Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

08 червня 2016 року позивач звернулась до Фастівського міськрайонного суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору, визнання права власності та стягнення моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що вона проживала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 11 травня 1984 року. Під час шлюбу ними був придбаний автомобіль марки GEELY MK-CROSS, 2011 року випуску, д.н.з. [NUMBER], який був зареєстрований на імя чоловіка. 12 жовтня 2015 року [PERSON] помер та після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. Спадкоємцями першої черги є позивачка дружина померлого та його син [PERSON] відповідач у справі, які прийняли спадщину шляхом своєчасної подачі відповідних заяв до нотаріальної контори. Проте, отримати свідоцтво про право власності на ? частину спадкового майна як частину спільного майна подружжя та на ? частину від ? частини майна [PERSON] в порядку спадкування за законом у позивачки немає можливості, оскільки, як зясувалося, спадковий автомобіль 19.01.2016 року було перереєстровано за договором купівлі-продажу на [PERSON]. Підставою для оформлення договору купівлі-продажу автомобіля була довіреність від 18.03.2015 року, якою [PERSON] за життя надав право на розпорядження автомобілем своєму сину [PERSON] Позивач вважає, що внаслідок зазначених вище неправомірних дій відповідачів по незаконному відчуженню спадкового майна після смерті спадкодавця, вона позбавлена цього майна а відповідач, маючи право лише на ? частину автомобіля, фактично збільш свою частку у спадщині з ? частин до однієї цілої. Тому просить визнати недійсним договір 3244/2016/438 купівлі-продажу автомобіля GEELY MK-CROSS, 2011 року випуску, укладений 19.01.2016 року між [PERSON] та [PERSON]; скасувати реєстрацію 19.01.2016 року автомобіля GEELY MK-CROSS, 2011 року випуску на імя [PERSON] та визнати недійсним свідоцтво СХТ 767855 по реєстрацію транспортного засобу на імя [PERSON]; усунути [PERSON] від права на спадкування після смерті [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на ? частину автомобіля GEELY MK-CROSS, 2011 року випуску, як частку в спільному майні подружжя та на ? його частину в порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON]; усунути перешкоди позивачці в користуванні автомобілем шляхом зобовязання відповідача [PERSON] надати доступ до автомобіля, передати ключі від нього та свідоцтво про реєстрацію ТЗ № 528750 та стягнути з відповідачі 50\~000 грн. моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, посилаючись на вищевикладені обставини, просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позов визнали частково, не заперечували проти задоволення позову в частині визнання недійсним договору 3244/2016/438 купівлі-продажу автомобіля та в частині визнання за позивачем права власності на встановлену законом частину автомобіля. Також додатково пояснили, що після того, як [PERSON] було оголошено діагноз з тяжкого захворювання, ним було зроблено усне розпорядження, відповідно до якого [PERSON] запропоновував залишити у його користуванні автомобіль GEELY MK-CROSS, 2011 року випуску, а дружині все інше майно, зокрема, квартиру в буд. 8 по вул. І.Мазепи в м. Фастові. Після смерті батька, отримавши згоду [PERSON] на запропоновану пропозицію про договірний розподіл майна, [PERSON] переоформив автомобіль шляхом укладання договору купівлі-продажу на його дружину [PERSON] Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнала позов частково в тих самих частинах. В задоволенні іншої частини позову просила відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який був зареєстрований 11 травня 1984 року Фастівським міським відділом РАЦС Київської області (а.с. 14). Під час спільного подружнього життя [PERSON] та [PERSON] придбали автомобіль GEELY MK-CROSS, 2011 року випуску, д.н.з. [NUMBER], який було зареєстровано на імя чоловіка. 12 жовтня 2015 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ОК № 353563, виданим 15 жовтня 2015 року Відділом державної РАЦС Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київські області (а.с.12). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно. Позивач звернулась до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтво про право на спадщину за законом, зокрема, на автомобіль GEELY MK-CROSS, 2011 року випуску, після смерті чоловіка, проте їй було відмовлено, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на належний померлому [PERSON] вказаний автомобіль (а.с.16). Відповідно до листа територіального сервісного центру МВС 3244 в Київській області за [PERSON] був зареєстрований автомобіль GEELY MK-CROSS, 2011 року випуску, д.н.з. [NUMBER]. 19.01.2016 року зазначений автомобіль перереєстрований за договором купівлі-продажу на гр. [PERSON] (а.с. 15). Під час судового розгляду справи було встановлено, що відповідно до довіреності від 18.03.2015 року [PERSON] за життя надав право на розпорядження спірним автомобілем [PERSON] Відповідно до ч. 1\~ст.237 Цивільного Кодексу України(далі\~ЦК України) представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Згідно із ч. 1 ст.244 ЦК України, представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Згідно п.6 ч.1 ст.248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність. При цьому, ч.2 ст.203 ЦК України передбачено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до приписів ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Таким чином, зі смертю [PERSON] припинилася його цивільна дієздатність та автоматично припинено договір доручення на ім'я [PERSON] від 18.03.2015 року, тому на час укладення оспореного договору купівлі-продажу від 19.01.2016 року [PERSON] не мав повноважень на укладення угоди від імені [PERSON], тому такий договір є недійсним. Відповідно до ч.1 ст. 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.\~ Отже, вказаною нормою права та нормами статті 60 Сімейного Кодексу України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Вирішуючи вимогу про визнання права власності на частину автомобіля, суд приймає до уваги, що згідно зі\~ст. 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, в зв'язку з чим вважає за необхідне визнати за позивачкою право власності на 1/2 частину спірного автомобіля GEELY MK-CROSS, 2011 року випуску, д.н.з. [NUMBER], як частку у спільній сумісній власності подружжя. При вирішенні питання про розподіл іншої частини спадкового майна, яка складає ? автомобіля GEELY MK-CROSS, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч.2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 цього Кодексу. Заповіту за своє життя [PERSON] не склав, тому спадкування на майно повинно здійснюватись за законом. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, яка визначає черговість спадкування за законом передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Серед спадкоємців першої черги за законом на день смерті [PERSON] є його син [PERSON] та дружина [PERSON], таким чином в силу положень ч. 1 ст. 1267 ЦК України, відповідно до якої частки у спадщині кожного зі спадкоємців є рівними, спірне майно належить спадкоємцям по ? частині. Разом з тим, заявляючи вимогу про усунення [PERSON] від спадкування після смерті [PERSON], позивачем ставиться питання про визнання за нею права власності вже на ? частину спірного автомобіля, тобто з урахуванням належної частки усуненого від спадкування [PERSON] Правовою підставою усунення спадкоємця від права на спадкування позивачем визначені положення ч. 2 ст. 1224 ЦК, відповідно до якої не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині. При цьому, як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачем цитується лише частина наведеної вище норми, а саме «не мають права на спадкування особи, які сприяли збільшенню їхньої частки у спадковому майні». Суд не може визнати виправданим таке виривання певної частини норми з її контексту, тобто з окремого фрагменту мови (висловлювання), який включає в себе певну інформацію, що дозволяє трактувати її подальший зміст. Таким чином, для застосування ч. 2 ст. 1224 ЦК України та усунути спадкоємця від права на спадкування, суд, відповідно до вимог ст. 214 ЦПК, повинен установити факт того, що [PERSON] умисно перешкоджав спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і саме цим сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині. Наявність (відсутність) зазначених обставин суд повинен встановити за допомогою належних доказів. При цьому суд повинен оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: partial