Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-07 00:00:00

08 серпня 2019 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , ІПН [NUMBER] , до Бахмутської міської ради Донецької області, місцезнаходження якої: 84500, Донецька область, м. Бахмут, вул. Миру, 44, код ЄДРПОУ 04052732, про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що договором дарування від 25 серпня 1977 року позивачу був подарований будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Договір дарування відбувся у 1977 році, а відтак він реєструвався органами БТІ в тому порядку, який діяв на момент вчинення згаданого договору дарування. З січня 2013 року право власності на відчужуванні об`єкти (при їх відчуженні) підлягали державній реєстрації з відкриттям відповідного розділу. Об`єкти, що були набуті до 2013 року обов`язковій реєстрації не підлягали у зв`язку з чим, до моменту реєстрації цього права відомості в реєстрі фактично відсутні. В період травня-липня, під час подій, що мали місце в м. Бахмут правовстановлюючі документи на вказаний об`єкт нерухомості були втрачені. На теперішній час отримати дублікат договору про право власності не є можливим. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 09 січня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання на 09 годину 00 хвилин 16 березня 2020 року та визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву з одночасним надісланням копії відзиву відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України позивачу. Ухвалою суду від 16 березня 2020 року закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Бахмутської міської ради Донецької області про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна, та призначено справу до судового розгляду по суті на 09 годину 00 хвилин 08 квітня 2020 року. Позивач до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином: відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою, зазначеною позивачем у позовній заяві. Представником позивача подано на адресу суду заяву, в якій він просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Повідомлений належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання (у відповідності до пункту 1 частини 7 статті 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань) відповідач до судового засідання також не з`явився. Ними подано до суду лист, в якому він просить розглянути справу за його відсутності, прийняти рішення на власний розсуд. У встановлений ухвалою про відкриття провадження у справі строк відзив на позовну заяву відповідачем також не поданий. При таких обставинах суд вважає за можливе розглянути дану справу під час відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах, заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. На підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно копії договору дарування від 25 серпня 1977 року (а.с.63-64) одноповерховий житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами в [ADDRESS] подарований позивачу, що його власність також підтверджується довідкою з КП БТІ (а.с.65), з якої вбачається, що станом на 31 грудня 2012 року власником вищевказаного будинку є [PERSON] , що також підтверджується копією технічного паспорту на вищевказаний будинок (а.с.69-71). З копії листа завідувача Першої бахмутської державної нотаріальної контори від 08 червня 2018 року вбачається, що договір дарування був переданий на зберігання до Донецького обласного державного нотаріального архіву, який знаходиться у зоні проведення ООС. Тому видати дублікат договору дарування не надається можливим. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює згідно з законом по своїй волі, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності придбається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, право приватної власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. У відповідності зі ст. 331 ЦК України право власності на нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, спорудження і т.п.), що відповідно до закону підлягає державної реєстрації, виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до статті 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно зі ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами, а також у випадку втрати ним документів, підтверджуючих право власності. Суд, з урахуванням аналізу наданих доказів, не вбачає підстав для відмови позивачу в задоволенні позову, у зв`язку з чим суд вважає доцільним задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Outcome: approved