Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

08.11.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до Державного пожежно рятувального загіну Головного Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON], про стягнення матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо - транспортної пригоди, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 28.09.2016 року близько 16 год. 55 хв. [PERSON], керуючи автомобілем «ЗИЛ 431212», реєстраційний номер [NUMBER], на перехресті проспекту Суворова та вул.Короленка в м.Ізмаїлі Одеської області порушив п.12.1, 12.3 ПДР та скоїв зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] В результаті ДТП обидва автомобілі отримала механічні пошкодження. [PERSON] керував транспортними засобами на законних підставах, як особа, що проходить службу за контрактом в 20 Державної Пожежно-рятувальній частині Ізмаїльського міськрайонного відділу з державного пожежно-рятувального загону. Транспортним засобом «ЗИЛ 431212», реєстраційний номер [NUMBER], володіє третій державний пожежно-рятувальний загін, який є юридичною особою., вказаний автомобіль не застрахований. Власником автомобіля «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер [NUMBER], є [PERSON] Винним у ДТП визнаний [PERSON] Вартість матеріального збитку складає 73319,23 грн., на проведення авто товарознавчого дослідження було витрачено 1000 грн. Позивач просить стягнути з відповідача суму у розмірі 74319,23 грн. та судові витрати. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача, будучи своєчасно та належним чином сповіщеним, у судове засідання не зявився, клопотання про відкладення розгляду справи або розгляд справи за його відсутності не надіслав. За письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Третя особа в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.09.2016 року близько 16 год. 55 хв. [PERSON], керуючи автомобілем «ЗИЛ 431212», реєстраційний номер [NUMBER], на перехресті проспекту Суворова та вул.Короленка в м.Ізмаїлі Одеської області порушив п.12.1, 12.3 ПДР та скоїв зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] В результаті ДТП обидва автомобілі отримала механічні пошкодження. Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.10.2016 року водія [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого\~ст.124 КУпАП\~та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. (а.с.5). Згідно ч.4\~ст.61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Власником автомобіля «ЗИЛ 431212», реєстраційний номер [NUMBER], є третій державний пожежно-рятувальний загін, який є юридичною особою, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії ТРС 007893 (а.с.23). Частиною 1\~ст.1166 ЦК України\~передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2\~ст.1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 2\~ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п. 4\~постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року\~джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.ін.). Відповідно до\~ст. 386 ч.2 ЦК України\~власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Зі звіту про визначення вартості матеріального збитку від 12.10.2016 року №141 вбачається, що матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер [NUMBER], складає 733119,23 грн. (а.с.7-13). Частиною 1\~ст. 11 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4\~ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що обов'язок по доведенню обставин справи покладено на кожну із сторін, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги, щодо стягнення матеріальної шкоди у розмірі 74319,23 грн. необхідно задовольнити, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування. Відповідно до\~ст. 88 ч. 1 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи те, що позивач просив стягнути з відповідача судові витрати, повязані з підготовкою позовної заяви та розглядом справи в суді, підтверджені розрахунковою квитанцією на суму 3000 грн. (а.с. 28), суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати за надання правової допомоги в розмірі 3000 грн.

Outcome: approved