Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

07 серпня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що відповідач з метою отримання банківських послуг підписала заяву № б\\н від 19 червня 2017 року, їй було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 300 грн., який у подальшому було збільшено до 15000 грн. (а. с. 19). Оскільки відповідач допускала порушення умов сплати кредиту, станом на 19 травня 2020 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 15339,97 грн., яка складається з 14869,54 грн. - заборгованості за тілом кредиту, в т. ч. 20,00 грн. - заборгованості за поточним тілом кредиту, 14849,54 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 470,43 грн. - заборгованості за простроченими відсотками, яку і просять стягнути. Разом з позовною заявою представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» Гребенюк О.С. подав до суду клопотання про огляд веб-сайту, у якому просив здійснити огляд та фіксування змісту розділу 2.1 Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на офіційному веб-сайті АТ КБ «ПриватБанк» за посиланням https://privatbank.ua/terms та доступних за посиланням: «Архів договорів», перейти за посиланням «більше», обрати сторінку № 4, повний текст за посиланням «Повний договір (актуальний на 01.05.2017 року)», розділ 2.1.1 знаходиться на сторінках 330-353 повного договору (а. с. 7). В обґрунтування клопотання представник позивача вказав, що цей доказ необхідний для підтвердження дійсності відповідної редакції Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» та фіксування змісту редакції Умов та Правил надання банківських послуг, яка діяла на день приєднання відповідача до відповідних умов. Суд робить висновок, що клопотання представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» Гребенюка О.С. про огляд веб-сайту задоволенню не підлягає, оскільки останнім не наведено достатнє правове обґрунтування необхідності огляду такого доказу в розумінні ст. 85 ЦПК України, саме шляхом його огляду за місцезнаходженням та відповідно неможливості забезпечення доказу в інший спосіб, передбачений ч. 2 ст. 116 ЦПК України. Також не надано достатніх даних, що дають підстави припускати, що цей засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Представник позивача акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у судове засідання не з`явився, але направив до суду клопотання, у якому указав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі й не заперечує проти проведення заочного розгляду справи, просив справу розглянути за відсутності представника банку. Відповідач [PERSON] в судове засідання 12 листопада 2020 року повторно не з`явилася, про причини неявки до суду не повідомила, відзиву на позов та жодних заяв чи клопотань до суду не подавала. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За письмовою згодою позивача суд постановив 12 листопада 2020 року ухвалу про заочний розгляд справи, у відповідності до ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України). Відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд робить висновок, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з нижченаведеного. Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Нормою ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як встановлено в судовому засіданні 19 червня 2017 року на підставі поданої відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку позивач надав [PERSON] у користування грошові кошти в розмірі 300 гривень 00 копійок у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, кредитний ліміт у подальшому було збільшено до 15000 гривень 00 копійок (а. с. 19, 20). У зв`язку із неналежним виконанням своїх зобов`язань, посилаючись на те, що заява в сукупності з тарифами, а також Умовами та Правилами надання банківських послуг складають умови кредитного договору, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла станом на 19 травня 2020 року на загальну суму 15339 грн. 97 коп., яка складається з 14869 грн. 54 коп. - заборгованості за тілом кредиту, у тому числі 20 грн. 00 коп. - заборгованості за поточним тілом кредиту, 14849 грн. 54 коп. - заборгованості за простроченим тілом кредиту, 470 грн. 43 коп. - заборгованості за простроченими відсотками, що підтверджується розрахунком заборгованості (а. с. 8-14). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626 та 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 2 статті 1054 ЦК України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За змістом ст. 1056 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як установлено у ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом та договірні. В анкеті-заяві відповідача від 19 червня 2017 року процентна ставка не зазначена. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за простроченими відсотками. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, позивач посилається на Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з цими Витягом з Тарифів та Витягом з Умов було ознайомлено відповідача, який при цьому погодився з ними, підписуючи анкету-заяву 19 червня 2017 року. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки зміст цього документа повністю залежить від волевиявлення і дій лише однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому суд ураховує, що згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в Заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання позичальника як другої сторони до запропонованого договору. Наведена правова позиція сформульована Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року (у справі № 342/180/17), яка відповідно до положень ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» підлягає врахуванню усіма іншими судами при застосуванні таких норм права. За таких обставин відсутні правові підстави для стягнення з відповідача нарахованої позивачем суми прострочених відсотків. Ураховуючи, що відповідач не повернула позивачеві отримані та використані грошові кошти в добровільному порядку, це свідчить про порушення прав позивача, а також, ураховуючи вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, яка гласить, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд уважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту в сумі 14869 грн. 54 коп. Отже, суд робить висновок, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] підлягають задоволенню частково в частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 14869 грн. 54 коп. Виходячи з положень п. 3. ч. 2 ст. 141 ЦПК України, ураховуючи, що позовні вимоги задоволено частково (96,93 %), суд уважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь позивача в рахунок повернення судових витрат пропорційно до задоволених вимог 2037 грн. 47 коп., які підтверджені документально (а. с. 6). В іншій частині позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити. На підставі ст. ст. 526, 527, 530, 549, 551, 599, 1050, 1048, 1054 та 1056 ЦК України та,

Outcome: partial