Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

07 вересня 2021 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що після її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , а також на земельну ділянку площею 600 кв.м. для будівництва вказаного житлового будинку. Звернувшись до нотаріальної контори, вона одержала свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, однак у видачі свідоцтва на спірну земельну ділянку їй було відмовлено, оскільки державний акт, що посвідчував право померлого [PERSON] на земельну ділянку, був виданий як акт на право довічного постійного успадкованого володіння землею, що суперечить вимогам чинного земельного законодавства. Посилаючись на викладене, просила визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 600 кв.м. для будівництва індивідуального житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після [PERSON] , який помер [INFO] . Учасники справи, будучі належним чином повідомленими про дату, час та місце її розгляду, в судове засідання не з`явилися; позивачка надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій, крім цього, зазначила, що повністю підтримує заявлені вимоги. Відповідач про причини неявки свого представника суду не повідомив. Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. 30 вересня 1992 року на підставі\~рішення виконкому\~міської Ради\~народних депутатів\~Очаківського району\~Миколаївської області\~від 11\~вересня 1992\~року №\~311 на ім`я [PERSON] було видано державний акт на право довічного успадкованого володіння землею на земельну ділянку площею 600\~кв.м.\~для будівництва\~індивідуального житлового\~будинку,\~що розташований\~за адресою:\~ [ADDRESS] (а.с. 15). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 08 липня 2019 року (а.с. 7). Відповідно до витребуваної судом та долученої до матеріалів справи завіреної копії спадкової справи позивачка [PERSON] є спадкоємицею майна [PERSON] , який помер [INFO] , та отримала спадщину на житловий будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 36-37). 30 серпня 2021 року нотаріусом позивачці [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку за вказаною вище адресою у зв`язку із тим, що державний акт,\~який посвідчував\~право померлого\~ [PERSON] \~на земельну\~ділянку,\~був виданий\~як акт\~на право\~довічного постійного\~успадкованого володіння\~землею,\~що не\~відповідає нормам\~чинного земельного\~законодавства (а.с. 16). Так, Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 березня 1991 року, яка втратила чинність на підставі Постанови Верховної Ради України № 2201-ХІІ від 13 березня 1992 року, було затверджено такі форми державних актів: на право довічного успадковуваного володіння землею, на право постійного володіння землею,; на право постійного користування землею. Земельний кодекс України у редакції від 13 березня 1992 року вже не передбачав такого виду права як довічне успадковуване володіння земельною ділянкою. Пунктом 6 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України 2001 року було визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. У Рішенні Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп зазначено, що встановлення обов`язку громадян переоформити земельні ділянки, які знаходяться у постійному користуванні, на право власності або право оренди до 01 січня 2008 року, потребує врегулювання чітким механізмом порядку реалізації цього права відповідно до вимог ч. 2 ст. 14, ч. 2 ст. 41 Конституції України. Вказаним рішенням Конституційний Суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення п. 6 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що особа, яка володіє земельною ділянкою на праві довічного успадковуваного володіння за законом, не може бути позбавлена права на таке володіння. Отже, хоча дії державних органів щодо надання земельних ділянок громадянам у довічне успадковуване володіння були припинені, проте ті особи, які набули це право у встановленому законом порядку, зберегли його, оскільки законодавство не містить норми, яка б дозволяла припинити право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою, а тому таке право є дійсним. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі змісту ч. 1 ст. 1225 ЦК України випливає, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Отже, проаналізувавши сукупність доказів, наданих позивачкою, суд дійшов переконання,\~що внаслідок\~оформлення державного\~акту на\~земельну ділянку\~у порядку,\~який втратив\~чинність,\~порушується право\~позивачки на\~належне оформлення\~у встановленому\~законом порядку\~спадкового майна,\~іншого шляху\~реалізувати своє\~право власності\~у останньої\~немає,\~обставин,\~які б\~вказували,\~що спадкодавець\~за життя\~набув право\~власності на\~спірну земельну\~ділянку неправомірно,\~або,\~що на\~неї,\~окрім позивачки,\~в порядку\~спадкування чи\~з інших\~підстав претендують\~інші особи,\~в суді\~не встановлено,\~а тому позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судові витрати суд відносить на рахунок позивачки за клопотанням останньої. На підставі викладеного,

Outcome: approved