Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

08.07.2020р. ПрАТ «НВО «Созидатель» звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних збитків, 3 % річних та пені за невиконання договору новації № 20/12-19 від 21.02.2020р. (а.с. № 3 - 6). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 07.08.2020р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. № 36). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ПрАТ «НВО «Созидатель» є надавачем комунальних послуг мешканцям житлового буд. [ADDRESS] . Відповідач по справі - власник кв. [ADDRESS] . Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01.10.2019р. з [PERSON] стягнута заборгованість в розмірі 11 034грн.97коп. за житлово-комунальні послуги, яка утворилася з грудня 2015р. по вересень 2016р., інфляційні витрати в розмірі 5 493грн.80коп. та 3% річних від простроченої суми в розмірі 1 208грн.76коп., а всього 17 737 грн.53коп. 21.02.2020р. у відповідності до ст.ст. 604, 1053 ЦК України з боржником було укладено договір новації № 20/12-19 від 21.02.2020р. про заміну первісного грошового зобов`язання відповідно до рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01.10.2019р. по справі № 201/12990/18 іншим - позиковим зобов`язанням. Втім, відповідачем і цей договір згідно графіку виконання позикового зобов`язання (додаток до договору новації № 20/12-19 від 21.02.2020р.) не виконується. На підставі викладеного, посилаючись на норми ст.ст. 509, 525, 526, 604, 610, 625, 1053, 1047, 1048 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача за невиконання договору новації № 20/12-19 від 21.02.2020р.: інфляційні збитки - 169грн.30коп., 3 % річних - 120грн. 76коп. та пеню - 14 692грн. 73коп., а разом 14 982грн. 79коп. Представник позивача - Тиханков С.О. (діє на підставі довіреності від 02.01.2020р. - а.с. № 51) 01.12.2020р. надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив справу розглядати без його участі. В цій заяві представник позивача зазначив також те, що він заперечує проти заочного розгляду справи, оскільки відповідач обізнаний і про рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01.10.2029р. і про договір новації від 21.02.2020р. (а.с. № 50). Відповідач в судове засідання по справі, які призначалися на 19.10.2020р. та 01.12.2020р. повторно не з`явився, про дату, місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином, а саме за адресою, яка надана адресно-довідковим підрозділом (а.с. № 35). На судове засідання 19.10.2020р. суду повернулось поштове повідомлення про отримання 25.08.2020р. судової повістки з копією ухвали про відкриття провадження по справі (а.с. № 39). 03.09.2020р. до суду від відповідача надійшла заява, з якої вбачається, що ним не отримана копія позовної заяви з додатками (а.с. № 40). 07.09.2020р. разом із судовою повісткою на 19.10.2020р. та 19.10.2020р. разом із судовою повісткою на 01.12.2020р. відповідачу була направлена і копія позовної заяви (а.с. № 43,46). Втім, до суду повернулися двічі конверти з судовими повістками на 19.10.2020р. та 01.12.2020р. (а.с. № 44, 48). Крім того, про дату судового засідання 01.12.2020р. відповідач повідомлявся шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада України» (а.с. № 49). Отже, у відповідності до ч.ч.8, 11 ст. 128 ЦПК України відповідач є таким, що повідомлений належним чином по дати розгляду справи судом. З урахуванням заяви представника позивача та неявки відповідача, у відповідності до положень ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув справу 01.12.2010р. за відсутності обох сторін (їх представників) та без фіксування процесу технічними засобами. Підстав для винесення по справі заочного рішення немає, оскільки відсутня сукупність умов, передбачена ч.1 ст. 280 ЦПК України (немає згоди представника позивача на заочний розгляд справи - а.с. № 50). Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази відповідно до положень ст. 89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). При розгляді справи встановлено, що ПрАТ «НВО «Созидатель» є виконавцем комунальних послуг з утримання будинку і прибудинкової території, а також забезпечення надання інших комунальних послуг через приєднані зовнішньобудинкові мережі у житловому будинку [ADDRESS] . Як вбачається зі статуту ПрАТ «НВП «Созидатель», затвердженого рішенням загальних зборів від 22.01.2011р., ПрАТ «Науково-виробниче підприємство «Созидатель» є правонаступником АТЗТ «Науково-виробниче підприємство «Созидатель» (а.с. № 13-15). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01.10.2019р. по справі № 201/12990/18 з [PERSON] стягнута заборгованість в розмірі 11 034грн.97коп. за житлово-комунальні послуги, яка утворилася з грудня 2015р. по вересень 2016р., інфляційні витрати в розмірі 5 493грн.80коп. та 3% річних від простроченої суми в розмірі 1 208грн.76коп., а всього 17 737 грн.53коп. (а.с. № 54-56). Позивач по тексту позову зазначає, що отримавши рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01.10.2019р. про стягнення з нього заборгованості за житлово-комунальні послуги, відповідач звернувся до представників АТ «НВО «Созидатель» з проханням укласти з ним договір про розстрочення існуючої у нього за рішенням суду заборгованості. 21.02.2020р. між [PERSON] і АТ «НВО» Созидатель» було укладено договір новації № 20/12-19 про заміну первісного грошового зобов`язання відповідно до рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01.10.2019р. по справі № 201/12990/18 іншим - позиковим зобов`язанням, у відповідності до умов якого [PERSON] взяв на себе зобов`язання погашати заборгованість частинами згідно додатку № 2 до договору (а.с. № 16-18, 19, 20). Згідно з умов Договору № 20/12-19 від 21.02.2020р.: п. 1.1. «Сторони домовились замінити існуючий станом на 01.09.2016р. борг Сторони-2 перед Стороною-1 (первісне грошове зобов`язання) відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі № 201/12990/18 у розмірі 19 499,53 грн. позиковим зобов`язанням на умовах зазначених у даному договорі новації; п. 2.9. «Сторона-2 зобов`язується виконати позикове на користь Сторони-1 у відповідності до «графіку виконання позикового зобов`язання» (додаток №2 до договору новації); п. 3.2. «Сторона, що не виконала свої зобов`язання за цим договором, зобов`язана відшкодувати іншій Стороні збитки понад неустойку, 3% річних та інфляційні втрати. Сплата неустойки не звільніє Сторону від виконання покладених на неї цим Договором обов`язків; 3.5 «за порушення строків виконання позикового зобов`язання за цим договором (в тому числі порушення графіку виконання позикового зобов`язання), Сторона-2 сплачує на користь Сторони-1 пеню в розмірі 1% (один відсоток) від суми вчасно не сплачених грошових коштів за кожен день прострочення протягом всього часу прострочення до моменту повного виконання грошового зобов`язання. Втім, відповідачем і цей договір згідно графіку виконання позикового зобов`язання (додаток до договору новації № 20/12-19 від 21.02.2020р.) не виконується. У зв`язку з невиконанням боржником умов договору щодо сплати платежів передбачених останнім, виникла заборгованість, яка станом на 22.06.2020р. складає: 169 грн. 30 коп. - інфляційні втрати; 120грн. 76коп., 3 % річних та 14 692грн. 73коп. - пеня, а разом 14 982грн.79коп. (а.с. № 27-29). Стосовно правових підстав поданого позову, суд зазначає наступне. Згідно з ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 604 ЦК України передбачено припинення зобов`язання за домовленістю сторін: 1. Зобов`язання припиняється за домовленістю сторін. 2. Зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація). 3. Новація не допускається щодо зобов`язань про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, про сплату аліментів та в інших випадках, встановлених законом. 4. Новація припиняє додаткові зобов`язання, пов`язані з первісним зобов`язанням, якщо інше не встановлено договором, крім випадків, коли первісне зобов`язання змінене планом санації або реструктуризації згідно з Кодексом України з процедур банкрутства і заставодержатель проголосував проти такого плану. Статтею 1053 ЦК України встановлено новацію боргу у позикове зобов`язання. За домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням. Заміна боргу позиковим зобов`язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики. Пунктом 1 ст. 1047 ЦК України встановлено форму договору позики, а саме те, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. Пункт 1 ст. 1048 ЦК України визначає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Аналізуючи умови укладеного 21.02.2020р. договору новації № 20/12-19 та вищезазначені норми права, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних збитків, 3 % річних та пені за невиконання договору новації № 20/12-19 від 21.02.2020р., втім у меншому розмірі, ніж наполягає позивач. Позивач по тексту позову зазначає, що сума нарахованих ним інфляційних збитків, 3 % річних та пені складає в загальному розмірі 14 982грн. 79коп., а також те, що інфляційні збитки, 3 % річних та пеня нараховані на суму 20 191грн. 76коп. (а.с. № 20), в яку включені 17 % за користування коштами відповідно до п. 2.2 договору новації № 20/12-19 від 21.02.2020р.. Суд не вбачає достатніх підстав для задоволення тієї частини позовних вимог, яка стосується нарахування інфляційних збитків, 3 % річних та пені на суму 692грн. 23коп., оскільки в графіку виконання позикового зобов`язання до договору новації № 20/12-19 від 21.02.2020р. зазначено, що ці відсотки за користування коштами складають 15 % (а.с. № 20), тоді як пункт 2.2 договору новації № 20/12-19 від 21.02.2020р. зазначає, що ці відсотки складають 17 % (а.с. № 16). Враховуючи викладене, позовні вимоги ПрАТ «НВО «Созидатель» підлягають задоволенню частково, а саме без врахування нарахованих інфляційних збитків, 3 % річних та пені на суму 17 % (від загальної суми основного грошового зобов`язання - за користування коштами) (в графіку зазначено 15% - а.с. № 20). Розрахунок сум інфляційних збитків, 3 % річних та пені на суму 19 499 грн. 53коп. (20 191грн. 76коп. - 692грн. 23коп. = 19 499 грн. 53коп.) проведено судом самостійно (а.с. № 57-59). Інфляційні збитки дорівнюють сумі - 161 грн. 40 коп., 3 % річних дорівнюють сумі - 115 грн.79 коп., пеня дорівнює сумі - 14 088 грн. 39 коп. Разом три суми складають - 14 365 грн. 88 коп. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позовні вимоги задоволено частково, судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеній частині позовних вимог, а саме в розмірі 2 045грн. 45коп. (14 365 грн. 88 коп. х 2 102грн. : 14 982грн. 79коп.). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial