Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

08 квітня 2021 року [PERSON] звернулася до Варвинського районного суду Чернігівської області з вказаним позовом та просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , який народився [INFO] в м. Бровари Київської області. В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що [INFO] у сторін по справі народився спільний син [PERSON] . З липня 2018 року сторони проживають окремо та не підтримують ніяких стосунків. Весь цей час, син проживає разом з позивачем, окремо від відповідача, за адресою: [ADDRESS] , де для виховання та розвитку дитини створені всі умови. [PERSON] з 02 липня 2015 року перебуває на обліку лікаря педіатра, декларація на обслуговування укладена, дитина відвідує лікаря у супроводі матері. Також дитина відвідує ЗДО «Золотий ключик» №23 Броварської міської ради Київської області, де його до садочку приводить та забирає мама, оскільки батько дитини контакти з працівниками дошкільного закладу не підтримує. Позивач зазначає, що відповідач по справі [PERSON] , як батько, взагалі не бере участі у матеріальному забезпеченні сина та ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо його виховання, уникаючи будь-які контакти з дитиною, розуміючи наслідки своєї винної поведінки по відношенню до сина. У зв`язку з цим, на переконання позивача, вказані обставини є прямими підставами, в розумінні п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, для позбавлення відповідача батьківських прав, як батька, яких ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання його дитини. Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 23 квітня 2021 року цивільну справу прийнято до провадження, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено до підготовчого судового розгляду на 02 червня 2021 року. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - орган опіки та піклування, в особі виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області, та зобов`язано вказаний орган надати суду висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] 01 червня 2021 року на виконання ухвали суду, засобами електронного зв`язку, що в подальшому, 22 червня 2021 року було також продубльовано поштовим зв`язком, від Броварської міської ради Броварського району Київської області надійшло рішення виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області від 01 червня 2021 року №417, разом з відповідним висновком щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до його малолітнього сина [PERSON] (а.с. 39, 40-43, 61, 62-65). Підготовче судове засідання, яке було призначене на 02 червня 2021 року, з підстав неявки до суду сторін по справі, було відкладено на 23 червня 2021 року. 22 червня 2021 року від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служби у справах дітей Броварської міської ради Броварського району Київської області Сундук Л.І. надійшла заява про неналежну третю особу, відповідно до якої просить суд замінити Службу у справах дітей Броварської міської ради Броварського району Київської області, як неналежну третю особу, на орган опіки та піклування, в особі виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області (а.с. 55-56). 23 червня 2021 року в зазначеній цивільній справі підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду на 05 липня 2021 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, в заяві від 18 червня 2021 року просила суд здійснювати розгляд справи без її участі, заявлені нею позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні в повному обсязі (а.с. 54). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся засобами поштового зв`язку, за адресою його зареєстрованого місця проживання (а.с. 82), а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 81). Відзиву на позовну заяву чи інших заяв з процесуальних питань від відповідача не надійшло. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей Броварської міської ради Броварського району Київської області явку свого представника в судове засідання не забезпечила, хоча про дату, час та місце розгляду повідомлялися належним чином (а.с. 76), причину своєї неявки до суду не повідомили. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору виконавчий комітет Броварської міської ради Броварського району Київської області явку свого представника в судове засідання не забезпечила, проте 22 червня 2021 року від їх представника - міського голови Сапожка І. надійшла заява про здійснення розгляду справи без їх участі (а.с. 66). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечив проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України проводить заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони по справі у зареєстрованому шлюбі не перебували. Батьками [PERSON] , [INFO] , є сторони по справі: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією відповідного свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 8). Відповідно до копії акту обстеження житлово-побутових умов, здійсненого 22 березня 2021 року за адресою: [ADDRESS] , депутатом Броварської міської ради Броварського району Київської області [PERSON] , [PERSON] зі своїм малолітнім сином [PERSON] проживають у затишній двохкімнатній квартирі. Під час перевірки в квартирі було прибрано. Дитина має окреме постійне місце для навчання, куточок для відпочинку, спальне місце та інші необхідні меблі та обладнання. Дитина забезпечена: їжею, одягом та взуттям, відповідно до сезону. Дитина має все необхідне для розвитку. Умови проживання задовільні. Прибуток сім`ї складається з заробітної плати мами. В квартирі є всі необхідні умови для проживання та виховання малолітньої дитини (а.с. 9). [PERSON] являється вихованцем старшої логопедичної групи №5 «Віночок» та регулярно відвідує дошкільний навчальний заклад. Мати [PERSON] спілкується з педагогами даної групи, приймає активну участь у життєдіяльності садочка. Проте, батько - [PERSON] контакти з дошкільним закладом не підтримує, із вихователями не спілкується. Дитину до садочку приводить і забирає мама. Вказані обставини доводяться відповідною копією довідки про участь батьків дитини [PERSON] в освітньому процесі ЗДО «Золотий ключик» від 03 березня 2021 року №23 (а.с. 11). Згідно з довідкою Комунального некомерційного підприємства Броварської міської ради «Броварськи міський центр первинної медико-санітарної допомоги» № 262 від 29 березня 2021 року, [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку у педіатра з 02 липня 2015 року. Декларація на обслуговування укладена. Дитина відвідує лікаря у супроводі матері (а.с. 12). З копії характеристики, виданої відділом фізичної культури та спорту Броварської міської ради Київської області 22 березня 2021 року за №67, вбачається, що [PERSON] з 04 грудня 2012 року працює у відділі фізичної культури та спорту Броварської міської ради Київської області на посаді бухгалтера відділу та характеризується за місцем роботи позитивно. За період роботи адміністративних стягнень та зауважень не має (а.с. 10). Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Суд зважає, що підстави для позбавлення батьківських прав особи, визначені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, позивач в обґрунтування позову посилається на п. 2 ч. 1 ст. 164 ЦК України, зміст якої визначає, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Таким чином, тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. На думку суду, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року, де, зокрема, положенням абзацу 2 п. 16 визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За змістом роз`яснень, п. 15, 17 вищезазначеної постанови Пленуму ВСУ, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні. Суд, вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2 , і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Як зауважив Європейський Суд з прав людини у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Таким чином, при вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суд повинен зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 06 травня 2020 року у справі №753/2025/19 Також, ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01 листопада 2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Слід зазначити, що під час розгляду даної справи, судом не було встановлено доказів на підтвердження обставини, які б свідчили про те, що [PERSON] не бажає спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні, остаточно і свідомо самоусунуся від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, яка залишилася проживати з матір`ю, окремо від відповідача, як батька дитини. На переконання суду, та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дитини, його вихованням і розвитком займається мати, не свідчить безумовно про те, що батько дитини не бажає приймати участь у його утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд зважає, що висновком, затвердженим рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області від 01 червня 2021 року №417, як органом опіки та піклування, вирішено за недоцільне позбавляти батьківських прав [PERSON] по відношенню до його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з тих підстав, що [PERSON] фактично заперечує щодо позбавлення його батьківських прав та має бажання приймати участь у вихованні сина, а тому позбавлення батьківських прав як крайня міра, не може бути до нього застосована, оскільки доцільність у застосуванні вказаного заходу має місце лише у випадку коли батько злісно ухиляється від своїх батьківських обов`язків, що виконавчим комітетом, як органом опіки та піклування встановлено не було. Крім того, з вказаного висновку також вбачається, що [PERSON] має намір надавати матеріальну допомогу на утримання сина та спілкуватися з дитиною проте [PERSON] створює йому у цьому перешкоди (а.с. 62-65). Підстав не згоди суду з даним висновком органу опіки та піклування, в розумінні ч. 6 ст. 19 СК України, суд не вбачає. Таким чином, під час розгляду даної справи судом не було встановлено, що відповідач [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до сина [PERSON] , зокрема, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не були підтверджені належними та допустимими доказами, при цьому судом було встановлено, що відповідач фактично заперечує щодо позбавлення його батьківських прав, що свідчить про те, що доля його дитини не байдужа відповідачу, який являється його батьком, що на переконання суду є вагомою обставиною для висновку щодо недоцільності позбавлення його батьківських прав. У зв`язку з цим, суд повно, всебічно та об`єктивно оцінивши обставини справи, приходить до висновку, що позивачем не надано суду достатньо доказів, які б підтверджували обставини щодо ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків та його небажання виховувати дитину, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed