overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

09.07.2015 року Концерн «Міські теплові мережі» в особі філії Концерну «Міські теплові мережі» Комунарського району звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. Позивач в обґрунтування позову вказав, що Концерн «МТМ» раніше звертався до суду із заявою про видачу судового наказу відносно [PERSON] про стягнення з останніх на користь позивача заборгованості за надання послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. На підставі ст. ст. 100 ЦПК України, ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя по справі № 2-н-2361/2014 від 11.12.2014 року відмовлено у заяві про видачу судового наказу. Також, позивач зазначив, що Концерн «МТМ» Комунарського району в період з березня 2011 року по січень 2015 року включно надав відповідачу послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS]. За вказаний період відповідач лише частково здійснювала оплату за надані послуги, чим підтвердила факт отримання нею послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, станом на 01.02.2015 року загальна сума заборгованості складає 9 187 грн. 45 коп. У звязку з цим, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості в повному обсязі та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгулу справи повідомлена належним чином просить позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явилась, про дату, час і місце слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

09.07.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між ним та відповідачкою по справі [PERSON]. Свої вимоги мотивує тим, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 14.02.2012 року. Від даного шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Вказує, що співжиття з відповідачкою не склалось, оскільки на протязі спільного проживання вони виявили, що у них різні характери та погляди на сімейне життя, через що в сім'ї постійно виникали сварки. Вони не підтримують подружні стосунки та спільне господарство не ведуть. При таких обставинах [PERSON] вважає, що його шлюб з [PERSON] носить формальний характер і підлягає розірванню. В судове засідання позивач не з'явився, але в п. 2 позовної заяви просив розглянути справу у його відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягав, не заперечував проти винесення заочного рішення. В судове засідання відповідачка повторно не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила, хоча повідомлялась про день слухання справи належним чином, заяву про розгляд справи за її відсутності не направляла, а тому суд, враховуючи заяву позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 55 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області 13.02.2015 року (а.с.3), сторони уклали шлюб 14.02.2012 року, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 11. Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.4). Ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. З огляду на вищевикладене суд вважає, що подальше спільне життя чоловіка та жінки й збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому що сторони подружні відносини припинили та спільного господарства не ведуть, а також той факт, що чоловік і жінка або обоє, мають право звернутися із заявою в суд про розірвання шлюбу й це право підлягає судовому захисту. Неявку відповідачки в судове засідання суд розцінює, як небажання зберегти сім'ю. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

09.07.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що шлюб був зареєстрований між ними 07.06.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Вознесенську Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис № 90. Від даного шлюбу мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вони з відповідачем виявилися різними за характером людьми, через що постійно виникали сварки та непорозуміння. На підставі цього між ними відсутні нормальні відносини, вже два місяці як припинили шлюбні відносини та проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Посилаючись на вищевикладене, позивач просив розірвати між ними шлюб. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини справи, пояснив, що з кожним з них проживає по дитині, питань по майну немає, просив суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю, проти задоволення позову не заперечувала. Дослідивши письмові докази по даній справі, суд встановив наступне. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.06.2008 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Вознесенську Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис № 90. Судом встановлено, що сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За таких підстав суд вважає, позивач має право на пред'явлення позову відповідно до положень ч. 4 ст. 110 СК України і даний позов має бути задоволений згідно вимог ст.105,110,112 Сімейного кодексу України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

09.07.2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що вона з відповідачем з 22.05.2007 року перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Фактично з відповідачем, батьком дітей, вони не проживають однією сім'єю, їх шлюб розпався. Оскільки діти проживають з нею, а відповідач не надає матеріальної допомоги, просила стягнути на її користь на утримання дітей аліменти у розмірі 1/3 частки від всіх доходів відповідача. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, судом про розгляд справи була повідомлена належним чином, суду надала заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила проводити судовий розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON]. в судове засідання повторно не зявився, судом про розгляд справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та повне визнання позовних вимог, проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши письмові докази по даній справі, суд встановив наступне. Сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ФП № 024317 виданим 22.05.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Вознесенську Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області ( а.с. 5 ). Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження , в яких батьком дітей вказаний відповідач - [PERSON] (а.с. 5,6 ). Неповнолітні діти: [PERSON] та [PERSON] проживають разом з матірю за адресою: вул. Вознесенська, буд. № 2 селище Вознесенське Вознесенського району Миколаївської області, що підтверджується довідкою про склад сім'ї від 09.07.2015 року (а.с.8). Відповідно до ст. 180, ч 3 ст. 181 СК України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, та кошти на їх утримання присуджуються за рішенням суду у частці від доходу матері, батька, або у твердій грошовій сумі. Отже, оцінюючи зібрані докази у справі, суд приходить до висновку, що [PERSON], який є батьком неповнолітніх дітей зобовязаний до їх утримання, тому вважає можливим визначити розмір аліментів в розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно та до досягнення дітьми повноліття. Виходячи з положень\~\~ст. 79 СК України\~\~ час з якого слід присудити аліменти\~\~визначається\~\~ з дня\~\~пред'явлення\~\~позову,\~\~тобто з\~\~09.07.2015\~\~року. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. В силу ст. 80, 88 ЦПК України з відповідача на користь держави також підлягає стягненню судовий збір в сумі 243,60 гривень.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

09.07.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову послався на неможливість спільного проживання з відповідачкою однією сім'єю через несумісність характерів, різні погляди на сімейне життя та фактичне припинення сімейних відносин. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав і наполягав на задоволенні. Відповідачка позов визнала, при цьому повідомила про бажання змінити своє прізвище на дівоче - «[PERSON]». Від надання судом строку на примирення сторони відмовилися. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 27.07.2010 року, від якого спільних дітей не мають. Внаслідок психологічної несумісності між сторонами виникли неприязні стосунки, що призвело до фактичного розпаду сім'ї. З травня 2015 року сторони проживають окремо. Вони припинили сімейні відносини і не ведуть спільне господарство. Подальше збереження шлюбу не відповідає їх інтересам. Відповідно до частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Враховуючи те, що сторони не бажають збереження шлюбу та спільного проживання однією сім'єю, заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

09.07.2015 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту електричну енергію. Зазначив, що 12.03.2015 року при перевірці представниками ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» виконання вимог Закону України «Про електроенергетику», ПКЕЕН, за місцем проживання відповідача у будинку [ADDRESS], було складено Акт № 205407 про порушення відповідачем Правил користування електричною енергією, що виразилося у знятті приладу обліку без дозволу ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго». Згідно п.53 Правил користування електричною енергією абонентами Приазовських електричних мереж, на підставі Акту про порушення Правил, відповідно до п.2.7 Методики нарахувань розміру та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушень користувачів електричної енергії, затвердженими Постановою НКРЕ від 04.05.2006 року №562, відповідачу проведене нарахування за без облікове користування електричною енергією в сумі 4730 грн. 57 коп., яку просить стягнути з відповідача на користь позивача, а також судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на задоволенні позову, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач в у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день, час та місце слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Згідно з ст.224 ЦПК України на підставі наявних в справі доказів суд розглянув справу у заочному порядку. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з наступних підстав: Судом встановлено, що 12.03.2015 року при перевірці представниками ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» виконання вимог Закону України «Про електроенергетику», ПКЕЕН, за місцем проживання відповідача, у будинку [ADDRESS] було складено Акт № 205407 про порушення відповідачем Правил користування електричною енергією, що виразилося у знятті приладу обліку без дозволу ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго». (а.с.5). Згідно розрахунку заборгованості за Актом № 205407 про порушення Правил користування електричною енергією від 12.03.2015 року, сума заборгованості відповідача перед позивачем по сплаті за спожиту, але невраховану приладом обліку електричну енергію, складає 4730 грн. 57 коп. (а.с.7). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі та про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за спожиту, але невраховану приладом обліку електричну енергію в сумі 4730 грн. 57 коп. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України, а саме судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

09.07.2015 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту електричну енергію. Зазначив, що 12.03.2015 року при перевірці представниками ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» виконання вимог Закону України «Про електроенергетику», ПКЕЕН, за місцем проживання відповідача у будинку № 77 по вул. Маріїнська балка в м. Маріуполі, було складено Акт № 205437 про порушення відповідачем [PERSON] користування електричною енергією, що виразилося у самовільному підключенні електроустановок до електричної мережі енергопостачальника з порушенням схеми обліку. Згідно п.53 [PERSON] користування електричною енергією абонентами Приазовських електричних мереж, на підставі Акту про порушення [PERSON], відповідно до п.2.7 Методики нарахувань розміру та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушень користувачів електричної енергії, затвердженими Постановою НКРЕ від 04.05.2006 року №562, відповідачу проведене нарахування за без облікове користування електричною енергією в сумі 2328 грн. 11 коп., яку просить стягнути з відповідача на користь позивача, а також судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. Представник позивача в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на задоволенні позову, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач в у судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про день, час та місце слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Згідно з ст.224 ЦПК України на підставі наявних в справі доказів суд розглянув справу у заочному порядку. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з наступних підстав: Судом встановлено, що 12.03.2015 року при перевірці представниками ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» виконання вимог Закону України «Про електроенергетику», ПКЕЕН, за місцем проживання відповідача, у будинку №77 по вул. Маріїнська балка в м. Маріуполі, було складено Акт № 205437 про порушення відповідачем [PERSON] користування електричною енергією, що виразилося у самовільному підключенні електроустановок до електричної мережі енергопостачальника з порушенням схеми обліку (а.с.4). Згідно розрахунку заборгованості за Актом № 205437 про порушення [PERSON] користування електричною енергією від 12.03.2015 року, сума заборгованості відповідача перед позивачем по сплаті за спожиту, але невраховану приладом обліку електричну енергію, складає 2328 грн. 11 коп. (а.с.7). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі та про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за спожиту, але невраховану приладом обліку електричну енергію в сумі 2328 грн. 11 коп. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України, а саме судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

09.07.2015 року позивач звернулась до Любашівського районного суду Одеської області з зазначеним позовом, вказавши, що 20 травня 2006 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від спільного проживання в шлюбі дітей вони не мають. За час шлюбу між ними склалися стійкі неприязні відносини, виникали сварки, скандали, непорозуміння. Оскільки примирення між нею та відповідачем неможливе ні за яких умов, то вона просила суд розірвати їх шлюб. Позивач в судове засідання не з'явилась, але надала до суду заяву про можливість розгляду справи в її відсутність, свої позовні вимоги підтримує повністю.(а.с. 9). Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про день і час розгляду справи був повідомлений, відповідно до ст. 74 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи зі слідуючого. Як видно з позовної заяви позивача, в сім'ї склались ненормальні стосунки. За час шлюбу виникали сварки, скандали, непорозуміння. Примирення між ними неможливе ні за яких умов. Із свідоцтва про укладення шлюбу видно, що сторони дійсно уклали шлюб між собою 20 травня 2006 року в Гвоздавській сільській раді Любашівського району Одеської області, актовий запис № 05 (а.с. 4). Сторони спільного господарства не ведуть, стосунків не підтримують, шлюб носить лише формальний характер. Спору щодо розподілу спільного сумісного майна подружжя у сторін, на момент звернення до суду, немає. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст. ст. 111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача та відповідача, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-06 00:00:00

09.07.2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову послалася на неможливість спільного проживання з відповідачем однією сім'єю через несумісність характерів, різні погляди на сімейне життя та фактичне припинення сімейних відносин. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала, при цьому висловила бажання змінити своє прізвище на дівоче - «[PERSON]». Відповідач позов визнав. Від надання судом строку на примирення сторони відмовилися. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 18.10.2002 року і мають трьох спільних малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO] і дочку [PERSON], [INFO]. Внаслідок психологічної несумісності між сторонами виникли неприязні стосунки, що призвело до фактичного розпаду сім'ї. З травня 2015 року сторони проживають окремо. Вони припинили сімейні відносини і не ведуть спільне господарство. Подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам позивача. Відповідно до частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Враховуючи те, що сторони не бажають збереження шлюбу та спільного проживання однією сім'єю, заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

09.07.2015 року позивачі поштою подали до суду позов з вимогою про визнання дій з припинення надання послуг з теплопостачання незаконними, стягнення моральної шкоди в розмірі 2000 грн на користь кожного з позивачів. В судове засідання 02.12.2015 року позивачі не прибули, в заяві від 30.09.2015 року [PERSON], [PERSON] просили суд здійснити розгляд справи у їх відсутність. Представник відповідача та позивач [PERSON] в судове засідання 02.12.2015 року не прибули без поважних причин, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому порядку. Дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що позивачі 1-3 зареєстровані та мешкають в квартирах (відповідно) №№12, 4, 6 в будинку №134 по вулиці Мстиславська в місті Чернігів Чернігівської області (а.с.19-21). Відповідач на підставі договорів про надання послуг з централізованого опалення та водонагрівання і згідно ст.19 ч.4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надає позивачам 1-3 платні послуги з теплопостачання (а.с.3-7). Відповідач у квітні 2015 року строком близько одного місяця припинив надання послуг з централізованого гарячого водопостачання у зазначений будинок по причині примусового відключенням котелень ПАТ «ОТКЕ» від газопостачання іншою юридичною особою - НАК «Нафтогаз України», оскільки з обєктивних причин (несвоєчасне внесення споживачами оплати за надані послуги, невідповідність тарифів реальним затратам на їх виробництво) відповідач в опалювальному сезоні 2014-2015 роках мав збитки близько 70000000 грн (а.с.10). Відповідно до положень ст.906 ч.1 ЦК України, виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили. Оцінивши наявні по справі докази, виходячи з положень ст.906 ч.1 ЦК України суд приходить до висновку, що відповідач як виконавець послуг не може нести відповідальність за належне виконання послуг оскільки це відбулося внаслідок непереборної сили припинення іншою юридичною особою газопостачання на котельні відповідача, без якого технологічно надання таких послуг є неможливим. Встановлені судом обставини є підставами для повної відмови в задоволенні позову, приймаючи до уваги те, що договори про надання послуг з теплопостачання, які укладені між сторонами, не передбачають стягнення з відповідача моральної шкоди у разі неналежного надання або ненадання послуг з теплопостачання.

Outcome: dismissed