Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

09 вересня 2020 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] , в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд: - стягнути з [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ) додаткові витрати на дитину разово у сумі 3442,05 грн; - стягнути з [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ) додаткові витрати на дитину щомісячно у твердій грошовій сумі у розмірі 500,00 грн з моменту подання заяви до суду і до 01 жовтня 2023 року. І. Стислий виклад позицій учасників справи. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначила, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем з 27 січня 2018 року, який було розірвано на підставі рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2020 року, справа № 203/1431/20. Під час шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . За поясненнями позивачки, відповідно до судового наказу № 2-н/0203/43/2020 від 25 травня 2020 року, справа № 203/1429/20 з відповідача було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу. Також 31 липня 2020 року судом були стягнуті аліменти на утримання позивачки, бо вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку. Позивач вважає, що відповідач приховує розмір своїх доходів з метою зменшити суми аліментів. Водночас, як зазначила позивач, їх спільний з відповідачем син [PERSON] проходить лікування після загострення хронічного гранулюючого періодонтиту, на лікування якого позивачка вже витратила 6884,10 грн. При зверненні до відповідача за матеріальною допомогою на лікування сина, вона отримала його категоричну відмову, бо в нього немає коштів. Тому позивач, посилаючись на положення ст.ст. 180, 181, 183, 185, 193, 198, 199 Сімейного кодексу України, звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину у розмірі 3442,05 грн разово за вже понесені додаткові витрати та щомісячно у твердій грошовій сумі у розмірі 500,00 грн. У судовому засіданні позивач повністю підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Відповідач у встановлений судом строк на виконання ухвали суду від 12 жовтня 2020 року не надав свого відзиву на позов, проте під час судового засідання повністю визнав позовні вимоги. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 12 жовтня 2020 року було відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Під час розгляду справи судом були заслухані пояснення учасників справи, досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи. 09 листопада 2020 року у судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 27 січня 2018 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований шлюб в Чечелівському районному у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 58. Це підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 27 січня 2018 року, серії [NUMBER] (а.с.9). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 24 липня 2018 року, серії [NUMBER] , виданого Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.11). Судовим наказом Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2020 року, справа № 203/1429/20, з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї чверті з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 27 квітня 2020 року і до досягнення повноліття [PERSON] , [INFO] (дата набрання законної сили - [INFO] ) (а.с.12-13). Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2020 року було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 27 січня 2018 року Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 58; після розірвання шлюбу прізвище позивача залишено [PERSON] ; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 840,80 грн (дата набрання законної сили - 07 серпня 2020 року) (а.с.15). Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 липня 2020 року було задоволено повністю позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання матері до досягнення дитиною трьох років та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу відповідача, щомісячно, починаючи з 27 квітня 2020 року та до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трьох років, тобто до [INFO] ; стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн (дата набрання законної сили - 01 вересня 2020 року) (а.с.14). На підтвердження факту проходження сином сторін [PERSON] , [INFO] , лікування після загострення хронічного гранулюючого періодонтиту позивач надала суду: копії виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 31 серпня 2020 року № 56 щодо [PERSON] , [INFO] ; копії квитанцій до прибуткового касового ордера № 22171, № 22171 від 27 серпня 2020 року на суму 3500,00 грн та 2600,00 грн, відповідно; копії квитанцій від 25 серпня 2020 року та від 30 серпня 2020 року на суму 535,00 грн та 249,10 грн, відповідно (а.с.17). Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу відповідачем додаткових витрат на дитину разово у сумі 3442,05 грн та щомісячно у твердій грошовій сумі у розмірі 500,00 грн з моменту подання заяви до суду і до 01 жовтня 2023 року. ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Суд, вирішуючи позовні вимоги по суті, виходить з наступного. Суд, з урахуванням положень статті 9 Конституції України, зазначає, що відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом. Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині Держави-учасниці, так і за кордоном. Зокрема, якщо особа, яка несе фінансову відповідальність за дитину, і дитина проживають в різних державах, Держави-учасниці сприяють приєднанню до міжнародних угод або укладенню таких угод, а також досягненню інших відповідних домовленостей. Відповідно до принципу 2 та принципу 4 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування. Відповідно до частини 10 статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України), кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила позов (постанова Верховного Суду від 22 травня 2019 року, справа № 201/15248/16-ц, провадження № 61-4862св18). За правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові Касаційного цивільного суду від 11 березня 2020 року № 759/10277/1 (61-22317св19), будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. У постанові від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на інструменти, призначені для розвитку здібностей дитини, або документи, що підтверджують необхідність здійснення додаткових витрат на лікування дитини. Вищезазначені висновки узгоджуються й з положеннями пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у пункті 18 якої зазначено, що передбачені статтею 185 СК України додаткові витрати на утримання дитини, викликані особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом, тощо) можуть стягуватись лише з батьків і у разі фактичних витрат, їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Аналіз відповідних норм закону та судової практики вказує, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються і додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Суд зазначає, що у судовому засіданні було підтверджено наявність у малолітнього сина сторін захворювання (хронічного гранулюючого періодонтиту), що потребує тривалого лікування, тобто, як пояснила позивач, до закінчення періоду зміни молочних зубів терміном не менше трьох років до вересня 2023 року. Це безумовно зумовлює несення певних грошових витрат, наявність яких була доведена позивачем та встановлена судом під час дослідження письмових доказів. Так, на підтвердження понесених додаткових витрат на дитину позивач надала суду копії квитанцій та фіскальних чеків на загальну суму 6884,10 грн, які в розумінні статті 78 ЦПК України є належними та допустимими доказами та беруться судом до уваги. Крім того, з виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого видно, що дитина сторін потребує періодичного лікування у лікаря стоматолога, що в цілому оцінено позивачем у розмірі 500,00 грн щомісячних платежів, належних до сплати відповідачем як додаткові витрати на дитину, що не заперечувалось і самим відповідачем під час судового засідання. З огляду на викладене суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та доведеними. Тим більше, під час судового засідання відповідач визнав їх у повному обсязі. Згідно з частиною 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до частин 1, 2, 6, 8 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються , зокрема, у разі задоволення позову - на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до частини 1 статті 142 ЦПК України, у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», від судового збору звільняються позивачі, зокрема, у справах про оплату додаткових витрат на дитину. V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про розподіл судових витрат. Суд, з урахуванням викладеного вище, зазначає, що дитина сторін [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю, а відповідач є його батьком та на нього покладено однаковий з позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, в тому числі щодо сплати додаткових витрат на дитину. Крім того, під час судового засідання відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі. Тому у суду наявні правові підстави для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину [PERSON] , [INFO] , разово у сумі 3442,05 грн, що становить половину фактично понесених позивачем додаткових витрат на лікування дитини сторін (6884,10 грн), бо додаткові витрати на дитину можуть покриватися після їх фактичного понесення, та у твердій грошовій сумі у розмірі 500,00 грн вартості щомісячного лікування у лікаря стоматолога, оскільки додаткові витрати на дитину можуть сплачуватись наперед, з дня подання позовної заяви до суду - 09 вересня 2020 року і до 01 жовтня 2023 року. Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову [PERSON] у повному обсязі. Відповідно до вимог статей 141, 142 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Outcome: approved