Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-17 00:00:00

09.06.2020 [PERSON] звернувся до Борівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість в розмірі 25 000.00 грн. та судові витрати в розмірі 840.80 грн. Як на підставу позовних вимог [PERSON] посилається на наступні обставини. 11 вересня 2014 року між сторонами по справі був укладений договір позики, що посвідчується розпискою, яку [PERSON] особисто написала та підписала. Відповідно до умов договору позики [PERSON] отримала від позивача позику в розмірі 25 000.00 грн. та зобов?язалася її повернути протягом семи календарних днів з моменту отримання вимоги в порядку ст. 530 ЦК України. 29.04.2020 на адресу [PERSON] була направлена вимога про повернення грошових коштів, яку вона отримала 02.05.2020, що підтверджується копією вимоги про повернення грошових коштів від 28.04.2020, копією опису вкладення та інформацією про відправлення, інформацією із сайту Укрпошта. Проте, станом на 04.06.2020 вищевказані грошові кошти так і не були повернуті позивачу. Письмова розписка, в якій сторони домовилися про всі істотні умови позики, відповідає змісту ст. 1047 ЦК України. Тому, в силу ст. 1049 ЦК України, [PERSON] , як позичальник зобов?язана повернути [PERSON] , як позичальнику, позику у такій самій сумі, що були передані їй 11.09.2014 останнім. Ухвалою Борівського районного суду Харківської області від 19.06.2020 у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Станом на 18.08.2020 відзив на позовну заяву від відповідача не надійшов. Згідно ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Представник позивача в судове засідання не з?явився, надав заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з?явилася, надала заяву про визнання позову та розгляд справи за її відсутності. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі матеріалів, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 3 ст.211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Судом встановлено, що згідно розписки про отримання грошових коштів від 11.09.2014 [PERSON] засвідчила та підтвердила, що 11.09.2014 отримала від [PERSON] в позику 25000.00 грн. та зобов?залась повернути на протязі семи календарних днів з моменту отримання вимоги в порядку ст. 530 ЦК України (а.с.57). 28.04.2020 [PERSON] направлена [PERSON] вимога про повернення грошових коштів (а.с.8-11). Враховуючи думки сторін, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що 11.09.2014 [PERSON] отримала від [PERSON] позику в розмірі 25 000 грн. та зобов?язалася повернути на протязі семи календарних днів з моменту отримання вимоги в порядку ст. 530 ЦК України (а.с.57). Згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Таким чином, письмова розписка, в якій сторони домовилися про всі істотні умови позики відповідає змісту ст. 1047 ЦК України. Тому в силу ст. 1049 ЦК України [PERSON] як позичальник зобов`язана повернути позикодавцеві [PERSON] позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані їй позикодавцем 11.09.2014. Однак, [PERSON] цього обов`язку не виконала. Питання щодо розподілу судових витрат між сторонам суд вирішує згідно ст. 141 ЦПК України. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved