overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

08 вересня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача і просила стягнути з нього аліменти на її користь на утримання їх малолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову до суду. У судове засідання представник позивача не з'явився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв'язку з наступним. Відповідно до ст. 180 СК України - батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] року у сторін народився син - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого 06 грудня 2013 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції (арк.с.5). Малолітній, [PERSON], [INFO], знаходиться на утриманні позивачки, добровільно допомоги на її утримання відповідач не надає, тому, з урахуванням його можливостей та матеріального стану, з нього слід стягнути аліменти в судовому порядку у розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

08 вересня 2016 року позивачка звернулась до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на слідуючи обставини. Сторони з 19 квітня 1997 року знаходились у зареєстрованому шлюбі, який розірвано. Від спільних відносин мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею, знаходиться на її утриманні. Відповідач ухиляється від виконання своїх обовязків з утримання дитини належним чином, тому позивачка просила стягнути з відповідача, який не має регулярного доходу, на її користь аліменти в твердій грошовій сумі- 1\~000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Справа розглядалась по суті в заочному порядку, за результатами розгляду було винесено рішення суду про задоволення вказаних позовних вимог. Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська вказане заочне рішення було скасовано за заявою відповідача, справа призначена на розгляд по суті на 14 грудня 2016 року. Позивачка, після скасування заочного рішення, уточнила позов, просила стягнути аліменти в сумі 500 грн. Одночасно просила розглянути вказану справу за її відсутності, підтримавши уточнені позовні вимоги. Відповідач також не зявився в судове засідання, завчасно надав суду письмову заяву по визнання уточненого позову та розгляд справи у його відсутність. Суд, дослідив матеріали справи, визнав позов таким, що підлягає повному задоволенню, виходячи з наступного. Сторони знаходились в зареєстрованому шлюбі з 19 квітня 1997 року (а.с.11).. Від спільних відносин мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO] (а.с.12), яка проживає з позивачкою.. Ст.180 СК України передбачає, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 ст.181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Також, відповідно до ч.3 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Суд визначає, що відповідач, як батько неповнолітньої дитини неналежним чином виконує обовязки з утримання дитини. Відповідач не заперечує аргументів, на які посилається позивачка у позовній заяві. Таким чином, суд однозначно приходить до висновку про обґрунтованість позиції позивачки за вказаним уточненим позовом. Рішення судом прийнято з урахуванням вимог ст. 60 ЦПК України, тобто в межах доказів, наданих сторонами суду по справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

08 вересня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які проживають з матір'ю. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначала, що відповідач є батьком дітей, матеріальної допомоги на їх утримання в добровільному порядку не надає, є працездатною особою, має постійне місце роботи, стабільний заробіток, тому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки заробітку (доходів) щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав. Відповідач в суд не прибув, в надісланому на адресу суду листі, просив розглянути справу за його відсутності, позов визнав. Вислухавши представника позивача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Із свідоцтв про народження серії І-БК № 041387 , серії І-БК № 216816 (а.с. 3,4), підтверджується, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Згідно довідки виконавчого комітету Ониськівської сільської ради № 434 від 27.04.2017 року, (а.с. 6) неповнолітні діти [PERSON], [PERSON], проживають з матір'ю [PERSON] Як зазначає позивач в позовній заяві, відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Відповідно до ст.ст. 180, 181 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від заробітку (доходу) і (або) в твердій грошовій сумі з того із батьків, який зобовязаний сплачувати аліменти. Як передбачено ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком коли розмір аліментів визначено у твердій грошовій сумі. При визначенні способу виконання обовязку утримувати дітей, суд враховує стан здоровя та матеріальне становище не тільки дітей, а й відповідача, який є працездатним, має постійне місце роботи, стан здоровя його задовільний, інших утриманців не має, тому суд вважає можливим стягнення аліментів з відповідача в частці від заробітку (доходу) щомісячно в розмірі 1/3 . Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

08 вересня 2017 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду з вищевказаною позовною заявою. На підтвердження позовних вимог, посилається на те, що вона з відповідачем по справі [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з 07 грудня 2012 року, від даного шлюбу сторони мають спільну дитину сина [PERSON], [INFO], який проживає разом із позивачкою. Відповідач, [PERSON], добровільно матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини не надає. За таких підстав позивачка звернулася з даним позовом до суду. [PERSON] просить суд стягувати із [PERSON] на свою користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітків (доходів), не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 08 вересня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка, [PERSON], в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, в якій розгляд справи просила провести у її відсутність. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не зявився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином у відповідності до ч.5 ст. 74 ЦПК України. Вивчивши та проаналізувавши всі докази зібрані по справі, суд вважає, що справу необхідно розглянути з постановленням заочного рішення, на підставі доказів, що містяться в справі, позов є обґрунтованим і підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони мають спільну неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження а.с.3), який проживає разом із позивачкою, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Остапівської сільської ради Миргородського району № 277 від 06.09.2017 (а.с.4). Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів судом враховуються наступні обставини: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Враховуюче вищевикладене, суд вважає встановленою наявність підстав, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. А тому із [PERSON] необхідно стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

08 вересня 2017 року [PERSON] предявила вказаний позов, посилаючись на наступні об- ставини. 25 жовтня 2008 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у виконавчому комітеті Неру- шайської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, актовий запис № 5. Від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO]. Сімейні стосунки з відповідачем не під- тримують більше року, мешкають окремо один від одного. Причиною тому стало те, що між ними часто виникали непорозуміння з різних побутових причин, почуття любові та поваги зникли. Вва- жає що подальше сумісне проживання неможливе, тому просила розірвати шлюб між ними, поно- вивши їй дошлюбне прізвище. Позивач у судове засідання не зявилася, надала заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. В судове засідання на 08.11.2017 р. [PERSON] не зявився, хоча про дату, час та місце роз- гляду справи за місцем реєстрації сповіщався належним чином - поштою з повідомленням.(а.с.15). До суду повернувся конверт із поміткою «за вказаною адресою не проживає». Тому у відповідності до ч.9 ст.74 ЦПК України відповідача викликано до суду шляхом опублікування оголошення в пре- сі на 05.12.2017 р. Але відповідач повторно до суду за викликом не зявилася, тому суд вважає можливим роз- глянути справу за його відсутності та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Із свідоцтва про шлюб серії 1-ЖД № 081913 (а.с.7) вбачається, що 25 жовтня 2008 року вико- навчим комітетом Нерушайської сільської ради Татарбунарського району Одеської області зареєст- ровано шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], 03.09. [INFO], актовий запис № 5. Відповідно до ст.112 СК України, рішення суду про розірвання шлюбу може бути постанов- лено, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу су- перечить інтересам одного із них, інтересам дітей, що мають істотне значення. В силу ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюб- не прізвище. Згідно ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день наб- рання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. За змістом ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що шлюб між сторонами розпався, тому подальше спільне життя подруж- жя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін, у звязку з чим суд вважає, що шлюб має бути розірваний. Крім того, з відповідача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем в сумі 640 грн., відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України та витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошень про виклик останнього до суду в сумі 120 грн. відповідно до п.6 ч.3 ст.79 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

08 вересня 2017 року Білопільським районним судом Сумської області ухвалено рішення у цивільній справі № 573/1426/17(пров. 2/573/542/17) за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON], - про зменшення розміру аліментів. Зменшено розмір аліментів, що стягуються за рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 14 вересня 2004 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], з 1/4 частки до 1/6 частки з усіх видів заробітку ( доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ухвалено стягувати щомісячно з [PERSON], [INFO], мешканця [INFO], на користь [PERSON] аліменти в розмірі 1/6 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання сина [PERSON], [INFO] до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 13 липня 2017 року. Тобто позовні вимоги [PERSON] задоволено в повному обсязі. 15.09.2017 року позивач [PERSON] подав заяву про ухвалення додаткового рішення, так як при ухваленні рішення судом не було вирішено питання щодо стягнення судового збору. Просив стягнути з [PERSON] на його користь судовий збір у сумі 640 грн., сплачений ним при поданні позовної заяви. Відповідно до п.4 ч.1 ст.220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. В судове засідання сторони не з»явилися, позивач [PERSON] надав заяву про ухвалення додаткового рішення без його участі та стягнення на його користь з [PERSON] суми судового збору 640 грн., відповідач [PERSON] надала заяву про проведення судового засідання без її участі та відмову позивачу у задоволенні заяви про стягнення судового збору. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення у справі для вирішення питання щодо стягнення судового збору відповідно до п.4 ч.1 ст. 220 ЦПК України та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір відповідно до положень ч.1 ст. 88 ЦПК України: «Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. А так як позивач [PERSON] сплатив судовий збір у сумі 640 грн. згідно квитанції ощадбанку від 24.07.2017 року (а.с.14а), підлягає стягненню зазначена сума з відповідача [PERSON]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

08 вересня 2017 року завідуючий 5-м відділенням КЗ Першої обласної спеціалізованої лікарні м.Ромни звернувся до суду із заявою про продовження примусової госпіталізації до психіатричного закладу [PERSON]. Свої вимоги мотивував тим, що [PERSON] був визнаний недієздатним 25 лютого 2014 року. 02.03.2017 року [PERSON] був госпіталізований до 1 ОСЛ м.Ромни. 3 березня 2017 року рішенням суду до [PERSON] застосовано примусову госпіталізацію. [PERSON] щомісяця оглядався комісією лікарів, поліпшення протягом 6 місяців не відмічалось, тому комісією було винесено рішення про необхідність продовження примусової госпіталізації. Просив продовжити примусову госпіталізацію [PERSON] У судовому засіданні представник 5 відділення КЗ Першої обласної спеціалізованої лікарні м.Ромни підтримав заяву та прохав її задовольнити, посилаючись на викладені в ній обставини. [PERSON] в судове засідання не зявився. Згідно довідки 1 ОСЛ за своїм психічним станом він не може знаходитись на судовому засіданні при розгляді заяви про продовження госпіталізації (а.с.5). Заінтересована особа [PERSON] та особа, яка надає правову допомогу не заперечували проти заяви. Прокурор також не заперечувала проти задоволення заяви. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши висновок комісії лікарів-психіатрів, суд вважає, що заява про продовження госпіталізації [PERSON] підлягає задоволенню відповідно до вимог ст.ст. 14, 17 Закону України «Про психіатричну допомогу» Судом встановлено, що рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25 лютого 2014 року [PERSON] було визнано недієздатним та призначено його опікуном [PERSON] (а.с.4). 3 березня 2017 року рішенням Роменського міськрайонного суду від 3 березня 2017 року до [PERSON] застосовано госпіталізацію в стаціонар КЗ СОР « 1 ОСЛ м.Ромни» у примусовому порядку без його усвідомленої згоди (а.с.7). [PERSON] страждає психічним захворюванням у вигляді «Шизофренії, параноїчної форми, безперервний тип перебігу». На момент огляду виявляє ознаки тяжкого психічного розладу у вигляді розгорнутого параноїчного синдрому, маніакального стану, який не дає йому змогу розуміти значення своїх дій та керувати ними. Виявляє та вчиняє дії, що несуть реальну загрозу життю та здоровю оточуючим. Ненадання психіатричної допомоги може призвести до неочікуваних наслідків, смерті пацієнта (а.с.3). Це підтверджується як висновком комісії лікарів, так і пояснення в судовому засіданні лікаря- психіатра [PERSON] та [PERSON] Суд вважає, що [PERSON] необхідно продовжити примусову госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку, згідно вимог ст.ст. 14, 17, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», так як він виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, внаслідок чого є небезпечним для оточуючих.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-07 00:00:00

08 вересня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1998 р.н., яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 07.09.2017 р. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів хвора є небезпечною для себе та оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР» не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 07.09.2017 р. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради» за направленням лікаря-психіатра Веризубов КЗ «ОЦЕМДта МК» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР» комісія лікарів підтвердила обґрунтованість госпіталізації [PERSON] [PERSON] було поставлено попередній діагноз - гострий поліморфний психотичний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що їй необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Допитана в судовому засіданні в якості свідка, мати [PERSON], [PERSON], пояснила, що її донька знаходилась на лікуванні лікаря невропатолога, останні два місяці відмовляється приймати ліки, поводить себе агресивно, не впізнає бабусю. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-07 00:00:00

08 вересня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 07.09.2017р. о 15 год. 10 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, не може задовольнити основні життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР» не давав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 07.09.2017р. о 15 год. 10 хв. гр.[PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради» на основі рішення конституційного суду України від 01.06.2016 року без направлення. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР» комісія лікарів виявила, що хворий агресивний та напружений, має слухові галюцинації, збуджений. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - Шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, галюцинаторно-маячний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved