Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

07.10.2019 р. позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки, до досягнення нею повноліття. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 06.08.2016 року зареєструвала шлюб з відповідачем у виконкомі Поляницької сільської ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, про що складено відповідний актовий запис за №5. В шлюбі у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] . З вересня 2019 року сторони припинили спільне проживання, малолітня дочка проживає разом з матір`ю та перебуває на повному її утриманні. Відповідач фізично здоровий, працює офіційно в Поляницькій сільській раді, приймає туристів на проживання. Він не хворіє, не має інших утриманців. А тому, просила суд стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини в розмірі 1/3 частки усіх видів доходів відповідача. Позивач в підготовчому судовому засіданні 29.10.2019 року позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в підготовчому судовому засіданні 29.10.2019 року позовні вимоги визнав, він не заперечує проти стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання спільної дитини в розмірі 1/3 частки від всіх видів доходу щомісяця, до досягнення нею повноліття. Додатково пояснив, що він працює, отримує стабільну зарплату, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у частці від заробітної плати. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.06.2017 року (а.с.3), сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Поясненнями сторін встановлено, що сторони проживають окремо, неповнолітня дочка проживає з позивачем та перебуває на її утриманні.Конституцією України визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч.2 ст.51 Основного Закону - батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до положень Конвеції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991р.) дитина, враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Відповідно до положень ч.8 ст.7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Положеннями ст.180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. В силу дії ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За правилами ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд враховує майновий стан позивача, майновий стан відповідача, те, що відомості про його доходи в матеріалах справи відсутні. Згідно ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. З урахуванням наведених положень, беручи до уваги, що позивач просить про стягнення аліментів в частці від доходу, відповідач не надав доказів щодо стану свого здоров`я, однак є працездатною особою, інших аліментних зобов`язань не має, що не спростовано матеріалами справи, інших належних доказів неспроможності сплачувати аліменти відповідач суду не надав та визнав позовні вимоги позивача, суд дійшов висновку, що аліменти, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання дитини слід визначити в частці від доходу відповідача. А, виходячи з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб позивача, суд вважає, що слід визначити розмір аліментів, який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] в розмірі 1/3 частки від всіх видів доходу щомісяця, до досягнення нею повноліття, що буде відповідати інтересам дитини та зможе забезпечити її належний фізичний та духовний розвиток, не порушуватиме прав відповідача та норм чинного законодавства. Крім того, згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно із ч.6 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. А тому з відповідача слід стягнути в дохід держави 768, 40 гривень судового збору. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст.180, 181, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст.1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», ст.ст.141, 247 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved