Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

08 вересня 2014 року позивач звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовом, який в подальшому уточнила та згідно редакції від 22.12.2014 року просила суд ухвалити рішення, яким визнати за [PERSON] право власності на 16/100 часток домоволодіння [ADDRESS], у складі приміщення 3-2 житловою площею 17,5 кв.м. у житловому будинку літ. «А» та огорожа № 8,10 як на спадщину за законом після смерті мами - [PERSON]. Свої вимоги мотивувала тим, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належні їй 16/100 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. Позивач стверджує, що спадкоємцем першої черги є донька померлої, [PERSON], 1998 року народження, яка в установлений законом строк звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] з завою про прийняття спадщини, але у видачі Свідоцтва було відмовлено у зв'язку з тим, що по вказаному домоволодінні було змінено розмір часток, що і стало підставою для звернення до суду. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача ОМР в останнє судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи сповіщався належним чином, 17.02.2015 року надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності відповідача, а в задоволенні позову просив відмовити. Третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи сповіщалась належним чином, причини неявки суду не повідомила. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що 19 вересня 1998 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про одруження [NUMBER], після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с. 86). Від даного шлюбу [INFO] народилась [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим 03 лютого 1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Київської рай адміністрації виконкому Одеської міськради, де в графі мати записана - [PERSON], в графі батько - [PERSON] (а.с. 16). [INFO] [PERSON] помер, про що Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 11015 (а.с. 19). Після смерті [PERSON] його дружина [PERSON] звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовом про визначення розміру частки у спільному майні і визнання права власності на спадкове майно. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25 травня 2009 року позов [PERSON] було задоволено, визнано за нею право власності на 16/100 часток домоволодіння [ADDRESS], як на спадщину за законом після смерті чоловіка - [PERSON] (а.с.8). [INFO] [PERSON] померла, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Одеського міського управління юстиції в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 5973, що підтверджується Свідоцтвом про смерть [NUMBER] (а.с. 18). Після її смерті відкрилась спадщина на майно, в тому числі й на вищевказану частку домоволодіння [ADDRESS]. У відповідності зі ст. 1223 ЦК у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Згідно зі ст. 1261 ЦК у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцем майна померлої [PERSON] є її неповнолітня донька [PERSON], [INFO]. Як вбачається з посвідчення, виданого Київською районною адміністрацією Одеської міської ради від 11.10.2012 року за № 644 [PERSON], згідно розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 10.10.2012 року № 730, призначена опікуном над малолітньою [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлюється у шість місяців та починається з часу відкриття спадщини. В установлений законом строк, [PERSON] в інтересах малолітньої [PERSON], [INFO], звернулась до Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, у зв'язку з чим нотаріусом було заведено спадкову справу № 6/2012 року, копія якої була витребувана судом. 22 грудня 2012 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого [PERSON] успадкувала квартиру [ADDRESS] після смерті своєї матері [PERSON], померлої [INFO] (а.с. 82). Проте, у видачі свідоцтва про на спадщину за законом на частку домоволодіння під [ADDRESS] приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] позивачу було відмовлено, через те, що з домоволодіння була виділена частка в самостійне та документи після виділу не були переоформлені (а.с. 124), у зв'язку з чим рекомендовано звернутись до суду з позовом. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» (пункт 23) передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. Дійсно з листа КП «БТІ» ОМР від 18.11.2014 року № 6706-06/915 вбачається, що станом на 31.12.2012 року зареєстровано: - домоволодіння по [ADDRESS] за [PERSON] на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 25.05.2009 року справа № 2-1129/09, яким визнано право власності в порядку спадкування після [PERSON], після перерахунку часток, затвердженого розпорядженням Київської райадміністрації № 899 від 08.07.2004 року. Зареєстровано 10.9.2009 року в кн. 167 доп. стр 66, № 9544; - житловий будинок по [ADDRESS] за [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради 29.10.2010 року на підставі сертифікату № 15001251 від 25.10.2010 року замість свідоцтва про право власності, виданого 22.04.2005 року. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності зі ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) У відповідності до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до норми ст. 392 ЦК України вбачається, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати їм документа, який засвідчує його права власності. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, суд доходить до висновку, що позивач діючи в інтересах малолітньої дитини, у встановлений законом строк звернулась у нотаріальну контору із заявами про прийняття спадщини, що є підставою для визнання за дитиною померлої права власності на спірне майно в порядку спадкування за законом, так як інших спадкоємців крім неї немає, а іншої можливості оформити своє право на спадкування малолітня дитина позбавлена. Відповідно до чинного законодавства Україна законодавчо забезпечує громадянам, організаціям та іншим власникам рівні умови захисту права власності. В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі викладеного і

Outcome: approved