Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

10.03.2015 року [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], Луцької міської ради Волинської області про скасування рішення про передачу у власність земельної ділянки, визнання державного акту на право власності недійсним та скасування державної реєстрації. Свій позов мотивує, тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу 06.09.2011р., зареєстрованого в реєстрі за № 5322 йому на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами № 1, що знаходиться по вулиці Янки Купали в місті Луцьку Волинської області. Відповідно до вищезазначеного свідоцтва, біля житлового будинку, який спадкується, розташовані такі надвірні будівлі та споруди: літня кухня Б-1, літня кухня В-1, погріб з шийкою Г, гараж Д-1, сарай б, вбиральня в, огорожа 1. Його матір - [PERSON] володіла вищезазначеним майном на підставі рішення народного суду м. Луцька Волинської області від 21.12.1972 р. та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 03 червня 1991 року першою Луцької державної нотаріальною конторою Волинської області за р № 1-2354, зареєстрованого комунальним підприємством «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» 23.07.2011 року за реєстраційним №34212192. В 2014 році він звернувся до Луцької міської ради з заявою про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості по вул. Янки Купали, 1 та рішенням Луцької міської ради № 60/59 від 28.05.2014 року було надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на вул. Янки Купали, 1, зобовязано розробити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та подання її на затвердження до міської ради. На виконання вищезазначеного рішення в червні 2014 року ним було подано звернення до ПП «Луцькземресурс», м. Луцьк, вул. Словацького, 28Б. Після виконання зйомки земельної ділянки працівник ПП «Луцькземресурс» повідомив останнього, що частина земельної ділянки на якій розташований належний йому погріб з шийкою Г знаходиться на земельній ділянці, яка була приватизована [PERSON] на підставі рішення Луцької міської ради від 02.03.2006 року № 27/2.1. Про порушення свого права [PERSON] стало відомо в червні 2014 року, а тому він вважає, що ним не пропущено строк позовної давності для звернення до суду за захистом свого порушеного права, а тому і звернувся із указаним позовом до суду. Після смерті [PERSON] спадкоємцями його майна є сини [PERSON] та [PERSON] відповідачі по справі, які належним чином оформили свої права на житловий будинок та надвірні будівлі і споруди. В добровільному порядку вони даний спір вирішити відмовилися. Враховуючи, що рішенням Луцької міської ради від 02.03.2006 року № 27/2.1 «Про передачу у власність громадянам міста земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарській будівель і споруд, ведення садівництва та надання в оренду» [PERSON] було передано у власність земельну ділянку для обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд на якій знаходиться погріб з шийкою Г, який входить до складу домоволодіння, яке знаходиться в м. Луцьку по вул. Янки Купали, 1 та належить на праві приватної власності йому (позивачу), а тому просить скасувати рішення Луцької міської ради від 02.03.2006 року № 2 /2.1 «Про передачу у власність громадянам міста земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, ведення садівництва та надання в оренду» в частині передачі земельної ділянки площею 0,0696 га для обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд [PERSON] за адресою: м. Луцьк, вул. Ломоносова, 52а, як незаконне. Визнати недійсним державний акт серії ЯГ № 542487 на право власності на земельну ділянку площею 0,0696 га, розташовану за адресою: м. Луцьк, вул. Ломоносова, 52а, виданий на імя [PERSON] та зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі та скасувати запис про його державну реєстрацію. 02.06.2015 року [PERSON] звернувся з зустрічним позовом, який було уточнено 27.10.2015 року (а.с.197-201) до [PERSON], треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] Луцька державна нотаріальна контора Волинської області, про визнання частково недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 42-48). Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 03.06.2015 року даний зустрічний позов було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та обєднано дані позовні вимоги в одне провадження (а.с.77). Зустрічний позов [PERSON] мотивує тим, що [PERSON] не міг успадкувати того, що не належало спадкодавцю [PERSON] У [PERSON] не виникло права власності на успадковане майно після смерті чоловіка [PERSON] А той, у свою чергу, також не був власником майна (домоволодіння) по вул. Я.Купали, 1 в м. Луцьку. Просить визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 06.09.2011 року, зареєстроване в реєстрі за № 5322, видане для [PERSON] приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу [PERSON] та визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 03.06.1991р., зареєстроване в реєстрі за № 1-2354 видане для [PERSON] [PERSON] Луцькою державною нотаріальною конторою Волинської області. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала з підстав в ньому викладених та просила задовольнити. Зустрічний позов вважає безпідставним з тих підстав, що видачею свідоцтв про право на спадщину [PERSON] та [PERSON] ніякі права [PERSON] не порушуються. Просила відмовити в задоволенні зустрічного позову. Відповідач [PERSON]П та його представник [PERSON] позов не визнали з тих підстав, що [PERSON] не набув права власності на домоволодіння, яке знаходиться в м. Луцьку по вул. Я.Купали, 1 в порядку спадкування. Зустрічний позов просили задовольнити з підстав в ньому викладених. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча був повідомлений про час та місце слухання справи належним чином. Представник Луцької міської ради [PERSON] та приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання не зявились, попередньо подали суду заяви в яких просили справу слухати у їх відсутності. Представник першої Луцької державної нотаріальної контори Волинської області в судове засідання не зявився, хоча був повідомлений про час та місце слухання справи належним чином. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.\~ Судом встановлено, що позивач [PERSON] євласником житлового будинку по вул. Янки Купали,1 в м.Луцьку згідно свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу 06.09.2011 р., зареєстрованого в реєстрі за № 5322. Крім того, позивачу на праві приватної власності належать надвірні будівлі та споруди за вказаною адресою, а саме: літня кухня Б-1, літня кухня В-1, погріб з шийкою Г, гараж Д-1, сарай б, вбиральня в, огорожа 1 (а.с.4). Відповідачі [PERSON] та [PERSON]П.є співвласниками житлового будинку № 52 по вул. Ломоносова в м.Луцьку на підставі договору дарування посвідченого І Луцькою держнотконторою від 19 серпня 2002 року №5-1149 та свідоцтв про право на спадщину за законом, посвідчених приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу [PERSON] (а.с. 62). Вказаний житловий будинок відповідачі набули у власність після смерті свого батька [PERSON] Крім того, [PERSON]- батьком відповідачів, на підставі рішення Луцької міської ради №27/21 передано у власність земельну ділянку для обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд з видачею державного акту на право власності (а.с.71) З копії додатку до вказаного рішення вбачається, що загальна площа земельної ділянки, яка передається у власність [PERSON] становить 0,0696 га (а.с.72). 28 вересня 2006 року [PERSON] був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0696 га по вул. Ломоносова,52 в м.Луцьку, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд (а.с. 74). В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] в 2014 році звернувся до Луцької міської ради і отримав дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Даний факт стверджується копією рішення Луцької міської ради від 28 травня 2014 року №60/59 (а.с. 13). При виготовленні проекту землеустрою, який розроблявся ліцензованою організацією ПП «Луцькземресурс» позивач дізнався, що частина земельної ділянки на якій розташований його погріб з шийкою, знаходиться на приватизованій земельній ділянці [PERSON] В судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечив та підтвердив, що льох з шийкою дійсно розташований на його земельній ділянці, однак оскільки він побудований самочинно, тому приватизація земельної ділянки була здійснена без врахування вказаної споруди на ній. Як вбачається із матеріалів інвентаризаційної справи на будинковолодіння по вул. Янки Купали,1, погріб з шийкою перейшов у власність позивачу на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом і його будівництво було здійснено на підставі відомостей власника будинку та сусідів, що не суперечило діючому на той час пункту 12 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року з якого вбачається, що для вирішення питання про можливість оформлення права власності (п. 10) виконком місцевої Ради депутатів трудящих доручає бюро технічної інвентаризації: а) оглянути будинок (домоволодіння); б) одержати відомості у громадян, які проживають у будинку, зазначеному заявником, а також у сусідніх будинках, та з'ясувати, хто являється його власником. Про час огляду і збирання відомостей бюро технічної інвентаризації вивішує об'яви на видному місці на даному будинку і сусідніх будинках; в) скласти акт огляду будинку (домоволодіння) і одержати відомості за підписом представника бюро технічної інвентаризації і громадян, які дали відомості; г) перевірити документи і відомості, подані заявником, порівнюючи їх з матеріалами, що зібрані на місці огляду будинку (домоволодіння), із відомостями, одержаними від громадян. Таким чином твердження відповідача про те, що спірний погріб побудований самочинно не відповідає встановленим та дослідженим в судовому засіданні матеріалам справи. У відповідності до ч. 2\~ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь - яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Статтею 152 ЗК України\~визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними\~\~рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а\~статтею 155 названого кодексу що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Пунктом 7\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»\~передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою\~статті 152 Земельного кодексу України\~(далі -\~ЗК України) шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України). За змістом\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Протоколом №1 до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачено право на вільне володіння майном. Основною метою ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та іншим порушенням принципу безперешкодного користування своїм майном, до яких часто вдаються або схильні вдаватися на практиці уряди держав. Названа стаття проголошує: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно практики Європейського суду з прав людини «втручання у право на мирне володіння майном є сумісним з вимогами ст. 1 [PERSON] протоколу, коли воно законне і не свавільне (див. рішення у справі «Ятрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Зокрема, друге речення першого пункту дозволяє позбавлення майна лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів» /справа «[PERSON] проти України»/. Стаття 1 Протоколу № 1 дає змогу зробити висновок про те, що: власник володіє всією повнотою влади стосовно власного майна, може робити будь-які дії, які не заборонені законом і не порушують прав третіх осіб; право власності є абсолютним, отже, власнику протистоять будь-які треті особи (враховуючи державу), які в свою чергу повинні утримуватися від дій, що порушують права власника. Ця норма закріплює право власника на безперешкодне користування своїм майном. У такому контексті порушенням права власності особи буде вважатися і факт ненадання можливості користуватися своїм майном. Таким чином, суд вважає, що приватизація земельної ділянки [PERSON], на якій знаходиться майно (погріб з шийкою) позивача [PERSON], порушує право останнього вільно володіти та користуватися належним йому майном, гарантоване ст. 41 Конституції України, Цивільним кодексом України, Протоколом №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до ст. 393 ЦК України - правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. Виходячи з вищенаведеного, та враховуючи, що рішенням Луцької міської ради від 02.03.2006 року № 27/2.1 «Про передачу у власність громадянам міста земельних ділянок …» [PERSON] було передано у власність земельну ділянку для обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд, на якій знаходиться погріб з шийкою Г, що входить до складу домоволодіння [PERSON], чим було порушено права та інтереси останнього, суд приходить до висновку, що слід скасувати рішення Луцької міської ради від 02.03.2006 року № 2 /2.1 «Про передачу у власність громадянам міста земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, ведення садівництва та надання в оренду» в частині передачі земельної ділянки площею 0,0696 га для обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд [PERSON] за адресою: м. Луцьк, вул. Ломоносова, 52а та визнати недійсним державний акт серії ЯГ № 542487 на право власності на земельну ділянку площею 0,0696 га, розташовану за адресою: м. Луцьк, вул. Ломоносова, 52а виданий на імя [PERSON] та зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі та скасувати запис про його державну реєстрацію. Позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Луцької міської ради Волинської області про скасування рішення про передачу у власність земельної ділянки, визнання державного акту на право власності недійсним та скасування державної реєстрації підлягає до часткового задоволення, так як в позові заявлено вимогу щодо скасування рішення Луцької міської ради від 02.03.2006 року № 2 /2.1 «Про передачу у власність громадянам міста земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, ведення садівництва та надання в оренду» в частині передачі земельної ділянки площею 0,0696 га для обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд [PERSON] за адресою: м. Луцьк, вул. Ломоносова, 52а та визнати недійсним державний акт серії ЯГ № 542487 на право власності на земельну ділянку площею 0,0696 га, розташовану за адресою: м. Луцьк, вул. Ломоносова, 52а виданий на імя [PERSON] та зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, а з поданих документів вбачається, що вправо власності на земельну ділянку оформлене за [PERSON]. Твердження відповідача про те що, на земельній ділянці, на якій знаходить погріб з шийкою, останній розміщений впритул до газової труби, що унеможливлює будь-яке будівництво, суд не бере до уваги, так як вказане порушення не встановлено у відповідному порядку належними службами. Виходячи з норм ч. 2 ст. 13 ЦК України та відповідно до ст. 23 Конституції України в задоволенні зустрічного позову слід відмовити, так як видача свідоцтв про право на спадщину [PERSON] та [PERSON] не порушує прав відповідачів, оскільки вони не є спадкоємцями спірного майна, а тому їх звернення з зустрічним позовом не відповідає обраному способу захисту цивільних прав.

Outcome: partial