Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

08.11.2018 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] з вказаним позовом, в обґрунтування якого, послалася на таке: вона є власником 1/2 частки квартири [ADDRESS]. 1/2 частка квартира їй належать на підставі договору дарування від 15 грудня 2003 року. Відповідач [PERSON] зареєстрований в якості члена сім`ї - є її сином, за зазначеною вище адресою, не мешкає з серпня 2016 року. Наразі позивач не має можливості сплачувати комунальні послуги ще і за відповідача та оформити субсидію. Вважає, що відповідно до ст. 405 ЦК України може поставити питання перед судом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, через не проживання у ній понад 1 рік без поважних причин. Позивач до судового засідання не прибула, проте надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач до судового засідання не прибув, хоча був належним чином сповіщений про день та час розгляду справи, якихось заперечень суду не надав. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, отримавши згоду позивача, суд ухвалив розглянути справу заочно з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічним засобом з підстав, визначених ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, встановив такі факти і відповідні до них правовідносини: позивач [PERSON] є власником 1/2 частки квартири [ADDRESS], яка їй належить на підставі договору дарування від 15 грудня 2003 року (а.с.5). Відповідач [PERSON] зареєстрований в якості члена сім`ї - є сином позивача, за зазначеною вище адресою, що вбачається з наданої довідки від 29.10.2018 року за № 2338, виданої відділом ЖКГ ВК Первомайської міської ради (а.с. 8), але більше одного року там не мешкає, згідно акту від 30.10.2018 року за № 1922, складеного комісією в складі майстра РІС [PERSON] та економіста по ДПР - [PERSON] та сусідів [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Позивач не має можливості сплачувати комунальні послуги ще і за відповідача та оформити субсидію, це і стало підставою для звернення до суду з позовом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна та зобов'язана довести судові ті обставини, на які вона посилається, як на підтвердження своїх вимог або підтвердження своїх заперечень. На думку суду, відповідач, не надавши заперечень на позовні вимоги та жодного доказу поважності не проживання в квартирі позивача більше року, визначив для себе інше місце мешкання. Відповідно ж до ст. 405 ЦК України за особами зберігається право на житлову площу протягом 1 року, а перевищивши вказаний термін, тільки за рішенням суду його можна поновити, і те через поважність причин не проживання на житловій площі. Натомість, позивач повністю підтвердив обґрунтованість своєї позиції, що також вбачається і з акту від 30.10.2018 року за № 1922, що в спірній квартирі відповідач не мешкає з серпня 2016 року. Тому, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особа знімається з реєстрації місця проживання внаслідок набрання чинності рішенням про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. А судом встановлено факт не проживання на спірній житловій площі відповідача без поважних причин.

Outcome: approved