Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

09 січня 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк „ПриватБанк” (далі Банк) звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що відповідач не виконав взятих на себе договірних зобов’язань. В судовому засіданні позивач, від імені якого на підставі довіреності юридичної особи діє [PERSON], підтримав заявлені позовні вимоги, в обґрунтування яких послався на обставини, викладені у заяві, та зазначив, що відповідно до укладеного 17 квітня 2007 року договору [PERSON] отримав кредит 2 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 36 % на рік на суму залишку заборгованості та кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не поінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, заборгованості по кредиту, сплати нарахованих за період користування кредитом відсотків по комісії та інших витрат. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору та продовжує ухилятись від виконання взятих на себе зобов’язань до теперішнього часу. У зв’язку з вказаним утворилась заборгованість, яка станом на 30 листопада 2013 року становить 10 876,85 грн., яка складається з: 2 919,81 грн. – заборгованості по кредиту; 5 405,00 грн. – заборгованості по процентам за користування кредитом; 1 796,00 грн. – комісії та пені за несвоєчасність виконання зобов*язань за договором, а також штрафів відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. – штраф (фіксована частина) та 506,04 грн. – штраф (процентна складова). Виходячи з наведеного, посилаючись на протиправність дій відповідача, якими суттєво порушуються законні права Банку, представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] зазначену у позовній заяві суму заборгованості за кредитним договором станом на 30 листопада 2013 року разом із сумами відсотків за користування кредитом та штрафів, сплачені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 243,60 грн. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні та не повідомив про причини неявки. Від нього не надійшло клопотання про відкладення судового розгляду справи, у зв'язку з чим за згодою представника позивача суд відповідно до правил ч. 1 ст. 224 ЦПК України розглядає справу за відсутності відповідача у порядку заочного провадження на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази в межах заявлених позовних вимог (ст.11 ЦПК України) суд установив наступне. Згідно Довідки АА № 241170 21 липня 2009 року, наведеною Головним управлінням статистики у Дніпропетровській області Державного комітету статистики, Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи А01 № 054809 від 17.07.2009 року, Банківської ліцензії № 22 від 05 жовтня 2011 року, виданою Національним Банком України, ПАТ КБ «ПриватБанк» є юридичною особою, має право здійснювати банківські операції, передбачені ч.3 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність». Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк чи інша фінансова установа (кредитор) зобов’язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов’язується повернути кредит і сплатити проценти. Договір є обов’язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). 17 квітня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (в зв’язку із прийняттям статуту в новій редакції – ПАТ КБ «ПриватБанк») (Банк) та [PERSON] (Позичальник) було укладено кредитний договір (далі Договір), на підставі якого Банк надав Позичальнику кредит в розмірі 2 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості та кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не поінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується. Також Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, заборгованості по кредиту, сплати нарахованих за період користування кредитом відсотків по комісії та інших витрат. Кредитний договір між сторонами укладений на підставі особистої заяви позичальника [PERSON] від 17 квітня 2007 року в порядку та на умовах, встановлених Правилами користування платіжними картками, Умовами та правилами надання банківських послуг. У зв’язку з укладенням 17 квітня 2007 року між Банком і [PERSON] Договору виникли кредитні правовідносини, зобов’язання по яких необхідно виконувати відповідно до положень ЦК України. Згідно положень ст. 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Судом встановлено, що кредитний договір укладений у письмовій формі, підписаний уповноваженою на це посадовою особою Банку та особисто [PERSON], зміст правочину не суперечить актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства, і на підставі статті 629 ЦК України цей договір є обов’язковим для виконання. Статтею 204 ЦК України проголошена презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов’язаний виконати свій обов’язок, а кредитор – прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов’язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивач узяті на себе зобов’язання виконав у повному обсязі, виплатив суму кредиту Позичальнику. Зі своєї сторони [PERSON] умови зазначеного договору не виконав, суму кредиту не погасив, не вніс плату за користування грошовими коштами, у зв’язку з чим станом на 30 листопада 2013 року становить 10 876,85 грн., яка складається з: 2 919,81 грн. – заборгованості по кредиту; 5 405,00 грн. – заборгованості по процентам за користування кредитом; 1 796,00 грн. – комісії та пені за несвоєчасність виконання зобов*язань за договором, а також штрафів відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. – штраф (фіксована частина) та 506,04 грн. – штраф (процентна складова). Суд визнає правильним представлений позивачем розрахунок періоду і суми заборгованості, що утворилась у [PERSON] Розрахунок відповідає умовам укладеного договору. Частиною першою статті 14 ЦК України передбачено, що цивільні обов’язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання зобов’язання відповідно до частини 1 статті 546 та статті 549 ЦК України забезпечується, зокрема неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов’язання. Оцінивши представлені в силу ст. 60 ЦПК України докази, суд визнає, що відповідач в однобічному порядку не виконує покладені на нього Договором зобов’язання по поверненню кредиту та оплаті за користування кредитними коштами, тому позовні вимоги про стягнення з нього на користь позивача суми заборгованості підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно платіжного доручення позивачем при подачі позовної заяви оплачений судовий збір у розмірі 243,60 грн., що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного і

Outcome: approved