Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

09.10.2020 року позивач звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з вказаним позовом, в кінцевій редакції якого просила стягнути з відповідачів аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від всіх доходів відповідачів. В обґрунтування вимог позивач посилалася на те, що вона є опікуном неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вказала, що неповнолітні діти проживають з нею та знаходяться на її утриманні. Відповідачі коштів на утримання дітей в добровільному порядку не надають. Тому вона була змушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 03.11.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Позивач та відповідач [PERSON] через канцелярію суду надали заяву з проханням розглядати справу у їхню відсутність, позивач зазначила, що позов підтримує та просить його задовольнити, відповідач [PERSON] вказав, що позов визнає та згоден на стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Відповідачеві [PERSON] на адресу реєстрації місця проживання, яка підтверджена відомостям з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області від 12.07.2021 року, була направлена копія ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з додатками, а в подальшому і судові виклики з зазначенням дати, часу та місця розгляду справи. Також на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі інтернет 08.07.2021 року було викладено судове повідомлення, в якому зазначено, що в провадженні суду знаходиться вказана вище справа та роз`яснено [PERSON] наслідки неявки в судове засідання. Крім того, відомості про дату та час судового засідання знаходяться у вільному доступі на офіційному сайті Судової влади за адресою в мережі Інтернет https://court.gov.ua/fair/ та сайті Орджонікідзевського районного суду м. Харкова. [PERSON] в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не подавала, заяв чи клопотань від неї до суду не надходило. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації №R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. За таких обставин, у відповідності до положень ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог з наступних підстав. 19.03.2016 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, укладений відділом державної реєстрації актів цивільного стану Зміївського районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис №30, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] . Після державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила дошлюбне прізвище на « [PERSON] ». Судом встановлено, що в свідоцтві про народження [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в графі батько вказаний « [PERSON] », в графі мати - « [PERSON] ». Рішенням суду від 22.06.2016 року відповідачів було позбавлено батьківських прав відносно неповнолітніх дітей та призначено опікуном [PERSON] . Неповнолітні діти мешкають разом з опікуном та знаходяться на її утриманні. Відповідачі мешкають окремо, матеріальної допомоги на утримання дітей добровільно не надіють. Відповідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно ч.2 ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст.51 Конституції України). Згідно ч. 2 ст.166 СК особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Якщо згідно з положеннями частин 3,4 ст.60 Цивільного кодексу України судом над дитиною встановлюється опіка чи піклування і опікуном призначається особа інша, ніж державний дитячий заклад, то аліменти необхідно стягувати на користь особи, що призначається опікуном або піклувальником. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2 ) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 -1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 -2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Положеннями статті 27 Конвенції «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 р., передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 18 вказаної Конвенції ООН передбачено, що суд, повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 р., ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789 - ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи та звертає увагу, що відповідно ст.179 Сімейного кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини, той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Отже, суд, виходячи із закріплених ч. 9 ст.7 Сімейного кодексу України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, а відсутність також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дитину, вважає, підтвердженим існування обов`язку у відповідачів матеріально утримувати неповнолітніх дітей. Відповідно ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено у 2020 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 року встановлений прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня складає 2395 гривень. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Виходячи з наведеного, суд, враховуючи, що відповідачі не мають аліментних зобов`язань перед іншими особами і в добровільному порядку коштів на утримання неповнолітніх дітей не надають, неповнолітні діти проживають разом з опікуном, вважає необхідним задовольнити позовні вимоги позивача та стягнути аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідачів щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно ч.1 статті 430 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» суд покладає на відповідачів в дольовому співвідношенні судові витрати зі сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved