Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

09 вересня 2016 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з вказаним позовом до [PERSON] В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 29 лютого 2000 року між нею та відповідачкою було укладено договір купівлі-продажу квартири № 49, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Оскільки вказаний договір було посвідчено Очаківською філією Південної товарної біржі і вважається недійсним, вона не має можливості розпорядитися належним їй майном. Посилаючись на те, що нею та відповідачкою виконані усі умови договору, просила визнати угоду дійсною. Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 листопада 2016 року, за клопотанням позивачки, до участі у справі в якості відповідача залучено [PERSON], оскільки первісний відповідач [PERSON] померла. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить про їх задоволення, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON], в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Третя особа - Південна товарна біржа про причини неявки свого представника суду не повідомила, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. 29 лютого 2000 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу № 0424 квартири № 49, що розташована за адресою: [ADDRESS], який посвідчено Очаківською філією Південної товарної біржі. За умовами договору позивачка сплатила продавцю повну вартість будинку в сумі 3000 грн., а та передала квартиру у власність та користування покупця. Вказаний договір 06 березня 2000 року було зареєстровано в Очаківській міській філії ММБТІ за реєстраційним № 2421. [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується копією актового запису про смерть № 257. Відповідно ст. 224 ЦК України (1963р.), за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-XII (що застосовувався до даних правовідносин на момент укладення договору), угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалася укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно ст. 48 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 та зареєстрованої 07 липня 1994 року за № 152/361, яка діяла на час спірних правовідносин, правовстановлюючим документом на будинок міг бути договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі. Зазначена норма закону протирічила змісту діючої на той час ст. 227 ЦК України(1963р.), згідно якої договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений та підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є визнання цього права. Як зазначено в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді справ про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що на час укладання угоди мала місце суперечність законодавства, та приймаючи до уваги той факт, що підстав нікчемності правочину судом не виявлено, права та інтереси сторін укладений правочин не порушував, а навпаки, після набуття прав на нерухоме майно позивачка не може в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, а тому це є підставою для визнання угоди дійсною. Таким чином, позов [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу дійсним є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved