Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

08 серпня 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до ПАТ «Дніпрометробуд» про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що вона працювала у відповідача на посаді інженера-конструктора І категорії виробничо-технічного відділу. У грудні 2013 року її було звільнено у зв'язку із скороченням штату, проте заборгованість по заробітній платі було сплачено лише у травні 2014 року. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні (35 днів) у сумі 4 817,05 грн., відшкодування моральної шкоди в сумі 5 000,00 грн. (а.с.а.с. 1 - 4). У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі, а представник відповідача - заперечувала проти їх задоволення. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом було встановлено, що позивач працювала у відповідача на посаді інженера-конструктора І категорії виробничо-технічного відділу (а.с. 15). 02 грудня 2013 року відповідачем було видано наказ № 252-ок про звільнення позивача у зв'язку із скороченням чисельності працівників (а.с. 14). 24 квітня 2014 року рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська у цивільній справі № 203/2407/14-ц з відповідача на користь позивача, у тому числі було стягнуто середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні за період від 02.12.2013 р. по 31.03.2014 р. у сумі 11 285,66 грн. та компенсацію заподіяної моральної шкоди в сумі 500,00 грн. Вказане рішення набрало законної сили (а.с.а.с. 5 - 12). 22 травня 2014 року відповідач сплатив позивачеві усі належні останній при звільненні кошти. Відповідно до частин 1, 6 статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно з частиною 1 статті 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, суд вважає, що за час затримки розрахунку при звільненні з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середня заробітна плата в сумі 4 817,05 грн. Розрахунок середнього заробітку проведено судом у відповідності з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (далі - Порядок). За правилами абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передували події, з якою пов'язана відповідна виплата. Абзацом 1 пункту 8 Порядку передбачено, що обчислення виплат провадиться шляхом множення середньоденного (погодинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (погодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочих днів на число відпрацьованих робочих днів. Середньоденна заробітна плата позивача за табелями обліку робочого часу та відомостями нарахування заробітної плати, наданими суду відповідачем складає 137,63 грн. Таким чином, сума середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні складає: 35 х 137,63 = 4 817,05 грн. Вимоги позивача про відшкодування відповідачем моральної шкоди підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 2371 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Ураховуючи положення цієї норми, співвідношуючи їх зі встановленими в засіданні обставинами й фактами, суд вважає, що вони свідчать про наявність у діях відповідача безперечної вини у порушенні права позивача на своєчасне одержання заробітної плати. Між тим, на думку суду, розмір моральної шкоди, запропонований позивачем, є завищеним, і її необхідно компенсувати в сумі 500,00 грн. У порядку статті 88 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у сумі 487,20 грн. Крім того, згідно зі статтею 367 ЦПК суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у частині присудження позивачеві середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні.

Outcome: partial