Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

07 грудня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому зазначив, що з 06.12.2008 року по 23 травня 2017 року [PERSON] перебував з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 травня 2017 року, після чого вони почали жити окремо. У позивача та відповідача народились спільні діти: [PERSON], [INFO] (до укладення шлюбу) та [PERSON], [INFO] (після укладення шлюбу). Позивач та відповідач не дійшли згоди щодо місця проживання дітей. Молодша дитина [PERSON] проживає разом із відповідачкою, яка перешкоджає йому у вихованні та спілкуванні з дитиною. Через недостатній вік, дитина ще не в змозі усвідомлювати з ким їй краще проживати та самостійно ставити умови перед батьками щодо можливості відвідування та проживання з кожним із них. Старша дитина [PERSON], через достатній вік, самостійно обирає коли йому спілкуватися з кожним із батьків, та обирати зручний час їх відвідування, тому, здебільшого проживає із позивачем, але дитина постійно потрапляє під психологічний тиск з боку відповідачки та намагання переконати дитину проживати окремо від позивача. Відповідач не має достатнього постійного доходу для матеріального забезпечення умов проживання дітей. Вона мешкає у однокімнатній квартирі за межами м. Одеси в смт. Великодолинське, тобто за межами постійного навчання та виховання дітей. Діти постійно вказують на своє бажання жити разом із батьком, у зв'язку із тим, що дуже прив'язані до нього, їм подобається у нього, окрім того є можливість культурного розвитку дітей через наявність культурно-масових закладів у місці його проживання. Він має стабільний, самостійний та високий дохід, за допомогою якого може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей. Діти гарно харчуються, одягаються та отримують подарунки, проживають у комфортній та облаштованій усім необхідним квартирі. Діти мають особистого домашнього вихователя, оплачуваного виключно за рахунок позивача, яка на професійній основі допомагає у вихованні та навчанні дітей. Таким чином, проживання дітей разом із батьком відповідає їх інтересам. Він має можливість забезпечити їм належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дітей, чого відповідач забезпечити не в змозі. Відповідач відповідно до довідки стаціонарного реабілітаційного центру «Ренесанс-Україна» від 25 квітня 2017 року №259, з 15.02.2017 року проходила курс лікування за попереднім діагнозом при надходженні на реабілітацію: алкоголізм другої стадії. Він вважає, що постійне перебування дітей у відповідача, негативно впливатиме на їх виховання та здоров'я. Відповідач не може дати дітям ні належного виховання та розвитку, ні матеріального забезпечення. З наведених підстав [PERSON] просить суд визначити постійне місце проживання дітей: [PERSON] та [PERSON] разом із ним. 10.01.2018 року відповідачка звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] (позивач за первісним позовом) в якій просила визначити місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] разом із нею. В обґрунтування свого позову зазначила, що в період з 06.12.2008 року по 23.05.2017 року перебувала з відповідачем за зустрічним позовом у зареєстрованому шлюбі, та після розірвання шлюбу проживають окремо. З [PERSON] мають двох спільних дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] На даний час між ними існує спір щодо місця проживання спільних дітей. Вона працює в Одеському дошкільному навчальному закладі «Ясла-садок» №175 (М. Одеса, вул. Мечнікова, 20) на посаді вихователя, що підтверджується довідкою №01-13/107-в від 05.12.2017 р., та її молодший син [PERSON] також відвідує Одеській дошкільний навчальний заклад «Ясла-садок» №175. Також вона зазначила, що нею створені всі умови, в тому числі матеріально-побутові, для гармонійного розвитку дітей, вона має самостійний доход, працює, має у власності квартиру. Вважає, що місце проживання двох рідних братів слід визначити із нею, рідною матір'ю, оскільки тільки в такій родині вони будуть оточені любов'ю, увагою та комфортом. Позивач за первісним позовом та його представник в судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити. В задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Відповідач (за первісним позовом) позов не визнала, просила відмовити. В судовому засіданні уточнила свій зустрічний позов та просила задовольнити в частині визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] із нею. Представник третьої особи - органу опіки та піклування в особі Овідіопольської районної державної адміністрації, надала до суду висновок про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO] за власним бажанням разом із батьком [PERSON], за адресою: [ADDRESS]; малолітнього [PERSON], [INFO] залишити проживати разом із матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що з 06.12.2008 року по 23 травня 2017 року [PERSON] перебував з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 травня 2017 року, після чого вони почали жити окремо. У позивача та відповідача народились спільні діти: [PERSON], [INFO] (до укладення шлюбу) та [PERSON], [INFO] (після укладення шлюбу). На даний час між ними існує спір щодо місця проживання спільних дітей.[PERSON] разом зі своїм молодшим сином [PERSON], [INFO], після розлучення почали проживати за адресою: [ADDRESS], в той час як батько - [PERSON] разом із старшим сином [PERSON], [INFO], мешкають за адресою: [ADDRESS]. Батько має постійну високооплачувану роботу, працюючи старшим механіком на судах іноземних морських компаній. Він має стабільний, самостійний та високий доход, за допомогою якого може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей. Діти гарно харчуються, одягаються та отримують подарунки, проживають у комфортній та облаштованій усім необхідним квартирі. Мати працює в Одеському дошкільному навчальному закладі «Ясла-садок» №175 (М. Одеса, вул. Мечнікова, 20) на посаді вихователя, що підтверджується довідкою №01-13/107-в від 05.12.2017 р., та її молодший син [PERSON] також відвідує Одеській дошкільний навчальний заклад «Ясла-садок» №175. [PERSON] проживає разом сином [PERSON], [INFO], та з громадянською дружиною та її малолітнім сином в [ADDRESS]. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 15.01.2018 року, за місцем проживання батька - [PERSON] в квартирі [ADDRESS] створені всі необхідні умови для нормального та гармонійного розвитку та проживання дітей. Квартира належить [PERSON] на праві приватної власності, та обладнана усіма необхідними комунікаціями: газ, вода, електроенергія. Квартира розташована на 14 поверсі 16 поверхового будинку, складається з 2-х кімнат, кухні-студії, кладової кімнати, 2-х ванних кімнат; оснащена необхідними меблями та побутовою технікоюВідповідно до акту обстеження умов проживання від 09.01.2018 року, за місцем проживання матері - [PERSON] в квартирі [ADDRESS] створені всі необхідні умови для нормального та гармонійного розвитку та проживання дітей. Квартира належить [PERSON] на праві приватної власності, та обладнаний усіма необхідними комунікаціями: газ, вода, електроенергія. Квартира оснащені сучасними необхідними меблями для повсякденного користування. В квартирі чисто, прибрано та затишно. Відповідно до Висновку органу опіки та піклування в особі Овідіопольської районної державної адміністрації № 01/01-25/394 від 12.02.2018 року про розгляд питання щодо визначення місця проживання малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], існує доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO] за власним бажанням разом із батьком [PERSON], за адресою: [ADDRESS]; малолітнього [PERSON], [INFO] залишити проживати разом із матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 4 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Згідно ч.5 ст.19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ст.52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Як зазначено у ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ч.2 та ч.3 ст.157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до положень ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов'язані поважати дитину. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Згідно із ст. 160СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України передбачає, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини судам належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Однак, поняття «розлучення дитини та матері» не є тотожним поняттю «визначення різних місць проживання матері та дитини». Оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання. Таким чином положення статті 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини. Згідно зі ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано постановою ВР за №789- XII від 27 лютого 1991р., визначено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 1 липня 2017 року у справі «М.С. проти України» наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по - перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по - друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв'язки, місце навчання, психологічний стан тощо. В судовому засіданні був допитаний неповнолітній [PERSON], який пояснив, що він має бажання спілкуватися із матір'ю, однак він хоче проживати разом із батьком. Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині щодо визначення місця проживання [PERSON], [INFO] з батьком підлягають до задоволення, оскільки з досліджених доказів, в тому числі висновку органу опіки та піклування вбачається, що це відповідає інтересам дитини, яка висловила свою згоду на таке проживання, а позивач має можливість створити дитині належні умови для виховання та розвитку. Суд вважає, що залишення малолітнього [PERSON], [INFO] проживати з матір'ю не порушує законних інтересів сторін та малолітнього. Малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю Згідно роз'яснень, які містяться в п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні питання про те, з ким із батьків, які проживають окремо, будуть проживати неповнолітні діти, суд, виходячи з положень про рівність прав та обов'язків батьків щодо дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх дітей, при цьому суд враховує хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання дітей. З огляду на викладене суд вважає необхідним визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO] - з матір'ю та задовольнити зустрічний позов [PERSON]

Outcome: partial