Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

07 травня 2020 року засобами поштового зв`язку [PERSON] звернулася до суду з позовом до ЖК «Радіст», в якому просить: - визнати недійсним протокол № 1 загальних зборів житлового кооперативу «Радіст» від 29 серпня 2015 року в частині прийняття рішення по питанню № 2 про обрання уповноважених кооперативу і визнати недійсним протокол загальних зборів № 4 від 09 квітня 2016 року в частині прийняття рішення по питанню № 5 в частині передачі на баланс власників квартир стоякових труб та визнати недійсним протокол загальних зборів представників № 8 від 16 січня 2017 року в частині прийняття рішення по питанню № 1 про збільшення тарифу на утримання будинку та прибудинкової території. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS] . На території вказаного будинку, у якості форми організації власників квартир, діє житловий кооператив «Радіст». У серпні 2015 року, квітні 2016 року та січні 2017 року було проведено загальні збори ЖК «Радіст», за результатами яких складено спірні протоколи, які через недотримання вимог чинного законодавства України щодо порядку проведення таких зборів та їх компетенції у вирішенні певних питань, підлягають визнанню недійсними. Щодо протоколу загальних зборів від 29 серпня 2015 року позивач зазначила, що у ньому вказано про присутність 132 особи на загальних зборах, проте у відповідь на адвокатський запит голова кооперативу повідомила, що будь-які письмові докази щодо скликання таких загальних зборів, належного повідомлення членів кооперативу про їх проведення, присутності саме 132 осіб - відсутні, через їх знищення, що є порушеннях вимог постанови Кабінету Міністрів України про перелік типових документів , що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій в частині строку зберігання протоколів засідань правлінь кооперативів та документів до них, а саме п`ять років. Вказане свідчить, що у відповідача відсутні будь-які докази, що підтверджують дотримання проведення загальних зборів (ініціювання загальних зборів, повідомлення членів кооперативу про їх проведення та направлення інформації про порядок денний, дотримання процедури проведення загальних зборів та вимог щодо наявності кворуму). Також зазначила, що загальні збори 29 серпня 2015 року не могли обирати уповноважених представників, через відсутність організаційних причин, з яких є необхідність у їх обранні, що передбачено ст. 15 Закону України «Про кооперацію», а сам список осіб, що були обрані у якості уповноважених представників, не зберігся. Крім цього, Статутом не врегульована кількість членів кооперативу, які мають право делегувати уповноважених та порядок їх делегування, як наслідок, загальні збори не мали законних підстав для прийняття рішення про їх обрання. Щодо протоколу загальних зборів від 09 квітня 2016 року позивач зауважила, що у протоколі зазначено, що присутніми на загальних зборах від 09 квітня 2016 року було 116 осіб. При дослідженні листа реєстрації встановлено, що на зборах були присутні 97-98 осіб. Крім цього, мешканці з 143 та 214 квартири голосували за своє ж прийняття до кооперативу, що є недопустимим. У відповідача відсутні будь-які докази належного повідомлення всіх членів кооперативу про проведення загальних зборів та наявності кворуму для прийняття рішення. Крім цього, підписи мешканців з багатьох квартир є підробленими. Вирішення питання про передачу стоякових труб на баланс власників квартири не могло бути предметом розгляду загальних зборів, оскільки таке питання було відсутнє в порядку денному. Також позивач акцентувала, що саме ЖК «Радіст» має утримувати інженерне обладнання та виступати виконавцем житлово-комунальних послуг, а передача стоякових труб на баланс власників квартир є порушення вимог законодавства, що регулює такі правовідносини. Щодо протоколу загальних зборів представників від 16 січня 2017 року позивач зазначила, що у спірному протоколі відображено присутність 24 уповноважених осіб, проте протоколом загальних зборів від 29 серпня 2015 року обрано лише 23 таких осіб. Враховуючи той факт, що таких уповноважених представників обрано з порушенням процедури та норм матеріального права, відтак будь-які їх рішення є незаконними та протиправними, адже приймаються неуповноваженими суб`єктами. Затверджений тариф у розмірі 4,40 грн. за кв. м значно перевищував економічну обґрунтованість та був визначений без урахування вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 869 від 01 червня 2011 року «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на комунальні послуги». З посиланням на положення Законів України «Про кооперацію», «Про житлово-комунальні послуги», «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та судову практику, позивач зазначила про незаконність спірного протоколу. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова (суддя Короткий І. П.) від 18 травня 2020 року, після усунення недоліків позовної заяви, відкрито провадження у справі; встановлено строки для подання заяв по суті справи. 20 травня 2020 року до Московського районного суду м. Харкова від представника позивача надійшло клопотання долучення попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат на професійну правничу допомогу. 16 липня 2020 року до Московського районного суду м. Харкова від ЖК «Радіст» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] , оскільки спірні рішення, викладені у протоколах, прийняті відповідно до вимог національного законодавства. Крім цього, разом із відзивом на позовну заяву, відповідачем заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. На підставі розпорядження керівника апарату Московського районного суду м. Харкова від 27 липня 2020 року № 01-08/309, призначено повторний автоматичний розподіл справи № 643/6929/20, через звільнення [PERSON] з посади судді Московського районного суду м. Харкова у зв`язку з поданням заяви про відставку. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 липня 2020 року визначено склад суду: головуючий суддя (суддя-доповідач) Єрмак Н. В. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова (суддя Єрмак Н. В.) від 26 жовтня 2020 року закрито провадження у справі, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року задоволено апеляційну скаргу [PERSON] . Скасовано ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2020 року та повернуто справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 березня 2021 року визначено склад суду: головуючий суддя (суддя-доповідач) Власенко М. В. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 09 березня 2021 року відкрито провадження у справі; призначено підготовче судове засідання; встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи. 01 квітня 2021 року до Московського районного суду м. Харкова від ЖК «Радіст» надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову, а також застосувати строки позовної давності. 07 квітня 2021 року до Московського районного суду м. Харкова від [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій позивач просить задовольнити позовні вимоги, а також клопотання про поновлення строків позовної давності. 14 квітня 2021 року до Московського районного суду м. Харкова від [PERSON] надійшло клопотання про долучення доказів, в якому позивач просить визнати поважними причини пропуску строку та долучити до матеріалів справи надані докази. 28 квітня 2021 року у судовому засіданні, суд, без виходу до нарадчої кімнати, постановив ухвалу про задоволення клопотання позивача про визнання поважними причин пропуску строку для подання доказів та долучено докази до матеріалів справи. Крім цього, у цьому ж судовому засіданні долучено до матеріалів справи заперечення відповідача проти клопотання позивача про поновлення строку позовної давності. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2021 року, за результатами проведеного підготовчого судового засідання, задоволено клопотання позивача про виклик свідків, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав викладених у заявах по суті справи. Зазначили, що саме відповідач має утримувати труби, стояки будинку, а не мешканці будинку. Підвищення тарифів відбулося внаслідок неправомірних дій відповідача. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у заявах по суті справи. Зазначила, що позивач не є членом кооперативу, що свідчить про відсутність порушених прав. Свідок [PERSON] у судовому засіданні надала пояснення, що вона не є членом ЖК «Радіст» та письмових запрошень для участі у зборах кооперативу до 2018 року не отримувала. Також пояснила, що до 2018 року вона та її чоловік, який є членом кооперативу, участь зборах кооперативу не приймали та не обирали уповноважених представників. Свідок [PERSON] у судовому засідання пояснив, що він є членом кооперативу та проживає у будинку більше 10 років. Запрошень для участі у зборах не отримував та оголошень про проведення зборів не пам`ятає. У 2015 та 2016 роках участі у зборах членів кооперативу не приймав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Судом встановлені наступні фактичні обставини. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ЖК «Радіст» є юридичною особою з організаційно-правовою формою - обслуговуючий кооператив, місцезнаходження - [ADDRESS] , основний вид економічної діяльності - комплексне обслуговування об`єктів, кількість учасників кооперативу - 230. Відповідно до статуту ЖК «Радіст», Кооператив створено рішенням загальних зборів засновників - громадян України. Метою діяльності кооперативу є забезпечення належного утримання будинку, інженерного обладнання будинку і житлових приміщень, під`їздів, інших місць загального користування будинку та прибудинкової території. Позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Згідно копії протоколу № 1 загальних зборів ЖК «Радіст» від 29 серпня 2015 року на зборах було присутні 132 особи. На порядку денному було 5 питань у тому числі № 2: вибори членів правління, уповноважених ЖК «Радіст», рішення по якому прийнято 132 голосами «за». Рішенням загальних зборів від 09 квітня 2016 року, оформленого протоколом № 4, вирішено, що всі стоякові трубопроводи у всіх квартирах знаходяться на балансі власника. Згідно вказаного протоколу на зборах були присутні 116 членів кооперативу. За прийняте рішення проголосувало 95 членів кооперативу. Рішенням зборів уповноважених членів ЖК «Радіст» від 16 січня 2017 року, оформленого протоколом № 8, вирішено підвищити тариф до 4,40 за кв. м. Згідно вказаного протоколу на зборах уповноважених членів кооперативу булі присутні 24 особи. За прийняте рішення проголосувало 22 уповноважених членів кооперативу. Статтею 36 Конституції України передбачено, що громадяни України мають право на свободу об`єднання у громадські організації для здійснення і захисту своїх прав і свобод та задоволення політичних, економічних, соціальних, культурних та інших інтересів, за винятком обмежень, встановлених законом в інтересах національної безпеки та громадського порядку, охорони здоров`я населення або захисту прав і свобод інших людей. Закон України «Про кооперацію» визначає правові, організаційні, економічні та соціальні основи функціонування кооперації в Україні. У відповідності до ст. 2, 6 Закону України «Про кооперацію» кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування. Щодо визнання недійсним протокол № 1 загальних зборів житлового кооперативу «Радіст» від 29 серпня 2015 року в частині прийняття рішення по питанню № 2 про обрання уповноважених кооперативу, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем. Позивач, вважаючи порушеними свої права, звернулась з позовом у цій справі про визнання недійсним спірного протоколу № 1 ЖК «Радіст» від 29 серпня 2015 року, членом якого вона не є, зазначивши про порушення відповідачем порядку проведення таких зборів, проте доказів того, які саме права та інтереси її порушено спірним протоколом, суду не надала. На підставі викладеного суд, вважає за необхідне зазначити, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним правочину (протоколу), повинна довести конкретні факти порушення її прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним протоколом і в результаті визнання його недійсним права заінтересованої особи буде захищено та відновлено. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» судам роз`яснено, що при розгляді справ судам слід враховувати, що не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів, є підставою для визнання недійсними прийнятих на них рішень. Безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв`язку з прямою вказівкою закону є: прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення; прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного загальних зборів; прийняття загальними зборами рішення про зміну статутного капіталу. Пунктом 19 зазначеної постанови судам роз`яснено, що для визнання недійсними рішення загальних зборів необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника товариства. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, суд не має підстав для задоволення позову. Оскільки відсутність порушення прав і законних інтересів позивача спірним протоколом є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові, доводи та аргументи позивача, наведені у позові, з урахуванням пояснень, які стосуються суті спору, суд не бере до уваги. Щодо визнання недійсним протокол № 4 загальних зборів житлового кооперативу «Радіст» від 09 квітня 2016 року в частині прийняття рішення по питанню № 5 в частині передачі на баланс власників квартир стоякових труб та протоколу загальних зборів представників № 8 від 16 січня 2017 року в частині прийняття рішення по питанню № 1 про збільшення тарифу на утримання будинку та прибудинкової території, суд зазначає таке. Згідно з ч. 1, 3 ст. 23 Закону України «Про кооперацію» кооператив відповідно до свого статуту самостійно визначає основні напрями діяльності, здійснює її планування. Кооперативи мають право провадити будь-яку господарську діяльність, передбачену статутом і не заборонену законом. Статтею 12 Закону України «Про кооперацію» передбачено, основними обов`язками члена кооперативу є, зокрема, додержання статуту кооперативу; виконання рішень органів управління кооперативу та органів контролю за діяльністю кооперативу. За ст. 15 Закону України «Про кооперацію» вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу. Рішення загальних зборів членів (зборів уповноважених) кооперативу приймаються відповідно до його статуту відкритим або таємним голосуванням. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Згідно ст. 220 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Рішення загальних зборів членів кооперативу не є правочинами у розумінні статті 202 ЦК України. До цих рішень не можуть застосовуватися положення статей 203 та 215 ЦК України, які визначають підстави недійсності правочину, і, відповідно, правові наслідки недійсності правочину за статтею 216 ЦК України. Зазначені рішення є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами), тобто офіційними письмовими документами, що породжують певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання відносин кооперативу та його членів і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин. У зв`язку з цим підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів членів кооперативу можуть бути: - невідповідність рішень загальних зборів нормам законодавства; - порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів; - позбавлення члена кооперативу можливості взяти участь у загальних зборах. В свою чергу, недотримання вимог закону та установчих документів юридичної особи під час скликання і проведення загальних зборів не може визнаватися порушенням прав тих позивачів, які не є учасниками (акціонерами, членами) цієї особи. Суд також звертає увагу, що у судовому порядку недійсним може бути визнано рішення загальних зборів членів кооперативу, а не протокол загальних зборів. Протокол є документом, який фіксує факт прийняття рішення загальними зборами. Стаття 15 Закону України Про кооперацію визначає перелік питань, що охоплює компетенція Загальних Зборів. Стаття 12 вказаного закону встановлює обов`язок для членів кооперативу виконувати рішень органів управління кооперативу. Тобто, протокол загальних зборів, яким оформлено прийняте загальними зборами рішення, в якості підстав для виникнення цивільних прав та обов`язків є юридичним фактом, з наявністю якого Закон України «Про кооперацію» пов`язує виникнення у членів кооперативу певних правовідносин. Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Іншими словами, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Оскарження протоколів загальних зборів членів кооперативу, особою щодо якої такі протоколи прямо не встановлюють будь-якого обов`язку, не передбачено чинним законодавством як належний спосіб захисту та не захистить права та інтереси позивача за своєю правовою суттю. Так, спірний протокол щодо передачі на баланс власників квартир стоякових труб, сам по собі не свідчить про таку передачу, оскільки дій направлених на виконання такого рішення сторонами суду не надано (підписання відповідних актів, проведення огляду таких труб на момент передачі тощо), що свідчить про декларативність рішення, оформленого спірним протоколом, без вчинення в майбутньому юридично значимих дій для його реалізації. Відтак, у разі порушення відповідачем своїх обов`язків, визначених Статутом та законодавством, що регулює спірні правовідносини, в частині обслуговування стоякових труб, позивач не позбавлений права на ефективний юридичний захист своїх порушених прав, у спосіб, що не залежить від визнання спірного протоколу недійсним. Спірний протокол щодо затвердження тарифу, не може судом визнаний недійним з підстав зазначених вище, оскільки позивачем обрано невірний спосіб захисту свої прав. По своїй суті позовні вимоги направлені на заперечення щодо прийнятих рішень загальними зборами (представника уповноважених) учасників відповідача, які не є правочином у розумінні статті 202 Цивільного кодекс України, і такі дії спрямовані на втручання у діяльність загальних зборів учасників юридичної особи (членів кооперативу). Інші доводи сторін, які наведені у позові та відзиві на нього, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, суд доходить висновку про відмову у позові [PERSON] до ЖК «Радіст» у повному обсязі. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові, тому суд не вбачає необхідності надавати оцінку аргументам відповідача щодо застосування строків позовної давності. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed