Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

08\~жовтня 2021\~року до\~Приморського районного\~суду м.\~Одеси надійшов\~позов [PERSON] \~до товариства\~з обмеженою\~відповідальністю «Фінпром\~маркет»,\~за участю\~третіх осіб,\~які не\~заявляють самостійних\~вимог щодо\~предмета спору:\~приватного нотаріуса\~Київського міського\~нотаріального округу\~Остапенко Євгена\~Михайловича,\~приватного виконавця\~виконавчого округу\~Одеської області\~Шевченко Тетяни\~Сергіївни про\~визнання виконавчого\~напису таким,\~що не\~підлягає виконанню. 11.05.2021 р. приватним нотаріусом Остапенко Є.М. було вчинено виконавчий напис №34546 про стягнення з позивача на користь відповідача 25648,59 грн. Позивач вважає, що при вчиненні спірного виконавчого напису приватним нотаріусом не дотримано вимоги\~ законодавства, що стало підставою для звернення до суду з позовом. 13 жовтня 2021 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та встановлено спрощений порядок розгляду справи. Також зобов`язано ТОВ „ Фінпром маркет , ЄДРПОУ 43311346 (08200, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Михайла Стельмаха,9А, офіс № 204, Засоби зв`язку: м. т. 097 312 72 42 ), надати сулу документи (належним чином посвідчені копії), які підтверджують право вимоги боргових зобов`язань [PERSON] , і.н. [NUMBER] перед ТОВ „ Фінпром маркет , ЄДРПОУ 43311346 за Кредитним договором № 22/756022С від 26.12.2007 року та зобов`язано Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М., свідоцтво № 7921 ( 01001, м. Київ, вул. Мала Житомирська, 6/5, засоби зв`язку: м. і. [NUMBER] ) надати суду документи (належним чином посвідчені копії) які стали підставою вчинення виконавчого напису № 34546 від 11.05.2021 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М. 13 жовтня 2021 року ухвалою суду задоволено заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову та зупинено стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 11.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем, зареєстрованого в реєстрі за № 34546 у виконавчому провадженні № 66515176 від 16.08.2021 року, що здійснюється приватним виконавцем виконавчого округу\~Одеської області\~Шевченко Т.С. 24 листопада 2021 року до суду від директора ТОВ «Фінпром маркет» надійшла заява про визнання позовних вимог (в порядку ст. 206 ЦПК України), в якій просили задовольнити позовні вимоги, окрім судових витрат. В той же день, тобто 24 листопада 2021 року до суду від директора ТОВ «Фінпром маркет» надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу (в порядку ч. 6 ст. 137 ЦПК України). Також, в той же день, від директора ТОВ «Фінпром маркет» до суду надійшло клопотання про врегулювання спору за участю судді щодо суми заборгованості, проте предметом розглядаємої справи не є стягнення заборгованності або оскарження кредитного договору. А тому 24 листопада 2021 року від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Сторони в судове засідання 24.11.2021 року не з`явились, про день час та місце проведення були повідомлені належним чином та завчасно. Згідно ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4\~ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Суд у зв`язку з неявкою сторін постановив ухвалу про розгляд справи в порядку письмового провадження. Ухвала занесена до протоколу судового засідання. Відповідно до\~ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення, провадження ро справі відкрито 13 жовтня 2021 року. Повний текст рішення складений 02.12.2021 року, а сама справа розглянута із дотриманням двохмісячного терміну. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного висновку: Верховний Суд в постанові від 27.08.2020 р. у справі\~\~№ 419/2304/18 зазначив, що суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін, а, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Необхідність цього принципу підтверджена і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, (провадження № 14-473цс18), в якій зазначено, що «згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація учасниками справи спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм». З аналізу наведених норм процесуального права убачається, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 11.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис №34546 про звернення стягнення з боржника [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром Маркет» заборгованості в загальному розмірі 25648,59 грн. Вказаний виконавчий напис перебуває на виконанні в приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяни Сергіївни (виконавче провадження № 66515176). Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість (ст. 87 Закону України «Про нотаріат»). Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Статтею 90 Закону України «Про нотаріат»\~передбачено, що стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому\~Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно ч. 1\~ст. 627 ЦК України\~передбачено, що відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (п. 3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172\~(п. 3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5). Відповідно до пункту 1\~постанови Кабінету Міністрів України від\~\~ 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Як передбачено п. 2.11 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. В постанові Верховного Суду від 11.07.2019 р. у справі №461/4609/16-ц зазначено, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України Про нотаріат ). Але характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України Про нотаріат захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Судом встановлено, що підставою для вчинення виконавчого напису є договір про надання кредиту № 22/756022С від 26.12.2007 р., укладений між позивачем та АТ «Індустріально-експортний банк». При цьому, суд зазначає, що стягнення заборгованості проводиться за період з 13 грудня 2020 року по 11 травня 2021 року. Водночас, кредитний договір № 22/756022С було укладено ще 26.12.2007 року, а строком останнього невиконаного платежу є 25.12.2010 року. Жодних договорів та угод не укладалось між ТОВ «Фінпром Маркет» та [PERSON] й у жодних інших правовідносинах вони не перебували, то і вчиняти будь-які нарахування у ТОВ «Фінпром Маркет» не було жодних правових підстав. Також, доказів того, що відповідач звертався до позивача з листом, претензією та/чи/або письмовою вимогою щодо погашення заборгованості, яка утворилась за кредитним договором, суду не представлено, а з матеріалів справи не вбачається. Отже, вищевказані обставини не надавали підстав рахувати дану заборгованість як безспірну, враховуючи, що сама заборгованість не визнається позивачем в судовому порядку. Аналогічної думки дійшов Верховний суд при винесені постанов: від 19.03.2021 по справі №750/3781/20 від 20.05.2021 та по справі №646/6009/18, від 20.05.2021, за результатами розгляду яких судами винесені рішення про визнання такими, що не підлягають виконанню виконавчі написи. Варто також зазначити, що як на підставу вчинення виконавчого напису, нотаріус посилається на Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 р. (далі - Постанова). Проте вказана\~Постанова\~не відносить кредитний договір до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідні зміни до\~Постанови\~та віднесення кредитного договору до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, були внесені\~Постанову Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Разом з тим,\~Постанова Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~відповідно до Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14 визнана судом незаконною та нечинною. Так, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною\~постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з пунктом 10.2.\~постанови Пленуму Вищого адміністративного суду\~України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», визнання акту суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акту. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2.\~постанови Пленуму Вищого адміністративного суду\~України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», дійшов висновку про необхідність визнання нечинною\~Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~в частині, з моменту її прийняття. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у своїй\~Постанові\~по справі 910/13233/17 від 29 січня 2019 року. Відповідно до пункту 1\~постанови Кабінету Міністрів України від\~\~ 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Також, пп. б п. 2 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, зокрема, подаються засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Таким чином, у нотаріуса були відсутні повноваження на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З наведеного вбачається, що відповідачем, всупереч вимог закону не було надано документів, які б підтверджували право його вимоги до позивача за Кредитним договором, а нотаріус помилково, всупереч вимог закону, не перевірив зміст договорів на які відповідач посилався як на підставу виникнення у нього права вимоги до позивача за Кредитним договором, та стягнув спірну заборгованість. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні», прийнятого на підставі\~Постанови\~ВССУ № 2 від 07.02.2014 року, вказано, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів тільки за наявності всіх умов, передбачених\~Законом № 3425-ХII. Безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгулу цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому, судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Враховуючи викладене, даючи юридичну оцінку поясненням та наданим по справі доказам, беручи до уваги те, що заборгованість боржника не є безспірною, що свідчить про вчинення виконавчого напису 12.05.2021 року з порушенням вимог\~ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, положеннями ч. 1 ст. 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача у разі задоволення позову. Позивач у своєму позові також просив стягнути судові витрати. На підтвердження факту понесення судових витрат та їх розмірі суду надано квитанцій про сплату судового збору, квитанцію до прибуткового касового ордера про сплату коштів адвокату№ 101 від 15.09.2021 року, договір про надання правової допомоги від 15.09.2021 року, додаток № 1, про розмір та порядок розрахунку замовника з адвокатом, до Договору про надання правової допомоги від 15.09.2021 року. Відповідач заперечував проти розміру витрат на правничу допомогу та наполягав, що такий розмір не відповідає критерієм співмірності. Проте на думку суду 4000 грн. є цілком розумним та адекватним гонораром адвокату у цій справі. Окрім підготовки самого позову, адвокатом також була складена заява про забезпечення позову та витребування доказів, 11.11.2021 року адвокат прибув у судове засідання, що не відбулося по причині хвороби головуючого судді. Проте час на дорогу був витрачений. За таких обставин суд не вбачає підстав для зменшення розміру судових витрат в цій частині. Отже, згідно до\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача ТОВ «Фінпром маркет» на користь позивача підлягає стягненню 908 грн. судового збору за подання позову, а також 454 грн. за подання заяви про забезпечення позову та 3000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на вказану статтю, враховуючи відмову у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 454 судового збору за подання позову, а також 227 грн. за подання заяви про забезпечення позову та 4000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved