінювача [PERSON] , на який посилається страхова компанія, не є належним доказом, який визначає розмір матеріальної шкоди, спричиненої позивачці, а також даний звіт було складено із грубим порушенням вимог чинного законодавства про здійснення оцінки майна, що вплинуло на об`єктивність та достовірність звіту. Так, як вбачається із наданих відповідачем документів, замовником складання звіту № 24760 (проведення оцінки) є ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай», про що зазначено на його титульній сторінці. Але договір, на підставі якого проводилась оцінка, відповідачем надано не було, при тому, що він є невід`ємною складовою звіту, оскільки це правова підстава. Крім того, у звіті № 24760, а саме у розділі 1 (загальні положення) зазначено, що 27.03.2019р. ТОВ «ЕАК «Фаворит» уклало договір про проведення оцінки матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу (КТЗ) з ТДВ СК «Ю.Ес.Ай» за дорученням 24760 від власника КТЗ [PERSON] . При цьому представник позивачки наголошував суду, що звіт № 24760 був складений 01.02.2021р., тобто після того, як [PERSON] відкликала свою згоду (14.01.2021р.) на доручення відповідачу - страховій компанії провести оцінку з визначенням розміру збитку. 23.06.2021р. адвокатом Негробовим О.В. було надіслано до ТОВ «ЕАК «Фаворит» адвокатський запит, у якому він просив надати інформацію та копії доручення № 24760 разом з усіма наявними додатками, а також копію договору на проведення оцінки, який укладений між ТОВ «ЕАК «Фаворит» та [PERSON] . Листом вих. № 14-06 від 01.06.2021р. страховик повідомив, що ТОВ «ЕАК «Фаворит» не отримувало доручення про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від [PERSON] , не укладало з нею договір на проведення оцінки з визначення вартості збитку, а тому позбавлене можливості задовільнити вимоги адвокатського запиту та надати копію відповідного доручення та договору на проведення оцінки, який укладено між ТОВ «ЕАК «Фаворит» та [PERSON] . Тобто, як зазначав представник позивачки, інформація відносно правової підстави проведення оцінки та складання звіту № 24760, що був наданий страховиком, жодним чином не узгоджується з інформацією, наданою ТОВ «ЕАК «Фаворит» у листі вих. № 14-06 від 01.06.2021р., адже саме ТОВ «ЕАК «Фаворит» здійснило оцінку та склало звіт № 24760. Відповідач [PERSON] правом на подачу відзиву на позов та доказів на його обґрунтування не скористався, про розгляд справи повідомлявся судом належним чином, на адресу місця його реєстрації, яка була підтверджена відповіддю ВОМІ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 12.05.2021р. (а.с. № 78, 79). Суд, вивчивши матеріали справи, проаналізувавши зміст заперечень стосовно позову, оцінивши докази за правилами ст. 89 ЦПК України у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до ст. 6 вказаного Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з п. 1.6 ст. 1 Закону, власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Згідно з п. 1.4 ст. 1 Закону, особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Як вбачається з постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі № 201/6051/20 від 02.07.2020р., що набрала законної сили 14.07.2020р., 16.06.2020р. о 09 год. 15 хв., [PERSON] , керуючи автомобілем «Фольксваген», державний номер [NUMBER] , в районі електроопори № 15 по вул. Набережна Перемоги в м. Дніпрі, перед початком руху не був уважним та не встежив за дорожньою обстановкою, внаслідок чого, не переконавшись в безпечності свого маневру, здійснив наїзд на автомобіль «Форд», державний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , яка стояла попереду. Своїми діями [PERSON] порушив п.п. 2.3 «б», 10.1 Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження зазначеним транспортним засобам. Означеною постановою суду [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП, на нього на підставі ст. 124 КУпАП накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с. № 22 зворот). Автомобіль Ford Focus, р.н. [NUMBER] , належить позивачці [PERSON] на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію серії [NUMBER] (а.с. № 19). Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Volkswagen Jetta, реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай», що видно з полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/1778591 від 11.08.2019р. (а.с. № 101). Згідно з п. 33.1.4 ст. 33 Закону, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. 17.06.2020р. [PERSON] надала страховику письмове повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, а 04.08.2020р. заяву на виплату страхового відшкодування (а.с. № 24, 25). Згідно з п 22.1 ст. 