Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-09 00:00:00

09.01.2019 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], вимоги у якій 11.04.2019 року уточнила. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що їй на праві власності, згідно договору дарування від 30.10.1992 року належить житловий будинок, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Новоолександрівка, вул. Чкалова, 41. У 2007 році, позивач, на прохання сина [PERSON], надала дозвіл на реєстрацію місця проживання його співмешканки [PERSON]. Трохи згодом були зареєстровані у будинку позивача і їх діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Проте, з моменту реєстрації по теперішній час відповідач проживає в іншому житловому будинку, який розташовано за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Славгород, вул. Залізнична, 69. 03.05.2017 року син позивача [PERSON] помер. Тобто, на сьогоднішній час відповідач цілком забезпечена власним житлом, проте у добровільному порядку знятися з реєстрації за адресою належного позивачу будинку, не бажає. При цьому, відповідач не несе жодних витрат по сплаті комунальних послуг. Реєстрація [PERSON] створює позивачу перепони в оформленні субсидії. В звFязку із викладеним, посилаючись на ст. ст. 316, 319, 391, 405 ЦК України, позивач [PERSON] просить суд усунути перешкоди у здійсненні права користування майном шляхом визнання [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим будинком, розташованим за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Новоолександрівка, вул. Чкалова, 41, та зняття її з реєстрації. До початку судового засідання позивач надала суду письмову заяву, в якій зазначила, що уточнені позовні вимоги підтримує повністю, просить розгляд справи здійснювати без її присутності, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зFявилася, про причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи без її присутності, відзиву на позов не надала, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Згідно умов та порядку, визначених ст.ст. 280, 281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного. З наданої суду копії договору дарування від 30.10.1992 року, посвідченого секретарем Новоолександрівської сільської Ради народних депутатів Синельниківського району Дніпропетровської області, зареєстрованого в реєстрі за F56 та зареєстрованого в КП «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» 22 березня 1993 року, встановлено належність на праві власності [PERSON] будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Новоолександрівка, вул. Чкалова, 41 (а.с.6). Відповідно до довідки та акту обстеження, виданих 18.12.2018 року виконавчим комітетом Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, зазначено, що за вказаною вище адресою з 31.07.2007 року є зареєстрована [PERSON], [INFO], [PERSON], 27. 11.2006 року народження, [PERSON], [INFO], які станом на 18.12.2018 року у даному будинку не проживають (а.с.10, 12). З огляду на викладене, заявлений позов підлягає розгляду в порядку статті 391 ЦК України, в якій закріплено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вказана норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Проте зазначена норма не передбачає можливості визнавати особу такою, що втратила право на житлову площу, але уточнена позивачем вимога про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, відповідає положенню ст. 391 ЦК України. Відповідно до ст.7 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 F1382-ІV, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду, яке набрало законної сили виключно про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Виходячи з того, що закон F1382-ІV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повFязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повFязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Закріплюючи право кожного на мирне володіння своїм майном, стаття 1 протоколу Першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за своєю суттю є гарантією права власності (рішення від 13 червня 1979 року у справі «Маркс проти Бельгії», п. 69). Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України зміст права власності становить належність власнику права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, суд, зFясувавши підставу позову [PERSON], встановив належність останній на праві власності житлового будинку, реєстрація в якому відповідача [PERSON], яка не є членом сімFї позивача, створює останній перешкоди у користуванні даним нерухомим майном, тому обраний [PERSON] спосіб захисту порушеного права як усунення перешкод у здійсненні права користування шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування ним, підлягає задоволенню, як належним чином обґрунтований та підтверджений належними доказами. В частині заявленої вимоги про зняття з реєстрації відповідача [PERSON], суд не вбачає підстав для задоволення, виходячи з того, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, тому дана вимога є передчасною. На підставі викладеного,

Outcome: partial