Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

08 серпня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача з вимогою про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 08 листопада 2018 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , який мешкає разом з відповідачкою, на утримання якого позивач сплачує аліменти. З початку 2018 року вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб, сім`ю, ведення домашнього господарства, тому позивач вважає, що сім`ю зберегти неможливо. Позовна заява надійшла до суду 08.08.2019 року, ухвалою суду від 29.08.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням підготовчого засідання. 23 вересня 2019 року позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву про проведення судового засідання у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду повідомлена належним чином, надала заяву про проведення судового засідання у її відсутність, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ст..206 ЦПК України, відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У зв`язку з визнанням позову відповідачем у підготовчому судовому засіданні, яка викладена в письмовій заяві, суд вважає за можливе ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні, з урахуванням наступних встановлених та підтверджених матеріалами справи обставин. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) уклали шлюб 08 листопада 2017 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, видане Тернівським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 08.11.2017 р., актовий запис № 340 (а.с. 8). Від шлюбу подружжя мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження (а.с. 9). Із позовної заяви вбачається, що сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують сімейно-шлюбні стосунки. Позивач зазначає, що сім`я з відповідачем не склалася, зникло взаєморозуміння і взаємоповага. Фактично сім`я припинила своє існування. Задовольняючи позов, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, в той час як сторони не мають наміру зберегти шлюб. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст. 1 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Відповідно до ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Відповідно до ч. 3,4 ст. 56 Сімейного Кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст.110 Сімейного Кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Статтею 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року передбачено, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, враховуючи обопільну згоду сторін на розірвання шлюбу, суд прийшов до висновку, що шлюб підлягає розірванню, так як сторони мають різні інтереси та погляди, шлюбні відносини існують лише формально, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть. Згідно до ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved