Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

09.11.2017 року до суду звернувся позивач [PERSON]С з позовом про визнання недійсним договору та стягнення коштів в порядку захисту прав споживача до відповідача ТОВ «[PERSON] ТРЕЙД ». Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2017 року відкрите провадження у справі. Справу призначено до розгляду в судовому засідання на 09 січня 2018 року. 09.01.2018 року розгляд справи відкладений в зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача. Справу призначено до розгляду на 20.02.2018 року Учасникам розгляду справи роз'яснені права та обов'язки відповідно до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 20.02.2018 року в судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частина рішення Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визнати недійсним договір ревардингу № 303187 з додатками до нього від 15.12.2016 року, що укладений між ним та відповідачем та стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 60000.00грн. В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: приблизно в грудні 2016 року він в мережі Інтернет знайшов оголошення з якого дізнався про можливість придбати трактор МТЗ Беларус у розстрочку терміном на 5-ть років за 300000 грн. в оголошенні було зазначено адресу в м. Харкові, за якою знаходилась фірма, а саме ТОВ «[PERSON] ТРЕЙД » 15.12.2016 року між ним та відповідачем був укладений договір ревардингу № 303187 відповідно до п. 2.1 якого відповідач по справі або постачальник за договором ТОВ «[PERSON] ТРЕЙД » зобов'язувався придбати на умовах договору ревардингу йому у користування майно - трактор МТЗ 892 Беларус, а він зобов'язувася прийняти товар за актом та сплачувати ревардингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору. На виконання умов спірного договору ним було сплачено 60000 грн.. як платіж, зазначений відповідно до договору, як «вартість фінансування». Як комісія банку за приймання платежу ним було сплачено 600 грн. основними умовами договору було наступне: товар МТЗ 892 Беларус (рік випуску не вказаний), вартість предмету ревардингу 300000.00 грн., відсоток платежів 50%, щомісячний платіж 12500.00 грн.. вартість фінансування 60000.00 грн.. платіж за передачу 9000.00 грн.. викупна вартість 4500.00 грн.. відсоткова ставка 8.5% комісія 5%, строк ревардингу 60 місяців з моменту підписання Акту приймання-передачі товару. Відповідач вказаний трактор не поставив. Проаналізувавши спірний договір, вважає його таким, що не відповідає чинного законодавства, а отже є недійсним і порушує норми ЗУ «Про захист прав споживачів» Проаналізувавши витрати на кінцеве придбання трактора МТЗ 892 Беларус, він отримав суму , яка дорівнює 430588 грн., що значно перевищує як його очікування так і рекламну пропозицію, яку він знайшов в мережі Інтернет. Детально ознайомитись із договором йому дали можливість лише після сплати коштів в сумі 60000 грн., на розрахунковий рахунок, наданий відповідачем. На даний час в цивільному законодавстві відсутнє поняття ревардингу та «договору ревардингу». В вказані в договорі умови відповідають договору фінансового лізингу. В договорі не зазначені відомості про продавця товару, що позбавляє права позивача на звернення із претензіями у випадку порушення вимог до якості, комплектності придбаного товару. Договір містить ряд умов, які є несправедливим для нього як для споживача, а саме включає цілий ряд додаткових платежів що значно підвищує вартість товару, а також у відповідача відсутня ліцензія на провадження діяльності із залучення фінансових коштів фізичних осіб, крім того укладений договір не є нотаріально посвідченим та не спрямований на настання реальних наслідків, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Крім того пояснив, що даного часу він предмет договору, тобто трактор, не отримав. Хоч його запевняли, що протягом трьох днів після підписання договору та внесення суми в 60000 грн., трактор буде йому поставлений. Представники відповідача спочатку говорили, що йому необхідно сплатити всю суму і лише потім він отримає трактор, а потім взагалі стали уникати спілкування з ним, з чого він прийшов до висновку, що даний договір не був спрямований на виникнення реальних наслідків, а укладений лише для того, щоб отримати з нього грошові кошти. Відповідач ТОВ «[PERSON] ТРЕЙД » в судове засідання не з'явився. про час та м місце розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з'ясувавши зміст позовних вимог, вислухавши осіб, що приймали участь у розгляді справи вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено,що 15.12.2016 року між позивачем та відповідачем був укладений договір ревардингу № 303187 відповідно до п. 2.1 якого відповідач по справі або постачальник за договором ТОВ «[PERSON] ТРЕЙД » зобов'язувався придбати на умовах договору ревардингу позивачу у користування майно - трактор МТЗ 892 Беларус, а позивач зобов'язувався прийняти товар за актом та сплачувати ревардингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору . Відповідно до квитанції від 15.12.2016 року № 0.0.670122644.1 ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» позивач сплатив 60000.00 грн., на виконання умов Договору ревардингу № 303187 , як зазначено в квитанції оплата вартості фінасування. Відповідно до умов Договору повна вартість предмету договору складає 300000 грн. Згідно з умовами підпунктів 2.1.2.2., 3.1 Договору ревардингу № 303187 від 15.12.2016 року, Відповідач зобов'язувався придбати у власність та передати Позивачу в користування на термін та на умовах, передбачених Договором ревардингу трактор МТЗ 892 Беларус. Відповідно до п.3.2 вартість предмету договору на момент укладання даного договору зазначається у договорі та в Додатку №3 Згідно з положеннями укладеного договору, а саме розділ 7, п.7.1,7.2., договір ревардингу діє до повного виконання умов сторонами, але не більше 76 календарних місяців з моменту підписання даного договору, строк ревардингу починається з дати передачі та закінчується через 60 календарних місяців з моменту підписання акту прийому-передачі товару але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобов'язань за Договором , а строк ревардингу закінчується через 60 календарних місяців з моменту підписання Акта приймання-передачі товару та в останньому місяці сплати ревардингового періодичного платежу за Додатком №3 до цьогоДоговору , якщо інше не передбачене, умовами Договору. Як вбачається з матеріалів справи доставка предмету лізингу передбачена до 15.03.2018 року. Однак жодної доставки не відбулося, в матеріалах справ відсутній акт прийому передачі товару. Згідно із частиною першою\~статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 627 ЦК України \~встановлено, що відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (частина другастатті 627\~ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша\~статті 628 ЦК України). Відповідно до частини другої\~статті 628 ЦК України\~до відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Саме поняття ревардингу та договору ревардингу нормами цивільного кодексу України не передбачене. Проте з умов укладеного між сторонами договору вбачається, що він містить умови договору лізину та фінансовго лізингу. Відповідно до частини першої\~статті 806 ЦК України\~за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника)відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Частиною другою\~статті 806 ЦК України\~встановлено, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.\~\~ До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Статтею 807 ЦК України\~передбачено, що предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Загальні правові та економічні засади фінансового лізингу визначає\~Закон України «Про фінансовий лізинг» Відповідно до\~статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до частини першої\~статті 6 Закону України «Про фінансовий лізинг»\~договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. З підпункту 5.1 укладеного між сторонами договору вбачається, що відповідач передає у користування Предмет договору не пізніше 120 робочих днів з мементу сплати отримувачем на рахунок постачальника першого ревардиноговогу платежу Відповідно до частини другої\~статті 6 Закону України «Про фінансовий лізинг»\~розмір лізингових платежів є істотною умовою договору. Судом встановлено, що вартість фінансування та платіж за передачу Предмета ревардингу, які передбачені укладенимдоговором, виходять за межі переліку платежів, передбачених\~Законом України «Про фінансовий лізинг». Договором лізингу передбачено право відповідача змінювати та розривати Договір лізингу в односторонньому порядку, а Позивач в такому праві фактично обмежений. Для Позивача встановлені жорсткі зобов'язання та непропорційно великі розміри штрафів та пені. Верховний Суд України, розглядаючи справу №6-2766цс15 у своїй постанові зазначив, що така умова договору суперечить положенням пункту 4 частини 3\~статті 18 Закону України « Про захист прав споживачів», оскільки, надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору - є несправедливою умовою договору. Відповідно до частини першої\~статті 808 ЦК України\~якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізинголавцем продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Ремонт і технічне обслуговування предмета договору лізингу здійснюються продавцем і постачальником на підставі договору між лізингоодержувачем та продавцем (постачальником)( частина друга\~статті 808 ЦК України). Договір про сервісне обслуговування з продавцем (постачальником) Предмета лізингу Позивач не укладав, оскільки продавець (постачальник) Предмета лізингу йому не відомий. Згідно з підпунктом 6.2 укладеного договору Позивач зобов'язаний: за власний рахунок утримувати Предмет лізингу в належному технічному та робочому стані; додержуватись інструкцій та рекомендацій виробника та Продавця щодо утримання, обслуговування та експлуатації предмета (з залученням належним чином підготовлених фахівців, реквізити яких мають бути надані Позивачу Відповідачем). Всі роботи, пов'язані з технічним обслуговуванням та ремонтом товару , повинні виконуватися виключно на сертифікованих станціях технічного обслуговування Продавця та/або на станціях технічного обслуговування, які будуть вказані Відповідачем. Всі витрати, пов'язані з експлуатацією, технічним обслуговуванням та ремонтом товару покладаються на Позивача. Однак як вбачається з матеріалів справи, Відповідач не надав Позивачу реквізитів сервісної організації, яка має здійснювати сервісне обслуговування товару, що мав бути переданий за договором. Судом встановлено, що у укладеному сторонами договорі виключені та обмежені права Позивача, як споживача стосовно Відповідача у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених Договором та законом, звужені обов'язки позивача, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях\~Цивільного кодексу України, повністю виключена відповідальність Відповідача за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі Товару належної якості, одночасно значно розширені права Відповідача, які суперечать вимогам чинного законодавства. Відповідно до\~статті 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частини першої\~статті 230 ЦК України\~якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша\~статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Так, згідно з частиною першою\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»: умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Законом України «Про захист прав споживачів», встановлено недійсність правочинів, здійснених з використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введені в оману споживачів, шляхом пропонування; з метою реалізації однієї продукції до реалізації іншої, позбавлення споживачів достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення. Згідно з положеннями частини І, пунктів 2, 4, 7 частини третьої, частин 5 та\~статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману, зокрема: з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення та позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Крім цього, Верховний Суд України, розглядаючи справу №6-2766цс15 прийшов до висновку, що передбачений договором обов'язок сплатити авансовий платіж в розмірі 50 % вартості предмета лізингу, адміністративний платіж в розмірі 10 % вартості предмета лізингу та комісію за передачу предмета лізингу в розмірі 3 % від вартості предмета лізингу містить ознаки фінансової послуги, пов'язаної із залученням фінансових активів від фізичних осіб і потребує відповідної ліцензії. Проте, ліцензії на надання фінансових послуг відповідачем не надано. Відповідно до частини першої\~статті 227 ЦК України\~правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Виходячи з вищевикладеного судом встановлено, що ні час укладення договору з позивачем , ні на час розгляду справи у суді відповідач не має відповідної ліцензії на надання фінансових послуг. Також, Верховний Суд України у своїй постанові від 16 грудня 2015 року у справі №6-2766цс15 зробив правовий висновок про те, що договір фінансового лізингу транспортного засобу за участю фізичної особи має бути посвідчений нотаріально. Відповідно до частини другої\~статті 806 ЦК України\~до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю - продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Згідно\~статті 799 ЦК України\~договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої\~статті 220 ЦК України\~у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Як встановлено в судовому засіданні, спірний Договір лізингу нотаріально посвідченим не був. Оцінивши докази по даній справі в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню, ґрунтуються на нормах чинного законодавства і доведені доказами, дослідженими в судовому засіданні, спірний Договір ревардингу укладений 15.12.2016 року між Сторонами слід визнати недійсним та стягнути з Відповідача на користь Позивача кошти в розмірі 60000 грн., оскільки в судовому засіданні встановлено, що, спірним Договором забезпечено захист інтересів лише Відповідача, умови укладеного між сторонами договору є несправедливими, а сам Договір був укладений з використанням нечесної підприємницької практики, укладений без наявності ліцензії, нотаріально не посвідчений, та нає на меті виникнення наслідків, прередбачених в договорі. А тому в судовому порядку слід захистити порушені права та інтереси Позивача, при укладенні спірного Договору лізингу шляхом обраного позивачем способу захисту, який передбачений ст. 16 ЦК України та з яким погоджується суд, та визнати договір ревардингу недійсним. Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна сторона повинна повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі відшкодувати вартість того, що одержано за цінами, що існують на момент відшкодування. Приймаючи рішення про визнання договору ревардингу №303187 від 15 грудня 2016 року між позивачем та відповідачем недійсним, суд вважає за потрібне задовольнити і позовні вимоги позивача про повернення йому сплачених коштів за даним договором як вартість фінансування за договором в сумі 60000.00 грн. Крім цього, на підставі ч.1\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1409-60 грн.

Outcome: approved