Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

07 листопада 2019 року [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. Позивач просить визнати [PERSON] втратившею право користування житлом - квартирою [ADDRESS] , що є підставою для подальшого зняття [PERSON] з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася. Про місце, дату та час судового засідання сповіщена належним чином. Про причину неявки суд не повідомила. Від третьої особи: [PERSON] надійшла заява з проханням розглянути справу у відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. В судове засідання представник третьої особи: Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради не з`явився. Про місце, дату та час судового засідання сповіщені належним чином. Про причину неявки суд не повідомили. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За таких обставин, суд вважає відповідача належним чином повідомленим та можливим, за згодою представника позивача, розглянути справу на підставі наявних доказів, заочно, відповідно до статті 280 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, свідка, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого завідуючим Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори Кулішовим Я.О. 13 листопада 1996 року, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» ДОР 20 січня 1997 року та записано в реєстрову книгу за № 294 п-32 (а.с. 11). В квартирі [ADDRESS] зареєстрованими значаться: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується довідкою № 10447 про склад сім`ї або зареєстрованих в житловому приміщенні/будинку осіб від 18 жовтня 2019 року (а.с. 20). [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з сином позивача - [PERSON] з 24 квітня 1993 року по 18 червня 2008 року (а.с. 16, 18). В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає з січня 2005 року, в квартирі відсутні її особисті речі, а також відповідач не несе витрати по сплаті комунальних послуг, що знайшло своє підтвердження в поясненнях свідка [PERSON] , а також в акті від 12 жовтня 2019 року (а.с. 19). Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За змістом права власності, визначеного ст. 317 ЦК України, право власності - це право володіння, користування і розпорядження майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На підставі ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною другою статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Також, в силу ст. 6 вищезазначеного Закону, громадянин України зобов`язаний протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання проводиться за рішенням суду. За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. На основі повного і всебічного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved