Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

10. 05. 2016 року позивачі звернулися до суду з позовною заявою про зняття заборони на відчуження житлового будинку, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вони є власниками, в рівних частках, житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], що підтверджено відповідними документами. На теперішній час позивачі вирішили продати належний їм на праві власності житловий будинок, але розпорядитися своєю власністю на свій розсуд не мають можливості, оскільки на вказане нерухоме майно накладено заборону на його відчуження, що підтверджується витягом з відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Внесення даних про накладення заборони на відчуження житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], відбулося на підставі повідомлення Славгородського арматурного заводу №10 від 01. 06. 1964 року, власником якого є [PERSON]. Згідно довідки №495 від 11. 04. 2016 року, виданої виконкомом Славгородської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області [PERSON] був зареєстрований та мешкав до 1965 року в [ADDRESS]. У 1970 році батько позивачів [PERSON] збудував будинок за адресою: [ADDRESS], в якому проживав разом із дружиною [PERSON] Після смерті останньої, [PERSON] та [PERSON] отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частку житлового будинку кожний. Довідкою ПАТ «Славгородський арматурний завод за №243 від 17. 03. 2016 року та за №183 від 04. 04. 2016 року, заборгованість перед заводом у [PERSON] та [PERSON] відсутня. Позивачі просять суд зняти заборону на відчуження житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], що зареєстрована в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 30 листопада 2006 року за номером 4142687 Першою синельниківською державною нотаріальною конторою, на підставі повідомлення №10 від 01. 06. 1964 року Славгородського арматурного заводу, здійснивши її перенесення до Державного реєстру речових прав, та вилучити відповідний запис про заборону на відчуження вказаного житлового будинку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. До початку проведення судового засідання позивач [PERSON], який на підставі довіреності також діє в інтересах позивача [PERSON], надав суду заяву про підтримання позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи за його відсутності. Від в. о. голови ПАТ «Славгородський арматурний завод» Антипєва А. Ю. до початку судового засідання надійшла заява про визнання заявлених позивачами вимог та розгляд справи за відсутності представника відповідача. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився по невідомим суду обставинам, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного. Відповідно до Витягів про державну реєстрацію прав від 23. 09. 2011 року, від 17. 10. 2011 року, встановлено, що власниками в рівних частках, тобто по ? частці, будинку [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] (а. с. 6, 21). Однак, згідно Відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, за адресою: [ADDRESS], наявна заборона за №414687, зареєстрована 30. 11. 2016 року Першою синельниківською державною нотаріальною конторою, на підставі повідомлення від 10. 01. 1964 року Славгородського арматурного заводу, власником якого є [PERSON] (а. с. 8). З довідки, виданої Славгородською селищною радою Синельниківського району Дніпропетровської області від 11. 04. 2016 року, вбачається, що [PERSON] був зареєстрований та мешкав в смт. Славгород Синельниківського району Дніпропетровської області до 1965 року, а потім нумерацію будинків змінено, внаслідок чого будинок за [ADDRESS] перенумеровано на будинок за [ADDRESS], де і проживав [PERSON] У 1970 році збудував будинок, зареєструвався та проживав до дня смерті - [INFO], за адресою: [ADDRESS], [PERSON] (а. с. 9), тобто батько позивачів, що підтверджено Свідоцтвами про народження Серії [NUMBER], [NUMBER] [PERSON], [PERSON] відповідно (а. с. 5, 20). З огляду на викладені вище обставини, можна зробити висновок про те, що нотаріусом Першої синельниківської державної нотаріальної контори накладення заборони відчуження нерухомого майна, будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], здійснено 30. 11. 2006 року без врахування змін нумерації будинків по даній вулиці, згідно яких будинок [ADDRESS] у якому був зареєстрований та проживав [PERSON], змінено на номер [ADDRESS], окрім того, відповідач підтвердив відсутність будь-якої заборгованості [PERSON] та [PERSON] перед ПАТ «Славгородський арматурний завод», тому підстава для існування накладеної заборони на відчуження нерухомого майна за вказаною вище адресою відсутня. Матеріалами справи встановлено, що заборгованість перед ПАТ «Славгородський арматурний завод» [PERSON], [PERSON] відсутня (а. с. 10, 11). Тому, беручи до уваги вимоги статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном та, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON] підлягають задоволенню, так як є обґрунтованими. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі викладеного, статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 317, 319, 321 ЦК України,

Outcome: approved