Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

07 квітня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, та додаткових витрат. В обґрунтування поданого позову [PERSON] послалася на те, що відповідач [PERSON] є батьком їх доньки - [PERSON], [INFO], яка знаходиться на повному її утриманні та на даний час навчається в Київському національному університеті культури і мистецтва на денній формі навчання на контрактній основі. Зважаючи на те, що відповідач працездатний, має постійне джерело доходу, інших утриманців не має, а від так спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, але добровільно її не надає, просила стягувати з нього щомісячно на її користь аліменти в розмірі ? частки від усіх видів його заробітку / доходів / до досягнення донькою 23 - х років за умови, що вона буде продовжувати навчання. Окрім цього, просила стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на навчання доньки в вищою учбовому закладі в розмірі 5 650 грн. 00 коп., що пов'язані з оплатою вартості освітньої послуги, проживання в гуртожитку та є особливими обставинами в розумінні вимог ст. 185 СК України. Позивач [PERSON] позов підтримала та просила його задовольнити, виходячи з обставин, викладених у позовній заяві. Акцентувала увагу суду на тому, що відповідач в добровільному порядку кошти на утримання їх повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, не надає, хоча і спроможний це робити. Відповідач [PERSON] позов визнав частково, вказавши на свою спроможність сплачувати аліменти на користь позивача на утримання їх доньки, яка продовжує навчання. При цьому, вважав вимогу [PERSON] про стягнення з нього додаткових витрат на утримання доньки необґрунтованою, оскільки вона не ґрунтується на вимогах матеріального права. Подані ним заперечення проти позову від 05 травня 2014 року просив не брати до уваги, оскільки повністю визнав позов в частині стягнення з нього аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. [PERSON], як третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, вважала вимоги матері [PERSON] такими, що підлягають задоволенню, оскільки перебуває на повному її утриманні, а батько [PERSON] в добровільному порядку коштів на її утримання, як студентки, не надає, хоча вона їх і потребує. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, наявними в ній, належними та допустимими доказами, суд з урахуванням того, що часткове визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права і інтереси інших осіб, приходиться до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Так, в ході розгляду справи встановлено, що сторони з 05 листопада 1994 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них [INFO] народилася донька- [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] від 26 квітня 1996 року, виданим Яреськівською сільською радою Шишацького району Полтавської області / а. с. 6 /. Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 10 січня 2012 року, позов [PERSON] задоволено, та, як наслідок, шлюб, зареєстрований 05 листопада 1994 року в Яреськівській сільській раді Шишацького району за актовим записом № 40, між останньою та [PERSON] розірвано. Поряд з цим, постановлено стягувати щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі ? частини від усіх видів заробітку / доходу /, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], починаючи з 02 грудня 2011 року і до виповнення дитині повноліття / а. с. 7/. Відрахування присуджених аліментів з заробітної плати відповідача припинено в березні 2014 року, що підтверджується довідкою державного підприємства « Миргородське лісове господарство » про стягнення аліментів / а. с. 24 /. Згідно довідки № 1057 від 06 березня 2014 року, виданої Київським національним університетом культури і мистецтва, [PERSON] являється студенткою першого курсу з денною формою навчання на контрактній основі відповідно до договору № 20190 від 14 серпня 2013 року / а. с. 9 /. Відповідно до договору про підготовку фахівця з вищою освітою № 20190/ 133760 від 14 серпня 2013 року, укладеного Київським університетом культури, в особі ректора, з однієї сторони, та [PERSON] і [PERSON], з іншої сторони, напрямок підготовки останньої, що проводиться в м. Києві, - « Документознавство та інформаційна діяльність ». Строк надання освітньої послуги становить з 2013 по 2017 рік. Розмір оплати за отриману освітню послугу вноситься посеместрово до 15 травня поточного семестру / за перший семестр навчального року / та до 15 січня / за другий семестр навчального року / і складає 4 200 грн. 00 коп. / а.с. 8 /. Факт проведення оплати за навчання, що здійснювалось виключно [PERSON] та [PERSON], підтверджується квитанціями по здійсненню касових операцій від 14 серпня 2013 року та 09 січня 2014 року / а. с. 10 /. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття / незалежно від форми навчання /, виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. За правилами ч. 3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. Як убачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] та її донька [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] / а. с. 4, 26 - зворот /. Відповідно до довідки № 730 від 03 квітня 2014 року, виданої виконавчим комітетом Яреськівської сільської ради Шишацького району, позивач [PERSON] проживає без реєстрації разом з донькою [PERSON] в кімнаті [NUMBER] по [ADDRESS] / а. с. 5 /. Вказаний факт також підтверджується дослідженою в судовому засіданні копією договору № 13/0314/38 про оренду кімнати в гуртожитку від 11 березня 2014 року. Зважаючи на те, що проживання [PERSON] в гуртожитку Київського національного університету культури і мистецтва обумовлене саме її навчанням на денній формі навчання, та не є її постійним місцем проживання, суд приходить до висновку, що звернення матір'ю студентки з обумовленим позовом до суду не суперечить встановленим в ході розгляду справи обставинам та вимогам матеріального закону. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і /або/ у частці від заробітку / доходу/ платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Оскільки повнолітня [PERSON], є студенткою вищою учбового закладу з денною формою навчання на контрактній основі без отримання стипендій, а від так позбавлена можливості самостійного працевлаштування та отримання відповідних доходів, тому потребує матеріальної допомоги. Окрім того, особа, яка навчається /студент/ несе загальновідомі витрати, пов'язані з навчанням, як то необхідність придбання паперу, ручок, зошитів, портфеля, користування комп'ютерною та копіювальною технікою і т.п., а тому обов'язок батьків, зокрема, відповідача, надати посильну матеріальну допомогу своїй дитині для отримання освіти, що в подальшому дозволить їй забезпечити своє життя матеріально. Разом з цим, суд бере до уваги той факт, що учбовий заклад, в якому навчається [PERSON] знаходиться у іншій місцевості, що потребує витрачання додаткових коштів на проїзд, проживання, харчування, тощо, а позивач, я безробітня, з 10 лютого 2014 року перебуває на обліку в Шищацькому районному центрі зайнятості / а. с. 25 /. Оскільки чинним законодавством обов'язок по утриманню повнолітніх дітей в рівній мірі покладений на обох батьків, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача [PERSON], як батька повнолітньої доньки [PERSON], щомісячно аліменти на її утримання до виповнення нею 23 -х річного віку за умови, що вона буде продовжувати навчання у Київському національному університеті культури і мистецтва. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач є працездатним, має стабільний дохід, отримує сталий заробіток, середньомісячний розмір якого складає 1732 грн., інших дітей чи осіб на утриманні не має, що підтверджується матеріалами справи, а тому наведені обставини свідчать про можливість останнього надавати матеріальну допомогу доньці [PERSON], яка продовжує навчання, а від так визначений позивачем розмір аліментів у вигляді ? частки від заробітку / доходу / відповідає засадам справедливості, є реальним і дає змогу відповідачу підтримати дочку, якій бракує коштів, на період її навчання. При цьому, такий розмір надасть змогу й відповідачу підтримувати його нормальну життєдіяльність та не призведе до позбавлення його певного рівня життєдіяльності. Даних про наявність будь-яких інших доходів відповідача, з яких можливе стягнення аліментів, до суду позивачем не подано, як і не надано відповідачем належних і допустимих доказів того, що він позбавлений можливості надавати матеріальну допомогу на період навчання доньки. Відповідно до положень ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами / розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо/. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Пред'являючи таку вимогу до суду, позивач [PERSON] послалася на те, що нею протягом 2013 - 2014 років понесені витрати на оплату навчання повнолітньої доньки в загальному розмірі 8400 грн., а також витрати, пов'язані з оплатою проживання у гуртожитку в розмірі 2900 грн. 00 коп., що є додатковими витратами на дитину та підлягають стягненню в порядку визначеному, положеннями ст. 185 СК України. Однак, дана норма матеріального права не підлягає застосуванню до правовідносин, що виникли між сторонами, які, в свою чергу, регулюються виключно положеннями статей 185, 189-192, 194-197 СК України. Цією нормою закону передбачений обов'язок батьків брати участь у додаткових витратах на неповнолітню дитину, що викликані особливими обставинами, з огляду на наступне. Так, визначення дитини, як учасника сімейних правовідносин, надається у ч. 1 ст. 6 Сімейного кодексу України, за змістом якої дитиною визнається особа до досягнення нею повноліття. Повноліття за українським законодавством настає з вісімнадцяти років / ч. 1 ст. 34 ЦК/. Отже, до досягнення 18 років фізична особа має правовий статус дитини. Наявність у особи правового статусу дитини означає, що така особа має відповідні права та обов'язки дитини. Більше того, що в даному випадку додаткові витрати на повнолітню дитину, пов'язані виключно з проведенням оплат платної форми навчання дитини у ВУЗі, яка є альтернативною формою навчання безоплатній освіті, що гарантована Конституцією, то вирішуючи питання щодо такого навчання батьки, зокрема, позивач [PERSON], як мати доньки - студентки, зважаючи на відносини, які склалися між нею та відповідачем, повинна була зважати на свою спроможність нести тягар забезпечення фінансування платної форми навчання. Більше того, що витрати на навчання у навчальному закладі, проживання у гуртожитку, не можна вважати такими, що пов'язані з розвитком здібностей дитини в розумінні статті 185 СК України, оскільки позивачем не надано будь-яких доказів того, що навчання [PERSON] на факультеті « Документознавство та інформаційна діяльність » в Київському національному університеті культури та мистецтва пов'язано з розвитком її здібностей і яких саме, а не здобуттям освіти, та є тими затратами, наявність яких є підставою для обґрунтування потреби у матеріальній допомозі у зв'язку з навчанням. Зважаючи на відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача одноразових додаткових витрат на повнолітню доньку, у зв'язку з продовженням нею навчання, суд вважає заявлені позивачем вимоги в цій частині безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial