Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

09.04.2021 року [PERSON] в особі представника - адвоката Рогозіна О.В. звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачі понад рік не мешкають за зазначеною адресою, що підтверджено складеним Актом, наразі не є членами родини позивача, наймачем приміщення є [PERSON] , відповідачі фактично зареєстровані з ймовірної згоди на тимчасове вселення сім`ї наймача-позивача, внаслідок чого отримали прописку. Відповідачі покинули місце мешкання більше шести місяців тому без поважних причин, але факт залишення тимчасовими мешканцями місця тимчасового проживання не впливає на те, що тимчасові мешканці повинні негайно звільнити жиле приміщення на вимогу наймача. Способом захисту порушених прав є судовий порядок, оскільки, покинувши своє місце мешкання відповідачі не знялися з реєстрації, на даний час намагаються заявити вимоги щодо спірного житла, але вирішення питання про зняття особи з реєстрації місця проживання залежить від вирішення питання про право користування такої особи житловим привішенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, тому він змушений звернутися до суду з зазначеним позовом. Враховуючи, що відповідачі не проживають у спірній квартирі, залишаються зареєстрованими у спірній квартирі, що спричиняє позивачу додаткові матеріальні витрати, нараховані за відповідачів, вважає, що вони втратили право користування спірною квартирою. Ухвалою судді від 27.04.2021 вказаний позов було прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі. У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву протягом 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі. В судовому засіданні представник позивача адвокат Рогозін О.В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник адвокат Курінний О.І. в судове засідання не з`явились, були повідомлені про час та місце розгляду справи, відзив на позов не подали, про причини неявки суд не повідомили. У зв`язку з чим, суд відповідно до вимог ч.2 ст. 247, ч.1 ст. 280 ЦПК України вважає за необхідне розглянути справу в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, прийшовши до наступних висновків. Статтею 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що відповідно ордеру на жиле приміщення №2177 серії А-IX, виданого виконавчим комітетом Запорізької міської ради народних депутатів від 17.05.1985, [PERSON] з 1985 року проживає у квартирі, розташованої за адресою: [ADDRESS] , по сьогоднішній день. Згідно відповіді на запит Управління державної реєстрації фізичних осіб департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради №04-47/819 від 13.04.2021 р., відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 20.05.2008 року по теперішній час. Згідно відповіді на запит Управління державної реєстрації фізичних осіб департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради №04-47/819 від 13.04.2021 р., відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 25.12.1991 року по теперішній час. Відповідно до акту про непроживання особи за місцем реєстрації від 05.04.2021 р., засвідченого [PERSON] та [PERSON] , зафіксовано факт того, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , за місцем реєстрації взагалі не проживали. Матеріалами справи підтверджено, що місце знаходження відповідачів не встановлено. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона проживає однією сім`єю разом в квартирі із [PERSON] з 2018 року. Їй відомо, що [PERSON] розірвав шлюб із колишньою дружиною, з якою проживав в іншій області. Після чого приїхав в м. Запоріжжя та став проживати з нею в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Колишня дружина позивача [PERSON] та син [PERSON] в квартирі не проживають, їхні речі відсутні. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] є її сусідом з 1985 року. Поживач тривалий час не проживав в квартирі, після чого повернувся і став проживати в ній з 2018 року разом із [PERSON] та донькою. [PERSON] та [PERSON] в квартирі не проживають. На підставі аналізу досліджених доказів, суд дійшов висновку про підтвердження обставин, викладених у позові, та обґрунтованість доводів позивача щодо підстав визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Згідно роз`яснень у п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності га інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства: статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. У постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 р. зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Враховуючи, що дослідженими судом доказами підтверджується факт того, що відповідачі не проживають у спірному житлі понад встановлені законом строки без поважної причини, їх реєстрація в зазначеній квартирі порушує права позивача, а також, відповідачами не надано будь-яких даних, які б спростовували доводи позивача, викладені у позові, та підтверджували б те, що відповідачі несуть витрати по утриманню житлового приміщення, про яке йдеться у позові, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування вказаним жилим приміщенням. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в розмірі 908 гривень, у рівних частках.

Outcome: approved