Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

09.12.2015 (згідно з датою на штампі поштового відділення) позивач [PERSON] направив суду позов до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, укладеним між ними 17.03.2015, відповідно до якого відповідач отримав у борг 47\~000,00 грн. та зобовязався повернути позику в строк до 30.10.2015. Оскільки відповідач свої зобовязання в обумовлений строк не виконав, позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму неповернутої позики а розмірі 47\~000,00\~грн., та три проценти річних від простроченої суми за 28 днів у сумі 147,00 грн. Позивач [PERSON] та його представник за довіреністю від 11.05.2016 [PERSON] в судове засідання не зявилися, однак представник позивача подала через канцелярію суду письмову заяву, відповідно до якої просить позов [PERSON] задовольнити в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення та просить справу розглядати за її відсутності. Відповідач [PERSON], який вважається повідомленим за його зареєстрованою адресою місця проживання про місце, день і час судового розгляду справи відповідно до ч. 8 ст.\~76 ЦПК України, в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності чи заперечень проти позову суду не подав. Заяви про відкладення судового розгляду справи від відповідача також не надходило. У зв'язку з вказаними обставинами, за відсутності заперечень позивача і його представника, суд ухвалив: вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів ухвалити заочне рішення у справі відповідно до положень статей\~224, 225 ЦПК України. Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд встановив такі обставини справи і дійшов таких висновків. 17.03.2015 відповідач [PERSON] позичальник отримав від позивача [PERSON] позикодавця готівкою грошові кошти в сумі 47\~000,00\~грн. як позику. Грошові кошти у вказаній сумі відповідач зобовязався повернути [PERSON] у строк до 30.10.2015. Укладення договору позики і його виконання позикодавцем передача грошей підтверджується оригіналом розписки від 17.03.2015, яка передана суду представником позивача. У обумовлений строк до 30.10.2015 [PERSON] не повернув кошти [PERSON], тобто прострочив виконання свого грошового зобов'язання. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. За договором позики (ст. 1046 ЦК України) одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч. 1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтями 526, 527, 530 ЦК України встановлено, що зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.\~611 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За захистом особа може звернутися до суду. Одним зі способів захисту цивільного права є примусове виконання обов'язку в натурі. Позивач просить стягнути з відповідача прострочену суму боргу з урахуванням індексу інфляції за період з 31.10.2015 до дня пред'явлення ним позову до 07.12.2015, всього за 38 днів. Враховуючи те, що відповідач не повернув грошові кошти у строк, що визначений договором позики до 30.10.2015, то суд вважає, що відповідач з 31.10.2015 допустив порушення грошового зобовязання, що тягне за собою правові наслідки, передбачені ст.\~625 ЦК України, а саме: боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв'язку з вказаним позовна вимога про стягнення з відповідача трьох процентів річних за період з 31.12.2015 до 07.12.2015 є обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню. Однак сума, що підлягає стягненню з позичальника на користь позикодавця становить 146,80\~грн. (47\~000,00 грн. * 3% /365*38), а не 147,00\~грн., як вказав у позовній заяві позивач. Отже, у відповідача як позичальника перед позивачем як позикодавцем існують грошові зобов'язання щодо повернення грошових коштів, які виникли на підставі договору позики від 17.03.2015 і які відповідач в установлений строк не виконав. На підставі наведеного вище, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, а саме: з відповідача необхідно стягнути 47\~000,00\~гривень основної суми боргу і 3 проценти річних за 38 днів прострочки в сумі 146,80 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача суд стягує понесені останнім і документально підтверджені судові витрати на сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 487,20\~грн.

Outcome: partial