Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

09 грудня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], предметом якого є: визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком [NUMBER], що розташований за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], в якому зареєстрована відповідачка [PERSON], яка жодного дня в його будинку не проживала. Посилаючись на те, що наявність реєстрації відповідачки позбавляє його права розпорядитися своїм нерухомим майном, просив позовні вимоги задовольнити. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, дав пояснення, що він не знає відповідачку. Вона помилково була зареєстрована сільською радою в належному йому будинку ще до набуття ним права власності на спадкове майно. Однак, про наявність зареєстрованої особи позивач дізнався лише під час виборчого процесу, коли йому принесли запрошення на ім'я [PERSON] Тоді позивач звернуся до сільської ради, де йому пояснили, що [PERSON] помилково було зареєстровано в його будинку. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце судового розгляду була повідомлена за адресою реєстрації місця проживання (а.с. 21). Представник третьої особи, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, в засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив(а.с. 20). Суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, ухвалив розглядати справу в заочному порядку. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [NUMBER] по [ADDRESS]. В підтвердження цього факту до матеріалів справи долучено копію свідоцтва про право на спадщину за законом та копію витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № [NUMBER] від 27 серпня 2009 року (а.с. 6-7). Судом також встановлено, що з 08.08.1999 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 27 листопада 2015 року, підписаним депутатом Кам'янської сільської ради [PERSON], та довідкою, виданою Кам'янською сільською радою №1313 від 27 листопада 2015 року, в будинку за адресою: [ADDRESS], [PERSON] зареєстрована, але ніколи не проживала (а.с. 4, 5). Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 41 Конституції України закріплює право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися свою власністю. Згідно зі ст. 316 ЦК України, право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом ст. 317 ЦК України, власнику надається право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник, відповідно до ст. 391 ЦК України, вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 406 ЦК України, сервітут припиняється в разі невикористання його особою протягом трьох років підряд. Оскільки відповідачка хоча і зареєстрована в належному позивачу будинку, однак ніколи там не проживала, суд дійшов висновку, що сервітут - право користування жилим приміщенням, не використовувався [PERSON], що є підставою для позбавлення її відповідного права. Відповідно до положень ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Отже, в судовому засіданні не встановлено передбачених законом підстав для збереження за відповідачкою права користування будинком, а також підстав, які б свідчили про її відсутність в спірному приміщенні з поважних причин понад установлені законом строки. Враховуючи викладене, а також те, що відповідачка протягом трьох років в будинку не проживає, суд дійшов висновку про доведеність позивачем того факту, що вона втратила право користування житловим приміщенням. Зважаючи на клопотання позивача, суд відносить судові витрати на його рахунок. На підставі зазначеного,

Outcome: approved