Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

08.12.2020р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с. № 3). Проте, ухвалою судді [PERSON] від 11.12.2020р., позов було залишено без руху та надано позивачці строк для усунення недоліків позовної заяви, які вона усунула вчасно (а.с. №19-23). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 21.01.2021р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання (з урахуванням змін до ЦПК України, які набрали сили 08.02.2020р.) (а.с.№38). Позивачка в уточненій позовній заяві в обґрунтування вимог посилалася на те, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 16.10.2010р. у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції під актовим записом №888. Від шлюбу у них з чоловіком [INFO] народилася донька - [PERSON] . Причиною припинення шлюбних відносин стала відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини та обов`язки з ведення спільного господарства. Сторони не ведуть спільного господарства. Позивачка вважає, що родина розпалася остаточно, примирення з чоловіком неможливе. Сторони в судове засідання 17.02.2021р. не з`явилися, про дату розгляду справи судом були повідомлені належним чином, в справі наявна розписка та довідки про доставлення смс-повідомлення про виклик до суду (а.с. № 40, 41, 42). Позивачка в заяві до суду від 17.02.2021р. підтримала поданий позов та просила винести рішення за її відсутності. Також зазначила, що бажає залишити прізвище після розірвання шлюбу « [PERSON] », а також уточнила, що подружжя остаточно припинило шлюбні відносини в січні 2017р. В заяві до суду позивачка також не наполягала на поверненні їй 50% від сплаченого при подачі даного позову судового збору (а.с. № 45). Відповідач в заяві до суду від 17.02.2021р. зазначив, що визнає позовні вимоги. Також, підтвердив період остаточного припинення шлюбних відносин між подружжям, а саме - січень 2017р., з причин сумісності характерів, просив винести рішення за його відсутності (а.с. №43). Таким чином, суд на підставі ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України ухвалив рішення в судовому засіданні 17.02.2021р. за відсутності обох сторін (їх представників) та без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, заяви сторін від 17.02.2021р., вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 16.10.2010р. у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції під актовим записом №888 (а.с. №4-5). Від даного шлюбу у сторін є донька - [PERSON] , [INFO] (а.с. №6). Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини та обов`язки з ведення спільного господарства, несумісність характерів, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Сторони припинили шлюбні відносини з січня 2017р., та з того часу не ведуть спільного господарства. Подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя, оскільки у відповідності до положень ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі остаточно припинені з січня 2017р. (більш ніж чотири роки тому), з того часу не відновлювалися, позивачка від позову не відмовилася, а відповідач визнав позовні вимоги та не заперечував проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлена бути не може, і шлюб підлягає розірванню. При винесенні рішення суд також приймає до уваги положення ст. 82 ЦПК України, оскільки відповідач визнав позовні вимоги та погодився на розірвання шлюбу. Питання щодо зміни прізвища позивачки, відповідно до положень 113 СК України, не вирішується, оскільки остання не виявила бажання повертати собі прізвище, яке у неї було до реєстрації шлюбу (а.с. № 45). Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст.141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, та приймаючи до уваги те, що позивачка не наполягала на поверненні їй 50% від сплаченого нею при подачі даного позову судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки понесені при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 грн. 80коп.(а.с.№2). На підставі викладеного,

Outcome: approved