Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

07 травня 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 06 серпня 1994 року уклала шлюб з [PERSON], який був зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Охтирського міськвиконкому Сумської області, актовий запис № 233. Від спільного життя з відповідачем народила сина [PERSON], 1995 року народження та доньку [PERSON], 2002 року народження. Останнім часом сімейне життя не склалося, в сім'ї не має порозуміння, подружні стосунки між ними припинені пів року тому, тому вважає, що в подальшому підтримувати сімейні відносини сенсу немає. В судовому засіданні позивач позов підтримала повністю і пояснила суду, що 06 серпня 1994 року уклала шлюб з відповідачем [PERSON] Від спільного життя з відповідачем народила сина [PERSON], 1995 року народження та доньку [PERSON], 2002 року народження. Але сімейне життя не склалось. За останній час спільного життя між ними виникали сварки, не було взаємопорозуміння. Подружні стосунки між ними припинені пів року тому. Тому вона просить суд винести рішення, яким розірвати шлюб між нею та відповідачем. Відповідач до початку судового засідання надав суду письмову заяву, в якій проти розірвання шлюбу не заперечує, справу просив розглянути без його участі. Суд, вислухавши пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю виходячи з наступних підстав. Відповідно до копії свідоцтва про одруження (а.с.9), 06 серпня 1994 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Охтирського міськвиконкому Сумської області, актовий запис № 233. Згідно свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 02.09.2008 року та серії [NUMBER] від 18.06.2002 року сторони мають сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. (а.с. 8,10). Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно Ст. 55 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч. 3 Ст. 56 Сімейного Кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 4 ст. 56 СК України примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до Ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановлює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно роз'яснення Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року суд не може примушувати жити подружжя однією сім'єю, якщо хоч одна із сторін цього не бажає. Судом встановлено, що подружні стосунки між сторонами припинені пів року тому, відновлювати їх сторони не бажають. Від надання судом строку на примирення відмовилися. Позивач наполягала на розірванні шлюбу. Фактично сім'я більш не існує. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін у справі. На підставі вищеозначеного та

Outcome: approved