Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-14 00:00:00

09 січня 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] пені за прострочення сплати аліментів та заборгованість по сплаті аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що за рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області з [PERSON] на її користь стягуються аліменти на утримання сина [PERSON]. Виконавчий лист за цим судовим рішенням знаходиться на виконанні в Прилуцькому міськрайонному відділі державної виконавчої служби ГТУЮ у Чернігівській області. Боржник ухиляється від виконання судового рішення, систематично не сплачує аліменти у повному обсязі, внаслідок чого утворилась заборгованість по аліментах за період з 18 серпня 2017 року по 30 листопада 2018 року в сумі 25 704 (двадцять п'ять тисяч сімсот чотири) гривні 79 копійок. При цьому загальний розмір пені з урахуванням положень ст. 196 СК України за її підрахунками становить 24 035 (двадцять чотири тисячі тридцять п'ять) гривень 97 копійок, що разом становить суму 49 740 (сорок дев'ять тисяч сімсот сорок) гривень 76 копійок. Причин затримки виплати аліментів [PERSON] не наводить, а тому заборгованість виникла з його вини. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та пояснила, що відповідач ухиляється від сплати аліментів на утримання сина, хоча об'єктивні причини для цього відсутні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Відзиву на позовну заяву та заяв з процесуальних питань від відповідача не надійшло. За згодою позивачки суд на підставі ст. 280 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Судом встановлено, що від шлюбу у позивачки та відповідача є спільний син [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Відповідно до рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 12 травня 2015 року у цивільній справі №731/193/15-ц з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 квітня 2015 року до повноліття дитини (а.с. 12). Виконавчий лист по виконанню зазначеного рішення знаходиться на виконанні в Прилуцькому міськрайонному відділі державної виконавчої служби. Відповідач [PERSON] свої аліментні зобов'язання не виконує, у наслідок чого утворилася заборгованість. Відповідно до положень ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем. З розрахунку заборгованості по виконавчому провадженні №2-731/193 зі сплати аліментів, наданого державним виконавцем Дриг Л.В., вбачається, що боржник [PERSON] не сплачує аліменти, внаслідок чого станом на листопад 2018 року заборгованість по аліментах становить 25 704 (двадцять п'ять тисяч сімсот чотири) гривні 79 копійок (а.с. 9). Положеннями статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно з п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Статтею 81 ЦПК України передбачено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач [PERSON] не надав суду доказів поважності причин несвоєчасної сплати аліментів, а тому з нього підлягає стягненню неустойка за прострочення їх сплати. У постанові Верховного Суду від 12 вересня 2018 року № 759/9457/15-ц сформульовано обов'язковий для всіх судів України правовий висновок: «Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення». Згідно з розрахунком неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 18 серпня 2017 року до 30 листопада 2018 року, здійсненим позивачкою, сума неустойки становить з урахуванням встановленого статтею 196 СК обмеження до стягнення підлягає 24 035 (двадцять чотири тисячі тридцять п'ять) гривень 97 копійок (а.с. 13-14). Суд погоджується з таким розрахунком пені і приходить до переконанням про необхідність стягнення зазначеної суми з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] Позивач також просить суд стягнути з відповідача заборгованість по сплаті аліментів за період з 18 серпня 2017 року по 30 листопада 2018 року. Проте зазначена позовна вимога стосується аліментних зобов'язань, які вирішені в судовому порядку і рішення суду перебуває на виконанні органу державної виконавчої служби, виконавче провадження не закрите. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 8 цієї статті, суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Проте позивачка не посилається на обставину виникнення спору щодо розміру заборгованості по аліментах. Таким чином при відсутності спору, заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача також необхідно стягнути судовий збір в дохід держави, оскільки позивачка при зверненні до суду була звільнена від його сплати. На підставі наведеного,

Outcome: partial