Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

10.05.2019 [PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить: стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 10.05.2019 року і до повноліття дитини, а також аліменти за минулий час на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 01.01.2019 до 10.05.2019. В обгрунтування заявлених вимог вказала, що 02.09.2006 вона уклала шлюб з відповідачем, про що зроблений актовий запис №1797. У шлюбі, [INFO] , народилась дитина [PERSON] , яка на даний час проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Подружнє життя з відповідачем не склалось, з грудня 2018 р. вони фактично не проживають однією сім`єю, мешкають за різними адресами, не ведуть сумісного господарства; сім`я розпалась повністю, шлюб існує лише формально. Донька за згодою з відповідачем залишилась проживати з матір`ю. Посилаючись на норми чинного законодавства України, позивач вказує, що дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Вона сама такий рівень забезпечити не зможе, в зв`язку з чим батько, здоровий та працездатний, зможе сплачувати аліменти на рівні 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), оскільки має військове звання підполковника та працює в Східному регіональному управлінні Державної прикордонної служби України на посаді начальника хімічної служби та має постійний дохід, розмір якого позивачу не відомий. При сплаті відповідачем аліментів на рівні 1/3 частини від усіх видів заробітку, вважає [PERSON] , забезпечується їх рівність при несенні обов`язку утримання дитини. [PERSON] інших утриманців не має, є працездатним, отримує дохід, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому він може сплачувати такий розмір аліментів, вважає позивач. 22.07.2019 [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] , в якій просив: розірвати шлюб між ним і відповідачкою, зареєстрований 02.09.2006, актовий запис №1797; визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з відповідача на його користь сплачений судовий збір в сумі 1536,80 грн. В обгрунтування заявлених вимог вказав, що з моменту створення сім`ї і до того часу, коли відповідач забажала жити окремо, він єдиний утримував і її, і дитину. Шлюб з відповідачем був укладений 02.09.2006, про що зроблений відповідний актовий запис №1797. В шлюбі народилась донька - [PERSON] , [INFO] [PERSON] вказує, що він на даний час є військовослужбовцем Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, старшим офіцером, має 22 роки вислуги, військове звання підполковник; перебуває на службі у Державній прикордонній службі України з 2002 р. Все сімейне життя його зарплатна картка знаходилась у дружини, яка на свій розсуд розпоряджалась всіма коштами. Після того, як за її ініціативою сторони стали проживати окремо, його перевели на інше місце служби у м. Харкові, і [PERSON] перестала отримувати кошти з його зарплатної карти, в зв`язу з чим вирішила звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів, ніби він самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. [PERSON] зазначає, що шлюбні відносини між ними припинені з грудня 2018 р. за ініціативою відповідачки за зустрічним позовом, його неодноразові спроби відновити нормальні сімейні стосунки не привели до успіху. Однак він продовжував нести витрати, пов`язані з утриманням дочки. [PERSON] вказує, що між ним і дружиною відсутнє взаєморозуміння, вони втратили почуття любові та поваги один до одного, спільного господарства не ведуть; вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, відновлювати сім`ю вони наміру не мають; її формальне існування не відповідає їх інтересам, примирення неможливо. Щодо вимоги про визначення місця проживання дитини з ним позивач за зустрічним позовом вказує, що після припинення за ініціативою відповідачки шлюбних відносин він продовжує виконувати свої батьківські обов`язки та намагається якомога частіше спілкуватися з донькою, яку він дуже любить і має бажання та можливість створити їй найкращі умови для життя і розвитку. Протягом всього терміну навчання в закладі освіти він щоденно забирав її зі школи, брав участь в батьківських зборах, спілкувався з вчителями щодо успішності доньки, неодноразово відводив її до лікаря, коли була в цьому потреба. [PERSON] періодично відправляє дитину в село до своєї матері та проживає одна. Дійти з нею згоди щодо визначення місця проживання дитини не вдалось. [PERSON] вважає, що спільне проживання доньки з ним буде відповідати інтересам дитини, тому що він її дуже любить, у них є взаємна прихильність; у нього є бажання і можливість приділяти час дитині: відводити до школи, допомагати займатися уроками, проводити спільне дозвілля, відпочивати. Він хоче виховати інтелігентну, розумну та здорову дівчинку, дати їй хорошу освіту. У нього є постійне місце роботи/служби - він військовослужбовець, офіцер, має стабільний дохід, характеризується позитивно. Він зможе забезпечити доньці нормальні умови життя. У нього є можливість забезпечити потреби дитини саме в матеріальному плані, що забезпечить як фізичний так і культурний розвиток дитини, що в свою чергу призведе до відчуття себе повноцінним членом суспільства та дозволить розвивати спортивні та інші здібності дитини, сприятиме можливості забезпечення якісного медичного обслуговування. В найближчий час, вказує позивач за зустрічним позовом, він буде забезпечений власним житлом: в м. Харкові йому буде видана квартира. На даний час він проживає разом з матір`ю в її трикімнатній квартирі і має належні житлово-побутові умови для забезпечення дитини усім необхідним для її розвитку. Він веде здоровий спосіб життя, проблем зі здоров`ям не має, шкідливі звички відсутні. Він має повну вищу освіту, ерудований, начитаний. Після здобуття вищої освіти весь час перебував на державній службі. До адміністративної, кримінальної відповідальності ніколи не притягувався, на обліку в ПНД, наркологічному диспансері не перебуває. Все це на думку [PERSON] відповідатиме інтересам дитини, сприятиме належним умовам її проживання, гармонійному розвитку та вихованню, належному матеріальному забезпеченню. Позивач просить суд при розгляді даного питання врахувати, що відповідачка не має вищої освіти, постійної роботи та заробітку, оскільки вона ніде офіційно не працює, скаржиться на серце та судини; до неї додому постійно приходять сторонні люди, оскільки вона підробляє тим, що прямо в квартирі робить манікюр з педикюром, що ставить під ризик здоров`я дитини, оскільки пил від нігтів розлітається по всій квартирі. Вона проживає в орендованій квартирі, родичів або свого житла в м. Харків не має. Її поведінка в останній час характеризувалося грубістю, вона стала емоційною, неврівноваженою та схильною до криків та образ, навіть по відношенню до доньки, яка іноді боїться свою матір, яка на неї постійно кричить. Коли відповідач займається клієнтами, дитина вимушена поводити себе так, щоб не заважати. [PERSON] впевнений, що донька його дуже любить і теж хотіла б проживати з ним. Мікрорайон, в якому він зараз проживає, - новий, сучасний, з розвиненою інфраструктурою, де дуже багато діток, знаходиться в 10 хвилинах на маршрутці від станції метро Холодна гора. В декількох метрах від дому, в якому він проживає, знаходиться сосновий бір, нова сучасна школа. Також поряд з будинком знаходиться дитячий розважальний центр з безкоштовними гуртками та секціями для дітей. Дитині навіть не прийдеться нікуди їздити громадським транспортом та наражатися на небезпеку. Режим служби у нього стабільний, субота та неділя - вихідні дні. На випадок відрядження, з дитиною поряд буде його мати, яка також дуже любить свою онуку і може нею опікуватися. Вона отримує пенсію та має самостійний дохід (працює 4 дні на тиждень у поштовому відділенні поряд з домом та має можливість в будь-який час навідуватися додому в разі потреби. [PERSON] вважає, що проживання дитини з ним і бабусею повноцінно забезпечить розвиток та виховання малолітньої дитини, крім того, що мати дитини матиме можливість безперешкодно спілкуватися з донькою. 23.08.2019 [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити [PERSON] в задоволенні позову про стягнення аліментів в повному обсязі, задовольнити його зустрічні позовні вимоги про визначення місця проживання малолітньої дитини з ним. В обгрунтування своїх вимог посилався на необгрунтованість і безпідставність позовних вимог [PERSON] , яка намагається ввести суд в оману, посилаючись на те, що донька залишилась проживати з нею за згодою з відповідачем, який з грудня 2018 р. не бере участі у вихованні та утриманні дитини, що ним спростовано в зустрічному позові. [PERSON] вважає, що право одного з подружжя на аліменти не може виникнути безпідставно. Передумовою до цього повинен стати факт самоусунення одного з батьків від участі в матеріальному забезпеченні своєї дитини. Однак він не припиняв виконувати свої батьківські обов`язки і продовжував фінансувати витрати по забезпеченню дитині нормальних умов життя і розвитку. Той факт, що [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з нього аліментів в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, а не з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів в установленому розмірі 1/4 від заробітку [PERSON] вважає інструментом тиску чи безпідставної помсти. При цьому, позивач за первісним позовом не надала суду жодного доказу того, що вона з січня 2019 р. вживала заходів щодо отримання від нього аліментів, а він від їх сплати ухилявся. Крім того, станом на 2019 р. [PERSON] навіть ще не повідомила його про своє бажання остаточно припинити стосунки, він же продовжував вважати себе сімейним чоловіком та виконував свої обов`язки по утриманню та вихованню доньки. Також [PERSON] не надає доказів понесення нею витрат на утримання дитини. А з кінця травня вона її взагалі не утримує, оскільки відправила доньку до своїх батьків в село в Сумській області. Посилаючись на те, що позивачка не надала суду доказів того, що лише вона несе витрати на утримання дитини, [PERSON] вважає її вимоги про стягнення аліментів необгрунтованими. Представником [PERSON] до суду був поданий відзив на зустрічний позов, в якому вона не заперечує проти розірвання шлюбу, однак вимоги [PERSON] щодо визначення місця проживання дитини разом з батьком, вважає необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Так, частина обставин, на які посилається [PERSON] в обгрунтування заявленої вимоги не може вважатись належними доказами у справі визначення місця проживання малолітньої дитини, а інша частина ґрунтується на довільному (особистому) трактуванні ним фактичних обставин у справі. Первісний позивач вказує, що припинення шлюбних відносин з її ініціативи в грудні 2018 р., як вказує [PERSON] , жодним чином не стосується предмету спору, який виник в липні 2019 р. щодо встановлення місця проживання дитини. Тим більш, доказів припинення шлюбних відносин саме за її ініціативи [PERSON] не надано. Той факт, що позивач за зустрічним позовом купував для власної дитини продукти харчування, ліки, канцелярські товари, відвідував з нею розважальні заклади не є доказом, що підтверджує необхідність встановлення місця проживання дитини саме з батьком, оскільки забезпечення дитини всім необхідним є звичайною справою для її матері, якою вона займається кожного дня. Відвідування [PERSON] батьківських зборів, лікарні після припинення шлюбних відносин мало разовий характер. Доказів участі у вихованні дитини ним не надано. Щодо посилань [PERSON] на вирішення первісним позивачем питань, пов`язаних з навчанням та відпочинком доньки без погодження з ним, [PERSON] вказує, що з 2018 р. він в м.\~Харкові не проживав, дочку відвідував досить рідко. Жодних зауважень щодо вибору школи, репетитора або місця відпочинку дитини її батько не висловлював. Звернень до відповідних органів щодо встановлення порядку спілкування з дитиною від нього не надходило. Первісний позивач вказує, що дитина має гарну успішність в школі, позитивно характеризується вчителями. Відводить і забирає дочку зі школи позивач, так само як і бере участь в батьківських зборах. Окрім школи дитина додатково займається вивченням англійської мови та математики; послуги репетитора повністю оплачує позивачка, яка має постійний дохід від здійснення діяльності в сфері надання послуг перукарнями та салонами краси: масаж обличчя, манікюр і педикюр, макіяж тощо, а також отримує грошову допомогу від матері за рахунок здачі в оренду земельках паїв. Позивачка з дочкою мешкають в квартирі за адресою: [ADDRESS] , яку офіційно наймає. Весь свій вільний час вона приділяє дитині, слідкує за її розвитком та здоров`ям. Дочка знаходиться під наглядом лікарів-фахівців з народження; як законним представником доньки нею була підписана декларація про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу. До поліклініки з питань стану здоров`я дитини вона зверталась самостійно та завжди супроводжувала дитину на прийом до лікарів. Проти її побачень із батьком жодного разу не заперечувала. [PERSON] вказує, що не має шкідливих звичок, на диспансерному (профілактичному) обліку не перебуває, до кримінальної або адміністративної відповідальності не притягувалась. Вона самостійно несе витрати на утримання та розвиток доньки. Батько дитини ухиляться від надання допомоги, в зв`язку з чим нею і поданий позов про стягнення аліментів. Чеки, надані [PERSON] до суду в якості підтвердження витрат на дитину, не містять найменування товару, призначення платежу, складені ще до припинення шлюбних відносин; навіть якщо взяти загальну суму наданих фіскальних чеків та товарних накладних, то вона не буде відповідати гарантованому державою мінімуму на дитину відповідного віку (2118 грн.), тим більше ј від доходу позивача за зустрічним позовом. [PERSON] зазначає, що за весь час окремого проживання, батько не відвідував шкільні батьківські збори, не спілкувався з класним керівником і учителями, не займався вихованням дитини та не турбувався її здоров`ям. Первісний позивач зазначає, що в якості підтвердження своєї позиції [PERSON] надав до суду довідку про реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] , хоча сам вказує, що мешкає за іншою адресою; довідку про склад сім`ї та реєстрацію від 27.12.2018, в якій зазначено, що адміністративне приміщення для проживання не придатне; довідку з КП «Харківське БТІ», в якій зазначено про відсутність записів про право власності на житло у м. Харків у [PERSON] та [PERSON] ; довідку ДПС України про те, що [PERSON] перебуває на квартирному обліку в Харківському прикордонному гарнізоні зі складом сім ї в три особи. Яким чином ці документи підтверджують правомірність його вимог щодо визначення місця проживання дитини саме з ним незрозуміло, адже з них лише вбачається, що за місцем реєстрації він не проживає, власного житла не має, знаходиться в черзі на отримання іншого житла, але не сам особисто, а як особа, що має сім`ю в складі трьох осіб. Після розлучення черговість отримання житла для [PERSON] зміниться, оскільки зміниться його сімейний стан. [PERSON] вважає, що викладене свідчить про відсутність підстав для задоволення вимог [PERSON] , в зв`язку з чим просить відмовити в задоволені його позовних вимог в частині визначення місця проживання малолітньої дитини разом із батьком, оскільки задоволення позову не буде відповідати інтересам дитини. [PERSON] зазначає, що вона як мати належним чином ставиться до своїх батьківських обов`язків, дитина прихильна до неї, постійно проживає разом з нею, є малолітньою, [PERSON] турбується про її стан здоров`я, про отримання освіти, про додатковий фізичний та інтелектуальний розвиток. Крім того, зауважує первісна позивачка, батько дитини, в разі відмови в задоволенні позову щодо визначення місця проживання дитини разом з ним, не обмежений в своєму праві на спілкування з донькою, турботу відносно неї та участь в її вихованні і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування з дочкою або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. 06.02.2020 представник [PERSON] подав до суду заяву про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат на правову допомогу в розмірі 7000 грн., посилаючись на те, що надання правової допомоги по справі та представництво інтересів [PERSON] здійснюється адвокатом Петрищевим О.О. на підставі договору №15/10 від 15.10.2019. Вартість послуг адвоката згідно договору склала 7000 грн. 10.02.2020 [PERSON] подав до суду клопотання, яким просить відмовити в задоволенні заяви адвоката Петрищева О.О. про стягнення з витрат на правову допомогу; в разі залишення без задоволення даного клопотання, просить суд зменшити розмір витрат на правничу допомогу та здійснити розподіл судових витрат згідно ст. 141 ЦПК України відповідно ухваленого рішення суду. В обгрунтування клопотання, посилаючись на положення ч. 1 ст. 134, п. 9 ч. 1 ст. 175, п.п. 7, 8 ч. З ст. 178 ЦПК України, вказав, що розрахунок таких витрат і прохання про їх стягнення повинна містити перша заява по суті спору. Якщо перша заява по суті спору не містить прохання стягнути з іншої сторони судові витрати, то в подальшому таке прохання заявляється до суду разом з клопотанням про поновлення строку, з зазначенням поважних причин пропуску строку. Однак, ні первісний позов [PERSON] , ні відзив на зустрічну позовну заяву не містять прохання про стягнення витрат на правову допомогу, а також попереднього розрахунку таких витрат. Підготовче провадження закрито ухвалою суду від 09.12.2019, навіть до цього часу заяви про стягнення витрат на правову допомогу до суду не подавалось. В зв`язку з чим [PERSON] просить суд відмовити в задоволенні заяви адвоката про стягнення витрат на правову допомогу. В разі залишення без задоволення даного клопотання, просить суд зменшити розмір витрат на правничу допомогу, посилаючись на те, що витрати мають бути документально підтверджені та доведені. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката та інші істотні обставини; гонорар має бути розумним. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним. [PERSON] вважає, що вартість послуг адвоката є завищеною та неспівмірною зі складністю справи, витраченим адвокатом часом та обсягом наданих послуг, сплата послуг не підтверджена належними доказами. Він вказує, що до отриманої ним заяви адвокатом доданий в оригіналі договір про надання правової допомоги №15/10 від 15.10.2019; опис та вартість виконаних робіт від 15.10.2019 та оригінал квитанції про оплату адвокатських послуг від 15.01.2020 в розмірі 7500,00 грн. При цьому, первісний позов поданий [PERSON] 10.05.2019, а договір про надання правової допомоги укладений 15.10.2019. Отже, надання консультацій та складання процесуальних документів за первісним позовом про стягнення аліментів в рамках даного договору виключається. Крім того, в підтвердження здійсненої правової допомоги необхідно долучати рахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором та міститься в акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та витрачений час. Однак, Договір про надання правової допомоги від 15.10.2019 та додаткова угода до нього жодних умов щодо вартості часу послуг адвоката не містить. Також, до заяви про стягнення витрат на правову допомогу адвокатом додано опис та вартість виконаних робіт, датований датою укладення договору - 15.10.2019. Тобто, згідно наданому документу адвокат здійснив аналіз зустрічної позовної заяви, який оцінює в 1000,00 грн., надав усні консультації вартістю 500,00 грн., здійснив аналіз судової практики, який оцінює в 1000,00 грн. та підготував відзив на зустрічну позовну заяву вартістю 2000,00 грн. за один день, вартість виконаних послуг за який складає 4500,00 грн. Вартість представництва інтересів [PERSON] в суді адвокат оцінив в 3000,00 грн. [PERSON] вважає, що вартість послуг адвоката є завищеною та неспівмірною зі складністю справи, витраченим адвокатом часом (за надані за 1 день послуги - 4500.00 грн.) та обсягом наданих послуг. Незрозуміло, яким чином визначена вартість таких послуг як аналіз зустрічної позовної заяви в розмірі 1000 грн., аналіз судової практики - 1000 грн. та представництво в суді - 3000 грн., оскільки до заяви не надано розрахунку витрат на правничу допомогу з урахуванням витраченого адвокатом часу. [PERSON] зазначає, що в якості документу, що свідчить про оплату гонорару, адвокатом надано оригінал квитанції №15/01 від 15.01.2020 довільної форми. Однак вона не відповідає вимогам, визначеним п. 2 ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та не містить місця складання, змісту, обсягу і одиниці виміру господарської операції. Посилаючись на те, що в судовому засіданні [PERSON] не заперечувала проти розірвання шлюбу, тобто частково визнала заявлені зустрічні позовні вимоги, [PERSON] вважає, що судові витрати повинні бути розподілені відповідно до ст. 141 ЦПК України. В судовому засіданні [PERSON] , а також її представник підтримали заявлені позовні вимоги про стягнення алміентів з [PERSON] , просили їх задовольнити в повному обсязі. Проти розірвання шлюбу не заперечувати, в задоволенні зустрічного позову в іншій частині просили відмовити. [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти стягнення з нього аліментів, посилаючись на обставини, викладені в поданих до суду запереченні на позов і зустрічному позові. Вимоги зустрічного позову просив задовольнити в повному обсязі. Представник третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився. 24.01.2020 директор Департаменту подав до суду пояснення, в якому просив розглядати справу без участі представника третьої особи; вказав, що Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради підтримує позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі, проти позовних вимог [PERSON] в частині визначення місця проживання дитини заперечує. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У відповідності до ст.ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 02.09.2006 [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб, про що зроблений відповідний актовий запис №1797. Після реєстрації шлюбу [PERSON] взяла прізвище [PERSON] . Вiдповiдно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [INFO] у [PERSON] (батько) i [PERSON] (мати) народилась дитина [PERSON] , про що зроблений вiдповiдний актовий запис за №1589. Тобто, по справі документально підтверджується і не оспорюється сторонами, що [PERSON] дійсно є батьком малолiтньої [PERSON] . Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З акту обстеження умов проживання №6 від 10.01.2020 вбачається, що [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS] . Факт проживання дитини з матір`ю [PERSON] також не оспорюється. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої ВР України 27.02.1991, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу. Положеннями ч. 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір\~аліментів на\~одну дитину\~не може\~бути меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом в разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. [PERSON] не надано достатніх належних доказів в обгрунтування необхідності стягнення з відповідача за первісним позовом аліментів на утримання дитини в розмірі 1/3 частини доходів. Однак, враховуючи, що [PERSON] є працездатною особою, військовослужбовцем, отримує стабільний дохід, що підтверджується матеріалами справи і не оспорюється відповідачем за первісним позовом, згідно відомостей, викладених в зустрічному позові, має гарний\~стан здоров`я, враховуючи, що інших осіб [PERSON] на утриманні не має, інших дітей не має, враховуючи також, що утримання малолітньої дитини потребує значних матеріальних витрат, суд вважає достатніми в якості участі відповідача в витратах на утримання дитини і такими, які відповідач має змогу сплачувати, аліменти в розмірі ј частини всіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10.05.2019 і до досягнення дитиною повноліття. Вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини за минулий час задоволенню не підлягають. На підставі ч. 1 ст. 191 СК України якої аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивачкою не подано доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Частиною 1 ст. 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України та відповідно до ст. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З матеріалів справи вбачається, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться, сторони проживають окремо, вважають примирення неможливим і таким, що суперечить їх інтересам; [PERSON] проти задоволення позовних вимог [PERSON] про розірвання шлюбу не заперечує. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що шлюб існує лише формально, а тому підлягає розірванню. В зв`язку з вiдсутнiстю вказiвки про змiну прiзвища відповідача за зустрічним позовом пiсля розiрвання шлюбу, суд залишає їй прiзвище « [PERSON] ». Згідно ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь в її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , №68 від 17.01.2020, наданого директором Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, малолітня [PERSON] разом з матір`ю, [PERSON] , мешкають за адресою: [ADDRESS] (квартира орендована). Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов від 10.01.2020, для дитини створені належні умови для проживання та розвитку. [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, на наркологічному обліку не перебуває. Батько дитини [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] (квартира належить його батькам). Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов від 22.11.2019, для дитини створені належні умови для проживання та розвитку. [PERSON] є військовослужбовцем Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, за місцем роботи характеризується позитивно, на наркологічному та психоневрологічному обліку не перебуває. Згідно з довідкою, наданою адміністрацією Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №99 ХМР, де навчається [PERSON] у З-А класі, мати є основним вихователем дитини, приводить та забирає дочку зі школи, відвідує батьківські збори, прищеплює дитині кращі звички. Умови проживання [PERSON] задовільні. Згідно з довідкою, наданою адміністрацією КНП «Харківська міська дитяча поліклініка № 4», де [PERSON] перебуває на обліку, батько неодноразово разом з дочкою відвідував поліклініку. Відповідно до декларації про вибір лікаря щодо надання первинної медичної допомоги малолітній [PERSON] , декларацію укладала матір дитини [PERSON] . Питання щодо визначення місця проживання з одним із батьків малолітньої [PERSON] , [INFO] , додатково було розглянуто на Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. На підставі викладеного,

Outcome: partial