overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

09.12.2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений із [PERSON] та зареєстрований 22.01.2011 року Виконавчим комітетом Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, актовий запис № 02. При цьому позивач посилається на те, що від шлюбу у сторін народився син [PERSON]. Подружні відносини між сторонами припинені з березня 2014 року, у зв'язку із чим, позивач змушена звернутися до суду із позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала та просить його задовольнити. Після розірвання шлюбу просить залишити їй шлюбне прізвище «Балабанова». Відповідач [PERSON] до судового засідання повторно не з'явився, повідомлявся належним чином у відповідності до ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 22.01.2011 року [PERSON] та [PERSON] /до шлюбу Плаксійчук/ І.І. уклали шлюб, який зареєстрований Виконавчим комітетом Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, актовий запис № 02, що вбачається із свідоцтва про шлюб серії 1-ЖД № 129057 /а.с. 6/. 24.11.2011 року народився [PERSON], актовий запис № 2291, що слідує із свідоцтва про народження серії І-ЖД № 293426. Батьками у свідоцтві вказані сторони по справі /а.с. 7/. Шлюб у сторін носить формальний характер, подружні стосунки між ними не підтримуються, спільного господарства сторони не ведуть з березня 2014 року, спорів стосовно поділу спільного майна та виховання сина на теперішній час немає. Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім'ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім'ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. За таких обставин суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

09.12.2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами та зареєстрований 10.07.2004 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 409. При цьому позивач посилається на те, що з 18.08.2015 року сторони спільно не проживають. Від шлюбу у подружжя народився син [PERSON], який проживає із матір'ю та знаходиться на її утриманні. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала та просить його задовольнити, розірвавши шлюб. При цьому вказала, що збереження сімї неможливе. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав та просить його задовольнити, не заперечує проти розірвання шлюбу. Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 10.07.2004 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 409 /свідоцтво про шлюб серії 1-ЖД № 119712/ /а.с. 14/. 16.07.2005 року народився [PERSON], актовий запис про народження № 1079, що слідує із свідоцтва про народження серії 1-ЖД № 015215. Батьками у свідоцтві вказані сторони по справі /а.с. 6/. Шлюб у сторін носить формальний характер, подружні стосунки між ними не підтримуються з 18.08.2015 року, спільного господарства сторони на теперішній час не ведуть, спорів стосовно визначення місця проживання сина, його утримання та поділу спільного майна на теперішній час не заявляють. Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім'ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім'ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. За таких обставин, з урахуванням того факту, що відповідач визнав позовні вимоги та просить позов задовольнити, а також враховуючи, що подружжя наполягає на розірвані шлюбу, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

09.12.2015 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 03 вересня 2009 року. З вересня 2015 року з відповідачем шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство не ведуть. Оскільки сім'я розпалась та зберегти її позивач вважає не можливим, просить суд шлюб розірвати. Позивач у судове засідання не з'явився, представник позивача подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягає. Відповідач у судове засідання не з'явилась, подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає. Додатково зазначила, що шлюбні відносини припинені з 03.09.2014 року . Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено: сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 03 вересня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції. Сторони не ведуть спільного господарства, шлюбні відносини припинені з 03 вересня 2014 року. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. А тому судом встановлено саме такі обставини, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. З цих підстав позов слід задовольнити, шлюб між сторонами - розірвати. Згідно ст. 113 СК України, особа яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу [PERSON] необхідно залишити прізвище - [PERSON]. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, у зв'язку з задоволенням позовних вимог, з відповідача необхідно стягнути судові витрати на користь позивача, а саме: судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

09.12.2015 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, яким просить розірвати шлюб між нею та відповідчем, зареєстрований 13.12.2014 року у Міському відділі державної РАЦС Головного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис№ 1401, від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалось, оскільки у них різні погляди на життя та виховання дитини, відповідач влаштовує постійні скандали, в тому числі в присутності сторонніх людей, що принижує її честь і гідність, крім того відповідач зраджує їй не приховуваючи цього, подальше спільне життя та збереження сім»ї неможливе, шлюбні відносини фактично припинені з березня 2015 року, просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. В судовому засідання позивачка позов підтримала, просить шлюб розірвати, спору про розподіл майна та місце проживання дитини немає. Відповідач в судове засідання не з»явився, про час та місце слухання справи повідомлен належним чином. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки сторони шлюбні стосунки припинили остаточно, їх шлюб носить формальний характер, при викладених обставинах подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам дитини, що має істотне значення. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

09.12.2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу з тих підстав, що між ними відсутнє взаєморозуміння. 21.01.2016 року у судовому засіданні судом надано чотирьохмісячний строк на примирення. Після надання судом строку для примирення сторін, позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та наполягав на розлученні Відповідачка надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги не визнала та заперечувала проти розлучення. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони знаходяться у шлюбі з 24 липня 1999 року, від якого мають доньку Світлану, [INFO] та доньку Валерію, [INFO]. З 2009 року сторони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, позивачка відновляти їх не має наміру, оскільки між ними\~відсутнє взаєморозуміння та спільні інтереси, утрачені первісні почуття. Вжиті судом заходи щодо примирення подружжя результату не дали. На підставі вищевикладеного, згідно зі ст. ст. 104, 110, 112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї сталі неможливі і суперечать інтересам позивача, що має істотне значення, у зв'язку з чим заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

09.12.2015 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила розірвати шлюб, укладений між ними 17.09.1997 року, від якого мають спільну неповнолітню доньку. В обґрунтування позову зазначає, що перебування в шлюбі є неможливим, зважаючи на відсутність спільних інтересів та порозуміння, різні погляди на права і обов'язки. Вважає, що поновлення подружніх відносин неможливе. Сторони в судове засідання не прибули, надіслали до суду письмові заяви про розгляд справи без їх участі. Позивач позовні вимоги підтримала, просила визначити місцем проживання дитини разом з нею, відповідач - не заперечив щодо розлучення. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 СК України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім'ї неможливе. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17.09.1997 року, від якого мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Різниця в поглядах на права та обов'язки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами. Перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сім'ї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин, та не мають наміру їх поновлювати. До порозуміння сторони не прагнуть, у кожного сформувався свій погляд на життя та інтереси, а йти на поступки один одному подружжя не бажає. В письмовій заяві до суду позивачка наполягала на розірванні шлюбу, вважаючи примирення і збереження їх сім'ї неможливим, проти чого відповідач, в свою чергу, не заперечував. Згідно ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них та їх доньки, тому є підстави для розірвання шлюбу. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матір'ю. Відтак, місцем проживання малолітньої доньки сторін суд визначає з матір'ю, оскільки спору про це у них не виникло. Важливо зазначити, що визначення місцем проживання дитини місця проживання одного з батьків зовсім не означає, що другий з батьків позбавляється права брати участь у вихованні і житті дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

09.12.2015року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу і свої доводи обґрунтовує тим, що 26 грудня 2012року вона вступила у зареєстрований шлюб з відповідачем. Від спільного життя дітей не мають. Спір про розділ сумісно нажитого майна не має. Причиною припинення сімейно - шлюбних відносин послужило те, що між подружжям відсутнє взаєморозуміння, що привело до розпаду родини. Почуття любові та поваги один до одного втрачені. Позивач до судового засідання не з'явилась, але надала заяву слухати справу без її участі, на позовних вимогах наполягає. Відповідач до судового засідання не з'явився, але був сповіщений належним чином про день та час слухання справи. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу сторони перебувають у зареєстрованому шлюбу з 26 грудня 2012року. Від спільного життя дітей не мають. Спір про розділ сумісно нажитого майна не має. Причиною припинення сімейно - шлюбних відносин послужило те, що між подружжям відсутнє взаєморозуміння, що привело до розпаду родини. Почуття любові та поваги один до одного втрачені. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя, і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом, встановлено, що між подружжям склались неприязні відносини, які унеможливлюють подальше збереження шлюбу, в зв'язку з чим суд приходить до висновку про наявність підстав для постановлення рішення про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

09.12.2015 року позивач звернулась до суду з позовом та просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 датських крон щомісяця, до її повноліття та витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн. Позивач в судове засідання не зявилась, до його початку від її представника надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи сповіщався в установленому законом порядку. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що від шлюбу, який зареєстровано 28.10.2011 року, сторони мають неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO], яка знаходиться на утриманні у позивача. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи обовязок батьків утримувати неповнолітніх дітей та те, що відповідач є працездатним та може надавати матеріальну допомогу, інші суттєві обставини справи, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 датських крон щомісяця і до досягнення нею повноліття. Також з відповідача на користь позивача належить стягнути документально підтверджені витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн. та на користь держави судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-04 00:00:00

09.12.2015 року Позивач звернулась з позовом до суду про стягнення аліментів з [PERSON] В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 22.10.2004 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, від якого [INFO] народилась дитина - донька [PERSON]. Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає. У зв'язку з чим, просить позов задовольнити та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини. Судові витрати покласти на Відповідача. Позивач [PERSON] у судовому засіданні уточнила позовні вимоги, просила суд стягнути з Відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), позов підтримала та просила суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне: Судом встановлено і підтверджується доданими до позовної заяви копією свідоцтва про укладання шлюбу, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що 22.10.2004 року було зроблено актовий запис №501. 14.10.2005 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що 14.10.2005 року було зроблено актовий запис за №405 (а.с. 5-6). З матеріалів справи вбачається і підтверджується копією свідоцтва про народження, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] (а.с. 17). Згідно довідки про склад сім'ї малолітня [PERSON], [INFO] проживає разом з Позивачем (а.с. 7). Статтями 180 та 181 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину (дітей) до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності з ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні встановлено, що дитина проживають разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, проти чого в судовому засіданні не заперечував відповідач. За таких обставин суд вважає можливим задовольнити заявлені позивачем вимоги, визначивши розмір аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь позивача, починаючи з 09.12.2015 року. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути у дохід держави судовий збір у розмірі 487,20 грн. Виходячи із викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

09.12.2015 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на дітей. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги і суду показала, що з 04.08.2001 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Мають спільних дітей: дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які мешкають разом з нею, та знаходяться на її утриманні. Відповідач на утримання дітей матеріальної допомоги не надає, однак має таку можливість, оскільки є працездатним. Інших осіб на утриманні не має. Просить стягнути з відповідача на її користь, аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу) щомісяця, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.12.2015р. Відповідач в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечував. Вислухав пояснення сторін, проаналізувавши зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно ст.181 ч.3, 183 Сімейні кодекси України, за рішенням суду грошові кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу його матері, батька та (або) у твердій грошовій сумі, розмір яких визначається судом. Згідно ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, сина, дочки, інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, вимоги позивача про стягнення аліментів на дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісяця, є законними і підлягають задоволенню.

Outcome: approved