Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

09.10.2017 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання. Мотивуючи заяву, зазначила, що [INFO] року помер її батько - [PERSON], який на день смерті проживав та був зареєстрований [ADDRESS]. [INFO] року померла її тітка та рідна сестра батька - [PERSON]. Після смерті батька [PERSON] і тітки [PERSON] залишилася спадщина, що складається, в тому числі, із земельної ділянки, вкладів у банку та права батька на земельний і майновий паї сестри, який спадщину [PERSON] прийняв, так як проживав із останньою на час відкриття спадщини. Вона є спадкоємцем майна після смерті батька за законом. Спадщину після смерті батька [PERSON] вона прийняла та частково оформила. Інших спадкоємців після смерті батька немає, оскільки мати померла [INFO] року, а її брат [PERSON] та сестра [PERSON] спадщини не прийняли та на неї не претендують, про що подали відповідні заяви. Після смерті тітки [PERSON] інших спадкоємців також немає. В ході підготовки документів для оформлення своїх спадкових прав вона зверталася в нотаріальну контору, але у оформлені спадщини їй відмовлено через те, що не підтверджується факт прийняття спадщини її батьком [PERSON] після смерті тітки [PERSON], тобто його спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Сестра батька [PERSON] проживала разом з її батьками тривалий час до смерті, оскільки хворіла, тому потребувала стороннього догляду, який надавала сім'я батька. Просить встановити факт постійного спільного проживання її батька [PERSON] з сестрою останнього [PERSON] в [ADDRESS], на час відкриття спадщини, тобто на день смерті [PERSON], що сталася [INFO] року. Встановлення цього факту має для неї юридичне значення, оскільки дозволяє реалізувати право на отримання спадщини, що відкрилася після смерті батька. В судовому засіданні заявниця [PERSON] та її представник - адвокат Костриця В.С. підтримали заяву, зсилаючись на ті самі доводи. Просили встановити юридичний факт постійного проживання батька заявниці [PERSON] - [PERSON] з його сестрою та тіткою заявниці [PERSON] в [ADDRESS], на час відкриття спадщини [PERSON], тобто на день її смерті, що мала місце [INFO] року. Встановлення означеного факту має для заявниці юридичне значення, так як дозволяє реалізувати право на отримання спадщини за законом після смерті батька, оскільки інших спадкоємців після його смерті немає. Суду пояснили, що [PERSON] була рідною сестрою батька заявниці, тому є її тіткою. Так я [PERSON] не мала дітей та рідні, а була особою похилого віку, часто хворіла, то батько заявниці забрав її проживати до себе, на [ADDRESS], де доглядав, лікував, а після смерті здійснив поховання. Представник заінтересованої особи - Джуринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області в судове засідання не з'явився. Від секретаря сільської ради Шпаковської С.І. надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника сільської ради, щодо задоволення заяви [PERSON] сільська рада не заперечує (а.с.27-29). Вислухавши пояснення заявниці та її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що батько заявниці [PERSON] - [PERSON] постійно проживав зі своєю сестрою [PERSON] (а.с.10-11), в будинку за [ADDRESS], по день смерті останньої, що сталася [INFO] року, тобто на час відкриття спадщини. Вказаний факт підтверджується, крім пояснень заявниці та її представника, показаннями свідків та дослідженими судом доказами, що містяться в матеріалах справи. Так, свідок [PERSON] суду показала, що народилася і проживає в с. Джурин Шаргородського району Вінницької області та тривалий час працює в Джуринській сільській раді. Їй достовірно відомо, що заявниця проживала на одному погосподарському номері в с. Джурин на [ADDRESS], із своїми батьками. Крім того, їй відомо, що батько заявниці [PERSON] та матір заявниці [PERSON] здійснювали догляд за сестрою батька - [PERSON], яка була зареєстрована [ADDRESS], забравши її на постійне проживання до себе додому, оскільки остання хворіла і потребувала стороннього догляду. Батько заявниці доглядав сестру, лікував, так як сестра не мала нікого із рідних, окрім нього, а коли остання померла, то здійснив поховання. При цьому похорон було здійснено саме з будинку батька заявниці, що знаходиться на [ADDRESS], в с. Джурин. Свідок [PERSON] суду показала, що постійно проживає в [ADDRESS], тобто по сусідству із сім'єю заявниці. Їй достовірно відомо, що батько заявниці [PERSON] забрав до себе проживати свою сестру та тітку заявниці - [PERSON], яка спочатку проживала [ADDRESS], у власному будинку. [PERSON] постійно тривалий час проживала із [PERSON] в його будинку по [ADDRESS], до самої смерті, яка сталася [INFO] року. [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.12). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, що складається із права на земельну частку (пай) та майнового паю члена КСП (а.с.18-19). Спадщину після смерті [PERSON] прийняв батько заявниці - [PERSON], що підтверджується довідками виконкому Джуринської сільської ради від 17.08.2017 року №1436 та від 08.11.2004 роки №2651, з яких вбачається, що останній є спадкоємцем останньої, проживав із нею у своєму будинку по [ADDRESS], та обходив її до часу смерті, а після смерті розпорядився домашніми речами останньої та похоронив сестру [PERSON] за власні кошти (а.с.13). [INFO] року [PERSON] помер у с. Джурин Шаргородського району Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.8). Спадкоємцем після смерті [PERSON] за законом є заявниця [PERSON], так як є дочкою останнього та проживала і була зареєстрована з останнім на день його смерті (а.с.7, 9), яка спадщину після його смерті прийняла та вже частково оформила, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину від 27.12.2014 року (а.с.15, 16). Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає, так як дружина - [PERSON] померла [INFO] року (а.с.17), а брат заявниці [PERSON] та сестра [PERSON] спадщини не прийняли та на неї не претендують, про що подали заяву до нотаріальної контори (а.с.20). Таким чином, судом встановлено факт, що [PERSON] на день смерті [PERSON] та відкриття спадщини після її смерті, що сталася [INFO] року, постійно проживав зі спадкодавцем в домогосподарстві, що знаходиться на [ADDRESS], в с. Джурин Шаргородського району Вінницької області, що підтверджується також довідкою виконкому Джуринської сільської ради від 17.08.2017 року №1436 (а.с.14). Згідно з ч.2 ст.1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч.1 ст.1221 ЦК України). Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (ч.1 ст.29 ЦК України ). Відповідно ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року, тощо. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про спадкування» від 30.05.2008 року за №7, у разі якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Встановлений судом факт постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем - [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто на час смерті [PERSON], що сталася [INFO] року, в судовому засіданні підтверджений поясненнями заявниці, її представника, показаннями свідків, а також дослідженими в судовому засіданні доказами, що містяться в матеріалах справи, визнається представником заінтересованої особи - Джуринської сільської ради, що вбачається із заяви від 23.10.2017 року (а.с.27). 30.03.2017 року завідуючою Шаргородської ДНК Вінницької області [PERSON] відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки не надано доказів про прийняття спадщини батьком заявниці [PERSON] після смерті [PERSON], а заяву про прийняття спадщини в установлений законом строк останнім подано не було (а.с.6). У зв'язку із наведеним встановлення означеного факту має для заявниці [PERSON] юридичне значення, так як дозволяє реалізувати право на отримання спадщини. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регулюються нормами ЦК, ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.234 ЦПК України, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у порядку окремого провадження. Згідно із ч.3 ст.235 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. Аналіз перевірених і оцінених судом доказів переконує суд, що заявницею надані належні та допустимі докази на підтвердження заявлених вимог, які не викликають сумніву у їх достовірності та належності, що є підставою для задоволення заяви [PERSON] При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне - 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (…). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (…)».

Outcome: approved