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до умов ст. 29 Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до п. 34.4 ст. 34 Закону, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти. Реалізуючи своє право, відповідно до п. 34.4. ст. 34 Закону, [PERSON] , з метою визначення розміру спричиненої шкоди та суми страхового відшкодування, звернулась до судового експерта Дроздова Ю.В. ТДВ СК «Ю.Ес.Ай.» та [PERSON] було повідомлено про огляд пошкодженого в ДТП транспортного засобу Ford Focus, реєстраційний номер [NUMBER] , відповідними повідомленнями від 02.12.2020р., однак відповідно до протоколу огляду колісного транспортного засобу від 08.12.2020р. вони не були присутні на огляді (а.с. № 26 - 29). Згідно з висновком експерта № 3812/20/20 від 15.12.2020р., вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Ford Focus, реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого в результаті ДТП, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та вирахуванням ПДВ складає 53 151,76 грн. (а.с. № 30 - 52). Витрати позивача на проведення експертизи склали 3 400 грн. (а.с. № 53). Копія висновку експерта № 3812/20/20 від 15.12.2020р. була надана страховику. За приписами ст.ст. 12, 36 Закону, сума страхового відшкодування зменшується на розмір франшизи. Полісом АО/1778591 передбачена безумовна франшиза у розмірі 1 000 грн.(а.с. № 101). Отже, згідно з умовами ст. 22 та 29 Закону, страховик зобов`язаний сплатити позивачу страхове відшкодування в розмірі 52 151,76 грн. (53 151,76 грн. - 1 000 грн. = 52 151,76 грн.). Згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення. Таким чином, з урахуванням вимог Закону, страховик був зобов`язаний у строк до 02.11.2020р. включно (протягом 90 календарних днів з дня подання заяви про страхове відшкодування: з 05.08.2020р. по 02.11.2020р.) прийняти відповідне рішення, повідомити про нього позивача та здійснити їй виплату страхового відшкодування в повному обсязі. 10.08.2020р. позивачкою було подано заяву про погодження розміру страхового відшкодування, у якій було зазначено, що після виплати страхового відшкодування претензій до страхової компанії щодо суми страхового відшкодування вона мати не буде (а.с. № 54). 14.01.2021р. позивачка подала до страховика заяву щодо відкликання згоди стосовно розміру страхового відшкодування (а.с. № 55 - 56). 22.01.2021р. ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» у відповіді на адвокатський запит повідомило, що розрахунок страхового відшкодування здійснено з урахуванням ремонтної калькуляції №20-3833 від 06.08.2020р.,де встановлена сума відновлювального ремонту - 19 739,12 грн., а також про те, що було прийняте рішення про виплату страхового відшкодування -18 700 грн. (а.с. № 62 - 64). 29.01.2021р. ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» здійснив виплату страхового відшкодування позивачці у розмірі 18 700 грн. (сума недоплаченого страхового відшкодування становила 33 451,76 грн. (52 151,76 грн. - 18 700 грн. = 33 451,76 грн.) (а.с. № 102). Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що страховик для визначення вартості матеріального збитку звернувся до ТОВ «ЕАК «Фаворит», за результатами чого 01.02.2021р. було складено звіт про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу №24760 від 25.06.2020р., відповідно до якого вартість матеріального збитку складає 39 894,02 грн. (а.с. № 85 - 100). Відповідно до п. 1.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003р. № 142/5/2092 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24.11.2003р. за № 1074/8395, вимоги Методики є обов`язковими під час проведення авто-товарознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових авто-товарознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин. Однією із вимог передбачених Методикою є особистий огляд КТЗ оцінювачем (експертом), про що зазначено в п. 5.1 Методики, а саме Технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт (акт), можливе тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки. Відповідно до п. 5.5 Методики під час технічного огляду КТЗ оцінювач (експерт) повинен: а) перевірити відповідність ідентифікаційних даних КТЗ записам у наданих документах; б) перевірити укомплектованість КТЗ, установити комплектність, наявність додаткового обладнання; в) установити пробіг за одометром; г) зафіксувати інформативні ознаки раніше виконаного відновлювального ремонту КТЗ; ґ) установити характер і обсяги пошкоджень на момент огляду та інші ознаки, які характеризують технічний стан КТЗ, з обов`язковою їх фіксацією шляхом фотографування. Згідно з п.п. 8.1, 8.5 вказаної Методики для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Калькуляція вартості відновлювального ремонту складається за результатами технічного огляду КТЗ. Якщо КТЗ на момент технічного огляду відновлено повністю або частково, то калькуляція відновлювального ремонту не складається, а надається повідомлення замовнику оцінки про неможливість проведення дослідження. Згідно з п. 56 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 10.09.2003р., звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен містити: зокрема і письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість. Таким чином, калькуляція вартості відновлювального ремонту є складовою вартості матеріального збитку, тому з урахуванням п. 5.1 та п. 5.5 Методики та п. 56 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» оцінювач не має права складати звіт без огляду об`єкта дослідження, за виключенням випадку, коли суд або слідчий орган надає необхідні дані для оцінки. Розрахунок вартості відновлювального ремонту були здійснені оцінювачем [PERSON] , проте неможливо визначити, ким був здійснений огляд автомобіля, оскільки у протоколі огляду транспортного засобу від 25.06.2020р. відсутні відомості про осіб, які були присутні під час огляду пошкодженого автомобіля, а також про особу, яка огляд проводила та складала на підставі цього відповідний протокол (а.с. № 92). З аналізу дослідницької частини звіту № 24760, протоколу огляду транспортного засобу та фото додатків вбачається, що неможливо ідентифікувати особу, яка здійснювала огляд пошкодженого транспортного засобу позивачки. При цьому представник відповідача по тексту відзиву зазначив, про те, що огляд пошкодженого транспортного засобу було проведено 25.06.2020р. представником ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай». За вищезазначеного суд дійшов висновку, що оцінювач [PERSON] особисто не оглядала пошкоджений транспортний засіб, а складала звіт на підставі фотографій, що є порушенням п.п. 1.3, 5.1, 5.5, 8.1, 8.5 Методики, п. 56 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав». Оскільки, оцінювач [PERSON] не була присутньою особисто під час огляду пошкодженого ТЗ, а робила оцінку по наданим представником страхової компанії фотокарткам, то вона не могла об`єктивно визначати ступінь пошкодження транспортного засобу. Відповідно до ч. 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. У разі, якщо згідно з ч. 34.3 наведеної статті, представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Разом з цим, ч. 34.4 цієї ж статті, надає право у тому числі потерпілій особі залучати аварійного комісара, експерта або юридичну особу, у штаті якої є аварійні комісари чи експерти. Позивачка звернувся до судового експерта Дроздова Ю.В. для встановлення дійсного розміру спричиненої шкоди. Як встановлено судом експерт Дроздов Ю.В. був особисто присутнім під час огляду КТЗ, його висновок № 3812/20/20 від 15.12.2020р. складено у відповідності до вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, тому саме він є належним доказом вартості матеріального збитку спричиненого власнику автомобіля Ford Focus, реєстраційний номер [NUMBER] , тим більше п. 34.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено право потерпілого на самостійне залучення аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. Крім того, експертний висновок № 3812/20/20 від 15.12.2020р. містить зазначення, що він підготовлений для подання до суду або страхової компанії згідно з вимогами діючого законодавства України, та підтвердження власного підпису експерта про попередження про кримінальну відповідальність відповідно до ст. 384 КК України. Згідно з висновком № 3812/20/20 від 15.12.2020р. вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Ford Focus, реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок його пошкодження складає 62 758,96 грн., вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу замінюваних складових частин складає 59 189,50 грн. (53 151,76 грн. - без урахування ПДВ). Оскільки, звіт про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу №24760 від 25.06.2020р., складений оцінювачем ТОВ «ЕАК «Фаворит» [PERSON] , складено із порушеннями п.п. 1.3, 5.1, 5.5, 8.1, 8.5 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, п. 56 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», оцінювач особисто не оглядав пошкоджений транспортний засіб, а складав звіт на підставі фотографій, суд не може взяти його до уваги в якості належного доказу підтвердження розміру матеріальної шкоди. Враховуючи зазначене, суд зазначає, що висновок експерта Дроздова Ю.В. є належним доказом вартості матеріального збитку, спричиненого власнику колісного транспортного засобу Ford Focus, реєстраційний номер [NUMBER] . Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, страховиком було прийнято рішення щодо виплати відшкодування на користь [PERSON] у розмірі 34 822,73 грн. (за вирахуванням ПДВ та франшизи), що підтверджується платіжними дорученнями №30197 від 29.01.2021р., №31332 від 09.02.2021р., №31434 від 10.02.2021р. Про прийняте рішення страховик повідомив [PERSON] листом вих. №51-6764/1 від 02.11.2020р. Також страховиком було сплачено пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 1 165,88 грн. (платіжне доручення №31663 від 12.02.2021р.) (а.с. № 102 - 105). Отже, 29.01.2021р. ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» здійснило виплату страхового відшкодування позивачу у розмірі 18 700 грн. (сума недоплаченого страхового відшкодування становила 33 451,76 грн. (52 151,76 грн. - 18 700 грн. = 33 451,76 грн.). 09.02.2021р. страховою компанією ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» було сплачено 8 061,37 грн. (сума недоплаченого страхового відшкодування становила 25 390,39 грн. (33 451,76 грн. - 8 061,36 грн. = 25 390,39 грн.), а 10.02.2021р. - 8 061,36 грн. (сума недоплаченого страхового відшкодування становить 17 329,03 грн. (25 390,39 грн. - 8 061,36 грн. = 17 329,03 грн.). Тобто загальна сума страхового відшкодування, яку сплатило ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» складає 34 822,73 грн. (18 700,00 грн. + 8 061,36 грн. + 8 061,37 грн. = 34 822,73 грн.). Отже, сума (частка) недоплаченого страхового відшкодування, яка підлягає стягненню з ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» складає 17 329,03 грн. (52 151,76 грн. - 34 822,73 грн. = 17 329,03 грн.). При цьому, в матеріалах справи не міститься будь-яких письмових запитів чи вимог від ТДВ СК «Ю.Ес.Ай.» до позивачки про надання додаткових документів, відомостей, або інформації щодо обставин настання даного страхового випадку, а також письмових повідомлень щодо продовження строку розгляду та прийняття рішення відносно поданої позивачем заяви на виплату страхового відшкодування - позивачу не направлялись. За встановленого, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог в частині стягнення з ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» недоплаченої суми страхового відшкодування у розмірі 17 329,03 грн. Згідно із положеннями статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. У п. 1.8 ст. 1 Закону зазначено, що страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору. В даному випадку договором страхування є поліс АО/778591. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України встановлено що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування»: Страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Оскільки зобов`язання страхової компанії у разі настання страхового випадку полягає у здійсненні страхової виплати, то таке зобов`язання є грошовим. В разі прострочення його виконання настає відповідальність, що передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема - сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, так само як і інфляційні витрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов`язання, і на відміну від пені не є грошовою санкцією за порушення грошового зобов`язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляції і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, що підлягають сплаті кредитору. Тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання. Також, згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правової позиції Верховного суду України правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування. Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 01.06.2016р. у справі № 6-927цс16, від 19.06.2019р. у справі № 2-438/12. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Ч. 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом. Порядок та умови виплати страхового відшкодування, внаслідок настання страхового випадку, за участю транспортного засобу, забезпеченого полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, регламентовано спеціальним законом - Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно ст. 36 Закону, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Окрім наведеного, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019р. у справі № 905/600/18 вказано, що враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. Крім цього, варто також звернути увагу на правову позицію, висловлену у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.02.2020р. у справі № 758/16044/16-ц (провадження № 61-913св17), у якій йдеться про те, що інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Відповідно до вищенаведеного, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання за полісом АО/778591 (здійснення виплати страхового відшкодування в повному обсязі з порушенням строку передбаченого Законом), повинен сплатити позивачу: 1) пеню на суму заборгованості 52 151,76 грн. за період починаючи з 03.11.2020р. по 28.01.2021р. (включно) у розмірі 1 488,92 грн.; на суму заборгованості 33 451,76 грн. за період починаючи з 29.01.2021р. по 08.02.2021р. (включно) у розмірі 120,98 грн. (29.01.2021р. відбулася часткова виплата суми страхового відшкодування); на суму заборгованості 17 329,03 грн. за період починаючи з 10.02.2021р. по 28.02.2021р. (включно) у розмірі 108,28 грн. (оскільки 09.02.2021р. та 10.02.2021р. відбулися часткові виплати суми страхового відшкодування). Всього: 1 718,18 грн., а з урахування того, що ТДВ СК «Ю.Ес.Ай» частково сплатила пеню у розмірі 1 165,88 грн., загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню складає - 552,30 грн. (а.с. № 15, суд погоджується з наведеним розрахунком). 2) інфляційні збитки на суму заборгованості 52 151,76 грн. за період, починаючи з 03.11.2020 р. по 28.01.2021р. (включно) у розмірі 1 564,55 грн. (а.с. № 16, суд погоджується з наведеним розрахунком). 3) 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України: на суму заборгованості 52 151,76 грн. за період, починаючи з 03.11.2020 р. по 28.01.2021р. (включно) у розмірі 372,23 грн.; на суму заборгованості 33 451,76 грн. за період, починаючи з 29.01.2021р. по 08.02.2021р. (включно) у розмірі 30,24 грн. (29.01.2021р. відбулася часткова виплата суми страхового відшкодування); на суму заборгованості 17 329,03 грн. за період, починаючи з 10.02.2021р. по 28.02.2021р. (включно) у розмірі 27,06 грн. (оскільки 09.02.2021 р. та 10.02.2021р. відбулись часткові виплати суми страхового відшкодування), всього 429,53 грн. (а.с. № 17, суд погоджується з наведеним розрахунком). Загальний розмір штрафних санкцій, які страховик повинен сплатити позивачці за несвоєчасну виплату страхового відшкодування в повному обсязі, становить 2 546,38 грн. (552,30 грн. + 1 564,55 грн. + 429,53 грн. = 2 546,38 грн.). Стосовно позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальних збитків у розмірі 116 07,20 грн. суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Велика Палата Верхового Суду у постанові від 04.07.2018р. у справі № 755/18006/15-ц, зробила висновки, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). У разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.10.2018р. у справі № 760/15471/15-ц. Як вбачається з висновку експерта №3812/20/20 від 15.12.2020р. розмір матеріального збитку (з урахуванням втрати товарної вартості) спричинений власнику автомобіля Ford Focus, реєстраційний номер [NUMBER] , складає 62 758,96 грн. Отже, отриманої позивачкою суми страхового відшкодування (регламентної виплати) недостатньо для покриття збитків, завданих у ДТП. Оскільки вина [PERSON] щодо пошкодження транспортного засобу позивачки встановлена постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.07.2020р. (справа № 201/6051/20), а сума страхового відшкодування не в повній мірі покрила матеріальні збитки, отримані позивачкою, то, відповідно до ст.ст. 29, 36 та 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 11, 22, 1166, 1187 ЦК України, саме з [PERSON] підлягає стягненню різниця між понесеним позивачкою матеріальним збитком і сумою страхового відшкодування (вартістю відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та вирахуванням ПДВ) та враховує суму франшизи за полісом ОСЦПВ АО/1778591, всього 11 607,20 грн. (62 758,96 грн. - 52 151,76 грн. + 1 000 грн. = 11 607,20 грн.). Стосовно позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь позивачки моральної шкоди, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна і відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України). Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019р. у справі № 465/4287/15. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд, вирішуючи питання про підстави відшкодування моральної шкоди, виходить з того, що є встановленою і доказуванню не підлягає (в силу положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України) вина водія [PERSON] , який порушенням зі свого боку Правил дорожнього руху пошкодив майно позивачки. При вирішенні питання про відшкодування моральної (немайнової) шкоди судом враховані обставини справи, характер та обсяг фізичних і душевних страждань, які зазнала позивачка, тривалість немайнових втрат та враховуючи вимоги розумності і справедливості, розмір відшкодування моральної шкоди слід визначити в сумі - 1 000 грн., оскільки після дорожньо-транспортної пригоди позивачка отримала стрес через пошкодження автомобіля, змінилося її життя, оскільки неможливість користуватись автомобілем позбавила звичного для неї порядку організації життя. Розмір моральної шкоди, визначений позивачкою у 10 000 грн. є завищеним. Крім того, позивачкою та її представником не зазначено, як саме розраховувалась сума моральної шкоди та з чого виходилося при визначенні її розміру. Стосовно розподілу судових витрат у справі. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України зазначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 135 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002р. «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу врегульовано Главою 63 Цивільного Кодексу України. Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадку і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна в договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги. Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає, як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019р. у справі № 922/1163/18. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018р. у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15.04.2020р. у справі №199/3939/18-ц, від 09.06.2020р. у справі № 466/9758/16-ц, від 30.09.2020р. у справі № 379/1418/18. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування позивачкою надано: копію договору про надання правничої (правової) допомоги від 14.01.2021р., копію додаткової угоди № 1 до договору про надання про надання правничої (правової) допомоги від 14.01.2021р., укладеної 14.01.2021р., копію акту приймання - передачі виконаних робіт до договору про надання про надання правничої (правової) допомоги від 14.01.2021р., укладеного 31.05.2021р., а також копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЗП 002072 від 12.03.2019р., ордер серії АЕ № 1050971 від 14.01.2021р., копію посвідчення адвоката від 12.03.2019р. (а.с. № 72 - 75, 119 - 120). Згідно зі статтею 13 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Відповідно до ст. 30 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Відповідно до положень статті 14 ПК України адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Положення «Про форму та зміст розрахункових документів» та Положення «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку, оскільки не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність. Тобто, аналіз спеціального законодавства, щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок, про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа. Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. До таких висновків щодо застосування норм матеріального права дійшов Верховний Суд у постановах від 19.02.2020р. у справі 755/9215/15-ц та від 16.04.2020р. у справі 727/4597/19. На підтвердження судових витрат на оплату послуг адвоката позивачкою було надано суду копію квитанції від 31.05.2021р. на суму 15 000 грн. (а.с. № 121). За викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивачки в частині стягнення зі сторін понесених нею судових витрат на оплату послуг адвоката. Отже, обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позов задоволено частково, то їх слід розподілити пропорційно задоволеним позовним вимогам наступним чином. При подачі позову позивачкою сплачено наступні судові витрати на загальну суму 19 308 грн. (судовий збір 908 грн. (а.с. № 2), витрати по оплаті проведення експертизи 3 400 грн. (а.с. №27) і витрати на правничу допомогу - 15 000 грн. (а.с. № 121)). Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути судові витрати по справі пропорційно до задоволених вимог. Так, ціна позову становить 41 482,61 грн., з відповідача ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» стягнуто на користь позивачки - 19 875,41 грн., що дорівнює 47,91% від загального розміру позовних вимог (19 875,41 грн. * 100 % / 41 482,61 грн. = 47,91 %), а з [PERSON] стягнуто на користь позивачки - 12 607,20 грн., що дорівнює 30,39 % (12 607,20 грн. * 100 % / 41 482,61 грн. = 30,39 %). Так, позивачкою сплачено судові витрати на загальну суму 19 308 грн., які підлягають частковій компенсації в відповідачами пропорційно до задоволених вимог (стосовно кожного). Так, ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» має сплатити в рахунок компенсації судових витрат по справі позивачці - 9 250,46 грн. (19 308 грн. * 47,91 % / 100 % = 9 250,46 грн.), а [PERSON] - 5 867,70 грн. (19 308 грн. * 30,39 % / 100 % = 5 867,70 грн.). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial