Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

09.12.2015 р. позивач звернулась до суду з позовом до виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривому Розі ради та просить встановити факт її постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON], померлою 25.01.2009 р. на час відкриття спадщини. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є донькою [PERSON] та її єдиним спадкоємцем першої черги. На час смерті матері вона проживала разом з нею за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Матросова, 98/10, оскільки мати хворіла та потребувала сторонньої допомоги, таким чином вона прийняла спадщину, оскільки тривалий час понад рік проживала разом зі спадкодавцем. Вона вважала, що оскільки вона прийняла спадщину, тому їй не потрібно звертатися до нотаріуса у шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини, а коли вона звернулась до нотаріуса за оформленням спадщини, їй було відмовлено, оскільки її місце проживання було зареєстровано за іншою адресою. Представник позивача надав заяву про підтримку позову, а також про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача надав заяву про те, що проти задоволення позовних вимог не заперечує, тобто фактично визнавши позовні вимоги, просить розгляд справи проводити за відсутності представника відповідача. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи докази: копії: свідоцтва про смерть; свідоцтва про народження;витягу з державного реєстру актів цивільного стан громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища; свідоцтва про шлюб; довідки з місця проживання [PERSON], довідки про причину смерті; постанови нотаріуса від 04.08.2015 р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії; витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі; акт від 06.08.2015 р. про проживання; копії: заяви [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину; інформаційної довідки від 04.08.2015 р. зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину); інформаційної довідки від 04.08.2015 р. зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) (а.с. 7, 8, 9, 10, 11, 16, 17, 34, 47,52, 53 зв., 54 зв.), судом встановлені такі обставини, що мають значення для справи та відповідні їм правовідносини. 25.01.2009 р. померла [PERSON], єдиним спадкоємцем першої черги якої є її дочка [PERSON], яка проживала з нею разом постійно за адресою: Кривий Ріг, вул. Матросова, 98/10, в тому числі на день її смерті, тому вважається такою що прийняла спадщину, хоча й не була зареєстрованою у вказаній квартирі. Нотаріус відмовив видати свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки позивачем пропущений шестимісячний строк для звернення з заявою про прийняття спадщини. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 ЦК України. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Після дослідження та оцінки доказів у справі, докази надані позивачами відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, судом вважаються належними та допустимими, згідно до ст. ст. 58, 59 ЦПК України і вони свідчать про обґрунтованість та законність позовних вимог. Таким чином, визнання відповідачем, позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного, ст. ст. 368, 372, 1223, 1261-1265, 1268, 1270, 1272 ЦК України,

Outcome: approved