Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

09 січня 2014 року позивачі звернулися до суду з позовом до про визнання права власності, обґрунтувавши свої вимоги тим, що [INFO] помер [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді 15/25 частин житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] із приватизованою земельною ділянкою для обслуговування цього будинку. Зазначали, що є спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] в рівних долях та подали відповідні заяви до Першої Слов'янської нотаріальної контори. Проте, постановою нотаріуса від 26.12.2013 року їм було відмовлено у видачі свідоцтв на право власності на 15/25 частин будинку, розташованого в [ADDRESS], оскільки померлий не провів державну реєстрацію свого права власності. У зв'язку з чим просили суд визнати за ними в рівних долях право власності в порядку спадкування за законом на 15/25 частин будинку [ADDRESS]. В судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з'явились, про місце і час розгляду справи повідомлялись належним чином. Представник позивачів [PERSON], яка діє на підставі договорів на представництво інтересів у суді першої інстанції по цивільні справі від 08.01.2014 року (а.с.14,15), в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача, Слов'янська міська рада, в судове засідання не з'явився, про час, дату і місце судового засідання був повідомлений належним чином, суду надано заяву з проханням розглянути справу без його участі, рішення по справі прийняти у відповідності до чинного законодавства (а.с.27). Вислухавши пояснення представника позивачів, дослідивши надані позивачами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, в судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 28 грудня 2012 року (а.с.11 зворотна сторона). Згідно ст. ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Суд також встановив, що на ім'я [PERSON], померлого [INFO], Першою Слов'янською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу за реєстраційним №52637446 у спадковому реєстрі, відповідно до Витягу про реєстрацію у спадковому реєстрі від 04 квітня 2012 року. Відповідно до спадкової справи №244/2012, заведеної Першою Слов'янською державною нотаріальною конторою, після смерті [PERSON] з заявами на отримання спадщини звернулися [PERSON] та [PERSON] (а.с.11 зворотна сторона ). Цим же рішенням суду було визначено зміну черговості отримання права на спадкування по закону на спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON], надавши [PERSON] право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Таким чином, судом було достовірно встановлено особи спадкоємців першої черги після смерті [PERSON], які своєчасно звернулися із заявами на прийняття спадщини у передбачений законом шестимісячний термін, однак не змогли успадкувати належне померлому майно, оскільки як вбачається з постанови державного нотаріуса Першої Слов'янської державної нотаріальної контори від 26 грудня 2013 року [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 15/25 частки житлового будинку, розташованого у [ADDRESS] після померлого [INFO] [PERSON], оскільки на об'єкт нерухомого майна, який входить у склад спадщини, не зареєстровано права власності (а.с.9). Відповідно до пунктів 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року. Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом. Як вбачається з ч.5 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визначаються державою. Згідно із матеріалами справи, [PERSON] був власником 15/25 ідеальних долів будинку, який знаходиться у [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 17 жовтня 1995 року, виданого на підставі розпорядження (рішення) Слов'янської міської ради народних депутатів від 06 жовтня 1995 року №1684-р (а.с.7 ). Відповідно до довідки КП «Бюро технічної інвентаризації м. Слов'янськ» №2099-2/0.45/01 від 16.09.2013 року вбачається, що 15/25 часток житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] приватизовані [PERSON] згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Слов'янською міською радою 17.10.1995 року. Право власності на зазначену частку в КП «БТІ» не зареєстроване (а.с.8). Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» одним із документів, на підставі якого проводиться державна реєстрація прав, є свідоцтво про право власності, видане органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді. Суд вважає, що вище вказана частка будинку є приватизованою згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Враховуючи наведене, у разі приватизації об'єктів державного та комунального житлового фонду документом, що підтверджує виникнення прав на такі об'єкти, є свідоцтво про право власності, видане відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», яке і є підставою для проведення державної реєстрації права власності на приватизований об'єкт нерухомого майна в органах державної реєстрації прав за заявою власника чи уповноваженої особи. Відповідно до ч. 7 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого право набувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. Судом встановлено, що на даний час провести державну реєстрацію права власності на 15/25 ідеальних долів будинку, який знаходиться у [ADDRESS] не має можливості, оскільки [PERSON], який був власником цього майна, помер. Таким чином, нотаріус не може видати позивачам свідоцтво про право власності на спадщину за законом у зв'язку з відсутністю державної реєстрації права власності на нерухоме майно за спадкодавцем, а державний реєстратор зареєструвати право власності за [PERSON], оскільки останній помер, внаслідок чого позивачі не можуть належним чином оформити своє право на спадкове майно. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Стаття 41 Конституції України наголошує на праві кожної людини володіти, розпоряджатись та користуватись своєю власністю. У відповідності до положень ст.ст.316, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ст. 319 ЦК України визначає, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно із вимогами ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Стаття 392 ЦК України визначає, що: власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно із п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судовий захист права приватної власності громадян може, зокрема, здійснюватися шляхом розгляду справ за позовами про визнання права власності на майно. Згідно ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи викладене і відсутність іншого способу відновлення порушеного права, позивачі обґрунтовано звернулися з позовом до суду за захистом свого порушеного права шляхом визнання за ними в рівних долях права власності на 15/25 частку вищевказаного будинку в порядку спадкування за законом в судовому порядку. Проаналізувавши дані, що знаходяться в матеріалах справи та дослідивши докази у їх сукупності суд приходить до переконання, що обставини на які посилаються позивачі у заяві знайшли своє підтвердження у представлених суду доказах, а тому, позовні вимоги позивачів, викладені у заяві підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved