Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

08.11.2019 року позивач звернувся з позовом, в якому просив зняти арешт з майна, належного [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] виданий 07.09.2007 року Первомайським МВ УМВС України в Миколаївській області, РНОКПП [NUMBER] , що був винесений на підставі постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 19393958 від 16.02.2018 року та від 25.09.2018 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що 16.02.2018 року головним державним виконавцем Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Ступак В.В. постановою про арешт майна боржника виконавче провадження № 19393958 відповідно ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» був накладений арешт на все майно позивача. Тим же державним виконавцем 25.09.2018 року постановою про арешт майна боржника ВП № 19393958 був накладений арешт на належний позивачу автомобіль марки «RENAULT MASTER» державний номерний знак [NUMBER] у зв`язку з заборгованістю по сплаті аліментів. В червні 2019 року відповідно довідки-розрахунку №5445/8 від 19.07.2019 р., позивач сплатив заборгованість за аліментами в повному обсязі і 01.07.2019 року звернувся до відповідача з заявою про зняття арешту належного йому майна. Однак, 3.07.2019 року начальником Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Крецу Б.М. у вирішенні даного питання позивачу було відмовлено, посилаючись на п.7 ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» - підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна боржника або його частини є погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в іншій спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника, та запропоновано звернутися до суду відповідно ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження». Вважає дії відповідача незаконними, оскільки у відповідності з ч. 1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. У разі порушення цього права власник має право на підставі ст. 391 ЦК України вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування своїм майном. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно ч.1 ст.319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Накладені арешти перешкоджають позивачу користуватися та розпоряджатися зазначеним автомобілем та майном, чим порушуються його конституційні та цивільні права, в зв`язку з чим він змушений звернутись до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не з`явився, а його представник адвокат Левицький С.О. надав заяву про розгляд справи без участі його та позивача, а позов підтримує та просить задовольнити. Начальник Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Крецу Б.М. надав клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача, а в задоволенні позову просить відмовити. Крім того, надав відзив, в якому вказав, що дійсно 03.07.2019 року [PERSON] надано відповідь на заяву в якій вказано, що в матеріалах виконавчого провадження відсутні документи, які підтверджують можливість виконання рішення в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника і що відповідно до ст. 59 ч.5 Закону України «Про виконавче провадження» в усіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Станом на 19.07.2019 року заборгованість по сплаті аліментів була відсутня, але станом на 01.10.2019 року існує заборгованість в розмірі 3346 грн., а тому в задоволенні позову необхідно відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Ст. 81 ч.1 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Із копії виконавчого листа, виданого Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області 28.09.2009 року ( а.с.49) видно, що з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до його повноліття, починаючи з 10.08.2009 року. Із копій постанов про арешт майна боржника по виконавчому провадженню № 19393958 по виконавчому листу № 2-2322 виданого 28.09.2009 року винесених головним державним виконавцем Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Ступак В.В. видно, що постановою від 16.02.2018 року (а.с.7) накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] та постановою від 25.09.2018 року (а.с.8) накладено арешт на автомобіль марки «RENAULT MASTER» державний номерний знак [NUMBER] , належний [PERSON] . Із копії довідки-розрахунку по виконавчому листу № 2-2322 виданого 28.09.2009 року від 19.07.2019 року видно, що штраф від 25.09.2018 року 21801,50 грн. сплачено в повному обсязі, а заборгованість станом на 19.07.2019 року відсутня ( а.с.9-10). Із копії довідки-розрахунку державного виконавця від 01.10.2019 року (а.с.51-52) видно, що по виконавчому провадженню № 19393958 по виконавчому листу № 2-2322 виданого 28.09.2009 року, стягувач [PERSON] , є заборгованість за липень-серпень 2019 року в сумі 3346 грн. Копією трудового договору та наказу розпорядження від 12.08.2019 року (а.с.23, 24) підтверджено працевлаштування позивача. Копіями банківських чеків ( а.с.62) підтверджено, що позивач 09.07.2019 року, 25.09.2019 року, та двічі 12.10.2019 року перерахував [PERSON] 1562 грн., 1569,85 грн., та по 1562 грн., відповідно. Таким чином, як на момент подання позову, так і на момент розгляду справи по суті у позивача заборгованість по аліментам перед стягувачем [PERSON] відсутня. При цьому суд не бере до уваги заперечення відповідача про наявність заборгованості на 01.10.2019 року на користь [PERSON] в розмірі 3346 грн., так як це інше виконавче провадження і вони не зведені в одне. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Ст. 48 ч.1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Ст. 56 ч.ч. 1, 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Ст. 59 ч.4 п. 7 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника. На підставі викладеного, суд приходить до висновку що арешт на майно боржника [PERSON] , а саме на автомобіль було накладено 25.09.2018 року у зв`язку із заборгованістю по сплаті аліментів, яка була погашена боржником в повному обсязі в липні 2019 року, тобто майже рік наклавши арешт на рухоме майно позивача, державний виконавець не вирішував питання про його реалізацію і погашення заборгованості. Більш того, з 13.08.2019 року позивач має постійне місце роботи, а відповідно і дохід, тобто є інший спосіб крім накладення арешту на майно, забезпечення виконання рішення суду, а відповідно суд знаходить що позов доведений і підлягає задоволенню.

Outcome: approved