Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

07 травня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики у розмірі 13 000 грн., посилаючись на те, що 27.12.2016 р. відповідач [PERSON] позичила у нього кошти у сумі 13 000 грн., які зобов'язувалася повернути до по 1500,00 грн. щомісячно починаючи з січня 2017 року, що підтверджується розпискою, написаною власноручно [PERSON], однак сума позики так і не повернута, а відповідач ухиляється від виконання взятого на себе зобов'язання, в зв'язку з чим просить стягнути дані кошти. Позивач в судове засідання не з'явився, направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позов просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, проте направила до суду заяву, якою просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги визнала та не заперечила проти стягнення з неї вказаних в позовній заяві коштів. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом об'єктивно встановлено, що 27.12.2016 р. відповідач [PERSON] позичила у [PERSON] кошти у сумі 13 000 грн., які зобов'язувалася повернути по 1500, 00 грн. щомісячно, починаючи з січня 2017 року, тобто між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, про що була написана розписка. Станом на день подачі позову відповідач не повернула позивачу кошти в сумі 13000,00 грн., що у відповідності до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, підтверджується оригіналом розписки від 27.12.2016 року. Даний письмовий договір позики, а саме розписка від 27.12.2016 року, наданий позивачем на підтвердження зобов'язань відповідача, є належним та допустимим доказом виникнення боргового зобов'язання; цей договір позики сторони уклали відповідно до вимог статті 1047 ЦК України; наявність у позивача оригіналу розписки згідно з положенням частини третьої статті 545 цього Кодексу свідчить про неповернення боргу відповідачем, тому є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача неповернутої суми позики за вказаним договором. Відповідач не довів факт неодержання грошових коштів від позикодавця, а навпаки [PERSON] визнала факт отримання коштів за вказаною розпискою, а тому цей договір позики є дійсним та породжує права та обов'язки згідно закону України. Відповідно до роз'ясень, викладених у правових позиціях Верховного Суду України про стягнення боргу за договором позики від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50 цс16, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Ст. 526 Цивільного Кодексу України визначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч.1 ст.1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч.1ст. 207 ЦК України). Отже, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з [PERSON] суми боргу згідно договору позики від 27.12.2016 р. в розмірі 13000 грн. на користь [PERSON] Судовий збір розподіляється згідно ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved