Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

08 грудня 2016 року позивач [PERSON] пред'явила до суду позов до [PERSON], Тернопільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, в якому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просить визнати [PERSON], [INFO], батьком дитини [PERSON], [INFO]; зобов'язати Тернопільський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису про народження № 2608 від 03 листопада 2009 року, складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, записавши батьком дитини [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]; стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 гривень щомісячно; стягнути аліменти за попередній період, а саме за три останні роки до подання позову про стягнення аліментів (за період 2014, 2015, 2016 роки), у твердій грошовій сумі в розмірі 90000 грн. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] та [PERSON] певний період проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, та [INFO] у них народилася спільна дитина - дочка [PERSON]. На час народження дочки позивач в шлюбі з будь-ким іншим не перебувала, з [PERSON] спільної заяви у відповідності до ст. 126 СК України до відділу РАЦС як до, так і після народження дитини, не подавали, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено у відповідності до вимог ч. 1 ст. 135 СК України. Неповнолітня [PERSON] проживає з позивачем та знаходиться на повному її утриманні. Дочка навчається у школі, займається спортом, бере активну участь в змаганнях і конкурсах, що потребує значних матеріальних затрат. Перед початком навчального року витратила на підготовку дитини близько 10 000 гривень, які частково були позичені, оскільки власних коштів на утримання дитини не вистарчає. З цих підстав просить позов задовольнити в повному обсязі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] є біологічним батьком їх неповнолітньої дочки - [PERSON] Дочка навчається в школі, а також відвідує різні гуртки, витрати на які становлять близько 3000-4000 гривень. Крім того, дитина хворіє. Вона працює в Тернопільській обласній дитячій клінічній лікарні та її місячний дохід становить 2600-3600 гривень в місяць, її доходів не вистарчає на утримання дитини. Представник позивач - [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у ньому та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] позов в частині визнання його батьком дитини [PERSON] визнав. Щодо визначення розміру аліментів просив врахувати його майновий стан, а саме те, що у його власності немає ні квартири, ні автомобіля, з січня 2017 року він офіційно не працює, надає послуги за договором підряду, зазначив, що зможе сплачувати аліменти в розмірі не більше 1000 гривень в місяць. Представник відповідача - Тернопільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області в судове засідання не з'явився, однак на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача, згідно чинного законодавства. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона знає позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] Коли народилася [PERSON], вона приходила до них вгості, на той час вони проживали разом. Також [PERSON] та [PERSON] приходили разом вгості до неї. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він є сином [PERSON], знає [PERSON] як батька [PERSON]. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України № 00009502930 від 28 вересня 2011 року, який складений Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, [PERSON] народилася [INFO], актовий запис № 2608 від 03 листопада 2009 року, матір'ю дитини є [PERSON], батьком записано [PERSON] відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (за вказівкою матері). Наведені обставини також підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03 листопада 2009 року, згідно якого батьками [PERSON], [INFO] зазначені: [PERSON] та [PERSON] (актовий запис № 2608 від 03 листопада 2009 року, складений Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції). Як слідує з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги, позивач з відповідачем - [PERSON] певний період проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, та [INFO] у них народилася спільна дитина - дочка [PERSON]. Спільної заяви про походження дитини від [PERSON] до відділу РАЦС як до, так і після народження дитини вони з відповідачем не подавали, у зв'язку з чим запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено зі слів матері. Згідно висновку судово-медичної генетичної експертизи № 111 від 08 червня 2017 року, вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менш ніж 99,99 %. Згідно ч. 1 ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за рішенням суду. Згідно ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року N 3 постановлено, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Відповідно до статей 213, 215 ЦПК рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено) (п. 9 постанови Пленуму). Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених статтею цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 р. № 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Враховуючи встановлені судом обставини справи, що підтверджується поясненнями сторін та свідків, доказами, які містяться в матеріалах справи, зокрема, батьківство відповідача підтверджується висновком експерта № 111 від 08 червня 2017 року, а також зважаючи на визнання позову відповідачем щодо визнання його батьком [PERSON], яке не порушує прав інших осіб, що у відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України є підставою для задоволення позовних вимог, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON], [INFO], батьком дитини [PERSON], [INFO], та зобов'язання внести відповідні зміни до актового запису про народження № 2608 від 03 листопада 2009 року підлягають до задоволення. Стосовно позовних вимог про стягнення аліментів в розмірі 2500 гривень щомісячно, суд виходить з наступного. Як слідує з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги, неповнолітня [PERSON] проживає разом з нею та перебуває повністю на її утриманні. Згідно довідки про доходи № 7 від 19 січня 2017 року, виданої ТзОВ «РОССА», дохід [PERSON], який працював на посаді начальника виробництва, за липень-грудень 2016 року склав 13041 гривень. Судом не встановлено жодних доказів про те, що відповідач за своїм станом здоров'я чи матеріальним становищем не може виконувати своїх обов'язків із утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України (в редакції від 10 листопада 2016 року, що діяла на момент звернення позивача до суду з позовом про стягнення аліментів), якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, абз. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 при визначенні розміру аліментів суд повинен враховувати стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вищезазначене та те, що відповідач є працездатним, стан здоров'я задовільний, інших утриманців не має, однак на даний час офіційно не працевлаштований, отримує мінливий, нерегулярний дохід, оскільки працює за договорами підряду, його майновий стан - дохід за липень-грудень 2016 року склав 13041 гривень, будь-яке нерухоме майно чи транспортні засоби у відповідача відсутні, а також стан здоров'я та матеріальне становище неповнолітньої дочки, суд вважає, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини слід визначити в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи стягувати з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Менший розмір аліментів є недостатнім для належного виховання та утримання неповнолітньої дитини. Стосовно позовної вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час, а саме - за три останні роки (2014-2016 роки) в розмірі 90 000 гривень, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК). Будь яких доказів, що позивач вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати суду не надано, а тому позов в цій частині до задоволення не підлягає. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 88, ч. 1 ст. 86 ЦПК України, із [PERSON] в користь [PERSON] необхідно стягнути документально підтверджені витрати, пов'язані із проведенням судової експертизи, клопотання про проведення якої було заявлено [PERSON], а саме - витрати, пов'язані із явкою до експерта у м. Київ для проведення експертизи в розмірі 716 грн. 04 коп., що включає вартість проїзду з м. Тернопіль в м. Київ і назад для двох осіб - [PERSON] та [PERSON], явка яких для проведення експертизи визначена експертом обов'язковою, та що підтверджено чотирма проїзними документами на суми 153,66 грн., 191,21 грн., 164,94 грн., 206,23 грн. Також, на підставі ст. 88 ЦПК України, з [PERSON] слід стягнути в користь держави судовий збір за позовні вимоги про визнання батьківства в розмірі 551,2 грн. (тобто в розмірі, визначеному ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» (в редакції станом на день подання позову) для подання фізичною особою позову немайнового характеру), оскільки при пред'явленні позову позивачу відстрочено сплату судового збору, а також про стягнення аліментів в розмірі 551,20 грн. (тобто в розмірі, визначеному ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» (в редакції станом на день подання позову), - для подання фізичною особою позову майнового характеру), оскільки позивачі звільнені від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 110, 112, 115, 125, 126, 128, 135, 180 - 182, 184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial