Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

07 грудня 2017 року заявник звернулася до суду з заявою про визнання розірвання шлюбу між [PERSON], 1961 року народження та [PERSON], 1959 року народження, фіктивним. В обґрунтування своєї заяви вона зазначила, що 28 грудня 1979 року між нею [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу вони мають двох повнолітніх доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. 12 вересня 2017 року їхній шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу, вони з чоловіком продовжували проживати разом однією сім'єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. [INFO] з [PERSON] стався трагічний випадок, він помер у віці 59 років. В день його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить майно, яке було ними нажито за період шлюбу. Вона звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріус в усній формі відмовила їй в оформленні спадкових прав, у зв'язку з тим, що вона не має безспірних документів на підтвердження перебування з [PERSON] і зареєстрованому шлюбі на час відкриття його спадщини. З 1979 року по [INFO], тобто майже 38 років вони проживали разом однією сім'єю, подружні стосунки не припиняли і не мали наміру припиняти, вони продовжували вести спільний бізнес та разом працювати. В зв'язку з тим, що вона мала борги за кредитними договорами, вони вимушені були розірвати шлюб фіктивно, з метою не накладення арешту на майно, яке їм належить спільно, бо погрози банків дуже нервували [PERSON]. Отже, розірвання шлюбу носило фіктивний характер, тому вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав, про визнання розірвання шлюбу фіктивним, з метою реалізації її спадкових прав після смерті чоловіка. Заявниця [PERSON] у судовому засіданні заяву підтримали та просила задовольнити її у повному обсязі. Представник заявниці - Ткач Т.В. заяву підтримала і просила її задовольнити у повному обсязі та пояснила, що [PERSON] та [PERSON] все своє життя прожили разом, фактично їхні шлюбні відносини ніколи не припинялись, але склалося так, що у [PERSON] захворіла мама і на її лікування потрібні були кошти. Тому, вона взяла кошти у кредит в банку на лікування, а пізніше і на поховання матері та встановлення пам'ятнику на кладовищі. Це були дуже великі кошти і вона боялася, що арештують майно і тому запропонувала чоловікові розірвати шлюб, а пізніше знову одружитися. Вони також мали намір повінчатися у церкві. Крім того вони разом оформлювали субсидію на комунальні послуги. Представник заінтересованої особи - Павлоградського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області у судове засідання не з'явився, проте надав заяву в якій просить розглянути справу без участі їхнього представника та покладається на рішення суду. Свідок [PERSON] - у судовому засіданні пояснила, що вона працює у магазині, яким керували разом [PERSON] та її чоловік [PERSON], стосунки у них були нормальні, як у чоловіка та дружини. Вона завжди знала, що вони є чоловіком та дружиною, а про розірвання шлюбу до смерті [PERSON] нічого не чула і не знала. Поховання здійснювала [PERSON]. Свідок [PERSON] - у судовому засіданні пояснила, що з 1988 року вони мешкають разом на одній вулиці. [PERSON] та [PERSON] були завжди разом, у них народилося двоє дітей та вже є п'ятеро онуків, які часто приїжджають до них у гості. Поховання здійснювала [PERSON]. До часу смерті [PERSON] він проживав з [PERSON], вона їх часто бачила, бо вони разом їздили на роботу та приїжджали до дому також разом. Вони завжди мешкали разом. Свідок [PERSON] - у судовому засіданні пояснила, що вони не родичі, а сусіди та у них діти навчалися в одному. Лише на похоронах [PERSON] вона дізналася щодо розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], і була шокована. До них завжди приїжджали і діти і онуки у гості. Поховання здійснювала [PERSON]. До смерті [PERSON] вони жили разом однією сім'єю. Суд вислухавши заявника та її представника, свідків, вивчивши матеріали справи вважає, що заява підлягає задоволенню. 15 грудня 2017 року набув чинності ЗУ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Відповідно до п.9 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 15 грудня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Згідно з п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 28 грудня 1979 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 12 вересня 2017 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу, актовий запис № 93, яке видане Павлоградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Серія [NUMBER] (арк.с.11). У шлюбі у них народилось двоє дітей, які є вже повнолітніми, а саме [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (арк.с.5,7). Проте після розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] продовжували проживати однією сім'єю, вели спільне господарство, мали єдиний спільний бюджет. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (арк.с.12). Після його смерті відкрилася спадщина на майно, яке було придбано за період шлюбу з [PERSON], однак заявниці було відмовлено в оформленні спадкових прав, оскільки вона не перебувала з [PERSON] у зареєстровану шлюбі. Однак, допитані у судовому засіданні свідки зазначили, що заявниця проживала однією сім'єю разом з [PERSON], до часу його смерті, а тому з урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи немає, їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Як зазначила сама заявниця, то шлюб між нею та її чоловіком було розірвано за її ініціативою, оскільки нею було оформлено кредит на лікування, а пізніше на поховання її матері [PERSON], яка померла [INFO]. За кредитним договором, який було нею оформлено виникли борги і вони були вимушені розірвати шлюб фіктивно, щоб не наклали арешт на все їхнє спільне майно. Згідно до ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Відповідно до ч.4 ст.3 СК України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.108 СК України за заявою заінтересованої особи розірвання шлюбу, здійснене відповідно до положень статті 106 цього Кодексу, може бути визнане судом фіктивним, якщо буде встановлено, що жінка та чоловік продовжували проживати однією сім'єю і не мали наміру припинити шлюбні відносини. На підставі рішення суду актовий запис про розірвання шлюбу та Свідоцтво про розірвання шлюбу анулюється органом державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст.106 СК України подружжя, яке не має дітей, має право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, адже шлюб між сторонами було розірвано відповідно до ст.106 СК України, реєструючи розірвання шлюбу сторони не мали наміру припинити шлюбні відносини та з часу реєстрації розірвання шлюбу продовжували проживати однією сім'єю, вели спільне господарство. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи та оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому заяву необхідно задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved