Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

08.02.2016р. [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту імені академіка [PERSON], Профкому працівників Дніпропетровського національного університету\~ залізничного\~ транспорту імені академіка [PERSON], в якому просила суд зобовязати відповідачів через житлово-будівельну комісію навчального закладу видати їй ордер для вселення в квартиру [ADDRESS] (колишня назва вулиці - Академіка [PERSON] м. Дніпропетровська) (а.с. № 3 4 т. № 1). Далі по тексту рішення суду навчальний заклад буде зазначатися у скороченому варіанті, а саме ДНУЗТ ім.ак.В.Лазаряна. Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 25.02.2016р. задоволено заяву представника позивачки [PERSON] про вжиття заходів забезпечення позову у даній цивільній справі. До набрання законної сили рішенням суду по цивільній справі № 201/1719/16ц накладено заборону на вчинення дій, спрямованих на розподіл однієї однокімнатної квартири у буд. №22 по вул. Академіка Лазаряна у м. Дніпропетровську (наразі назва вулиці - [PERSON] м. Дніпро) (а.с. №18 т.№ 1). Позивачка декілька разів уточнювала та доповнювала свої позовні вимоги, а саме 01.02.2017р., 14.09.2017р., 29.11.2017р., 19.12.2017р. (а.с. № 161-163 т. № 1, а.с. № 1-5, 57-62, 92-97 т. № 2). Остаточною редакцією позовних вимог є вимоги до ДНУЗТ ім.ак.В.Лазаряна, Профкому працівників ДНУЗТ ім.ак.В.Лазаряна, Дніпровської міської ради, Виконавчого комітету Дніпровської міської ради про визнання дій адміністрації і профспілкового комітету ДНУЗТ ім.ак.В.Лазаряна щодо відмови в прийнятті рішення про надання [PERSON] квартири [ADDRESS] неправомірними; про зобовязання ДНУЗТ ім.ак.В.Лазаряна та профкому працівників ДНУЗТ ім.ак.В.Лазаряна видати [PERSON] ордер на вселення в квартиру [ADDRESS]; про визнання незаконним та скасування рішення спільного засідання адміністрації і профкому працівників ДНУЗТ ім.ак.В.Лазаряна «Про перереєстрацію осіб, що перебувають на квартирному обліку», протокол № 71 від 12.11.2015р.; про визнання незаконним та скасування рішення спільного засідання адміністрації та профкому працівників ДНУЗТ ім.ак.В.Лазаряна про розподіл квартир у будинку № 22 по вул. Лазаряна у м. Дніпро, протокол № 73 від 15.12.2015р. та рішення виконкому Дніпропетровської міської ради № 185 від 17.05.2016р., яким затверджено даний протокол; визнання незаконним та скасування рішення конференції трудового колективу ДНУЗТ ім.ак.В.Лазаряна щодо надання квартир у будинку № 22 по вул. [PERSON] у м. Дніпро, протоколу № 43 від 23.06.2016р. та рішення виконкому Дніпровської міської ради № 51 від 14.02.2017р., яким затверджено даний протокол; про визнання незаконними дій ДНУЗТ ім.ак.В.Лазаряна щодо зміни статусу квартири [ADDRESS] та скасування рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 537 від 24.11.2016р. в частині включення до числа службових приміщень квартири [ADDRESS]; про визнання дій адміністрації і профкому працівників ДНУЗТ ім.ак.В.Лазаряна щодо видачі ордерів на заселення квартир в будинку № 22 по вул.Лазаряна у м. Дніпро незаконними; про визнання за [PERSON] права на отримання в порядку черговості однокімнатної квартири [ADDRESS] (а.с. № 92-97 т. № 2). В обґрунтування позовних вимог, позивачка в позовній заяві та уточнених позовних заявах посилалася на те, що вона з 1983р. працює у ДНУЗТ ім.ак.В.Лазаряна, з 25.10.1988р., за спільним рішенням адміністрації та профкому працівників ДНУЗТ ім.ак.В.Лазаряна, згідно ст. 39 ЖК Української РСР знаходиться на квартирному обліку, її номер у списку осіб, які знаходяться на квартирному обліку і які пройшли перереєстрацію в листопаді 2015р. восьмий. Станом на червень 2016р. (2 етап розподілу) відповідно до списку пропозицій житлової комісії по наданню квартир співробітникам університету номер позивача перший. Отже, як зазначає [PERSON], її номер черги станом на момент розгляду справи судом перший, крім того, згідно ст. 43 ЖК України вона, як особа, яка сумлінно пропрацювала у ДНУЗТ ім.ак.В.Лазаряна з 1983р., тобто тривалий час, у відповідності до п. 9 ст. 45 ЖК Української РСР має право на першочергове отримання житлового приміщення. Ніяких рішень про перенесення черговості на одержання жилого приміщення відносно позивача не приймалося. Підстави, передбачені законодавством України, для перенесення черговості на одержання житлового приміщення, відсутні. Однак, незважаючи на це, згідно пропозиції житлово-будівельної комісії (протокол № 3 від 10.11.2015р.) позивачку не було включено до числа осіб, яким надаються квартири в житловому будинку № 22 по вул.Академіка Лазаряна у м. Дніпропетровську. Як вбачається з відповіді на адвокатський запит представника позивачки вільною квартирою в будинку № 22 по вул. Академіка Лазаряна у м. Дніпропетровську є однокімнатна квартира № 39. За таких обставин, на думку позивачки, у відповідачів відсутні правові підстави для відмови їй в наданні в порядку черговості вільної однокімнатної квартири [ADDRESS] (колишня назва вулиця Академіка Лазаряна м. Дніпропетровськ). Більш того, рішенням засідання комісії університету з питань розподілу житла в будинку № 22 по вул. Лазаряна від 31.03.2016р. затверджено список співробітників університету, яким комісія пропонує надати квартири, в тому числі й позивачці (витяг із протоколу № 7). Незважаючи на це, відповідачами порушуються права позивачки, у звязку з чим [PERSON] і звернулася до суду з даним позовом. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] (діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 01.12.2015р. а.с. №17 т. № 1) в судових засіданнях по справі позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити в остаточній редакції від 19.12.2017р. згідно обґрунтування, викладеного в позові та доказів, наявних в матеріалах справи. Представники відповідача ДНУЗТ ім.ак.В.Лазаряна - [PERSON] (діє на підставі довіреності № 5 від 10.01.2017р. а.с. № 147 т. № 1 та довіреності № 1 від 02.01.2018р. а.с. № 124 т. № 2), [PERSON] (діє на підставі довіреності № 6 від 10.01.2017р. а.с. № 148 т. № 1 та довіреності № 17 від 24.01.2018р. а.с. № 123 т. № 2), [PERSON] (діє на підставі довіреності № 7 від 10.01.2017р. а.с. № 149 т. № 1 та довіреності № 16 від 24.01.2018р. а.с. № 122 т. № 2 ) в судових засіданнях по справі та письмових запереченнях (а.с. № 27-30, 73-75, 167-169 т. № 1 та а.с. № 30-32, 46-49 т.№ 2) проти задоволення позовних вимог заперечували у повному обсязі, при цьому посилаючись на те, що позивачка дійсно перебуває в загальній черзі на отримання житла. Відомчий житловий фонд університету складається, як із квартир у будинку № 22 по вул. Лазаряна м. Дніпро, так і з квартир повторного заселення, що відображено y останній редакції положення про відомчий житловий фонд ДНУЗТ ім.ак.В.Лазаряна. Квартири у вищезазначеному будинку були побудовані за власні кошти членів кооперативу, якими в більшості є працівники університету, та в подальшому були передані університету для поліпшення житлових умов в першу чергу сім'ям викладачів, які мають наукову ступінь або вчене звання, співробітників, які внесли значний вклад у розвиток університету, будівництво житлового будинку, сім'ям співробітників, які мають наукову ступінь або вчене звання та обрані за конкурсом на заміщення вакантних посад, коли це пов'язане з переїздом в іншу місцевість або працюють на умовах контракту, співробітникам учасникам АТО, які перебувають у черзі на поліпшення житлових умов, співробітникам, які передають своє житло. Відповідно до поданих позивачкою документів, [PERSON] не відноситься до категорії осіб, які підпадають під першочерговий порядок надання житла. У присутності свого адвоката, [PERSON] 22.06.2016р. отримала пропозицію заселити однокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 21,7 кв.м., житловою - 11,7 кв.м. Але, [PERSON] письмово відмовилася отримувати вищевказану квартиру. 23.06.2016р. відбулася конференція трудового колективу, на якій розглядалося питання надання квартир співробітникам університету у будинку № 22 по вул. Лазаряна у м. Дніпро та квартир, які передані університету для повторного заселення, у протоколі № 43 зазначено, що [PERSON] відмовляється від отримання запропонованої їй квартири. У випадку відмови від отримання запропонованого жилого приміщення, що відповідає усім санітарним та технічним вимогам застосовується абз. 2 п. 43 Правил, а саме перенесення черговості на одержання жилого приміщення на рік (може бути застосоване також до громадянина, який безпідставно відмовився від наданого жилого приміщення, що відповідає встановленим вимогам і розміру). За викладеного, представники відповідача ДНУЗТ ім.ак.В.Лазаряна просили відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] Представник профкому працівників ДНУЗТ ім.ак.В.Лазаряна [PERSON] (діє на підставі довіреності № 1 від 03.01.2017р. а.с. № 156 т. № 1 та довіреності № 16 від 24.01.2018р. а.с. № 122 т. № 2) в судових засіданнях по справі проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, аналогічних правовій позиції представників відповідача ДНУЗТ. Представник Дніпровської міської ради, Виконавчого комітету Дніпровської міської ради - [PERSON] (діє за довіреностями від 28.12.2016р. - а.с. № 38 т. № 2 та від 17.01.2018р. - а.с. № 125, 126 т. № 2 ) в судових засіданнях по справі проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на те, що відповідно до п.58 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР , що затверджені Постановою ради міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11.12.1984р. № 470, жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів. Відповідно до пункту 69 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР та ст. 58 ЖК України, ордер на жиле приміщення видається виконкомом відповідної Ради. Отже ордери, які є підставою для вселення в будинок № 22 по вул.Лазаряна у м. Дніпро повинні були видаватися виконкомом Дніпровської міської ради. Рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради є актами індивідуальної дії та прийняті у відповідності до чинного законодавства, виклала свою позицію також й письмово 17.11.2017р. та 29.11.2017р. (а.с. № 50-51, 56 т. № 2). Пунктом 9 частини 1 Розділу XI «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №\~2147-VІІІ від 03.10.2017р., який набрав чинності з 15.12.2017р. справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Оскільки станом на 15.12.2017р. по справі вже було розпочато розгляд по суті, встановлено порядок зясування обставин по справі та перевірку їх доказами, навіть оголошені матеріали справи (а.с. № 187-188 т.№1), суд завершив розгляд справи 06.02.2018р. за правилами загального позовного провадження без проведення підготовчого засідання. Суд, вислухав позивачку, її представника, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] з 1983р. працює у ДНУЗТ ім.ак.В.Лазаряна, з 25.10.1988р. за спільним рішенням адміністрації та профкому працівників ДНУЗТ ім.ак.В.Лазаряна № 71 від 12.11.2015р. знаходиться на квартирному обліку, її номер у списку осіб, які знаходяться на квартирному обліку і які пройшли перереєстрацію в листопаді 2015р. восьмий (а.с. № 118 т. № 1). У грудні 2014р. було завершено будівництво та введено в експлуатацію одинадцятиповерховий житловий будинок за адресою вул. Академіка Лазаряна, 22 м. Дніпропетровськ (теперішня назва вул. [PERSON] м. Дніпро). Будинок був збудований за власні кошти членів кооперативу «Житлово-будівельний кооператив профспілки ДНУЗТ ім.ак.В.Лазаряна» без залучення державних коштів. У березні 2015р. кооператив звернувся до ДНУЗТ ім.ак.В.Лазаряна з проханням прийняти на баланс будинок. Відповідно до договору № 1 від 01.06.2013р., укладеного між ДНУЗТ ім.ак.В.Лазаряна та обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив профспілки ДНУЗТ ім.ак.В.Лазаряна» 20% житлової площі на безоплатній основі належать університету (а.с. № 31 42 т. № 1). Конференцією трудового колективу університету 09.06.2015р. було постановлено рекомендувати Вченій раді створити комісію з питання підготовки матеріалів розподілення житла, переданого університету. До складу комісії ввійшли працівники університету, більшість із яких були членами кооперативу. На засіданні Вченої ради університету 15.06.2015р. було затверджено комісію з питання підготовки матеріалів розподілу житла переданого університету. 28.09.2015р. на конференції трудового колективу університету було затверджено Положення про відомчий житловий фонд ДНУЗТ ім.ак.В.Лазаряна для проживання його працівників, який розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Академіка Лазаряна, 22 (протокол № 40 від 28.09.2015р.) (а.с. № 43-46 т. № 1). Правила квартирного обліку закріплюють принцип черговості у наданні житлових приміщень, фіксуючи правило, що громадянам, які перебувають на квартирному обліку, жилі приміщення надаються в порядку загальної черги, крім осіб, що мають право першочергового одержання жилих приміщень, осіб, які користуються перевагою у строках одержання жилих приміщень. Відповідно до абз. 2 п. 39 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм приміщень в Українській PCP, затверджених Постановою РМ Української PCP та УРРПС від 11.12.1984р. № 470, адміністрації та профспілковому комітету підприємств, установ, організацій за згодою ради трудового колективу дозволяється позачергово виділяти житло окремим висококваліфікованим спеціалістам та іншим працівникам з урахуванням їх трудового внеску. В свою чергу ст. 43 Житлового кодексу України визначено лише черговість надання громадянам житлового приміщення, а для окремих категорій громадян, які перебувають у загальній черзі, передбачена можливість надання переваги тільки в строках одержання житлових приміщень у межах календарного року взяття на облік. В зв'язку з тим, що квартири, які знаходяться в житловому будинку № 22 по вул. Лазаряна у м. Дніпро збудовані за кошти членів будівельного кооперативу без залучення державних коштів, квартири є такими, що складають відомчий житловий фонд університету. Порядок надання квартир у відомчому житловому фонді Університету встановлено ст. 52 Житлового кодексу України та Положенням про відомчий житловий фонд ДНУЗТ ім.ак.В.Лазаряна для проживання його працівників, який розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Академіка Лазаряна, буд. 22 (наразі назва - м. Дніпро, вул. Лазаряна, буд.22). Відповідно до ст. 52 ЖК України, жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету і підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів, а у випадках, передбачених Радою Міністрів СРСР, - за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідної Ради народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення. Відповідно до пункту 2.3 Положення, квартири надаються після попереднього розгляду комісією, за рішенням конференції трудового колективу університету на підставі заяв працівників Університету, а також відповідного рішення спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету. Позивач [PERSON], як працівник університету, для отримання житла в відомчому житловому фонді університету в 2015 році для перереєстрації, за даними ДНУЗТ ім.ак.В.Лазаряна, надала наступні документи: заяву від 23.10.2015р. про надання однокімнатної квартири; довідку про склад сім'ї та місце проживання від 06.10.2015р.; акт перевірки житлових умов від 07.09.2015р.; копії паспортів ([PERSON] та сестри, з якою вона мешкає); копії РНОКПП ([PERSON] та сестри, з якою вона мешкає); довідку серії Д-70 від 07.04.1983р. (інвалід дитинства, III група). При постановці на облік в 1988 році довідку про інвалідність [PERSON] не надавала. В свою чергу пунктом 2.1 Положення визначено, що в першочерговому порядку житло надається: - сім'ям викладачів, які мають наукову ступінь або вчене звання та перебувають в черзі на поліпшення житлових умов; - сім'ям співробітників, які внесли значний вклад у розвиток університету, будівництво житлового будинку, є ветеранами університету; - сім'ям співробітників, які мають наукову ступінь або вчене звання та обрані за конкурсом на заміщення вакантних посад, коли це пов'язане з переїздом в іншу місцевість, жиле приміщення надається на умовах, передбачених при оголошенні конкурсу; - співробітникам, учасникам АТО, які перебувають в черзі на поліпшення житлових умов; - співробітникам, які передають своє житло університету та перебувають в черзі на поліпшення житлових умов (а.с. № 43 46 т. № 1). Позивачка [PERSON], відповідно до поданих нею документів, не відноситься до категорії осіб, що підпадають під першочерговий порядок надання житла. Зокрема, позивачка не є ветераном університету, відповідного наказу про присвоєння їй такого звання суду надано не було. 31.03.2016р. на засіданні комісії з питань розподілу житла було затверджено список співробітників університету, яким комісія пропонує надати квартири. Відповідно до додатку до протоколу №7 від 31.03.2016р. [PERSON] включена до списку рекомендованих (а.с. № 78 т. № 1). 07.06.2016р. на засіданні комісії прийнято рішення рекомендувати конференції трудового колективу університету надати житло сімям співробітників університету відповідно до затвердженого списку (№ 1 у списку [PERSON]В.), а у разі письмової відмови осіб, зазначених у списку рекомендованих від запропонованої квартири - надати таку квартиру іншій сімї рішенням спільного засідання адміністрації та профкому університету, що підтверджується протоколом № 9 від 07.06.2016р. (а.с. № 79 т. № 1). 09.06.2016р. та 14.06.2016р. було складено акти [PERSON] та [PERSON] про те, що [PERSON] в категоричній формі відмовилася від пропозицій отримання однокімнатної квартири повторного заселення та ставити підпис без присутності її адвоката (а.с. № 80 81 т. № 1). 15.06.2016р. на засіданні комісії було розглянуто питання про надання житла сімям співробітників університету. На засідання комісії виступила адвокат [PERSON] (представник [PERSON]В.). В присутності свого адвоката [PERSON] отримала пропозицію заселити однокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 21,7 кв.м., житловою 11,7 кв.м. 22.06.2016р. [PERSON] письмово відмовилася отримувати вищевказану квартиру (а.с. № 83 т.№ 1 зворот). 23.06.2016р. відбулася конференція трудового колективу, на якій розглядалося питання надання квартир співробітникам університету у будинку № 22 по вул. Лазаряна у м. Дніпро та квартир, які передані університету для повторного заселення, у протоколі № 43 зазначено, що [PERSON] відмовляється від отримання запропонованої їй квартири (а.с. № 84-86 т. № 1). У випадку відмови від отримання запропонованого жилого приміщення, що відповідає всім санітарним та технічним вимогам застосовується абз. 2 п. 43 Правил, а саме перенесення черговості на одержання жилого приміщення на рік (може бути застосоване також до громадянина, який безпідставно відмовився від наданого жилого приміщення, що відповідає встановленим вимогам і розміру). Варто також зазначити, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог судом враховано й те, що рішення виконкому Дніпропетровської міської ради № 185 від 17.05.2016р., яким затверджено протокол № 73 від 15.12.2015р. рішення спільного засідання адміністрації та профкому працівників ДНУЗТ про розподіл квартир у будинку № 22 по вулиці Лазаряна в м.Дніпро; рішення виконкому Дніпровської міської ради № 51 від 14.02.2017р., яким затверджено протокол № 43 від 23.06.2016р. рішення конференції трудового колективу ДНУЗТ щодо надання квартир у будинку № 22 по вул. Лазаряна у м. Дніпро; рішення виконкому Дніпропетровської міської ради № 537 від 24.11.2016р., яким затверджено включення квартири [ADDRESS] до числа службових приміщень, є актами індивідуальної дії (простими управлінськими актами місцевих рад), які були прийняті місцевою радою. На момент їх оскарження ці рішення вже виконані та відповідні правові наслідки прийняття таких рішень вже настали. Такі акти мають ненормативний характер, застосовуються одноразово і з прийняттям їх виникають правовідносини, повязані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, таке рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію шляхом виконання. Скасування такого акта не породжує наслідків для власника житлового приміщення, тобто, позовні вимоги [PERSON]. щодо визнання незаконними та скасування рішень органів місцевого самоврядування не виконує функції захисту прав позивачки, оскільки не впливає на права та обов'язки сторін таких правовідносин у зв'язку з тим, що дія цих ненормативних актів вичерпується фактом їх виконання. Посилання при розгляді справи сторони позивачки на те, що незважаючи на заборону суду, ДНУЗТ ім.ак.В.Лазаряна 02.09.2016р. звернувся з листом до Дніпропетровської міської ради про включення до числа службових приміщень квартир №№ 14,18,39,111,116,129 по вул. [PERSON], б. 22 в м. Дніпропетровську, тим самим порушив заборону суду, що є незаконним та на те, що прийняте рішенням Дніпропетровської міської ради № 537 від 24.11.2016р. щодо включення до числа службових приміщень квартири [ADDRESS] порушує права [PERSON], суд не приймає до уваги з огляду на таке. Згідно з п. 2 Положення про порядок надання службових приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988р. № 37, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у звязку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Пунктом 3 цього Положення визначено, що жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації. Отже, для того, щоб житлове приміщення набуло статусу службового, Дніпровська міська рада (раніше Дніпропетровська міська рада) на підставі клопотання адміністрації ДНУЗТ ім.ак.В.Лазаряна повинна прийняти рішення про включення житла до числа службових. Саме у звязку з таким рішенням службове житлове приміщення закріплюється, як службове за ДНУЗТ ім.ак.В.Лазаряна. Таким чином, 24.11.2016р. Дніпропетровською міською радою на підставі листа-клопотання ДНУЗТ ім.ак.В.Лазаряна від 02.09.2016р., було прийнято рішення № 537 щодо включення до числа службових приміщень декількох квартир у будинку № 22 по вул. Лазаряна у м. Дніпрі, у тому числі й квартири № 39. Відповідно до ст. 119 Житлового Кодексу Української РСР службові житлові приміщення можуть бути надані лише категоріям осіб, що визначені у відповідному Переліку, затвердженому постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988р. № 37. Призначенням службового житла є забезпечення можливості працівників проживати поблизу від роботи, враховуючи особливий характер їх роботи. Службові житлові приміщення надаються особам за рішенням адміністрації органу, закладу, установи, підприємства без урахування їх перебування/не перебування на обліку, пільг, а також черговості. Отже, твердження [PERSON], що ДНУЗТ ім.ак.В.Лазаряна порушена заборона суду, встановлена ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 25.02.2016р., на вчинення дій, спрямованих на розподіл однієї однокімнатної квартири (№39) у будинку №22 по вул. Лазаряна у м.Дніпрі, а рішення Дніпропетровської міської ради щодо включення до числа службових приміщень вищезазначеної квартири порушує права [PERSON] є безпідставним. Адже, надання приміщенню статусу службового не є його розподілом (жиле приміщення нікому не надано для заселення), а рішення Дніпровської міської ради щодо включення до числа службових приміщень вищезазначеної квартири взагалі не породжує будь-яких прав у фізичних осіб. Крім того, оскільки суд дійшов висновку, що слід відмовити у задоволенні позовних вимог в частині визнання за [PERSON] права на отримання в порядку черговості однокімнатної [ADDRESS], слід відмовити й у задоволенні інших позовних вимог, оскільки вони є похідними та у випадку необґрунтованості зазначеної частини позову, не порушують прав та інтересів позивачки. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм діючого законодавства, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Оскільки судом прийнято рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд відповідно до положень ч. 9 ст. 158 ЦПК України вважає, що підлягають скасуванню і заходи забезпечення позовних вимог, які були вжиті ухвалою судді Ткаченко Н.В. та які виразилися у забороні на вчинення дій, спрямованих на розподіл однієї однокімнатної квартири у буд. №22 по вул. Академіка Лазаряна у м. Дніпропетровську (наразі назва - вул. Лазаряна у м. Дніпро) (а.с. № 18 т. № 1). Вирішуючи питання розподілу судових витрат, понесених позивачкою при подачі позову та заяви про вжиття заходів забезпечення позову (а.с.№ 2, 14 т. № 1), суд на підставі ст. 141 ЦПК України, у звязку з відмовою в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, вважає за можливе покласти судові витрати на позивачку. Крім того, позивачка неодноразово уточнюючи позовні вимоги (остаточна редакція була подана 19.12.2017р. - а.с.№ 92-97 т №2), 14.09.2017р. та 29.11.2017р. подавала заяви про відстрочення сплати судового збору до ухвалення рішення по справі (а.с.№ 24, 65-66 т. № 2), що й було враховане судом при прийнятті позовів. Приймаючи до уваги, що даним рішенням в задоволенні позову позивачці відмовлено в повному обсязі, то позивачці належить сплатити на користь держави судовий збір за ставками на момент подачі позову (ч. 1 ст.4 Закону України «Про судовий збір») в розмірі 3840грн. (по 640грн. за шістьма вимогами немайнового характеру відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір»). Разом з тим, в матеріалах справи наявні документи, що свідчать про те, що позивачка є інвалідом третьої групи (а.с.№199, 200 т. № 1) та отримує безоплатну вторинну правову допомогу на підставі ст. 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» (а.с.№17 т №1). А тому, враховуючи положення ст. 8 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за можливе зменшити розмір судового збору та стягнути з позивачки на користь держави судовий збір у розмірі 640грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved