Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-13 00:00:00

08 жовтня 2020 року [PERSON] , через представника [PERSON] звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, яким просить стягнути з Украерорух на власну користь : винагороду за підсумками роботи у 2019 році в розмірі 55079 грн. 79 коп., щорічну матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 55300 грн. 11 коп., матеріальну допомогу в розмірі, визначеному за формулою - посадовий оклад з урахуванням доплати за знання та постійне використання в роботі іноземної мови помножений на стаж роботи в Украерорух в розмірі 276500 грн. 55 коп., матеріальну допомогу працівнику, який є інвалідом ІІ групи в розмірі 9000 грн. 00 коп.. Вимоги обґрунтовано тим, що позивач в період з 31 грудня 2014 року перебував у трудових відносинах з Украерорух. На підставі наказу відповідача від 13 квітня 2020 року за № 406/о у зв`язку з скороченням штату працівників [PERSON] звільнений з 13 квітня 2020 року з посади начальника відділу оперативно - технічного обслуговування інженерних мереж та пожежної безпеки служби головного інженера Украерорух. Перед звільненням позивач на підставі наказів Украерорух за № 365/о та за № 266/в від 17 лютого 2020 року використав 18 та 34 календарних днів щорічної відпустки. Всупереч наведеному, [PERSON] при звільненні, в порушення вимог п. 6.25, 6.33, 5.20 та 5.19 Колективного договору, не виплачено всіх сум матеріальних допомог та винагороди за підсумками роботи за 2019 рік. В позасудовому порядку відповідач не вважає за необхідне виплачувати дані суми, оскільки вважає такі вимоги безпідставними та посилається на фінансове становище товариство, відсутність фінансових можливостей. Наведене стало підставою для звернення [PERSON] до суду з даним позовом з метою захисту невизнаних та порушених трудових прав. Ухвалою суду від 09 жовтня 2020 року у справі відкрито спрощене провадження з викликом та повідомленням сторін, призначено судове засідання. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. 25 листопада 2020 року Украерорух подав до суду відзив, яким позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні. Зазначив, що матеріальна допомога за п. 6.25.3 Колектив-ного договору не може бути стягнутою на користь позивача, оскільки він, при отриманні попередження про майбутнє вивільнення одержав перелік всіх вакантних посад та на жодну з них заяв про переведення не подав. Також [PERSON] не скористався своїм правом на отримання навчання за рахунок товариства, а тому, в силу вимог п. 1.4 Програми соціального захисту не може претендувати на виплату цієї матеріальної допомоги. Винагорода за підсумками роботи у 2019 році, згідно п. 1.5, 5.19 Колективного договору, виплачується працівникам товариства на підставі наказу Украерорух, однак такий наказ роботодавцем не видавався та, відповідно, жодному працівнику дана винагорода не виплачувалась за 2019 рік. Відтак, дані вимоги позивача є безпідставними. Щодо виплати позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення відповідач зазначив, що на момент звільнення [PERSON] дія п. 5.20 Колективного договору була призупинена до 30 червня 2020 року. Відповідно змін і доповнень до вказаного пункту договору від 28 травня 2020 року за № 31, матеріальна допомога на оздоровлення у 2020 році не надавалась і на наступні роки не переносилась. Зважаючи на вказане та той факт, що підприємство перебувало у важкому фінансовому становищі, Украерорух просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 12 березня 2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, обґрунтовуючи яку [PERSON] наполягав на задоволенні позову в повному обсязі. Позивач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання до суду не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяв чи клопотань на адресу суду не направив. Разом з тим, уповноважив представляти власні інтереси в суді захисника [PERSON].. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Проте, зробив усну заяву про залишення без розгляду позовних вимог в частині зобов`язання відповідача виплатити на користь [PERSON] матеріальної допомоги як працівнику, який є інвалідом ІІ групи в розмірі 9000 грн. 00 коп.. Наведене вмотивовано тим, що позивачу при звільненні все ж таки виплачено дану суму при звільненні. Представник відповідача Мостова М.І. в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з підстав наведених у відзиві Украерорух. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, давши їм належну правову оцінку вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 передбачено, що відповідно ст. 55, 124 Конституції України та ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено і не заперечується сторонами, що [PERSON] в період з 31 грудня 2014 року до 13 квітня 2020 року перебував у трудових відносинах з Державним підприєм-ством обслуговування повітряного руху України (далі по тексту - Украерорух). Наведене також підтверджується записами у трудовій книжці позивача (а.с. 6, 7). 12 лютого 2020 року позивач отримав під підпис попередження про скорочення посади та наступне вивільнення разом з переліком вакантних посад по підприємству в цілому. У зв`язку з чим жодних заяв на переведення на вакантні посади чи про проходження навчання за рахунок роботодавця, [PERSON] до Украерорух не подав. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України вказано, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Наведені вище обставини є такими, що визнаються, не заперечуються та підтверджуються сторонами по справі, а тому, в силу вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не підлягають доказуванню. На підставі заяви [PERSON] від 17 лютого 2020 року йому за наказом Украерорух за № 265/в від 17 лютого 2020 року було надано щорічну відпустку за період роботи з 31 грудня 2018 року по 31 грудня 2019 року в кількості 18 календарних днів (а.с. 23, 24). Також, на підставі заяви [PERSON] від 17 лютого 2020 року, йому за наказом Украерорух за № 266/в від 17 лютого 2020 року було надано щорічну відпустку за період роботи з 31 грудня 2019 року по 31 грудня 2020 року в кількості 34 календарних днів (а.с. 25, 26). Заявами від 17 лютого 2020 року та від 08 квітня 2020 року позивач просив Украерорух виплатити йому при звільненні матеріальні допомоги, передбачені п. 6.25, 6.33, 5.20 та 5.19 Колективного договору (а.с. 9, 27, 28). За наслідком даних звернень [PERSON] отримав відповідь роботодавця за № 2-03/197/20 від 13 квітня 2020 року, якою у виплаті матеріальних допомог при звільненні позивача відмовлено через те, що : на підприємстві запроваджені антикризові заходи; діє рішення засідання постійної комісії з проведення колективних переговорів та розгляду змін та доповнень до колективного договору за № 4 від 17 грудня 2019 року щодо призупинення ряду виплат матеріальних допомог, премій та матеріальних заохочень; виплата винагород за підсумками роботи за рік здійснюється лише за фінансових можливостей підприємства; усі виплати, пов`язані з перевищенням законодавчо встановлених, здійснюються за рахунок власних коштів (а.с. 10). Звертаючись до суду з даним позовом [PERSON] , серед іншого, заявив вимогу про зобов`язанні відповідача виплатити на його користь матеріальної допомоги в розмірі 9000 грн. 00 коп. як працівнику, який є інвалідом ІІ групи. В судовому засіданні від 14 липня 2021 року представник позивача просив залишити без розгляду позов в частині вимог про зобов`язанні відповідача виплатити на його користь матеріальної допомоги в розмірі 9000 грн. 00 коп. як працівнику, який є інвалідом ІІ групи, оскільки дана сума вже сплачена [PERSON] відповідачем. Згідно п. 5 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду. Відповідно ч. 2 ст. 257 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно. Зважаючи на вказане, суд вважає за можливе залишити без розгляду позов [PERSON] до Украерорух про стягнення невиплачених при звільненні сум, в частині позовних вимог про стягнення матеріальної допомоги в розмірі 9000 грн. 00 коп., як працівнику, який є інвалідом ІІ групи. З наведеного вище суд приходить висновку, що при звільненні позивача не виплачено матеріальну допомогу, передбачену п. 6.25, 5.20 та 5.19 Колективного договору. Доказів протилежного суду сторонами не надано. Наведене не заперечується, не спростовується і представником відповідача. Крім того, підтверджується розрахунковими листами згідно табелю за період з січня по квітень 2020 року включно (а.с. 131). Відповідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. За нормами ст. 21, 22 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. У статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Структуру заробітної плати, відповідно ст. 2 Закону України «Про оплату праці», складає : Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Тобто, у структуру заробітної плати, крім іншого, входить і компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Згідно ст. 10, ч. 1, 3 ст. 13 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Зміст колективного договору визначається сторонами в межах їх компетенції. Колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги. За змістом розділу 5 Колективного договору, укладеного між адміністрацією Украерорух та профспілками в редакції від 01 лютого 2020 року, підприємство самостійно розробляє і встановлює форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розмір надбавок і доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат з дотриманням норм і гарантій, передбачених чинним законодавством. Відповідно положень ч. 1 ст. 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Наведене також узгоджується з п. 3.1 Колективного договору укладеного між адміністрацією Украерорух та профспілками (зі змінами та доповненнями, внесеними протягом 2015- 2020 років, в редакції від 01 лютого 2020 року) де зазначено, що положення даного договору поширюються на всіх найманих працівників підприємства незалежно від того, чи є вони членами профспілок (а. с. 11-15, 57-65). Колективний договір в даній редакції був чинним на момент звільнення позивача та всі його норми є чинними і для [PERSON] . Доказів протилежного сторонами суду не надано. Згідно ст. 9 КЗпП України підприємства, установи, організації в межах своїх повноважень і за рахунок власних коштів можуть встановлювати додаткові порівняно з законодавством трудові і соціально-побутові пільги для працівників. У п. 6.25.1 - 6.25.2 Колективного договору розділу 6 «Соціальні гарантії, пільги та компенсації» вказано, що на підприємстві діє Програма соціального захисту (Додаток 19). У випадку звільнення працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію адміністрація гарантує надання матеріальної допомоги у розмірі : - при стажі безперервної роботи на підприємстві повних 5 років 6 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як таку, що збільшує посадовий оклад, за відповідним наказом; - за кожний повний рік роботи понад 5 років по 2 посадових оклади з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як таку, що збільшує посадовий оклад, за відповідним наказом за кожний рік. В цілому максимальний розмір матеріальної допомоги не має перевищувати 20 посадових окладів. Відповідно п. 1.4 Програми соціального захисту (Додаток 19 до Колективного договору) гарантіями соціального захисту працівників та інших осіб зазначених у Програмі є: А) працевлаштування за спеціальністю, враховуючи такі обставини - освіта. Кваліфікація, місце проживання та обмеження за станом здоров`я (далі - Фактори); Б) перепідготовка за рахунок коштів Украероруху протягом одного року після втрати можливості виконувати трудові обов`язки у повному обсязі (спливу дванадцятого місяця відповідно до пункту 6.9 Колективного Договору) та наступне працевлаштування в Украерорусі; В) грошова одноразова допомога - при звільненні працівника. Згідно п. 1.5 Програми гарантії соціального захисту працівників надаються за черговістю, встановленою пунктом 1.4 Програми. Кожна наступна гарантія надається за умови неможливості надати попередню, окрім підстав, зазначених у пункті 1.3 (в) Програми, за якою передбачається надання виключно грошової допомоги. За змістом 2.3.1 Програми, грошова одноразова допомога надається працівникові у випадках неможливості підприємством надати гарантії соціального захисту, зазначені у пункті 1.4 (а) та (б) Програми. Разом з тим, як вже встановлено судом і не спростовано сторонами по справі, [PERSON] після отримання попередження про звільнення разом з повним переліком всіх вакантних посад по підприємству, не скористався своїми правами, наведеними у абз. А, Б п. 1.4 Програми соціального захисту. В свою чергу суд звертає увагу на те, що грошова одноразова допомога при звільненні надається лише за певної послідовності, а не на вибір вивільнював-ного працівника. Відтак, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної допомоги, передбаченої п. 6.25 Колективного договору, а тому позов в цій частині не підлягає задоволенню. Відповідно п. 5.19 Колективного договору працівники підприємства отримують винагороду за підсумками роботи за рік та за забезпечення високого рівня безпеки польотів згідно Положення про порядок визначення та виплати винагороди за підсумками роботи за рік працівникам Украерорух. У примітці до даного пункту зазначено також, що преміювання працівників здійснюється лише за фінансової можливості підприємства. За змістом п. 1.5 Додатку 11 до Колективного договору Положення про порядок визначення та виплат винагороди за підсумками роботи за рік працівникам Украерорух, винагорода за підсумками роботи за рік виплачується на підставі наказу директора підприємства (а.с. 16-17). Згідно п. 2.3 вказаного Положення винагорода за підсумками роботи за рік нараховується особам, які звільненні протягом календарного року, в тому числі, за скороченням штату працівників. Суд звертає увагу на те, що протягом року на підприємстві не видавався наказ директора Украерорух про виплату працівникам винагороди за підсумками роботи за 2019 рік. Доказів протилежного суду сторонами не надано, як і не надано доказів здійснення таким виплат підприємством іншим працівникам. Відтак, суд не вбачає в діях відповідача порушень трудових прав [PERSON] щодо невиплати матеріальної допомоги, передбаченої п. 5.19 Колективного договору, оскільки по підприємству взагалі була відсутня підстава (наказ директора) для здійснення нарахування та виплати вказаної винагороди працівникам за 2019 рік. Зважаючи на вказане, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позову в частині стягнення з Украерорух матеріальної допомоги, передбаченої п. 5.19 Колективного договору. Згідно п. 2.1-2.2 Колективного договору він є чинним з дати його підписання, а також зберігає чинність у разі зміни складу, структури, найменування сторін, від імені яких він укладений. Зміни та доповнення до договору вступають в дію з дати підписання документа «Зміни та доповнення до колективного договору» сторонами або з дати, вказаної у змінах. Відповідно ст. 14 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміни і доповнення до колективного договору, угоди протягом строку їх дії можуть вноситися тільки за взаємною згодою сторін в порядку, визначеному колективним договором, угодою. Відповідно п. 5.20 Колективного договору працівникам виплачується раз на рік у разі надання щорічної відпустки терміном не менш 14 календарних днів щорічна матеріальна допомога на оздоровлення. Нарахування та виплата щорічно матеріальної допомоги на оздоровлення здійснюється згідно Положення про порядок нарахування та виплати щорічної допомоги на оздоровлення працівників Украероруху. Згідно змін та доповнень до Колективного договору за № 3 від 10 січня 2020 року призупинено виплату матеріальної допомоги на оздоровлення до 30 червня 2020 року при умові виплати матеріальної допомоги на оздоровлення, починаючи з 01 липня 2020 року у разі надання щорічної відпустки (без обмежень щодо тривалості такої відпустки, якщо відпустка тривалістю 14 днів була вже надана з 01 січня 2020 року). Наведене також підтверджується листом Украерорух за № 2-03/197/20 від 13 квітня 2020 року (а.с. 10). В обгрунтування неможливості здійснити дану виплату позивачу відповідач послався на скрутне фінансове становище та той факт, що колективним договором в редакції від 20 травня 2020 року взагалі не передбачено виплату матеріальної допомоги на оздоровлення, у зв`язку з чим суд звертає увагу на наступні обставини. Дійсно, наказом Украерорух за № 197 від 16 березня 2020 року на підприємстві установлено початок простою з 18 березня по 31 травня 2020 року, який пролонговано на підставі наказу підприємства № 410 від 27 травня 2020 року в період з 01 червня по 15 липня 2020 року. На підставі протоколу робочої групи з оперативного реагування на кризові ситуації фінансово-економічного характеру № 32 від 18 березня 2020 року Украерорух прийнято рішення здійснювати лише обов`язкові виплати, які не пов`язані з перевищенням законодавчо-правових норм (заробітна плата для працівників та обов`язкові податки та збори) до 31 травня 2020 року включно з можливістю продовження вказаних заходів з метою досягнення стабілізації фінансового стану підприємства. На підставі наказу відповідача № 245 від 10 квітня 2020 року по підприємству в період з 10 липня 2020 року змінено істотні умови праці всім працівникам Украерорух, а саме, встановлено неповний робочий час 0,5 норми тривалості робочого часу, затвердженої на 2020 рік, починаючи з 10 липня 2020 року. (а. с. 95). Зі звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за І квартал 2020 року вбачається, що сукупний дохід Украероруху склав 299444 гривень. В той же, час за аналогічний період попереднього року сукупний дохід становив - 365401 гривень. Зі звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за І півріччя 2020 року вбачається, що сукупний дохід Украероруху склав 881601 гривень. В той же, час за аналогічний період попереднього року сукупний дохід становив - 577954 гривень. З огляду на вказані показники прибутку підприємства, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо відсутності у підприємства прибутків та відсутність грошових коштів для виплати позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення, оскільки прибутки хоч і знизились, проте були наявними. В той же час, суду не надано жодних доказів неможливості провести повний розрахунок з позивачем при наявності такого доходу підприємства і грошових коштів на рахунках. 20 травня 2020 року у дію вступила нова редакції Колективного договору, за змістом якого п. 5.20, на підставі Змін і доповнень до колективного договору за № 8 від 20 січня 2016 року, виключено. У зв`язку з наведеним слід зазначити, що зміни до колективного договору вступили в дію з 20 травня 2020 року, в той час як [PERSON] звільнений з роботи 13 квітня 2020 року, а тому травневі зміни до колективного договору на спірні правовідносини не поширюються. На час звільнення позивача п. 5.20 Колективного договору хоч і був призупиненим в дії, проте передбачав умови виплати матеріальної допомоги на оздоровлення та період, з якого їх буде здійснювати підприємство на користь працівників. Відтак, дана матеріальна допомога була чинною, проте відтермінованою у часі виплаті (з 01 липня 2020 року). Зважаючи на вказане, суд приходить переконання, що Украерорух після звільнення позивача та починаючи з 01 липня 2020 року був зобов`язаний виплатити [PERSON] матеріальну допомогу на оздоровлення за 2020 рік. Згідно п. 2.3.1, 2.4 Положення про порядок нарахування та виплати щорічної допомоги на оздоровлення працівників Украероруху щорічна матеріальна допомога на оздоровлення надається, зокрема, працівникам, які є в обліковому складі Украероруху і прийняті на роботу постійно або на відповідний строк (крім сумісників), у розмірі місячної заробітної плати з урахуванням постійних доплат та надбавок (а.с. 19-22) Підставою для розрахунку працівникові щорічної матеріальної допомоги на оздоровлення є подання ним заяви та копії наказу про надання відпустки до відділу організації праці та заробітної плати департаменту персоналу Украерорух. У вищевказаних відділах провадиться розрахунок суми щорічної матеріальної допомоги на оздоровлення згідно зі штатною розстановкою на дату, з якою співпадає перший день щорічної відпустки працівникові терміном не менше 14 календарних днів з дотриманням порядку заокруглення останньої цифри одержаних цілих величин згідно порядку заокруглення, затвердженого Колективним договором. Судом встановлено, визнається і не заперечується сторонами, що [PERSON] звертався до роботодавця з заявою про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення за 2020 рік, передбаченої п. 5.20 Колективного договору та йому, перед звільненням, надавались дві щорічні відпустки у кількості 18 та 34 календарних днів відповідно (а. с. 9, 23-27). Наведене свідчить про наявність підстав для виплати [PERSON] , після 01 липня 2020 року, матеріальної допомоги на оздоровлення, як то передбачено в примітці до п. 5.20 Колективного договору в редакції, чинній на момент звільнення позивача. Разом з тим, Украерорух наведеного не врахував та з 01 липня 2020 року позивачу даної виплати не здійснив. Доказів протилежного сторонами до суду не подано. Зважаючи на вказане, суд вбачає підстави для задоволення позову в цій частині. Згідно довідки Украерорух за № 4.3-22-188 від 23 березня 2021 року середньомісячний заробіток [PERSON] становить 50499 грн. 86 коп. При зверненні до суду [PERSON] просив стягнути з відповідача на його користь щорічну матеріальну допомогу на оздоровлення за 2020 рік в розмірі 55300 грн. 11 коп. Проте, з урахуванням положень п. 2.3.1Положення про порядок нарахування та виплати щорічної допомоги на оздоровлення працівників Украероруху та даних, наведених у довідці за № 4.3-22-188 від 23 березня 2021 року, суд вважає за можливе частково задовольнити дану вимогу позову, а саме - в розмірі 50499 грн. 86 коп. Відповідно ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В частині 6 ст. 141 ЦПК України вказано, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позовні вимоги задоволено на 12,76 % (50499,86 х (395880,45/100)), у зв`язку з чим з відповідача на користь держави Україна слід стягнути судові витрати у розмірі 505 грн. 14 коп. ((3958,80 / 100) х 12,76 %). На підставі викладеного та

Outcome: partial