Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

09.02.2021 представник позивача адвокат Захарчук Ярослав Володимирович, який діє на підставі ордеру серії ВС №1058712, звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовною заявою, яку в подальшому уточнив, до Головного управління національної поліції у Львівській області, Головного управління МВС України у Львівській області в особі Ліквідаційної комісії (голова Ільчишин Володимир Дмитрович) та просить суд звільнити з-під арешту земельну ділянку площею 0,1000га, кадастровий номер 4610137500:11:005:0023, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить на праві власності [PERSON] , на яку накладено арешт слідчим слдчого управління ГУ МВС України у Львівській області, на підставі постанови про накладення арешту на майно від 09.12.2011 року. Свої вимоги мотивує тим, що він є власником земельної ділянки, що розташована на [ADDRESS] : площею 0,1000 га, кадастровий номер 4610137500:11:005:0023. Згідно отриманої ним інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, та інших джерел, він дізнався, що в процесі досудового розслідування кримінальної справи № 143-0475 слідчим управлінням ГУ МВС України у Львівській області була винесена постанова від 09.12.2011 року про накладення арешту на вищевказану земельну ділянку. Однак, постановою слідчого від 29.02.2012р. кримінальну справу № 143-0475, в межах розслідування якої було накладено арешт на належні йому земельні ділянки - закрито. При цьому, органом досудового слідства не винесено постанови про скасування арешту на земельну ділянку, тому він не може нею вільно розпоряджатися, чим порушені його права. Внаслідок чого змушений звернутись до суду. 12.03.2021 представником відповідача Головного управління національної поліції у Львівській області подано письмовий відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву зазначають, що кожна особа має право вільно розпоряджатися своїм майном. Щодо позовних вимог до відповідача Головного управління національної поліції у Львівській області, то зазначають, що арешт накладено старшим слідчим СУ ГУМВС України у Львівській області в ході розслідування кримінальної справи №143-0475. 29.02.2012 винесено постанову про закриття кримінальної справи. Постановою КМУ від 16.09.2015 №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ, у тому числі ГУМВС України у Львівській області та перебувають у стані ліквідації. Зазначають, що Національна поліція не належить до органів внутрішніх справ та не входить до сфери Управління МВС України, а є самостійним центральним органом виконавчої влади. Оскільки, Головним управлінням Національної поліції у Львівській області не приймалося жодних процесуальних рішень у кримінальній справі №143-0475, в тому числі накладення арешту, просять відмовити в задоволенні позову /арк.спр.56-58/. 15.03.2021 позивачем подано письмову відповідь на відзив, просять позов задовольнити, оскільки не порушується питання правонаступництва /арк.спр.61-64/. Представник відповідача Головного управління МВС України у Львівській області в особі Ліквідаційної комісії (голова Ільчишин Володимир Дмитрович) не скористався правом подання письмового відзиву на позовну заяву. Ухвалою від 10.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою від 15.03.2021 залучено Головне управління МВС України у Львівській області в особі Ліквідаційної комісії (голова Ільчишин Володимир Дмитрович) до участі у справі 466/943/21 співвідповідачем за позовною заявою [PERSON] до Головного управління національної поліції у Львівській області про звільнення майна з-під арешту. Представник позивача адвокат Захарчук Я.В. подав заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Представник відповідача Головного управління національної поліції у Львівській області в судове засідання не прибув, причин неприбуття суду не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи, що стверджується поштовими рекомендованими повідомленнями, які повернулися на адресу суду та долучені до матеріалів справи, заяв про відкладення судового засідання не поступало, відзиву на позовну заяву подано. Представник відповідача Головного управління МВС України у Львівській області в особі Ліквідаційної комісії (голова Ільчишин Володимир Дмитрович) в судове засідання не прибув, причин неприбуття суду не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи, що стверджується поштовими рекомендованими повідомленнями, які повернулися на адресу суду та долучені до матеріалів справи, заяв про відкладення судового засідання не поступало, письмових пояснень на позовну заяву подано не було. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд приходить такого. Суд встановив, що під час досудового слідства, яке проводилося слідчим управлінням ГУ МВС України у Львівській області в рамках кримінальної справи №143-0475 постановою від 09.12.2011 накладено арешт на земельну ділянку площею 0,1000га, кадастровий номер 4610137500:11:005:0023, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить на праві власності [PERSON] . 29.02.2012 старшим слідчим в ОВС СУ ГУ МВС України у Львівській області Штокало Є.М. винесено постанову, якою кримінальну справу № 143-0475, порушену за фактом підроблення документів та використання підробленого документа за ознаками злочинів передбачених ч.1, ч.4 єт.358 КК України, закрито на підставі п.8 ст.6 КПК України (в ред. 1960 року). При цьому органом досудового слідства не було винесено постанови про скасування арешту на вищевказані земельні ділянки, хоча кримінальна справа закрита. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, а саме земельну ділянку площею 0,1000га, кадастровий номер 4610137500:11:005:0023, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить на праві власності [PERSON] накладено арешт на підставі постанови від 09.12.2011, кримінальна справа №143-0475 /арк.спр.11-12/. Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до статті 13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом. Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном. . Після припинення кримінальної процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. Адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення статті 3 Конституції України, статті 13 Конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Разом із тим, кримінальні процесуальні правовідносини виникають, змінюються та припиняються на підставі норм кримінального процесуального права. Завершення кримінального провадження є юридичним фактом, який припиняє кримінальні процесуальні відносини. Зокрема, після прийняття означеного процесуального рішення заборона на нерухоме, застосований у кримінальному провадженні (кримінальній справі) як засіб його забезпечення, втрачає відповідну концептуальну властивість. Із припиненням кримінальної справи заборона на нерухоме майно стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Причому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальними процесуальними відносинами. Із огляду на зазначене, будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до завершення кримінального провадження (кримінальної справи), з моменту такого завершення втрачають кримінальний процесуальний характер. Заборона на нерухоме майно у такому разі з заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном. Окрім того, право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку підтверджено рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 23 червня 2015 року у справі №1328/7353/12, яке набралдо законної сили. Водночас вимоги про припинення обтяження, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено. Відповідну правову позицію сформульовано Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2013 року № 6-26цс13. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги є доведеними в судовому порядку та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved