overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

09 січня 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати їх з [PERSON] шлюб та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання їх двої спільних дітей в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення дітьми повноліття. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона не проживає з відповідачем з грудня 2017 року, так як мають різні погляди на сімейне життя, ведення спільного господарства та постійні сварки. Від шлюбу з відповідачем мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, тому і звернулась до суду з позовною заявою. В судове засідання позивач зявився, від нього надійшла до суду заяву в якій просив справу розглянути без його участі. Одночасно наполягав на задоволенні позовних вимог, з наведених у позові підстав. Відповідач в судове засідання також не зявився, звернувся до суду із заявою в якій просив справу розглянути без його участі. Вказав, що позовні вимоги визнає повністю. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Статтею 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 21 червня 2003 року, згідно свідоцтва про одруження 1-СР №082086, але з грудня 2017 року спільно не проживають, оскільки мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, через що постійно виникали сварки. Відповідач є батьком двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей ( а.с.9, 10 ). Діти знаходяться на утриманні позивача, що підтверджується довідкою Костянтинівської сільської ради від 18 грудня 2017 року №1943. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки діти знаходяться на утриманні матері, позивач добровільно допомоги на їх утримання не нададає, то суд приходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] аліментів на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини всих видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Витрати, пов'язані з розірванням шлюбу, слід покласти на позивача, за його згодою. Відповідно до вимог ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного, ст. 110, 112, 180, 181, 182 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

09 січня 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого між ними 18 червня 2007 року. В обґрунтування позову зазначила, що шлюбні стосунки між нею та відповідачем не склалися і були припинені, сумісного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують, тому вважає, що збереження їх шлюбу неможливе. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягала на розірванні шлюбу, пославшись на те, що відновлення шлюбних стосунків із відповідачем суперечить її інтересам. У разі розірвання шлюбу просила залишити прізвище «Чен». Відповідач [PERSON] проти задоволення позову не заперечував. Зі змісту письмових доказів, зокрема свідоцтва про шлюб І-ФП №026679, зареєстрованого виконавчим комітетом Пересадівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, сторони зареєстрували шлюб 18 червня 2007 року, актовий запис № 7. Під час державної реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище з «Горнова» на «Чен» (а.с. 6). Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] (а.с. 5). Проте шлюбні стосунки між сторонами не склалися та вони фактично припинили шлюбні відносини, та вважають неможливими їх поновлення. Про спір між сторонами щодо розподілу спільного майна чи місця проживання їх сина на час розгляду справи не заявлено. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що шлюб є вільним союзом між чоловіком та жінкою (ст. 24 СК України), що позивачка заперечує можливість примирення, то суд дійшов висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, що має істотне значення, а за такого шлюб між сторонами, відповідно до вимог ст.112, ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, має бути розірвано. Згідно ч.2\~ст.114 СК України\~у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач була звільнена судом від сплати судового збору, останній належить стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

09 січня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов обґрунтовано тим, що 06 січня 2016 року у Грудківській сільській раді Камінь-Каширського району Волинської області позивач зареєструвала шлюб з відповідачем. В даному шлюбі в них народився син [PERSON], [INFO], який є неповнолітнім. Подружнє життя не склалося через несумісність характерів сторін, різних поглядів на життя, відсутність взаєморозуміння та довіри. Відповідач покинув сімю, переїхав проживати в інше місце. Шлюбні відносини припинились і відновлені бути не можуть, через що дальше збереження сімї стало неможливим. Посилаючись на зазначені обставини, просить шлюб з відповідачем розірвати та залишивши їй шлюбне прізвище [PERSON]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги з мотивів, викладених в заяві, підтримала повністю. Вважає, що дальше збереження сімї з відповідачем є неможливим, тому просить шлюб розірвати та залишити їй шлюбне прізвище [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, також просить шлюб розірвати. Оскільки відповідач визнає позов повністю суд на підставі ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні. Заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підставним і таким, що підлягає до задоволення. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що сторони не бажають зберегти сімю і для цього не приймають ніяких заходів, що в даний час вони не підтримують сімейних відносин, позивач просить шлюб розірвати, вважаючи, що сімя розпалась, відповідач проти цього не заперечує, що свідчить про його небажання зберегти сімю, а тому суд вважає, що дальше збереження подружжям шлюбу є недоцільним, оскільки стосунки між ними істотно суперечать їх інтересам та інтересам дитини, а тому є всі підстави шлюб розірвати. Згідно зі ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За вибором позивача суд залишає їй шлюбне прізвище [PERSON]. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений нею судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

09 січня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] селищної ради Кобеляцького району Полтавської області про визначення додаткового строку достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. 11 січня 2018 року ухвалою судді було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження на 23.02.2018. Позивач [PERSON] вказувала, що в звязку зі своєю хворобою вона пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її рідної тітки [PERSON], яка померла 23.01.2015 року, тому прохала суд визначити їй додатковий строк в три місяці для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] надали суду заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримали та прохали задовольнити. Представник відповідача [PERSON] селищної ради Кобеляцького району Полтавської області селищний голова [PERSON] надав суду заяву, в якій прохав справу розглядати за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Відповідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, розглянувши, дослідивши та перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Суд враховуючи, що визнання позову відповідачем у справі не суперечить закону і не порушує прав та інтересів сторін, в матеріалах справи є законні підстави для задоволення позову [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, що підтверджується відповідними та належними доказами про поважність причини пропуску такого строку (а.с.24), тому їй необхідно визначити додатковий строк три місяці з моменту набрання цим рішенням законної сили для подання нею заяви про прийняття спадщини. Оскільки сторонами не заявлені вимоги щодо розподілу між ними судових витрат, то їх розподіл відповідно до ст. 141 ЦПК України судом не здійснюється. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення в порядку ч. 4 ст. 268 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

09 січня 2018 року заявник звернувся до суду з даною заявою в якій зазначає, що у 1980 році був прийнятий в члени колгоспу ім. Щорса, який знаходився в с. Ворокомле Камінь-Каширського району, де була заведена трудова книжка серії УКР [NUMBER], а пізніше була заведена друга трудова книжка серії УКР [NUMBER]. На момент звернення до суду у нього виникло право оформити пенсію для чого необхідно подати до заінтересованої особи відповідні документи, однак при огляді вказаних трудових книжок було виявлено невідповідність дати його народження, яка в них зазначена - [INFO] року, а не [INFO] року, як є в дійсності. У зв'язку з наведеним, просить встановити факт, що трудові книжки серії УКР № [NUMBER] та серії УКР № [NUMBER] заведені на [PERSON], [INFO], належать йому [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні заявник заяву підтримав повністю з підстав, які в ній зазначені. Заінтересована особа проти заяви не заперечує, про що подала відповідну заяву, де розгляд справи просить провести без її участі. Заслухавши пояснення заявника, дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що заява підлягає до повного задоволення. Як убачається із свідоцтва про народження заявника та його паспорта (а.с. а.с. 3, 4), він народивсь [INFO] року в с. Ворокомле Камінь-Каширського району. У трудових книжках серії УКР № [NUMBER] заповненої 10 квітня 1980 року (а.с. 5) та серії УКР № [NUMBER] заповненої 13 квітня 1985 року (а.с. 6) дата народження заявника зазначена [INFO] року, крім цього, у другій трудовій книжці допущено виправлення дня народження з 11 на 12, що ставить під сумнів належність цих трудових книжок [PERSON] Відповідно до ст. 315 ч. 1 п. 6 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Встановлення факту, що вищезгадані трудові книжки належать заявнику, має для нього юридичне значення для оформлення пенсії. Іншим чином встановлення даного факту неможливо, оскільки колгоспу ім. Щорса в с. Ворокомле Камінь-Каширського району, де було виписано заявнику вищевказані трудові книжки, на даний час не існує. Аналізуючи досліджені докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що зазначені в поданій суду заяві трудові книжки належить саме заявнику. Із заінтересованої особи суд судових витрат не стягує, оскільки, згідно ст. 294 ч.7 ЦПК України, такі витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

09 січня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з названою позовною заявою, в якій вказав, що 18 квітня 2003 року вони з відповідачем уклали шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Клавдієве-Тарасівської селищної ради Бородянського району Київської області, актовий запис № 08. [PERSON] посилається на відсутність взаєморозуміння з відповідачем [PERSON] та вказав, що шлюбні відносини між сторонами припинено, тому позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем. Позивач в судовому засіданні вказав, що позовні вимоги підтримує, та просив суд задовольнити позов. Відповідач в судовому засіданні вказала, що позовні вимоги визнає, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Згідно вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступних підстав. По справі встановлено, що 18 квітня 2003 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Клавдієве-Тарасівської селищної ради Бородянського району Київської області, актовий запис № 08, що стверджено свідоцтвом про укладення одруження серії [NUMBER] (а.с.3). Від шлюбу сторони мають дітей - [PERSON], [INFO], що стверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.8), [PERSON], [INFO], що стверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.8) та [PERSON], [INFO], що стверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.9). Позивач причиною розірвання шлюбу зазначив те, що між сторонами відсутні спільні інтереси, між сторонами постійно виникають суперечки, сторони разом не проживають та спільного господарства не ведуть, тому позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем. Від надання терміну на примирення сторони категорично відмовились. Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд дійшов до переконання, що вимоги позивача є обґрунтованими, базуються на законі, тому підлягають до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

09 січня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з\~позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу мотивуючи тим, що 02 листопада 2002 року він\~зареєстрував шлюб з відповідачкою. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні стосунки суттєво погіршилися ще у 2015 році, оскільки вони мають різні погляди на сімейне та шлюбне життя, у звязку з чим припинили спільне проживання. В підготовче судове засідання позивач не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлений\~належним чином, надав до суду заяву з клопотанням розглянути справу за його відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідач в підготовче судове засідання не з'явилась, про час і місце судового розгляду повідомлена належним чином, надала до суду заяву з клопотанням розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Суд вважає, що в справі є всі дані про права і взаємовідносини сторін і немає необхідності вислуховувати особисті пояснення сторін, які не з'явились до суду. Судом встановлено, що 02 листопада 2002 року сторони зареєстрували шлюб в відділі реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська, про що в книзі реєстрації актів про одруження 02 листопада 2002 року зроблено запис за №1154 (а.с.4). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.5). Відповідно до частини третьої\~статті 105 Сімейного кодексу України,шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього кодексу. Згідно частини другої\~статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечили б інтересам\~одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Статтею 113 Сімейного кодексу України передбачено, що особа яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати і бере до уваги той факт, що сторони припинили подружні стосунки, оскільки у них різні погляди на сімейне та шлюбне життя. Задовольняючи позов, суд враховує, що фактично шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, сторони створити міцної сім'ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подальше спільне життя подружжя неможливе, а збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та їх дитини. Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

09 січня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON]\~ про розірвання шлюбу, посилаючись на наступне. 13 вересня 2003 року вони з відповідачем уклали шлюб, який був зареєстрований\~ виконкомом Опішнянської селищної ради Зіньківського району Полтавської області . Від спільного шлюбу мають сина\~ -\~[PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів , втрати поваги один до одного. З лютого 2015 року вони проживають окремо, фактичні шлюбні відносини припинено , кожен з них живе своїм окремим життям.. Тому, просить шлюб між ними розірвати. У судове засідання позивач не зявився, надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити . Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, надавши\~до суду заяву про розгляд справи без\~її участі, позовні вимоги визнає , не замечує проти розірвання шлюбу Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,\~що 13 вересня 2003 року\~ між [PERSON] (дошлюбне прізвище Павленко ), [INFO] та [PERSON], [INFO], укладено шлюб, який був зареєстрований виконкомом Опішнянської селищної ради Зіньківського району Полтавської області, актовий запис № 24, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-КЕ № 096315 від 13 вересня 2003 року\~\~(а.с. 3). Від спільного шлюбу сторони мають сина [PERSON]., [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження. /а.с.4/. Також судом встановлено, що між сторонами спільне господарство не ведеться.\~ Шлюбні відносини сторони припинили з лютого 2015 року та до цього часу не підтримують.\~ За нормами ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки\~\~та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позивач просить шлюб розірвати, не бажає миритися з відповідачем, наполягає на розірванні шлюбу, що вбачається з його позову. Таким чином, судом встановлено відсутність вільної згоди позивача перебувати в шлюбі з відповідачем. Згідно з ч. 1 ст. 51 Конституції України\~ та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.\~ Примушення жінки чи чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Приймаючи до уваги те, що позивач категорично заперечує проти примирення з відповідачем та не бажає відновлювати сімейні відносини, посилаючись на те, що між ними відношення погіршились до того рівня, що відновлення їх неможливе,\~ суд вважає недоцільним надавати їм строк для примирення. \~\~Враховуючи вищевикладене, а також на те, що сімя розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, а також інтересам їх сина, позов необхідно задовольнити, а шлюб зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-31 00:00:00

09 січня 2018 року позивач звернувася до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в розмірі 24065 грн. 24 коп., яка виникла станом на 01.01.2019 року. В судове засідання позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив провести розгляд справи за відсутності представника. Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Позивач працює у відповідача на посаді заступника начальника відділу з організації праці та заробітної плати в управлінні економіки та фінансів, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 6). Статтею 94 КЗпП України, обумовлено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Відповідно до ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівникам здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після зобовязань щодо оплати праці. Згідно довідки ПрАТ «ЧеЗаРа» від 17.01.2019 року №466/91 вбачається, що заборгованість з виплати заробітної плати [PERSON] станом на 01.01.2019 року складає 80368 грн. 01 коп. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.11.2018 стягнуто з\~ Приватного акціонерного\~товариства «Чернігівський\~завод радіоприладів» на користь\~[PERSON]\~нараховану,\~але не\~виплачену заробітну\~плату в\~сумі 56302 грн. 77 коп. Оскільки виплата позивачеві заборгованості по заробітній платі не була проведена на час розгляду справи, а тому підлягає стягненню в розмірі 24065 грн. 24 коп. станом на 01.01.2019. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання судових рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Таким чином, слід допустити рішення в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць негайному виконанню. Також з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати в розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved