Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

08 вересня 2017 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартири, що належить на праві спільної часткової власності та вселення. Бєлоусова Н.О. свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11 березня 2016 року за нею визнано право власності на ј частку квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 26 травня 2016 року її право власності на ј вказаної квартири зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 14781025. Вказує на те, що з дня придбання нею права на ј частину зазначеної квартири відповідачка [PERSON] не дає їй реалізувати своє право власності і перешкоджає у користуванні вказаною квартирою. Зазначає, що вона бажає мешкати у вказаній квартирі та неодноразово зверталася із проханням до відповідачки щодо передання дублікатів ключів від вхідних дверей квартири, однак відповідачка відмовляється. У зв`язку із зазначеними перепонами відповідачки, вона була вимушена звернутися до Слов`янського відділу поліції з відповідним зверненням. Вважає, що відповідачка своїми діями порушує її право власності. З огляду на викладене, [PERSON] просила суд ухвалити рішення, яким зобов`язати [PERSON] не чинити їй перешкоди в користуванні однокімнатною квартирою [ADDRESS] , передати їй ключі від вхідних дверей вказаної квартири та вселити її(а.с.2-4, т. № 1). 18 квітня 2018 року відповідачка [PERSON] звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] , про припинення права особи на частку у спільному майні та визнання права власності на вказану частку за нею зі сплатою коштів за відповідну частку позивачці( а. с. 70 - 73). 24 жовтня 2018 року позивачкою [PERSON] надано уточнену зустрічну позовну заяву. [PERSON] свої вимоги обґрунтовує тим, що їй на підставі приватної власності належить ѕ частки квартири [ADDRESS] . Зазначає, що відповідачці [PERSON] на підставі рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області належить ј частка вищевказаної квартири, однак вона та відповідачка не є членами однієї сім`ї, спільно вони не проживають та не ведуть спільного господарства, між ними залишилися лише віддалені родинні зв`язки, які ніколи ними не підтримувалися. Зазначає, що у відповідачка у своїй власності має трикімнатну квартиру [ADDRESS] , а також двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Позивачка на відміну від відповідачки [PERSON] іншого житла не має. У зв`язку із чим, вважає за можливе припинити право власності відповідачки на ј частку в спільному майні з компенсацією її вартості відповідачці. У зв`язку із чим, просила суд ухвалити рішення, яким припинити право спільної власності [PERSON] на ј частку у квартирі [ADDRESS] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за належну ј частку спірної квартири, визнати за позивачкою [PERSON] право власності на ј частку спірної квартири (а. с. 137 - 140, т. № 1). 29 жовтня 2018 року позивачка [PERSON] надала до суду відзив на уточнений зустрічний позов, свої вимоги обґрунтувала тим, що позовні вимоги [PERSON] про припинення її права власності на ј частку квартири [ADDRESS] , вона не визнає і вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, оскільки припинення її права власності на частку в спірній квартири завдасть їй істотної шкоди. Зазначає, що доводи [PERSON] стосовно того, що спільне володіння та користування квартирою є неможливим не відповідає фактичним обставинам. Вважає, що вона і [PERSON] можуть спільно проживати, оскільки вони є особами однієї статі, рідними сестрами, і ніяких перешкод у користуванні квартирою вона [PERSON] не чинила та не чине. Зазначає, що вона оплачує комунальні послуги в розмірі ј частки квартири, хоча цими послугами користується [PERSON] , однак [PERSON] її в квартиру не впускає, чинить перешкоди в спільному користуванні безпідставно. Зазначає, що доводи [PERSON] стосовно того, що вона має дві квартири у м. Світлодарську, не можуть бути підставою для припинення її права власності на ј частку зазначеної квартири, оскільки м. Світлодарськ є непідконтрольною Україні територією, та іншого житла, саме на території підконтрольній Україні території у неї нема. Вважає, що припинення її права на ј частку квартири в м. Святогірську завдасть їй істотної шкоди, оскільки це позбавить її єдиного житла на території підконтрольній Україні. З огляду на викладене, просила суд відмовити [PERSON] у її зустрічному позові.(а. с. 180, т. № 1). 12 листопада 2019 року відповідачка [PERSON] надала до суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що [PERSON] не надала жодного доказу того, що припинення права власності на незначну частку в спірному майні завдасть їй істотної шкоди, якщо вона має ще два об`єкта нерухомості на території України та забезпечена житлом. Крім того позивачкою не надано жодного доказу стосовно того, в чому саме полягають перешкоди в користуванні вказаною квартирою, а також не надала доказів стосовно того що вона зверталася до неї з проханням надати ключі від квартири, або те, що вона навмисно не впускала її до квартири. Також [PERSON] вважає, що доводи [PERSON] про істотність шкоди та бажання жити на підконтрольній Україні території безпідставні, оскільки вони суперечать розпорядженню КМУ № 1085-р від 07 листопада 2014 року з останніми змінами від 13 червня 2018 року, котрим зазначене місто Світлодарськ не відноситься до тих населених пунктів, на території яких органи влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Вважає, що однією із необхідних умов припинення за рішенням суду права особи на частку у спільному майні є те, що частка є незначною і не може бути виділена в натурі, оскільки [PERSON] належить на праві власності лише ј частка в однокімнатній квартирі житловою площею 18,0 кв.м., загальною - 35,0 кв.м. відповідно ј частка в житловій площі квартирі дорівнює 4,5 кв.м., загальні 8,75 кв.м., що свідчить про незначну частку в однокімнатній маленькій квартирі. Посилається на те, що згідно із ст. 47 Житлового кодексу, існуюча норма житлової площі в Україні на одну особу складає 13,65 кв. м. Крім того, вказує, що між нею та [PERSON] склалися неприязні ворожі стосунки, а тому сумісне їхнє проживання в одній однокімнатній квартирі не можливе, отже вселення [PERSON] в квартиру завдасть істотної шкоди гарантованим правам [PERSON] , оскільки [PERSON] буде користуватися Ѕ часткою квартири, так як встановити порядок користування неподільною однокімнатною квартирою в якій одному власнику належить ј частка, а іншому ѕ частки без порушення права власності того власника, якому належить більша частка спірної квартири - неможливо (а. с. 191 - 192, т. № 1). 20 листопада 2018 року [PERSON] до суду надала заперечення в якому вказала, що [PERSON] у своїй відповіді на відзив не вказала саме які об`єкти нерухомості на території України вона має, крім того не зазначила де саме вони знаходяться та не подала доказів в підтвердження зазначеного. Крім того вказала на те, що [PERSON] ігнорує закріплене ст. 33 Конституції України, ст. 13 Загальної Декларації прав людини, ст. 12 Міжнародного пакту про громадські й політичні права та ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. 29 ЦК України, право на вибір місця проживання і те, що фізична особа вільно обирає собі місце проживання. Вказала на те, що вона має бажання проживати у м. Святогірську в належній їй по праву власності ј частці квартири, та [PERSON] не має права позбавляти її такого права, і це для неї є істотною шкодою (а. с. 202, т. № 1). Позивачка Бєлоусова в судове засідання не з`явилася, подала заяву про слухання справи у її відсутності, справу слухати за участю її представника [PERSON] , позов підтримала з підстав, наведених у ньому, просила задовольнити у повному обсязі. Проти вимог зустрічного позову [PERSON] - [PERSON] заперечувала. Представник позивача Винник З. Г. , яка діє на підставі витягу з договору на представництво інтересів від 07 вересня 2017 року, в судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог [PERSON] Позовні вимоги своєї довірительки просила задовольнити з підстав наведених у позовній заяві, а в зустрічному позові відмовити, з підстав наведених у відзиві та запереченнях на зустрічний позов. При цьому наголосила на тому, що Світлодарськ хоч і знаходиться на території, підконтрольній владі України, однак значно наближений на лінії зіткнення, бувають обстріли, отже позивачка бажає проживати у Святогірську, де не має житла. Наполягала на тому, що сама по собі незначна частка у майні не може бути підставою для припинення права власності, а враховуючи ту обставину, що її довірителька бажає внаслідок напруженої обстановки в Світлодарську переїхати на проживання у Святогірськ, то таке припинення її права власності завдасть істотної шкоди. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні надала аналогічні пояснення надані нею у зустрічному позові. В позовних вимогах [PERSON] просила відмовити, а зустрічний позов задовольнити. Представник відповідачки - адвокат Дьяченко О.В., які діє на підставі ордеру серії АА № 041114 від 18 вересня 2018 року в судовому засіданні свою довірительку підтримав, просив відмовити у первісному позові, з підстав наведених у зустрічній позовній заяві та відповіді на відзив. Наполягав на задоволенні уточненої позовної заяви [PERSON] та просив задовольнити її вимоги у повному обсязі, з підстав наведених в уточненій позовній заяві та відповіді на відзив. Посилається на те, що згідно із ст. 47 Житлового кодексу, існуюча норма житлової площі в Україні на одну особу складає 13,65 кв. м. Крім того, Вказав, що між його довірителькою та [PERSON] склалися неприязні ворожі стосунки, отже вселення [PERSON] в квартиру завдасть істотної шкоди гарантованим правам [PERSON] .. Крім того, [PERSON] буде користуватися Ѕ часткою квартири, так як встановити порядок користування неподільною однокімнатною квартирою в якій одному власнику належить ј частка, а іншому ѕ частки без порушення права власності того власника, якому належить більша частка спірної квартири - неможливо. Наголосив на тому, що у [PERSON] є у власності житло( ціла частка в одній квартирі та 1/3 частки в іншій) на території, підконтрольній владі України. В ході розгляду справи судом було розв`язано заяви та клопотання сторін та прийнято процесуальні рішення. Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11 вересня 2017 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні спільною квартирою, передання ключів від квартири та вселення(а. с.16, т. № 1). 19 березня 2018 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області ухвалене заочне рішення( справа № 243/8017/17; провадження № 2/243/130/2018), яким позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою, що належить на праві часткової власності та вселення в квартиру задоволено у повному обсязі(а. с. 60, 62-64, т. № 1). Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 23 квітня 2018 року залишено без руху заяву [PERSON] про скасування заочного рішення(а. с. 83, т. № 1). Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 червня 2018 року заяву [PERSON] про скасування заочного рішення задоволено, заочне рішення по справі скасовано, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження(а. с. 99, т. № 1). Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 18 вересня 2018 року, позовну заяву [PERSON] , представник позивача [PERSON] , до [PERSON] , представник відповідачки [PERSON] , про усунення перешкод у користуванні квартири, що належить на праві спільної часткової власності та вселення і зустрічним позовом [PERSON] , представник відповідачки [PERSON] , до [PERSON] , представник позивача [PERSON] про припинення права власності на частку в майні та визнання права власності на частку в майні - прийнято до розгляду з первісним позовом та об`єднано в одне провадження(а. с. 125, т. № 1). Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05 жовтня 2018 року задоволено заяву про самовідвід судді Сидоренко І.О., справу передано на авторозподіл, та згідно із протоколом авторозподілу від 09 жовтня 2018 року передано для розгляду у провадження судді Ільяшевич О.В.(а. с. 134 - 135, т. № 1). 24 жовтня 2018 року відповідачкою [PERSON] подано питання до позивачки [PERSON] в порядку ст. 93 ЦПК України: Чи визнає позивачка ту обставину, що має у своїй власності 3-хкімнатну квартиру [ADDRESS] та 2-хкімнатну квартиру [ADDRESS] ? Чи має позивачка ще будь-які об`єкти нерухомості виключно житлового фонду, якщо так, то необхідно зазначити їх адреси? Чи підтверджує позивачка той факт, що вона та відповідачка не підтримують родинних стосунків на теперішній час та не підтримували їх тривалий час раніше? Чи підтверджує позивачка той факт, що між сторонами склалися ворожнечі/неприязні відносини?(а. с. 139 - 140, т. № 1). 04 березня 2019 року під час проведення підготовчого судового засідання, позивачка [PERSON] відмовилася надати відповіді на вказані питання, з підстав, визначених ч.2 ст. 71, ч.6 ст. 93 ЦПК України, про що подала відповідну заяву( а. с. 1, т № 2) Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 листопада 2018 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] та витребувано зі КП БТІ та Державного реєстру речових прав нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно відомості про те за ким та на підставі яких правовстановлюючих документів зареєстроване право власності на: квартиру [ADDRESS] , та квартиру [ADDRESS] (а. с. 204 - 205, т. № 1) Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 грудня 2018 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] та витребувано зі Світлодарської міської ради Бахмутського району Донецької області відомості про те за ким та на підставі яких правовстановлюючих документів зареєстроване право власності на: квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] (а. с. 219 - 220, т. № 1). Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 квітня 2019 року, справу призначено до судового розгляду. Під час підготовчого судового засідання задоволено клопотання про допит відповідачки [PERSON] як свідка в порядку ст. 92 ЦПК України(а. с. 17, т. № 2). Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку про те, що у первісному позові слід відмовити, а зустрічний позов задовольнити, виходячи з таких встановлених у судовому засіданні обставин та відповідних ним доказів. Згідно із рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11 березня 2016 року, за [PERSON] визнано право власності на ј частку квартири [ADDRESS] , загальною площею 35,0 кв.м., житловою площею 18 кв. м., що складається з 1(однієї) кімнати загальною вартістю 67604 грн., в порядку спадкування після смерті [PERSON] , померлої [INFO] (а. с. 9 - 10, т. № 1). Згідно із Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 60498015, квартира [ADDRESS] у розмірі ј частки належить [PERSON] (а. с. 11, т. № 1). Згідно із листом Слов`янського відділу поліції ГУНП в Донецькій області № 4787/303/01-17 від 09 березня 2017 року, керівництво Слов`янського відділу поліції ГУНП в Донецькій області розглянуло звернення [PERSON] від 16 лютого 2017 року, стосовно [PERSON] Внаслідок перевірки ознак кримінального правопорушення не встановлено та запропоновано звернутися до суду у приватному порядку(а. с. 12, т. № 1). Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 07 липня 2016 року, [PERSON] успадкувала від [PERSON] , померлої [INFO] , ѕ частки квартири [ADDRESS] (а. с. 77, 117, т. № 1). Згідно із витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 44389990 від 07 липня 2016 року, в спадковому реєстрі була зареєстрована спадкова справа № 646/2014 за номером 1-476, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] (а. с. 78, 118, т. № 1). Згідно із актом обстеження житлово - матеріальних умов для отримання недоотриманої пенсії померлого від 29 вересня 2014 року, [PERSON] проживала спільно із [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , та разом вони спільне господарство з квітня 2009 року по 15 червня 2014 року(а.с.79, 122, т. № 1) Згідно із технічним паспортом складеним на квартиру [ADDRESS] , вбачається, що вказана квартира є однокімнатною, складається із одної кімнати житловою площею 18,0 кв.м., загальною площею квартири 35,0 кв.м., інвентаризаційна вартість квартири складає 67604 грн(а. с. 80 - 82, 119 - 121, т. № 1) Згідно із Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 63370794, квартира [ADDRESS] у розмірі 3/4 частки належить [PERSON] (а. с. 141 - 142, т. № 1). Згідно із звітом № 218-219/01 про оцінку нерухомого майна, складеного КП «Бюро технічної інвентаризації» вартість однокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 35,0 кв.м., житловою площею - 18,0 кв,м становить 129 080 грн. 00 коп., без урахування ПДВ, в тому числі вартість ј вказаної квартири становить 32 270 грн. 00 коп.(а. с. 143 - 169, т. № 1). Згідно із розпорядженням КМУ від 07 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» м. Світлодарськ Донецької області не входить до вказаного переліку( а. с. 193 - 197, т. № 1). Згідно із Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 147133408, від 28 листопада 2018 року, зробленою на запит суду, [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] (а. с. 206, 206 з. б., т. № 1). Згідно із відповіддю № до 2-0013-20 від 08 січня 2019 року, наданою виконавчим комітетом Світлодарської міської ради, на запит суду, щодо відомостей про те, за ким та на підставі яких правовстановлюючих документів зареєстроване право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що в книзі реєстрації квартир, що належать на праві приватної власності за реєстровим номером № 2608 та відповідно до розпорядження органу приватизації від 17 листопада 2000 р. № 2608, вищевказана квартира передана у власність [PERSON] (основний квартиронаймач)-1/3 ч., всього в приватизації брали участь три особи. З вказаної відповіді вбачається також те, що реєстрація права власності у 2000 році, відповідно до законодавства проводилася КП БТІ м. Єнакієво Донецької області, і де перебуває архів та відомості права власності, але оскільки м. Єнакієво Донецької області відноситься до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, надати відомості про те за ким та на підставі яких правовстановлюючих документів зареєстроване право власності на вищевказану квартиру не надається можливим(а. с.233, т. № 1). Згідно із квитанцією № 1 [PERSON] . внесено на депозитних рахунок суду суму 32 270 грн. 00 коп.(а. с. 8, 25, т. № 1, а. с. 25, т. № 2). Згідно із Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 167456781, від 22 травня 2019 року, зробленою на запит суду, [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 12 січня 2018 року та свідоцтва про право власності, виданого Вугледарською ТЕС. До договору дарування, вказана квартира належала [PERSON] та [PERSON] на праві спільної власності в рівних частках (а. с. 29 - 30, т. № 2). [PERSON] , допитана як свідок в судовому засіданні, під присягою, про відомі їй обставини, що мають значення для справи, пояснила, що вона та позивачка є рідними сестрами. Спірна квартира належала їх матері, а вони проживали у м. Світлодарську. Потім вона переїхала до матері та стала її доглядати, влаштувалася у Святогірську на роботу. Позивачка у Святогірську не проживає та фактично не проживала, декілька разів приїжджала до них і з матір`ю, влаштовувала сварки, мамі після таких приїздів ставалося погано, і вона змушена була викликати лікарів. Неприязні стосунки із позивачкою у них склалися давно, вони не спілкуються, і проживання разом в однокімнатній квартирі встановить напружену атмосферу, при якій неможливо буде взагалі проживання, а у неї житла іншого не має. Дійсно вона на початку 2018 року подарувала свою Ѕ частку квартири у Світлодарську своєму синові, оскільки він одружився і йому потрібно було житло. Згідно із ч.1 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частинами 1, 3 ст.47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Як передбачено ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Позивачка [PERSON] у своїй заяві ставить питання про вселення саме як співвласника спірного житла, отже вирішення вказаного позову безпосередньо залежить від розв`язання зустрічного позову, яким ставиться питання про припинення частки в спірному майні на підставі ст. 365 ЦК України. За таких обставин, суд вважає, що є першочерговим з`ясування чи є підстави такого припинення в сенсі ст. 365 ЦК України. Так вирішуючи питання про те, чи є спірна квартира неподільною та частка позивачки у майні незначною, суд виходить з таких міркувань. Як достовірно встановлено у судовому засіданні, однокімнатна квартира розташована за адресою: [ADDRESS] , має загальну площу 35,0 кв.м., житлову площею - 18,0 кв.м., є однокімнатною. Отже ј частка квартири загальної площі становить 35,0кв.м./4=8.75 кв.м, а житлової - 18.0 кв.м./4=4,5 кв.м., натомість ѕ спірного майна загальної площі становить 26.25. кв.м., а житлової -13.5 кв.м.. Щодо неподільності вказаного спірного майна, то слід наголосити на тому, що, відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, судом було роз`яснено сторонам їхні процесуальні права щодо призначення судової експертизи щодо вирішення питання про можливість поділу спірного житла, зважаючи на тривалість розгляду справи та наслідки вчинення або невчинення відповідної процесуальної дії, а також повідомлено про обов`язок суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК України. Жодна із сторін такого клопотання не заявили та визнали ту обставину, що спірне майно є неподільним. З огляду на викладене, слід дійти висновку, що спірне майно є неподільним, а розмір частки позивачки порівняно з розміром частки відповідачки у спірному майні є незначним. Вирішуючи питання щодо неможливості спільного володіння і користування спірною квартирою, суд виходить з наступних встановлених в судовому засіданні обставин та відповідних їм доказів. Згідно із поясненнями відповідачки [PERSON] , яка була допитана в судовому засіданні як свідок, під присягою, остання пояснила, що незважаючи на те, що вони рідні сестри, у них із позивачкою [PERSON] склалися неприязні відносини, які унеможливлюють проживання у одній кімнаті. До того ж позивачка у спірній квартирі не проживала, а має своє власне житло у м. Світлодарську , у спірній квартири позивачка практично не жила, дуже рідко приїздила ще за життя матері, при цьому часто влаштовувала сварки. Суд приймає до уваги наведені показання відповідачки [PERSON] , оскільки вони дані під присягою, позивачкою та її представником не спростовані, натомість, як видно із позовної заяви, позивачка сама зазначає, що відповідачка у квартиру її не пускає, ключі їй не надає, вона змушена була викликати поліцію. При цьому аналіз згаданої норми ст. 365 ЦК України, на думку суду, дозволяє дійти висновку про те, що можливість спільного користування та володіння майном полягає перш за все у тому, що кожен з власників має можливість користування та володіння своєю часткою без виділу її в натурі за умови, що кожен зі співвласників не буде створювати один одному будь-яких перешкод у користуванні та володінні спільним майном, або таке користування та володіння здійснюється спільною домовленістю. Враховуючи ту обставину, що позивачка ставить питання про вселення та проживання у квартирі, яка має одну кімнату для проживання, та ј частина житлової площі в якій становить 4.5 кв., користування вказаною часткою квартири без порушення права власності іншого співвласника є неможливим. За таких обставин, суд вважає слушними доводи представника відповідачки [PERSON] в тій їх частині, де він зазначає, що у випадку задоволення первісного позову, позивачка без згоди на те співвласника фактично буде користуватися Ѕ часткою спірного майна, маючи в квартирі на праві власності лише ј частку. Суд зазначає, що в судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] у спірній квартирі не проживала, а лише приїздила іноді, внаслідок чого, постійний порядок користування житлом, більша частина якого належить [PERSON] , не склався. За таких обставин, враховуючи те, що між сторонами відсутні будь-які домовленості щодо спільного користування майном, користування позивачкою [PERSON] своєю часткою, яка складає ј частку однокімнатної квартири, без того, щоб не користуватися часткою в спільному майні, яка належить [PERSON] , слід дійти висновку, що в даному випадку спільне володіння та користування спірним майном є неможливим. Вирішуючи питання щодо того, чи завдасть припинення на ј частку у спірній квартирі права власності позивачки та членам її сім`ї істотної шкоди, суд виходить з таких міркувань. Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року № 6-68цс12, яка підтримана у Постанові ВС від 30 травня 2018 року(справа № 760/8958/15-ц, провадження № 61-4860св18) при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників, визначальною обставиною є те, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, лише за умови, що така шкода не буде істотною. При цьому, висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Вирішуючи питання про те, чи завдасть шкоди припинення права [PERSON] власності у спірній квартирі, суд виходить з таких міркувань. В судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (а. с. 206, 206 з. б., т. № 1) та 1/3 частка квартири [ADDRESS] (а. с.233, т. № 1). Згідно із розпорядженням КМУ від 07 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» м. Світлодарськ Донецької області не входить до вказаного переліку( а. с. 193 - 197, т. № 1). Згідно із показаннями відповідачки [PERSON] , позивачка [PERSON] не мала постійного місця проживання в спірній квартирі. Суд не приймає до уваги квитанції по сплати комунальних послуг за ј частку квартири, - як докази, які безумовно свідчить про те, що [PERSON] постійно користувалася квартирою, оскільки як видно із пояснень [PERSON] , і наведена обставина не заперечується стороною позивача, вказану оплату позивачка стала проводити, після того, як стала власником частки в майні, яке отримала у спадок після смерті [PERSON] .. Суду не представлено будь-яких інших достовірних, належних та допустимих доказів того, що позивачка [PERSON] проживає та/або працює в м. Святогірську, або інші обставини, за яких вона, будучи жителькою м. Святогірська, мала би потребу у житлі. За таких обставин, суд приходить до висновку, що потреба в проживанні позивачки у вказаній спірній квартирі не є нагальною, та такою, щоб припинення права власності на незначну частку в майні завдало б істотної шкоди [PERSON] . При цьому суд наголошує на тому, що при вирішенні питання, чи завдасть істотної шкоди припинення права власності на ј частку в спірному майні, слід враховувати також інтереси іншого співвласника. Суд повторно зазначає, що з врахуванням тієї обставини, що виділ в натурі ј частки однокімнатної квартири є неможливим, відсутності усталеного порядку користування спільним майном, де частки власників є нерівними, наявності напружених стосунків між сторонами, вселення у квартиру призвело б порушення права власності іншого співвласника [PERSON] та породження нового конфлікту. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що зустрічний позов про припинення права власності на ј частку, як незначну, в спірній квартирі [ADDRESS], визнання права власності на вказану частку та сплати грошової компенсації - слід задовольнити, а у позові про усунення перешкод в користуванні ј часткою в спірній квартирі [ADDRESS] , переданні ключів та вселенні відмовити. Вирішуючи питання про розмір грошової компенсації, яка підлягає виплаті за припинення права власності на ј частку в спірному майні, суд виходив з того, що відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, судом було роз`яснено сторонам їхні процесуальні права щодо призначення судової експертизи щодо визначення вартості спірної квартири, зважаючи на тривалість розгляду справи та наслідки вчинення або невчинення відповідної процесуальної дії, а також повідомлено про обов`язок суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК України. Жодна із сторін такого клопотання не заявила та визнала висновки, викладені у звіті № 218-219/01 про оцінку нерухомого майна, складеного КП «Бюро технічної інвентаризації», за яким вартість однокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 35,0 кв.м., житловою площею - 18,0 кв,м становить 129 080 грн. 00 коп., без урахування ПДВ, в тому числі вартість 1/4 частки вказаної квартири становить 32 270 грн. 00 коп.(а. с. 143 - 169, т. № 1). За таких обставин, суд приймає до уваги висновки згаданого звіту. Відповідно до квитанції, представленої суду, відповідачка [PERSON] внесла вартість 1/4 частки спірної квартири на депозитний рахунок суду, отже виконала вимоги ст. 365 ЦК України. У зв`язку з цим, вказана сума коштів підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] .. Позивачем при зверненні до суду зазначено правові підстави звернення із вказаним позовом ст.. 317, 319, 355, 368, 369, 383, 391 ЦК України, які передбачають усунення перешкод у користуванні правом власності. Суд зазначає, що вони є слушними, однак чинним ЦК України передбачено винятки, за якими право власності може бути припинено, зокрема такий виняток передбачено ст.. 365 ЦК України. Отже за встановлених в судовому засіданні обставин та відповідних ним доказів, суд прийшов до висновку, про можливість застосування до спірних правовідносин положень ст. 365 ЦК України. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд виходить з вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, за якимисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що у задоволенні позову [PERSON] відмовлено, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] судом задоволені у повному обсязі, суд приходить до переконання, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сума понесених нею судових витрат у виді судового збору в розмірі 1057,20 грн.(а.с.67, 68, 91, т. № 1). На підставі наведеного ЦК України, ЖК України, ст.ст. 4, 12, 14, 81,82, 89, ч. 4 ст. 223, 259, 263 - 265, 273, 280, 281 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved