Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

07 квітня 2015 року позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову позивач зазначив, що згідно договору №DO0FGA000010855 від 30 листопада 2007 року, укладеному між банком та відповідачем, останній отримав кредит у розмірі 25 000 доларів США на термін до 30 листопада 2017 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. Відповідач кредитні зобов'язання за договором не виконує, у зв'язку з чим станом на 19 березня 2015 року утворилась заборгованість в сумі 45 833,39 доларів США, а саме: заборгованість за кредитом в сумі 19 327,93 доларів США, по процентам за користування кредитом в сумі 6 661,91 долар США, за комісією за користування кредитом сумі 1 950,00 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі 15 700,83 доларів США, а також штраф (фіксована частина) в розмірі 10,69 доларів США, штраф (процентна складова) в розмірі 2 182,03 доларів США. Позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором №DO0FGA000010855 від 30 листопада 2007 року у розмірі 45 833 долари США 39 центів, що за курсом 23,39 грн., відповідно до службового розпорядження НБУ від 19 березня 2015 року, складає 1 072 043 гривні 03 копійки.Також позивач просив вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» за довіреністю у судове засідання суду першої інстанції не з'явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій підтримав доводи позовної заяви (а.с. 38). Відповідач у судове засідання суду першої інстанції не з'явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій визнав позов у повному обсязі (а.с. 37). Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 12 червня 2015 року було задоволено позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто з [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №DO0FGA000010855 від 30 листопада 2007 року станом на 19 березня 2015 року в розмірі 45 833,39 (сорок п'ять тисяч вісімсот тридцять три) доларів США та вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Не погодившись із рішенням суду, [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову з наступних підстав: - судом першої інстанції не враховано ступінь виконання зобов'язання боржником, а саме, що боржник на момент звернення банку до суду, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором сплатив більш ніж 15 000 доларів США, - розмір стягнутої судом неустойки майже 40 000 доларів США значно перевищує розмір збитків за кредитним договором, а саме: тіло кредиту 8 966,19 доларів США, відсотки за користування кредитом 6 661,91 доларів США, що є підставою для зменшення розміру зазначеної неустойки, - судом не враховано майновий стан боржника та перебування на його утриманні малолітньої дитини, старшої доньки, що продовжує навчання, яким він сплачує аліменти, та матері похилого віку, - судом стягнуто неустойку (штраф, пеню) за три роки, тобто поза межами встановленого законодавством спеціального строку позовної давності в один рік, - судом не врахований страховий випадок, що стався з відповідачем у 2012 році, що відповідає положенням п. 7.1 кредитного договору та умовам договору особистого страхування від 30 листопада 2007 року, де сума страхового відшкодування повинна становити 126 250,00 грн., що за курсом НБУ станом на грудень 2012 року повністю покривала суму заборгованості за кредитом. Під час розгляду справи в апеляційній інстанції представник позивача не з*явився, повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, про що свідчить направлена на адресу банку телефонограма, зареєстрована в журналі телефонограм апеляційного суду Донецької області. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з*явився, повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, про що свідчить поштова карточка, як повернулась на адресу апеляційного суду із його підписом про отримання судової повістки. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені зміні з наступних підстав. Із матеріалів цивільної справи вбачається. 30 листопада 2007 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №DO0FGA000010855, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 25 000 доларів США на термін до 30 листопада 2017 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами (а.с. 10-13). Цей договір викладений на шести сторінках формату А-4. Кожна сторінка договору підписана сторонами і має мокру печатку. Будь-яких зауважень щодо умов договору [PERSON] при підписанні договору не висловив. Вказані обставини свідчать про те, що позивач погодився із усіма умовами договору, в тому числі надав право банку: *в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом (пункт 2.3.1.), *за рахунок коштів, які надаються банку на погашення заборгованості позичальника за цим договором, банк має право в першу чергу відшкодовувати свої витрати/збитки у зв*язку зі сплатою послуг (пункт 2.3.8), *у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі, який зазначений у пункті 7.4. (0.15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні) - пункт 4.1.), *застосовувати штраф у розмірі 250 гривень + 5% від суми позову за порушення будь-якого зобов*язання більш ніж на 30 днів (пункт 4.3.), *нараховувати неустойку за кожен випадок порушення зобов*язань, передбачених п.п. 4.1., 4.2., 4.3., протягом трьох років з дня, коли відповідне зобов*язання повинне бути виконане позичальником (пункт 4.4.), *сторонами був встановлений термін позовної давності 5 років по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором (пункт 4.5.), *сторони погодили порядок проведення розрахунків, визначений у розділі 3 договору - щомісячно сплачувати кошти на погашення кредиту у розмірі, визначеному у пункті 7.1 (397.12 доларів США), *сторони передбачили пунктом 7.1 договору обов*язок позичальника щомісячно надавати банку кошти у розмірі 397.12 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором. Відповідач свої зобов'язання перед банком за кредитним договором не виконав, у зв'язку з чим станом на 19 березня 2015 року утворилась заборгованість в розмірі 45 833,39 доларів США, яка згідно наданого банком розрахунку заборгованості складається з наступного: - 19 327,93 доларів США - заборгованість за кредитом, - 6 661,91 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом, - 1 950,00 доларів США - заборгованість за комісією за користування кредитом, - 15 700,83 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, - штрафи - 10,69 доларів США - фіксована частина, 2 182,08 доларів США - процентна складова (а.с. 5-8). Розрахунок розміру заборгованості був зроблений на підставі умов договору і приведений у таблиці. Відповідач під час розгляду справи у суді першої інстанції розрахунок банку не спростував належними і відповідними доказами. Відповідно до статей 526 і 527 ЦК України зобов*язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимогам ЦК України. Відповідач у своїх письмових поясненнях позов визнав у повному обсязі і не просив застосувати строк позовної давності, а тому суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за кредитом, за відсотками за користування кредитом, за комісією за користування кредитом та штрафів. Але що стосується рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь банку пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, то поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що згідно із пунктом 4.1 Договору пеня сплачується у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати, у розмірі, передбаченому пунктом 7.4 договору - 0.15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні). Виходячи із умов договору суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про те, що відповідач повинен сплачувати пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. При цьому судом не було враховано, що пеня повинна бути стягнута у гривневому еквіваленті. Виходячи із встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону рішення суду першої інстанції про стягнення з відповідача пені у доларах США підлягає зміні у відповідності до пункту 4 частини 1 статті 309 ЦПК України і з відповідача на користь банку підлягає стягненню пеня у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати, у розмірі 367 242 гривні 41 копійки, виходячи із розрахунку 15 700, 83 х 23.39 = 367 242,41 (сума пені 15 700,83 х 23.39 гривні курс долара США) . Довід апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції повинен був застосувати строк позовної давності є неспроможним, оскільки відповідно до частини 3 статті 267 ЦК України строк позовної давності застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Під час розгляду справи у суді першої інстанції позивач погодився із позовом у повному обсязі і не просив застосувати строк позовної давності, а за таких обставин апеляційний суд позбавлений можливості на стадії апеляційного розгляду застосувати строк позовної давності (а.с. 37 ). Що стосується доводу апеляційної скарги про те, що судом не врахований договір особистого страхування від 30 листопада 2007 року, де сума страхового відшкодування повинна становити 126 250 гривень за курсом НБУ станом на грудень 2012 року, яка на думку відповідача, повністю покривала суму заборгованості за кредитом, то апеляційний суд виходить із наступного. Договір особистого страхування був укладений 30 листопада 2007 року строком на один рік, тобто до 30 листопада 2008 року, між закритим акціонерним товариством «Страхова компанія ІНГОССТРАХ» і [PERSON]. Вигодонабувачем у цьому договорі є Приватбанк. Страховими випадками за пунктом 7.1. цього договору визнаються: *смерть застрахованої особи, яка настала внаслідок нещасного випадку, *стійка втрата працездатності (встановлення інвалідності) внаслідок нещасного випадку, *смерть застрахованої особи, яка наступила внаслідок захворювання. В апеляційній скарзі відповідач вказує що страховий випадок - стійка втрата працездатності (встановлення інвалідності) настав у 2012 році. Із довідки МСЕК від 2 вересня 2013 року вбачається, що друга група інвалідності [PERSON] встановлена у результаті захворювання, пов*язаного із військовою службою на ЧАЕС, тобто відповідач став інвалідом у результаті захворювання, а не у результаті нещасного випадку, як передбачено у пункті 7.1 Договору (а.с. 52). Виходячи з наведеного, довід апеляційної скарги про часткове погашення заборгованості за кредитним договором на підставі Договору страхування є необґрунтованим.

Outcome: partial