Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

07 травня 2014 року позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалась на те, що відповідно до умов кредитного договору №150100018079021 від 05.08.2010 року та Договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору від 15.06.2012 року, укладеному між ПАТ АстраБанк та [PERSON] Банк відкрив [PERSON] відновлювальну кредитну лінію та встановив кредитний ліміт в розмірі 300000.00 грн. із сроком користування з 05.08.2010 року до 05.08.2015 року включно, а [PERSON] взяв на себе зобов'язання повернути фактично отримані кошти, оплатити проценти за користування кридитними коштами та комісії в порядку, розмірі, та в сроки передбачені кредитним договором. На цей час, мені стало відомо, що від її імені, та відома був укладений договір поруки №150100018079021 від 5 серпня 2010 року. Цей договір поруки не був мною укладений і виконання на себе забов'язання вона не взяла. Цей договір поруки був укладений [PERSON] без її відома із змінами і доповнень до договору поруки від 15 червня 2012 року. Просила на підставі ст. ст. 553-559 ЦК України: визначити недійсним договір поруки № 150100018079021 від 5 серпня 2010 року укладений між ПАТ АСТРА БАНК та [PERSON]; звільнити із-під арешту квартиру [ADDRESS]. У судовому засіданні позивачка підтримала заявлені позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні. Пояснила, що не підписувала договір поруки, оскільки покладалась на чоловіка [PERSON] при оформлені документів щодо кредитного договору і саме він оформлював всі документи. У судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечував проти задоволення позовних вимог. У судове засідання представник відповідача ПАТ «Астра Банк» не з'явився. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Як встановлено у судовому засіданні, 05 серпня 2010 року між [PERSON] та ПАТ АСТРА БАНК укладено кредитний договір № 150100018079021 (а. с. 4-7). 05 серпня 2010 року між [PERSON] та ПАТ АСТРА БАНК укладено договір поруки № 150100018079021/П (а. с. 9,10). 15 червня 2012 року між [PERSON] та ПАТ АСТРА БАНК укладено Договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 150100018079021 від 05.08.2010 р. (а. с. 8). Вирішуючи вимоги позивачки щодо визнання договору поруки недійсним з підстав ст. ст. 553-559 ЦК України, суд виходить з наступного. Згідно із ст. 553 ЦК України під порукою розуміється договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Виходячи з наведеного визначення, єдиною підставою виникнення поруки є саме договір. Відповідно до ст. 553 ЦК України, договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем. Водночас він є одностороннім договором, оскільки встановлює одностороннє зобов'язання, відповідно до якого, кредитор має право вимагати від поручителя виконання основних договірних обов'язків у відповідності до умов договору поруки, а поручитель зобов'язаний провести таке виконання. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно з ст. 60 Цивільного-процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як вбачається з матеріалів справи при укладенні договору поруки ПАТ «Астра Банк» зазначив у договорі всі істотні умови договору, а позивачка була належним чином ознайомлена з усіма умовами та за власним волевиявленням прийняла пропозицію, про що свідчать підписи сторін у договорі поруки. При цьому не існувало ніяких інших умов, які б примусили позивачку прийняти ці умови на вкрай не вигідних для себе умовах. Щодо посилань позивачки на ст. 559 ЦК України про припинення зобов'язання за договором поруки внаслідок зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується об'єм його відповідальності, то вказані твердження позивачки не відповідають обставинам справи та документам доказам, що надані сторонами. Так, договір поруки № 150100018079021/П від 05 серпня 2010р. є похідними від кредитного договору № 150100018079021 від 05 серпня 2010р. Умовами договорів поруки передбачено, що поручитель згоден зі зміною умов кредитного договору, пов'язаних зі зміною строку погашення кредиту, відсотків і комісій, а також розміру відсотків та комісій, та залишається зобов'язаним за цим договором у разі внесення банком та Позичальником змін до кредитного договору. Кореспондуючим обов'язком Банку при цьому є письмове інформування поручителя про такі зміни умов кредитного договору. Позивачка посилаючись у своїх вимогах на ст. ст. 553-559 ЦК України, не навела доказів існування з боку ПАТ «Астра Банк» порушень зобов'язань за договором поруки, наявність яких передбачена вказаними нормами закону, а також не надала доказів фіктивності вказаного договору поруки. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивачка в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 137 ЦПК, могла би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі позивачкою цього зроблено не було. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Судом встановлено, що відсутні підстави задоволення вимоги позивачки про визнання договору поруки недійсним з визначених нею підстав звернення до суду. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позовна вимога щодо звільнення майна з-під арешту не підлягає задоволенню, оскільки не обґрунтована та не підтверджена належними доказами. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Не може суд прийняти до уваги позицію позивача стосовно наполягання на позовних вимогах, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим об'єктивно не підтверджується. З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до публічного акціонерного товариства АстраБанк, [PERSON] про визнання договору поруки недійсним. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат розгляду справи, суд вважає за необхідне судові витрати понесені [PERSON] віднести за її рахунок. Слід зазначити, що позивачка не позбавлена можливості звернутись до суду за захистом порушеного права у інший, не зазначений у позові спосіб. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed