overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

08.07.2015 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 01.02.2014 і до досягнення дитиною повноліття. Мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем перебували у цивільному шлюбі, від якого мають спільну неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Відповідач з ними не мешкає, добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала, просила стягнути аліменти з відповідача на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини доходу щомісячно. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти стягнення з нього аліментів в розмірі 1/4 частини доходу щомісячно на утримання дитини. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони мають спільну неповнолітню дитину: сина - [PERSON], [INFO], батьками якого вони являються (а.с.3). Батьки зобов'язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, що передбачено ст. 180 Сімейного кодексу України. На час розгляду справи домовленості між батьками з приводу участі відповідача в утриманні дитини - не досягнуто, а отже, аліменти підлягають стягненню в судовому порядку в силу ст. 181 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище дитини і відповідача, обставини даної справи, і вважає за необхідне

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

08.07.2015 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позовну заяву позивач мотивує тим, що відповідач 11.06.2015 р. позичив у позивача кошти в сумі 400 000,00 грн., про що було укладено договір позики, який нотаріально посвідчений. Термін повернення позики 25.06.2015 р. Відповідач у встановлений договором термін позику не повернула, 26.06.2015 р. їй було направлено вимогу про її повернення, але 27.06.2015 р. відповідач надала відповідь, що на даний час не може повернути позику. Станом на день подачі позову позика не повернута. В зв'язку з цим та на підставі ст.ст.525,526,1049,1050 ЦК України позивач звернувся з позовом до суду. В судове засідання позивач та його представник не з'явилися, але представник за довіреністю [PERSON] надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, позов просить задовольнити. В судове засідання відповідач та його представник за довіреністю [PERSON] не з'явилися, але представник надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність відповідача, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав: Згідно договору позики від 11.06.2015 р., який посвідчений приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 2138, [PERSON] передав [PERSON] 400 000,00 грн. на строк до 25.06.2015 р. (а.с.5) Згідно вимоги від 26.06.2015 р. [PERSON] вимагав у [PERSON] повернення позики в сумі 400 000,00 грн. Дану вимогу відповідач отримала 26.06.2015 р. (а.с.3) Згідно листа-відповіді від 27.06.2015 [PERSON] визнає що позичала у [PERSON] грошові кошти в сумі 400 000,00 грн., але на даний повернути їх не має змоги. (а.с.4) Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України - позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено факт наявності між сторонами договору позики та його не виконання зі сторони відповідача, тому сума заборгованості за договором підлягає до стягнення з відповідача. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в сумі 3 654,00 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

08.07.2015 р. [PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт належності їй державного акту на право приватної власності на землю серія 1У-ДП № 056055, виданий 15.08.2003 р. на підставі розпорядження голови Пятихатської РДА № 496-р від 04.11.2002 р. на земельну ділянку площею 9.820 га, розташованої на території Саврівської сільської ради Пятихатського району Дніпропетровської області (кадастровий номер 123585900:01:016:0069), обґрунтовуючи заяву тим, що у період з 1991 р. по 27.05.2002 р. вона співмешкала з [PERSON], працювала під цим прізвищем у КСП ім. Чапаєва Пятихатського району на посаді завідуючої МТФ № 2, однак 27.05.2002 р. вона отримала паспорт на своє дійсне прізвище [PERSON], але своєчасно не повідомила про це Пятихатську РДА, тому державний акт був виготовлений на прізвище «Ульянцевої». Представник заявника [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в заяві. Заінтересована особа Саврівська сільська рада Пятихатського району в особі в.о. голови села [PERSON] про час і місце судового засідання повідомлена належним чином, до суду не зявилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі. Заслухавши представника заявника, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про задоволення заяви з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] 27.05.2002 р. виданий паспорт громадянина України (а.с. 7-8). Державний акт на право приватної власності на землю серія ІV-ДП № 056055 видано 15 вересня 2003 р. на імя [PERSON] (а.с. 4). Свідки [PERSON] і [PERSON] кожна окремо в судовому засіданні підтвердили, що дійсно до 27.05.2002 р. до отримання паспорта на імя [PERSON], заявник співмешкала з [PERSON], тому всі жителя села вважали, що вони є подружжям і [PERSON] відзивалась на прізвище [PERSON]. Іншої [PERSON] чи [PERSON] на території Саврівської сільської ради немає і раніше не проживала. Відповідно до ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання їх прав. Зіставляючи вищевказані документи судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є однією і тією ж особою, що дає можливість вважати належність державного акту на право власності на землю серія ІV-ДП № 056055, виданого 15.09.2003 р. на підставі розпорядження голови Пятихатської РДА № 496-р від 04.11.2002 р. на земельну ділянку площею 9.820 га, розташованої на території Саврівської сільської ради Пятихатського району Дніпропетровської області (кадастровий номер 123585900:01:016:0069), заявнику. На підставі ст. 152 ч. 3 ЗК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

08.07.2015 р. в суд поступила позовна заява [PERSON], яка просить стягувати з відповідача [PERSON] аліменти в розмірі ? частини з усіх доходів на утримання сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідач по справі є її колишній чоловік, який є батьком їхнього сина [PERSON], має заробіток, інших аліментних платежів не платить, а тому має можливість платити аліменти, відповідач жодного утримання на сина не надає, а тому просить позовні вимоги задовольнити повністю та стягувати аліменти на утримання сина [PERSON] до досягнення ним повноліття в її користь по ? частини з усіх видів доходів. В суді 13.08.2015 року позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та пояснила, що з відповідачем зареєстрували шлюб 05.08.2004 році, від спільного сімейного проживання мають сина [PERSON], який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні, жодної допомоги на утримання сина не надає, хоча остаточно припинили спілшьне проживання в 2010 році, а тому просить стягувати з нього по ? частини з усіх видів доходів в її користь на утримання сина до досягнення ним повноліття. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлений про час та місце слухання справи в судові засідання на 13.08.2015 року та на 03.11.2015 року не зявився про причини своєї неявки суду не повідомив, а тому згідно вимог ст. 169 ч. 4 ЦПК України суд вправі прийняти заочне рішення на підставі наявних по справі доказів, оскільки його неявка визнається судом без поважних причин. Поясненнями позивачки, дослідженими доказами доведено, що позовні вимоги підставні, підлягають до задоволення. Судом встановлено, що відповідач є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження. А.с. 4., який мешкає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. А.с. 5-7. З долученого до справи копії паспорта позивачки вбачається по штампу, що віона у відділі РАЦС м. Стрия 05.08.20004 р. зареєстрували шлюб із [PERSON], [INFO], відповідачем по справі. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина, а тому суд вважає за можливе позов задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

08. 07. 2015 р. в суд поступила позовна заява [PERSON], яка просять стягувати з відповідача, який є батьком повнолітньої дочки [PERSON]. [INFO] аліменти на її утримання на час навчання в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до закінчення навчання. В обґрунтування позовних вимог покликається на викладені в заяві обставини, що з грудня 1995 року перебувала в зареєстрованому шлюбі та в липні 2015 року дочці виповнилося 18-ть років, тому припинилися стягнення аліментних платежів. На даний час дочка навчається стаціонарно на пешому курсі другого медичного факультету Буковинського державноо медичного університету на державній формі навчання. Потребує допомоги від батьків, тому просить стягувати з відповідача по 1/4 частині всіх дозодів в користь [PERSON], а також 5000 грн. на лікування. В суді [PERSON] позовні вимоги підтримала та пояснила, що дочка стаціонарно навчається їй самій важко навчати дитину, тому дочка просила стягувати з відповідача батька по ? частині зі всіх його доходів до часу завершення авчання, але не довше 23-х річного віку. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, просить позов задовольнити, стягувати з нього по ? частині утримання тільки в користь дочки, а не матері . Щодо стягнення 5 000 грн. на лікування розглянути при наявності доказів по справі.. Поясненнями сторін, дослідженими доказами доведено, що позовні вимоги підставні, підлягають до задоволення частково. Згідно вимог ст. 199 СК України встановлено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, якщо вони можуть надавати матеріальну допомогу. Копією свідоцтва про народження [PERSON] встановлено, що батьком є відповідач по справі [PERSON] а.с. 4. Довідкою № 1262 від 18 червня 2015 р. доведено, що [PERSON] навчається на денній формі навчання, за держзамовленням за спеціальністю лікувальна справа з 01 вересня 2014 р. в Буковинськом державному медичному університеті. А.с. 6. При частковому задоволенні позовних вимог суд враховує пояснення відповідача, що він погоджується на стягнення з нього утримання дочки на час її авчання, однак тільки в її користь. Оскільки термін навчання в довідці не вказано тому суд вимушений вказати про стягнення на час навчання стаціонарно чи зміни матеріального становища сторін але не довше 23-х річного віку. Відносно стягнення 5000 грн. на оздоровлення чи лікування позивачка, така вимога повинна бути підписаною самою дочкою, оскільки вона повнолітня, а також не долучено позивачкою до справи докази про те, що така сума витрачена на лікування, не вказано яку суму відшкодована мамою, позивачкою по справі [PERSON], а тому суд в цій частині відмовляє в задоволенні позовних вимог. Решта позовних вимог задовольняє частково. В задоволенні позовних вимог про стягнення 5 000 грн.відмовляє за недоведеністю. Судові витрати стягує з відповідача в доход держави.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

08.07.2015 року [PERSON] (далі - заявник) звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності йому Державного акту на право власності на землю (реєстровий № 20272), виданого 20.06.2002 року на підставі рішення виконавчого комітету Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області від 14.12.1993 року № 59 на ім'я «[PERSON]». В обґрунтування заяви зазначив, що в акті допущена помилка в написанні його прізвища «[PERSON]», замість «[PERSON]» Заявник і представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явилися, при цьому надіслали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Як убачається з матеріалів справи (а. с. 4-10), 20.06.2002 року заявнику було видано Державний акт на право власності на землю (реєстровий № 20272), яким посвідчується його право на земельну ділянку площею 0.15 га, розташовану на території с. Деснянка Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області (далі - Акт). Втім, в Акті допущено помилку в написанні прізвища заявника і замість «[PERSON]» зазначено «[PERSON]», що унеможливлює вільне розпорядження об'єктом права приватної власності. Факт належності Акту саме заявнику повністю підтверджується матеріалами справи, зокрема: 1) паспортом [PERSON], [INFO], з якого убачається, що заявник зареєстрований і постійно проживає за адресою: [ADDRESS], з 31.10.1989 року; 2) довідкою про склад сім'ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS], з якої слідує, що за вказаною адресою особа, яка має ім'я «[PERSON]» ніколи не проживав; 3) Актом, виданим на ім'я «[PERSON]», із зазначенням місця проживання власника земельної ділянки за адресою: [ADDRESS]. Враховуючи ту обставину, що чинне законодавство України не передбачає можливість виправлення помилки в Державному акті на право власності на землю органом, який його видав, порушене право заявника підлягає захистові в судовому порядку шляхом встановлення факту, що має юридичне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

08.07.2015 року [PERSON] (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі Відповідач) про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом визнання відповідача таким, який втратив право на користування житловим будинком по вулиці Комсомольська, 154 в с. Шульгівка Петриківського району Дніпропетровської області, яке належить позивачу. Своїх вимоги мотивує тим, що Відповідача не проживає за вказаною адресою з 2009 року, так як виїхав до Російської Федерації в Краснодарський край м. Майкоп. Реєстрація Відповідача за вказаною адресою перешкоджає йому продати будинок та переоформлення документів на послуги пов'язані з обслуговуванням будинку. Представник позивача [PERSON], в судовому засіданні підтримала позов, просила його задовольнити. Відповідач в режимі відеоконференції, позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Також враховується диспозиція ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, а також обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказуванню. Судом беззаперечно встановлено, що Відповідачем визнано факт того, що він не проживає за місцем реєстрації з 2009 року, а тому дані факти доказуванню не підлягають, відповідно до ст. 61 ЦПК України. У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Дане рішення суд ухвалює в рамках заявлених позивачем вимог і на підставі наданих доказів (ст.ст. 57-66 ЦПК України). Враховуючи вищезазначене, положення ст. 174 ЦПК України щодо визнання відповідачем позовних вимог, суд вважає за необхідне прийняти рішення про визнання відповідача таким, який втратив право на користування житловим будинком по вулиці Комсомольська, 154 в с. Шульгівка Петриківського району Дніпропетровської області, яке належить [PERSON]. Клопотань про розподіл судових витрат не надходило.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-06 00:00:00

08.07.2015 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом. Вказав, що з 11 вересня 2004 року перебуває з відповідачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільних дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалося: між ним та дружиною існує неприязнь, шлюбні відносини припинено. Діти за домовленістю проживають разом з матір»ю. Посилаючись на викладене, позивач прохав розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. В заяві, адресованій суду, прохав розглянути справу за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував. Вказав, що з відповідачем однією сім»єю не проживає з серпня 2014 року, на даний час створив нову сім»ю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася. Про судове засідання повідомлена за місцем реєстрації. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи. За письмовою згодою позивача справу вирішено на підставі наданих доказів (заочний розгляд справи). Дослідивши надані письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що має істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Пустовійтівської сільської ради Глобинського району Полтавської області 11 вересня 2004 року, актовий запис № 6. Від шлюбу мають малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Шлюбно-сімейні стосунки не підтримують з серпня 2014 року через виникнення непримиренних протиріч та непорозумінь, викликаних різними поглядами на подружнє життя, втратою взаємоповаги та взаємодовіри один до одного. Проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Позивач створив нову сім»ю. Клопотання про надання терміну для примирення ні від чоловіка, ні від дружини не надходило. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що шлюб існує формально, а подальше його збереження суперечитиме інтересам кожного з подружжя та їх дитини. Шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

08.07.2015 року [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просив визнати його батька [PERSON], [INFO], обмежено дієздатним, встановити над ним піклування та призначити його піклувальником. Мотивуючи свої вимоги зазначив, що його батько у жовтні 2012 року переніс геморагічний інсульт, з тих пір постійно хворіє, знизилась пам'ять, з'явились різкі перепади настрою, інколи нездатний повністю усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, зовсім не може себе обслуговувати без сторонньої допомоги і у звязку з цим потребує стороннього догляду і нагляду, є інвалідом І групи. Заявник та представник заінтересованої особи в судове засідання не зявилися, про час та місце його проведення були повідомлені належним чином, заявник просив про розгляд справи за його відсутності, від заінтересованої особи надійшло подання, в якому просить заяву [PERSON] задовольнити, та призначити останнього піклувальником [PERSON] Перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 237 ЦПК України, заява про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи може бути подана членами її сім'ї, органом опіки та піклування, наркологічним або психіатричним закладом. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 36 ЦК України, суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, а також якщо вона зловживає спиртними напоями, наркотичними засобами, токсичними речовинами, азартними іграми тощо і тим ставить себе чи свою сім'ю, а також інших осіб, яких вона за законом зобов'язана утримувати, у скрутне матеріальне становище. Згідно даних свідоцтва про народження серії V-ВЛ № 393615 заявник [PERSON] є сином [PERSON] (а.с. 6). Судом [PERSON] була призначена амбулаторна судово психіатрична експертиза з метою встановлення здатності останнім усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно висновку № 975 амбулаторної судово-психіатричної експертизи відділення судово-психіатричної експертизи № 18 Харківської обласної клінічної психіатричної лікарні № 3 від 10.11.2015 року у [PERSON] на даний час наявні ознаки стійкого хронічного психічного розладу у вигляді органічного розладу особистості, останній за своїм психічним станом, на даний час, здатен розуміти значення своїх дій та керувати ними (а.с. 99-102). Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на безпідставність вимог заяви [PERSON] Враховуючи те, що за станом здоровя [PERSON] може самостійно здійснювати свої права та виконувати свої обовязки, суд вважає за необхідне у задоволенні заяви відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed