Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

09 березня 2017 року [PERSON] звернулася в суд з зазначеним позовом до [PERSON] про визнання спадкоємця таким, що не прийняв спадщину. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла [PERSON], після смерті якої залишилося спадкове майно, а саме: квартира [ADDRESS]. 25 травня 2012 року [PERSON] був складений заповіт, за яким здійснено розпорядження про перехід після її смерті права власності на зазначену квартиру наступним фізичним особам: [PERSON] - 2/3 частини майна, [PERSON] - 1/6 частина майна, [PERSON] - 1/6 частина майна. Спадщину прийняли лише два спадкоємці з трьох, а саме: вона (дочка спадкодавця) шляхом подання заяви про прийняття спадщини та [PERSON] (чоловік спадкодавця), оскільки він проживав та був зареєстрований на момент відкриття спадщини зі спадкодавцем та не подавав заяву про відмову від прийняття спадщини. Він також подав і заяву про прийняття спадщини. Відповідач [PERSON] (син спадкодавця), не прийняв спадщину оскільки постійно не проживав на момент відкриття спадщини зі спадкодавцем, і заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавав. Тривалий час він за адресою своєї реєстрації не мешкає. Разом з тим, нотаріус не може визнати [PERSON] таким, що не прийняв спадщину, оскільки він був зареєстрований на момент відкриття спадщини в житлі, де проживав спадкодавець. Просить суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] таким, що не прийняв спадщину після смерті [INFO] [PERSON] Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 10 березня 2017 року відкрито провадження в справі. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 13 вересня 2017 року зобов'язано П'яту Київську державну нотаріальну контору надати Солом'янському районному суду м. Києва належним чином завірену копію спадкової справи після померлої [INFO] [PERSON] Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 13 вересня 2017 року зобов'язано Державну прикордонну службу України надати Солом'янському районному суду м. Києва у строк до 13 лютого 2018 року інформацію (за її наявності) про те, чи перетинав [PERSON], громадянин України, [INFO], кордон України за період з 02 вересня 2013 року по 03 листопада 2015 року (із зазначенням кількості виїздів, в'їздів, дат цих подій та періодів перебування за межами України). Протокольною ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 13 вересня 2017 року до участі в справі в якості третьої особи залучено [PERSON] Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 21 лютого 2018 року зобов'язано Державну прикордонну службу України надати Солом'янському районному суду м. Києва у строк до 11 червня 2018 року інформацію (за її наявності) про те, чи перетинав [PERSON], громадянин України, [INFO], кордон України (із зазначенням кількості виїздів, в'їздів, дат цих подій та періодів перебування за межами України) за період часу з початку функціонування бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України», що функціонує відповідно до пункту 23 Положення про цю базу даних, затвердженого наказом Адміністрації Держприкордонслужби України від 25 червня 2007 року № 472, по 03 листопада 2015 року. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Пояснив суду, що відповідач [PERSON] у 2007 році виїхав до Канади, точне місце його проживання стороні позивача невідомо. До України він прилітав всього один раз, десь через 5 років після від'їзду, на похоронах [PERSON] також не був присутній. Відповідач у судове засідання не з'явився та час та місце розгляду справи повідомлявся в порядку, передбаченому процесуальним законом. Третя особа [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Пояснив суду, що син поїхав до Канади та приїздив всього один раз. Інколи він телефонує, проте своїм спадковим майном не цікавиться, на похоронах [PERSON] не був присутній. Суд за згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 03 вересня 2015 року Відділом реєстрації смерті у м. Києві Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві (а.с. 10). За життя [PERSON] заповіла належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS]: [PERSON] - 2/3 частини квартири, [PERSON] - 1/6 частину квартири, [PERSON] - 1/6 частину квартири, що підтверджується заповітом від 25 травня 2012 року, посвідченим державним нотаріусом П'ятої київської державної нотаріальної контори Гриценко О.В., зареєстрованим в реєстрі за № 8-1484 (а.с. 52). 29 вересня 2015 року за заявами чоловіка спадкодавця [PERSON] та доньки спадкодавця [PERSON] про прийняття спадщини заведена спадкова справа № 642/2015 до майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с. 49-67) 17 листопада 2015 року [PERSON] звернулася до П'ятої київської державної нотаріальної контори з заявою про те, що спадкоємець [PERSON] не проживав зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, а був лише зареєстрований у одній квартирі разом зі спадкодавцем, тому він не може фактично вступити в володіння спадковим майном (а.с. 63-64). Державним нотаріусом Гриценко О.В. листом від 19 грудня 2015 року № 4187/02-14 роз'яснено [PERSON], що акт про не проживання особи від 01 вересня 2015 року та довідка ЖЕД № 904 від 02 вересня 2015 року не є доказами того, що [PERSON] фактично не проживав з померлою, оскільки факти, які мають юридичне значення, розглядаються тільки в судовому порядку (а.с. 65). При зверненні в суд з позовом [PERSON] посилалась на те, що відповідач [PERSON], не прийняв спадщину оскільки він постійно не проживав на момент відкриття спадщини зі спадкодавцем, і заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавав. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Законом визначено, що порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Частиною 3 ст. 1268 передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За змістом цієї норми закону навіть у випадку невжиття спадкоємцем будь-яких дій для прийняття спадщини чи незнання про сам факт її відкриття, він вважатиметься таким, що прийняв спадщину. Тривалість спільного проживання до смерті спадкодавця для прийняття спадщини законом не визначається. Вбачається, що спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо не заявив про відмову від неї. У такого спадкоємця відсутній обов'язок у шестимісячний строк подавати заяву про прийняття спадщини. На підтвердження факту не проживання [PERSON] зі спадкодавцем на момент її смерті, [PERSON] надала акт про не проживання особи від 01 вересня 2015 року, складний мешканцями будинку [ADDRESS], згідно якого [PERSON], який зареєстрований в кв. [ADDRESS], в зазначеній квартирі не проживає протягом тривалого часу (більше року) (а.с. 6). Також позивачем надано довідку від 02 вересня 2015 року, видану ЖЕД № 904 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» про те, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровано 3 особи, а фактично проживає 2 особи - [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). На підтвердження факту не проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем, позивачем надано копію Свідчення існування та проживання [PERSON], [INFO], в Квебек, Канада (а.с. 12-13). У судовому засіданні третя особа в справі - [PERSON], за його згодою, був допитаний в якості свідка. Як свідок показав суду, що відповідач поїхав до Канади та приїздив всього один раз. Інколи він телефонує, проте своїм спадковим майном не цікавиться, на похоронах [PERSON] не був присутній. У матеріалах справи міститься довідка форми № 3, видана ЖЕД № 904 від 14 вересня 2015 року, згідно якої померла [PERSON] була зареєстрована в квартирі [ADDRESS]. Разом з нею за вказаною адресою були зареєстровані [PERSON] (чоловік) з 12 серпня 1978 року та [PERSON] (син) з 10 вересня 1988 року (а.с. 51 - зворот). Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України (в редакції чинній на час відкриття спадщини) місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. У ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції станом на [INFO]) визначено, що місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово; реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла; довідка про реєстрацію місця проживання або місця перебування - документ, який видається органом реєстрації особі за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування особи. Пунктами 3.21., 3.22. Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (в редакції чинній на дату відкриття спадщини - [INFO]) передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті проживав разом із цим спадкодавцем. Пунктом 3.22. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (в редакції чинній на день ухвалення рішення судом) також передбачено, що в разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Стороною позивача не оспорюється, що відповідач [PERSON] зареєстрований в квартирі, де була зареєстрована й спадкодавець [PERSON] Суду не надано доказів реєстрації відповідача в іншому місці, як і не надано доказів втрати відповідачем права користування спірною квартирою, шляхом зняття його з реєстраційного обліку на час відкриття спадщини. Акт про не проживання від 01 вересня 2015 року, довідка ЖЕД № 904 від 02 вересня 2015 року та покази свідка [PERSON] щодо не проживання відповідача [PERSON] в спірній квартирі разом зі спадкодавцем не спростовують факт реєстрації відповідача в спірній квартирі та не підтверджують його реєстрацію в іншому місці, ніж спірна квартира. За таких обставин, у випадку звернення відповідача [PERSON] до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право спадщину в порядку спадкування за заповітом, нотаріус зобов'язаний буде вирішити це питання незалежно від строку звернення. Відповідач був зареєстрований за місцем відкриття спадщини разом зі спадкодавцем, про відмову від прийняття спадщини не заявляв, а тому він є таким що прийняв спадщину в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України. З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed