Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

09 жовтня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов обґрунтувала тим, що 24 вересня 2013 року уклала шлюб із [PERSON], який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Веселинівського районного управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 45. У шлюбі з відповідачем народилася донька [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачкою. Сімейне життя у них не склалося через непорозуміння та різні погляди на сімейні відносини, внаслідок чого припинили шлюбні відносини й стали проживати окремо. Просить шлюб укладений з відповідачем розірвати та після розірвання шлюбу залишити їй дошлюбне прізвище «Пилипенко». В підготовче судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує повністю. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в підготовче судове засідання не зявилися, надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги позивач визнає повністю. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У звязку з неявкою сторін, у відповідності ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 вересня 2013 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Веселинівського районного управління юстиції у Миколаївській області за актовим записом № 45, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ФП № 093264. Сторони від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ФП №215125. Шлюбні відносини сторони фактично припинили з вересня 2018 року через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на сімейне життя, внаслідок чого проживають окремо. Спорів майнового характеру та щодо місця проживання та виховання доньки сторони не мають. Спільне господарство не ведеться. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110\~цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи те,\~що шлюбні\~відносини сторони\~фактично припинили\~та поновлювати\~не бажають,\~любов та\~повага між\~ними відсутні і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також інтереси їх доньки, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, в наслідок чого шлюб підлягає розірванню, а позовна заява підлягає задоволенню. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином\~позивачка має\~право після\~розірвання шлюбу\~відновити своє\~дошлюбне прізвище «Пилипенко». Згідно з ч. 2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. При поданні позовної заяви позивачкою сплачено судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч.1ст. 142 ЦПК України та вважає за необхідне повернути позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 352 грн. 40 коп., сплаченого при поданні позову. Решта 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору у сумі 352 грн. 40 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved