Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

\~ \~ \~ \~10.04.2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] міської ради, третя особа: [PERSON] міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом та зняття з реєстраційного обліку. \~ \~ \~ \~Свої вимоги мотивує тим, що їй на праві приватної власності на підставі нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок від 04.03.2014 року, укладених між нею та [PERSON], [PERSON] належить житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Горького, 1. \~ \~ \~ \~Під час оформлення вищезазначених правочинів у державного нотаріуса Другої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] колишні власники приховали від неї інформацію та запевнили, що у будинку відсутні зареєстровані особи. Спочатку будинок не використовувався позивачем у якості житла, оскільки перебував у занедбаному стані. Внаслідок цього, через тривалий час зясувалося, що за вказаною адресою зареєстровані, але не проживають невідомі позивачу особи: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які, за інформацією квартального комітету, є померлими. Для зняття з реєстрації вказаних осіб [PERSON] зверталася до [PERSON] міської ради, однак отримала відмову у вчиненні дій у звязку з відсутністю необхідних документів. Позивач не має жодного відношення до померлих осіб, тому позбавлена можливості надати відповідачеві документи, необхідні для зняття з реєстрації [PERSON], [PERSON], [PERSON], а саме: документи, які б посвідчували їх особи та свідоцтва про їхню смерть. З урахуванням того, що реєстрація сторонніх осіб у належному позивачеві будинку обмежує позивача у здійсненні нею свого права власності на нерухомість, створює матеріальні труднощі, оскільки позбавляє права на отримання субсидії, а зняти їх з реєстрації іншим законним шляхом неможливо, [PERSON] вимушена звертатися до суду за захистом свої прав та законних інтересів та просить суд визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Горького, 1 а також зняти вказаних осіб з реєстраційного обліку за вказаною адресою, стягнувши з відповідача [PERSON] міської ради судові витрати. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 24.05.2018 року провадження по справі було відкрито та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.24). \~ \~ \~ \~У судове засідання позивач не зявилася, надавши заяву про слухання справи за її відсутності. У заяві на позовних вимогах наполягає та просить суд їх задовольнити у повному обсязі (а.с.36). \~ \~ \~ \~Представник [PERSON] міської ради у судове засідання не зявилася, надавши заяву про розгляд справи без участі відповідача та прийняття рішення у відповідності до діючого законодавства (а.с.34). Відзиву на позов не надходило. \~ \~ \~ \~Від третьої особи [PERSON] міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області надійшло клопотання про розгляд справи без їхнього представника (а.с.33). Пояснень по справі не надавали. Суд вважає можливим ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами, що передбачено ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд дійшов наступних висновків. Як встановлено судом, на підставі Договору купівлі-продажу частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок від 04.03.2014 року, посвідченого державним нотаріусом Другої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстраційним № 3-244, [PERSON] придбала у [PERSON] 1/2 частку у праві спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Горького, 1 (а.с.7-9). Іншу 1/2 частку у праві спільної часткової власності на зазначений житловий будинок з надвірними будівлями було придбано [PERSON] у [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок від 04.03.2014 року, посвідченого державним нотаріусом Другої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстраційним № 3-245 (а.с.10-13). При укладанні обох Договорів у п. 1.8 продавці ([PERSON], [PERSON]В.), кожен окремо, заявили та гарантували, в тому числі, що зареєстрованих осіб у відчужуваній частці у праві спільної часткової власності на житловий будинок немає (а.с.7 на зв., 10 на зв.). Проте, відповідно до довідки № 359, виданої квартальним комітетом № 26 м. Нікополь 19.09.2017 року, у будинку № 1 по вулиці Горького в м. Нікополі зареєстровані невідомі позивачеві особи: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.14), які, як було в усній формі повідомлено позивачеві, є померлими. На запит [PERSON] до [PERSON] міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області щодо надання інформації по реєстрації смерті вказаних вище осіб 02.11.2017 року вих. № 3782/14.26-33 їй було розяснено, що зазначені відомості є конфіденційними та розголошенню стороннім особам не підлягають (а.с.16). 20.11.2017 року [PERSON] звернулася до [PERSON] міської ради з приводу зняття з реєстрації [PERSON], [PERSON], [PERSON], однак відповіддю від 07.12.2017 року № 7260 їй було повідомлено, що згідно Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207, зняття з реєстрації місця проживання померлої особи здійснюється на підставі: заяви про зняття з реєстрації місця проживання особи, свідоцтва про смерть, квитанції про сплату адміністративного збору та зняття з реєстрації місця проживання (а.с.15). Таким чином, позивач була позбавлена можливості отримати свідоцтва про смерть зареєстрованих у її будинку осіб та зняти їх з реєстрації у позасудовому порядку. На запит Нікопольського міськрайонного суду [PERSON] міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області були надані копія актового запису про смерть № 1958 від 25.10.2004 року на [PERSON] та копія актового запису про смерть № 1603 від 03.10.2012 року на [PERSON]. Одночасно повідомлено, що актовий запис про смерть на [PERSON], [INFO], у відділі відсутній (а.с.21-23). Відповідно до ч. 1 ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обовязки (цивільну правоздатність) мають всі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (ч. 4 ст. 25 ЦК України). Отже, суд приходить до думки, що всі майнові та немайнові права [PERSON],[PERSON] на будинок за вказаною адресою були припинені у звязку з їхньою смертю ще до придбання будинку позивачем [PERSON] Стосовно [PERSON], [INFO], про смерть якої належних та допустимих доказів у розумінні ЦПК України не добуто, суд приходить до наступного. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України\~ власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення\~ перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які\~\~постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час Згідно\~статті 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї та інших осіб, які там проживали. У п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що наявність зареєстрованих осіб у належному позивачеві будинку дійсно створює останній перешкоди у реалізації права власності на майно у повному обсязі, тому позов в частині визнання осіб такими, що втратили право користуватися житлом підлягає задоволенню. Разом з тим, відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: 1. заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; 2. судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; 3.свідоцтва про смерть; 4.паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; 5.інших документів, які свідчать про припинення: 6.підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; 7.підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; 8. підстав на право користування житловим приміщенням. Таким чином, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено, як в добровільному порядку так і в примусовому, тобто, в судовому порядку, на підставі рішення суду про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; виселення; визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. \~ \~ \~ \~Отже, у звязку з тим, що рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, саме по собі є підставою для зняття з реєстрації, суд вважає доцільним відмовити [PERSON] у задоволенні позову в частині зняття [PERSON], [PERSON], [PERSON] з реєстрації. Стаття 12 ЦПК України\~передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак, у даному випадку суд не вбачає підстав для стягнення судових витрат з [PERSON] міської ради, виходячи з наступного. Відповідач, на відміну від позивача, не звертається до суду, а його притягують до відповіді по пред'явленому позову, оскільки позивач вказує у позовній заяві на відповідача, як на порушника свого права. Проте, суд вважає, що у даному випадку [PERSON] міська рада не порушувала права позивача, оскільки не вчиняла жодних дій, які б призвели до звернення [PERSON] до суду за захистом своїх прав та інтересів. Відповідач є лише установою, до компетенції якої відноситься реєстрація та зняття з реєстрації місця проживання на підставі визначених законодавством документів, які позивач не змогла надати з обєктивних причин. На підставі викладеного,

Outcome: partial