Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

09 листопада 2016 року [PERSON] звернулася до суду із вищевказаною заявою, в якій зазначила, що 13 травня 2016 року в м.Сімферополь Автономної Республіки Крим помер її син [PERSON], який народився 01 листопада 1949 року в с.Новомлинівка Розівського району Запорізької області. 19 жовтня 2016 року [PERSON] через повноважного представника на підставі довіреності [PERSON] звернулася до Розівського РВ ДРАЦС з метою належної реєстрації смерті [PERSON], проте в той же день начальник Розівського РВ ДРАЦС відмовив у державній реєстрації смерті вказаної особи, оскільки заявником для підтвердження факту смерті [PERSON] предявлено документ, який видано на території, де органи державної реєстрації влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Посилаючись на відсутність можливості зареєструвати смерть сина в позасудовому порядку, [PERSON] вимушена була звернутись до суду із заявою про встановлення факту смерті [PERSON]. Заявник [PERSON] у відповідній письмовій заяві, поданій до суду, вказала про те, що вона підтримує заявлені вимоги по тих підставах, які нею були викладені в заяві, просила суд задовольнити її вимоги в повному обсязі (а.с.15). [PERSON], як представник заінтересованої особи Розівського РВ ДРАЦС у поданій до суду письмовій заяві не заперечувала проти задоволення вимоги заявника [PERSON], погодившись із наведеними у заяві доводами (а.с.16). Особи, які повинні брати участь у справі, у судове засідання не зявились, про час і місце слухання справи були повідомлені належним чином (а.с.13,14), до суду подали заяви з проханням слухати справу без їх участі (а.с.15,16).\~ Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, з'ясувавши позицію заявника, а також представника заінтересованої особи, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у них докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що заява [PERSON] про встановлення факту смерті підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з частиною 1 статті 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Суди розглядають справи про встановлення факту смерті особи у певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного факту смерті (п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України). Згідно ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Особливості провадження у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України визначені ст.257-1 ЦПК України. Згідно з частиною 1 статті 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі Закон) тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається, зокрема, сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій (п.1 ч.1 ст.3 Закону), на якій органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Стаття 4 цього ж Закону передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина. Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Так, судом встановлено, що заявник [PERSON] є матірю [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про його народження, та копією паспорта громадянина України на імя заявника (а.с.4,5). Як вбачається з письмових пояснень заявника та матеріалів справи, [PERSON] помер 13 травня 2016 року в м.Сімферополь Автономної Республіки Крим, про що 17 травня 2016 року вчинено запис акту про смерть №2155. Вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-АЯ №561005, виданого 17 травня 2016 року відділом реєстрації смерті м.Сімферополя Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, згідно з яким [PERSON], [INFO], помер 13 травня 2016 року в м.Сімферополь Республіки Крим Російської Федерації (а.с.2,3,4). Частиною 3 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» встановлено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. У відповідності до ч.6 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоровя, де настала смерть, та інших осіб. Згідно Наказу Міністерства охорони здоровя від 08 серпня 2006 року №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті» для забезпечення реєстрації смерті в органах державної реєстрації актів цивільного стану, закладом охорони здоровя видається лікарське свідоцтво про смерть форми №106/о. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Розівський РВ ДРАЦС листом від 19 жовтня 2016 року відмовив повноважному представнику заявника [PERSON] на підставі довіреності [PERSON] у державній реєстрації смерті [PERSON] у звязку з тим, що заявником для підтвердження факту смерті [PERSON] предявлено документ, який видано на території, де органи державної реєстрації влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с.8). Встановлення факту смерті [PERSON] необхідно заявникові для проведення державної реєстрації його смерті на території України, яка контролюється державними органами влади, отримання свідоцтва про його смерть для подальшого використання в цивільно-правових відносинах згідно законодавства України, а саме, у звязку з реалізацією заявником права на успадкування майна, що належить померлому. Також судом враховано, що вищевказаний факт не може бути встановлений в іншому порядку, крім судового. Враховуючи все вищенаведене, суд вважає, що вимоги [PERSON] про встановлення факту смерті є законними, обґрунтованими та доведеними в судовому засіданні, а тому вони підлягають задоволенню. Згідно ч.4 ст. 257-1 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження\~або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження\~\~або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. \~\~На підставі викладеного,

Outcome: approved