Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

09 липня 2020 року [PERSON] звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, що продовжує навчання. Свої вимоги обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 29 вересня 2001 року було укладено шлюб. Від цього шлюбу вони мають повнолітню доньку - [PERSON] Зазначає, що дочка знаходиться на її утриманні та на теперішній час є студенткою 1 курсу Донецького національного медичного університету, фармацевтичного факультету, денної форми навчання, що потребує додаткових матеріальних витрат. У зв`язку із викладеним просила суд ухвалити рішення яким стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини заробітку(доходу) [PERSON] , щомісячно, починаючи з 09 липня 2020 року до закінчення донькою навчання, однак не більше як до досягнення нею двадцяти трьох років. Позивачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, позов задовольнити. Відповідач [PERSON] , у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідачів про місце, день та час розгляду справи. Судом були спрямовані судові повістки за останньою відомою адресою місця проживання [PERSON] зареєстрованого у встановленому законом порядку, що підтверджено відповіддю на запит суду, направленим у порядку ст. 187 ЦПК України, а також виклик у судове засідання відповідача був здійснений шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Однак, [PERSON] будучи повідомленим у встановленому законом порядку (належним чином) судовою повісткою, про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзив, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності від нього до суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач, будучи повідомленим належним чином про дату, час і місце розгляду справи не з`явився без повідомлення причин неявки, не подав відзив, а позивач не заперечує проти вирішення справи на підставі наявних у ній даних чи доказів із постановленням заочного рішення, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, та про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній даних та доказів з постановленням заочного рішення. В ході розгляду справи судом було розв`язано заяви та клопотання сторін та прийнято процесуальні рішення. Ухвалою суду від 17 липня 2020 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків, а саме надання позивачкою оригіналу довідки з місця проживання про спільне мешкання повнолітньої дитини разом з матір`ю, а також надання оригіналу довідки про навчання, видпної на момент звернення до суду з позовом. Ухвалою суду від 31 липня 2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. Ухвалою суду від 10 вересня 2020 року прийнято рішення про розгляд справи у заочному порядку. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на такі встановлені у судовому засіданні обставини та відповідні ним докази. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 вересня 2001 року. 07 квітня 2014 року їх шлюб було розірвано на підставі рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області (а.с.12). Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народилася [INFO] у м. Слов`янськ Донецької області, її батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 15). Згідно із довідкою Донецького Національного медичного університету № 312 від 03 вересня 2019 року, [PERSON] навчається на 1 курсі у Донецькому національному медичному університеті (4 рівня акредитації) на фармацевтичному факультеті, очній формі навчання. Термін навчання 1 вересня 2019 року - 30 червня 2020 р(а.с.11). Згідно із договором № к/ф-28-2019 від 12 серпня 2019 року, укладеного Донецьким національним університетом та [PERSON] , строк надання освітньої послуги [PERSON] становить період з 01 вересня 2019 року по 30 червня 2024 рік, вартість навчання складає 95 000 грн., по 19 000 грн. на рік , або 1900 грн. на місяць(а.с. 13). Згідно із наданими позивачкою квитанціями, [PERSON] проводила оплату навчання своєї доньки у Донецькому національному медичному університеті, а саме за період з вересня 2019 року по червень 2020 року, щомісячно по 1900 грн.(а.с.4-9). Згідно із довідкою Донецького національного медичного університету від 27 липня 2020 року, [PERSON] є студенткою Донецького Національного медичного університету фармацевтичного факультету 1 курсу, спеціальність «Фармація». Освітньо - кваліфікаційного рівня: «Спеціалість», «Магістр». Підстава навчання - за конкратном, форма навчання - дення. Термін навчання в університеті від 01 вересня 2019 року до 30 червня 2024 року(а.с. 21). Згідно із довідкою ТОВ «Сингерія-БТ» № 2329 від 27 липня 2020 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] з 24 березня 1999 року, [PERSON] з 11 червня 2002 року(а.с.22). Судом встановлено, що [PERSON] на час звернення [PERSON] до суду виповнилося повних вісімнадцять років та вона потребує матеріальної допомоги, оскільки проживає разом із своєю матір`ю та у зв`язку з навчанням на денному відділенні Донецького національного медичного університету, не працює та не має доходу. Відповідач [PERSON] в свою чергу, може надавати матеріальну допомогу, оскільки він є працездатним, стан здоров`я задовільний. Згідно із ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні діти продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23-х років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно ст. 200 СК України, суд може визначити розмір аліментів на повнолітню дочку, сина, в твердій грошовій сумі або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. Згідно із ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, інші обставини, що мають істотне значення. При визначені розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд відповідно ст. 182 СК України, враховує його матеріальне становище і стан здоров`я, а також матеріальне становище та стан повнолітньої доньки, і вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання повнолітньої доньки у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, до закінчення навчання, але не більш як до досягнення дочкою 23-х років. З огляду на викладене, враховуючи те, що [PERSON] має повних 18 років, продовжує навчання, знаходиться на утриманні матері [PERSON] , проживає із матір`ю, що є позивачкою у справі, суд визначає частку заробітку (доходу) відповідача, яка буде стягуватися як аліменти на утримання доньки, що продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини всіх доходів відповідача щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до закінчення навчання донькою, але не більш як до досягнення нею 23-х років. На підставі ст. 191 СК України, аліменти з відповідача підлягають стягненню з моменту пред`явлення позову до суду. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з такого. Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», що передбачає пільги щодо сплати судового збору, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У ч.1 ст. 141 ЦПК України зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч. 6 згаданої статті, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З врахуванням вказаних положень можна дійти висновку, що у поняття судових витрат, вказаних у ч.6 ст. 141 ЦПК включається також і судовий збір. Наведене положення узгоджується також із частиною другою вказаної норми, де на відміну від частини шостої йдеться про «інші судові витрати». За таких обставин, слід дійти висновку, що у разі звільнення від сплати судових витрат, у тому числі судового збору, сторони, на користь якої ухвалено рішення, то з протилежної сторони стягуються витрати, які були понесені іншими особами, а решта компенсується за рахунок держави. Таким чином, враховуючи, що позивачка є звільненою від сплати судового збору при зверненні до суду із позовними вимогами про стягнення аліментів, а позов судом задоволений у повному обсязі, то підстав для стягнення судового збору з відповідача в дохід держави у суду не має, оскільки за вимогами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, він компенсується за рахунок держави. Такий висновок суду також узгоджується із нормами, передбаченими ч.1 ст. 142 ЦПК України. На підставі ст. ст.182, 191, 198-201 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved