Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

07 травня 2015 року міський голова м. Суми [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 15 березня 2015 року в ефір Сумської обласної державної телерадіокомпанії вийшла телевізійна програма під назвою «Під прицілом. Речовий ринок біля універмагу «Київ». Земельне питання», яка опублікована 16.03.2015 року на сайті http://tv.sumy.ua. Під час коментаря стосовно конфліктної ситуації щодо земельної ділянки площею 0,2696 га за адресою: [ADDRESS] представником фізичної особи-підприємця [PERSON] - [PERSON], привселюдно звинувачено міського голову м. Суми у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень. Так, на відеозаписі [PERSON] повідомив наступне: «Міський голова - [PERSON] спочатку дійсно намагався досягнути домовленостей з моїм довірителем [PERSON], вийшов з такою пропозицією, що він отримає 51% всіх торгівельних комплексів, які будуть збудовані на цій земельній ділянці, відповідно [PERSON] та Укртехносинтезу залишиться 49% від цих торгівельних комплексів і він взамін дає зелене світло на будівництво і забудову цієї земельної ділянки. Звичайно, ніхто на це погодитись не міг, тому розпочались судові справи». Позивач вказує, що вказана інформація, поширена [PERSON] через її представника [PERSON] про нібито вимагання неправомірної вигоди та зловживання службовим становищем шляхом надання дозвільних документів на будівництво є недостовірною та неправдивою. Позивач вважає, що поширена представником ФОП [PERSON] [PERSON] щодо міського голови м. Суми [PERSON] є недостовірною, негативною, такою, що порушує ділову репутацію, тобто такою, що дає можливість зробити негативний висновок про професійні та управлінські здібності позивача, його порядність та відповідність його діяльності вимогам закону, а тому підлягає спростуванню. Оскільки інформація поширювалась в ефірі Сумської обласної державної телерадіокомпанії, позивач зазначає співвідповідачем також і вказану телерадіокомпанію. Позивач зазначає, що оскільки він займає відповідальну посаду - міського голови, який є головною посадовою особою територіальної громади міста, то публічне звинувачення його у вчиненні протиправних дій є посяганням на довіру великої кількості мешканців м. Суми, які обрали його на цю посаду. Позивач вважає, що поширення відносно нього вказаної недостовірної інформації спричинило йому моральну шкоду, яку оцінює у 50 000 грн. Посилаючись на норми ст.ст. 62, 68 Конституції України, ст. 10, 23, 94, 277, 302 ЦК України, ст. 1, 38, 47 Закону України «Про інформацію», Постанову Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридично особи», Постанову Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», позивач просить: - визнати недостовірною та такою, що принижує ділову репутацію міського голови м. Суми [PERSON] поширену у телевізійній програмі [PERSON] через свого представника [PERSON] інформацію про нібито вимагання неправомірної вигоди та зловживання службовим становищем шляхом надання дозвільних документів на будівництво, а саме: «Міський голова - [PERSON] спочатку дійсно намагався досягнути домовленостей з моїм довірителем [PERSON], вийшов з такою пропозицією, що він отримає 51% всіх торгівельних комплексів, які будуть збудовані на цій земельній ділянці, відповідно [PERSON] та Укртехносинтезу залишиться 49% від цих торгівельних комплексів і він взамін дає зелене світло на будівництво і забудову цієї земельної ділянки. Звичайно, ніхто на це погодитись не міг, тому розпочались судові справи»; - зобов'язати [PERSON], [PERSON] та Сумську обласну державну телерадіокомпанію спростувати недостовірну інформацію шляхом оголошення в прямому резолютивної частини судового рішення в 14-ти денний термін з моменту набрання рішенням суду законної сили; - стягнути з [PERSON] та [PERSON] моральну шкоду в розмірі 50 000 грн., судовий збір та витрати на оплату послуг адвоката в розмірі 5 000 грн. В суді представник позивача [PERSON] позов підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] проти позову заперечував, надав письмові заперечення, в яких зазначив, що під час надання ним правової допомоги [PERSON] остання повідомила йому відомості про те, що до неї через близьких родичів звертався міський голова м. Суми [PERSON] з пропозицією, яка в подальшому була озвучена в ефірі Сумської обласної державної телерадіокомпанії. В подальшому, коли відповідач не погодилась на цю пропозицію, міський голова м. Суми [PERSON] розпочав вчиняти дії, направлені на позбавлення [PERSON] права на забудову земельної ділянки, що потягли за собою прийняття рішень Сумською міською радою стосовно спірної земельної ділянки та подальше оскарження цих рішень міської ради в судовому порядку, а також звернення до прокуратури щодо внесення до ЄРДР відомостей щодо вчинення міським головою м. Суми кримінального правопорушення. Вказані дії міського голови м. Суми [PERSON] оцінювались відповідачами як такі, що направлені на позбавлення [PERSON] права забудови земельної ділянки і ця оцінка була висловлена в телевізійному сюжеті (а.с.35-55). В суді представник відповідача [PERSON] - [PERSON] проти позову заперечувала з тих же підстав, що і відповідач [PERSON], додатково пояснила, що постанова про закриття кримінального провадження від 29.05.2015 року стосовно міського голови м. Суми [PERSON] за фактом умисного невиконання ухвали Господарського суду Сумської області від 03.11.2014 року по справі за позовом ФОП [PERSON] до Сумської міської ради скасована ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 22.07.2015 року, а матеріали кримінального провадження повернуті до прокуратури Сумської області для проведення досудового розслідування (а.с.67-69,86-87). В суді представник Сумської обласної державної телерадіокомпанії [PERSON] заперечувала проти позову в частині позовних вимог до телерадіокомпанії, пояснила, що дійсно в ефірі Сумської ОДТРК вийшла телепередача «Під прицілом» щодо суперечок відносно земельної ділянки речового ринку біля універмагу «Київ» між окремим фізичними, юридичними особами та міською владою м. Суми. Інформаційні редакції телерадіокомпанії обов'язково представляють позиції усіх сторін конфлікту або спірного питання. З метою неупередженості та збалансованості подачі матеріалу, журналісти Сумської ОДТРК взяли коментарі у всіх учасників конфлікту, в тому числі і у міського голови [PERSON] При цьому коментар міського голови м. Суми [PERSON] було розміщено відразу після коментарів [PERSON] - представника [PERSON], і таким чином у глядача не виникло хибного змісту щодо змісту цього коментаря. Представник відповідача зазначила, що Сумська ОДТРК має основною метою своєї діяльності правдиву, вчасну та докладну передачу суспільно-значимої інформації, і не обмежується захистом інтересів окремих груп, а дбає про загальний інтерес українського суспільства, висвітлює всі кроки виконавчої влади з вирішення проблем області, має на меті запобігати щодо спроб влади, бізнесу чи інших впливових інституцій здійснювати цензуру в окремих мас-медіа. Посилаючись на норми міжнародного права, рішення Європейського Суду з прав людини, відповідач зазначає, що публічні особи відкриваються для прискіпливо висвітлення їх слів та вчинків, повинні бути готовими та усвідомлювати, що про них буде поширюватися не тільки позитивна інформація, підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики, а межа допустимої критики публічної особи значно ширша, ніж окремої пересічної особи. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 15 березня 2015 року в ефір Сумської обласної державної телерадіокомпанії вийшла телевізійна програма під назвою «Під прицілом. Речовий ринок біля універмагу «Київ». Земельне питання», яка опублікована 16.03.2015 року на сайті http://tv.sumy.ua. В даній телепередачі представником фізичної особи-підприємця [PERSON] - [PERSON] дослівно повідомлено наступне: «Міський голова - [PERSON] спочатку дійсно намагався досягнути домовленостей з моїм довірителем [PERSON], вийшов з такою пропозицією, що він отримає 51% всіх торгівельних комплексів, які будуть збудовані на цій земельній ділянці, відповідно [PERSON] та Укртехносинтезу залишиться 49% від цих торгівельних комплексів і він взамін дає зелене світло на будівництво і забудову цієї земельної ділянки. Звичайно, ніхто на це погодитись не міг, тому розпочались судові справи». Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28). Разом із цим Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України). При розгляді даної справи, суд враховує також міжнародно-правові зобов'язання України в сфері свободи слова, свободи вираження поглядів. Відповідно до ст. 17 Закону «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», суди повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. За змістом цієї норми свобода слова, преси як захисника інтересів громадськості, критика представників держави, висловлення своєї думки в процесі обговорення питань, що становлять громадський інтерес, є однією з найважливіших свобод людини. Втрутитись у процес реалізації цієї норми національна влада може лише у випадках, передбачених ч. 2 ст.10 Конвенції, зокрема, якщо це передбачено законом, направлено на захист репутації або прав інших осіб і є необхідним у демократичному суспільстві. Аналіз зазначеного національного законодавства та ст.10 Конвенції і практики її застосування свідчить про те, що межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені. Право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація поширена «з явним злим умислом», тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості тверджень про наміри і позицію політичних лідерів, інших публічних осіб та сформувати про них свою думку. Крім того, згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. В силу ст. 47-1 цього Закону ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема: критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною передумовою інших свобод, гарантованих ст. 10 Європейської конвенції з прав людини, і вона користується майже абсолютним захистом у тому сенсі, що можливі обмеження, закладені в п. 2 цієї статті. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, ст. 10 Європейської конвенції з прав людини захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом, це передумова плюралізму поглядів. Дослідивши в судовому засіданні відеозапис телепередачі, в якій розміщений коментар представника фізичної особи-підприємця [PERSON] - [PERSON] щодо подій навколо земельної ділянки, суд приходить до висновку, що в спірному коментарі відповідачі навели свої оціночні судження, думки, переконання, а також критичну оцінку дій позивача щодо конфліктної ситуації з приводу земельної ділянки. Вказані висловлювання: «міський голова намагався досягнути домовленостей з [PERSON], вийшов з пропозицією, що він отримає 51% всіх торгівельних комплексів, і взамін на це дасть зелене світло на будівництво» є суб'єктивною думкою, оцінкою дій та позивача як публічної особи щодо спірної земельної ділянки. Таким чином, будучи вираженням суб'єктивної думки й поглядів відповідачів, такі судження відповідно до вказаних вище правових норм та роз'яснень, що містяться у п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Зазначені оціночні судження, думки та переконання не є предметом судового захисту, оскільки, будучи вираженням суб'єктивної думки й поглядів відповідачів, не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності і не можуть бути спростовані, що також відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка висловлена, зокрема, в рішеннях цього суду у справах «Лінгенс проти Австрії» від 8.07.1986 року та «Українська прес-група» проти України» від 29.03.2005 року. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 29 березня 2005 року (заява № 72713/01) у справі «Українська Прес-Група проти України» зазначено: «41. У своїй практиці суд розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 42.Однак навіть якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя». У зв'язку з наведеним, суд також приходить до висновку, що немає фактів, які б доводили, що за\-значені вище вислови відповідачів мотивовані цілеспрямованими діями з метою принизити ділову репутацію позивача. Судом встановлено, і це не оспорюється сторонами по справі, що позивач [PERSON] обіймає посаду міського голови м. Суми, а висловлені відповідачами та розміщені в ефірі спірні відомості стосувалися саме його діяльності як посадової особи. За вказаних обставин, суд враховує положення абзацу 6 п. 3 Рішення Конституційного Суду України у справі про поширення відомостей від 10 квітня 2003 року № 8рп/2003, згідно з яким проблеми, пов'язані з особливостями реалізації права громадян на свободу вираження поглядів і критику стосовно дій (бездіяльності) посадових та службових осіб, неодноразово були предметом розгляду Європейського суду з прав людини. Межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян. Тому, якщо посадові чи службові особи діють без правових підстав, то повинні бути готовими до критичного реагування з боку суспільства. Крім того, суд приймає до уваги, що вважаючи висловлювання, з приводу яких заявлено позов, такими, що принижують ділову репутацію позивача, позивач не був позбавлений можливості скористатися наданим йому ч.1 ст. 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Як вбачається з розміщеного коментаря міського голови м. Суми в цій же телепередачі, він висловив свою думку щодо поширених відносно нього суджень. Враховуючи вищевикладене, відсутні підстави для задоволення позову. На підставі ст. 88 ЦПК України, в зв'язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати залишити за позивачем. На підставі ст. 23, 277 ЦК України, ст. 47-1 Закону України «Про інформацію», ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,

Outcome: dismissed