Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

09.10.2020 до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей по Київського району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 1510.2020 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 10.11.2020 позовні вимоги про розірвання шлюбу задоволені в повному обсязі, шлюб розірвано. Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей по Київському району департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10.11.2020 року роз`єднані та виділено у самостійне провадження. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що вона від шлюбу з відповідачем мають спільну дитину, [PERSON] . [INFO] . Оскільки саме позивач слідкує за станом здоров`я , духовного та розумового розвитку дитини, та дитина відвідує школу, та облікована в медичних установах за місцем проживання позивачки то вона просить визначити місце проживання дитини разом з нею. Департамент служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської області Харківської міської ради надав до суду висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої [PERSON] разом з матір`ю, [PERSON] . В судове засідання позивачка не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про визнання позовних вимог про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю та просив розглядати справу без його участі. Представник третьої особи - Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, в судове засідання не з`явився, подав на адресу суду висновок про доцільність визначення місця проживання дитини та письмові пояснення, відповідно до яких позовні вимоги [PERSON] підтримав та просив розглядати справу без участі представника третьої особи. Беручи до уваги ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідачі обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надали, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідачів. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч.4 ст.223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи прийшов до наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстровано шлюбі, який розірвано рішенням Київського районного суду м. Харкова від 10.11.2020 року (а.с. 16). За час спільного проживання у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] , батьками якої вказані: мати - [PERSON] , та батько - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , видане Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції (а.с. 12). Після розірвання шлюбу, малолітня [PERSON] проживає з матір`ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до висновку Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської області щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір`ю вбачається, що питання щодо визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради, та з урахуванням рекомендацій комісії, в інтересах дитини, Департамент служб, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, [PERSON] . Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За нормами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, як це передбачається вимогами ст. 155 СК України. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Згідно вимог ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. ст. 160-161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 18 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основної уваги. Вимогами ст. 27 даної Конвенції передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, нести основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей рівень життя, необхідний для розвитку дитини. Крім того, батько [PERSON] - [PERSON] , не висловлював заперечень щодо існуючого місця проживання дитини з матір`ю та надав до суду заяву про визнання позову, яка наявна в матеріалах справи. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved