Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

09 грудня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» про захист прав споживача, визнання договору недійсним та стягнення коштів. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 22 жовтня 2014 року між ним і відповідачем було укладено договір фінансового лізингу №01/14-00341, предметом якого є трактор МТЗ модель 82.1. На виконання вимог вказаного договору він сплатив авансовий платіж у розмірі 10% вартості предмета лізингу, що становить 28 000 грн. та 22 000 грн. за «пришвидшення отримання трактора». Позивач вважає даний договір лізингу незаконним, оскільки під час укладення даного договору його було введено в оману щодо обставин, які мають істотне значення, зокрема у договорі відсутня обов'язкова для договору лізингу істотна умова щодо предмету в обсягах, визначених законом, а саме: предмет договору не відповідає поняттю індивідуально визначеної речі та не містить вимог щодо якості предмету лізингу відповідно до ДСТУ, класифікаторів, технічних умов. Також у договорі не дотримано право лізингоодержувача на вибір постачальника предмета лізингу, якого не зазначено взагалі. Крім того, відповідач порушив його права, як споживача, оскільки умови оспорюваного договору суперечать принципу добросовісності, порушують вимоги ст. 808 ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів», тому що є несправедливими в цілому, унаслідок чого утворився дисбаланс договірних прав і обов'язків на шкоду споживачеві (п. п. 1.4, 1.6, 2.5, 3.4.1, 5.4, 8.15, розділ 10), що є підставою для визнання такого договору недійсним. Крім того, після підписання договору його було неодноразово введено в оману щодо умов виконання договірних зобов'язань, що в подальшому завдало йому шкоди як споживачу. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав у повному обсязі. Представник відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» у судове засідання не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи в його відсутність, а також письмові заперечення проти позову, в яких просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог (а. с. 200-207). Заслухавши позивача [PERSON], повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 22 жовтня 2014 року між ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» та [PERSON] укладено договір фінансового лізингу №01/14-00341 з додатками №№1, 2, 3, згідно з умовами якого відповідач взяв на себе зобов'язання придбати транспортний засіб: трактор МТЗ, модель 82.1 у власність та передати його у користування позивачу на строк та на умовах, передбачених цим договором (а. с. 7-13). У додатку №1 до вказаного договору визначено: - вартість предмета лізингу 280 000 грн.; - відсоток платежів 50%; - сума виплат 140 000 грн.; - щомісячний платіж 11 666 грн. 67 коп.; - комісія за організацію (10%) - 28 000 грн.; - комісія за передачу (3%) - 8 400 грн. Додатком №2 до договору встановлено графік сплати всіх вище перерахованих платежів. У специфікації, що є додатком №3 до договору лізингу, вказується транспортний засіб марки МТЗ, модель 82.1 та його вартість - 280 000 грн. Згідно з п. 1.4 договору, лізингодавець (відповідач) не відповідає перед лізингоодержувачем (позивачем) за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець. Пунктом 1.7 визначено, що предмет договору передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок лізингодавця авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу), комісії за організацію оформлення даного договору (10% від вартості предмета лізингу), та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмета лізингу). На підставі п.2.1 договору він вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобов'язань сторонами, але не більше 78 календарних місяців з моменту підписання даного договору. Відповідно до п.2.2 договору, строк лізингу починається з дати передачі та закінчується через 60 календарних місяців з моменту підписання Акту приймання-передачі предмета лізингу і в останню дату платежу, зазначену у додатку №2 до цього договору, якщо інше не передбачено умовами даного договору. Пунктом 8.2.1 Договору визначено, що перший лізинговий платіж складається із: а) комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням цього договору (надалі - «комісія за організацію»), яка розраховується як: комісія за організацію, яка визначена у додатку №1 до даного договору та становить 10% від вартості предмету лізингу, б) авансу ціни предмета лізингу, який розраховується: авансовий платіж, який визначений у додатку №1 до даного договору та становить 50% від вартості предмету лізингу, в) комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу, як платіж, що покриває витрати лізингодавця пов'язані з організацією передачі предмета лізингу на користь лізингоотримувача. Розмір комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізинга визначений у додатку №1 до даного договору та становить 3% від вартості предмету лізингу. Згідно з п. 8.2.3 договору позивач зобов'язаний сплачувати «другий лізинговий платіж», який складається з: відшкодування вартості предмета лізингу; сплати відсоткової ставки за користування предметом лізингу; сплати комісії за супроводження договору. Пунктом 9.1 договору передбачено право лізингоодержувача при обов'язковій умові сплати в повному обсязі заборгованості за лізинговими платежами, сплати можливих штрафних санкцій та відшкодування збитків, придбати у власність (викупити) предмет лізингу по його залишковій вартості за окремо укладеним договором купівлі-продажу. Розділом 10 договору (пункти 10.1-10.12) встановлена відповідальність лізингоодержувача перед лізингодавцем за невиконання будь-яких умов договору, зокрема, у вигляді сплати штрафних санкцій, одностороннього розірвання договору лізингодавцем, відшкодування збитків, повернення предмета лізингу. Згідно з п. 10.11 договору, у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до сплати останнім на рахунок лізингодавця авансового платежу, лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання договору в сумі 30% від сплаченої суми авансових платежів. В такому випадку комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається. Статтею 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що договір лізингу має бути укладений у письмові формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу, розмір лізингових платежів та інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини 1 статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Аналогічне визначення поняття договору лізингу міститься і у статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг». Відносини, що виникають у зв'язку з договором лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку та Законом України «Про фінансовий лізинг». За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність. Згідно зі статтею 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Належне виконання лізингоодержувачем обов'язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна Таким чином, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж. Статтею 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, встановлену в договорі. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Згідно зі статтею 697 ЦК України договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин. Суд не погоджується із доводами позивача щодо обов'язкової наявності у договорі лізингу умови, яка вказує у кого саме буде придбано товар для лізингоодержувача, оскільки така умова не є істотною для договорів фінансового лізингу та не вимагається законодавством. Лізингодавець вправі обирати на свій власний розсуд продавця обраного товару. У визначенні договору фінансового лізингу зазначено, що продавець визначає юридичну чи фізичну особу - суб'єкта підприємницької діяльності, найменування, адресу та реквізити якої зазначено в акті приймання-передачі предмета лізингу, який є предметом даного договору. Крім того, лізингодавець на момент укладення договору не може передбачити в якого саме продавця буде придбаний товар, оскільки саме від лізингоодержувача залежить коли саме товар буде придбано, де саме забажає отримати товар тощо. Умовами договору чітко передбачено, що лізингодавець зобов'язаний придбати обраний клієнтом товар та здійснити всі необхідні дії щодо його реєстрації та страхування, та лише тоді передати його у право користування та розпорядження лізингоодержувачу. Також суд не погоджується із твердженнями позивача про відсутність у договорі конкретних визначень та розмірів лізингових платежів як підстави для визнання його недійсним, оскільки ст. 8 спірного договору чітко визначено поняття «лізингові платежі» та вказані відповідні конкретні формули, на підставах яких були вирахувані конкретні суми. Крім того, відповідно до п. 8.1 ст. 8 договору складові лізингових платежів, їх суми та дати платежів, визначені в графіку лізингових платежів у додатках №№1, 2 до цього договору, які є невід'ємною його частиною. Договором фінансового лізингу чітко передбачено, в яких випадках встановлені суми можуть бути змінені, саме з підстав, які не залежать від лізингодавця та чітко передбачено, що у разі такої зміни між сторонами має бути підписана обов'язкова додаткова угода до договору, а також акт коригування вартості предмета лізингу. Доводи [PERSON] про те, що представник відповідача ввів його в оману стосовно призначення платежу в сумі 28 000 грн. суд вважає необґрунтованими, оскільки позивач ознайомлювався з додатком №1 до договору, де зазначене призначення вказаного платежу, про що свідчить підпис останнього у вказаному документі (а. с. 14). В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що при укладені оспорюваного договору фінансового лізингу працівники ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» умисно ввели в оману позивача, шляхом повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності, або замовчували обставини, що мають істотне значення для угоди, яка укладається. Відсутні й докази, які б свідчили про вплив працівників відповідача на формування волі [PERSON] щодо природи оспорюваного договору, характеру та обсягу прав і обов'язків його сторін, властивостей та якості предмета договору. Так, оспорюваний договір викладений у письмовій формі, містить детальне викладення умов на чотирнадцяти сторінках, кожна з яких була підписана позивачем. Крім того позивачем підписані додатки до договору, в яких зазначена марка та модель транспортного засобу, що є предметом договору та графік сплати авансового платежу. В силу ст. ст. 3, 627 ЦК України, договору притаманна така риса, як свобода договору. Поряд із справедливістю, добросовісністю і розумністю вона вважається вищою цінністю права, що забезпечує природне існування фізичної особи. Свободу договору можна охарактеризувати як нормативно закріплену можливість особи здійснювати дії, вчинки на власний розсуд, не порушуючи при цьому свободу інших суб'єктів. Зміст свободи договору в загальному розкривається у ст. 627 ЦК України, яка з посиланням на ст. 6 ЦК України встановлює співвідношення актів цивільного законодавства і договору. За ними, зміст названого принципу проявляється у свободі особи вільно вступати у договірні відносини; самостійно обирати контрагента та вид договору, який регулюватиме їх взаємні відносини; самостійно визначають умови (зміст) договору, структуру і вид договірного зв'язку. Учасники договору можуть обрати договір, що передбачений законом (так звані поіменовані договори, які прямо передбачені в ЦК України або в іншому нормативному акті), так і договір, не передбачений у законодавстві (непойменовані), проте породжує права та обов'язки його учасників. За ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Такі суттєві умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов'язки, які покладаються на них за договором. Якщо сторони досягли згоди за всіма істотними умовами, які визнані такими законом або необхідні для даного виду, то договір вважається укладеним і набуває обов'язкової сили для сторін. Одночасно слід зазначити, що договір є підставою виникнення договірного зобов'язання - під яким, відповідно до ст. 509 ЦК України, слід розуміти правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Підписи позивача на договорі та додатках свідчать про те, що позивач ознайомився із змістом договору та додатками, та погодився із умовами викладеними у договорі. Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм, (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Тому суд приходить до висновку, що сторони спірного договору фінансового лізингу, будучи вільні в своєму виборі, визначили предметом договору фінансового лізингу в п. 1.1. та додатку №3 транспортний засіб - трактор МТЗ - 82.1. При цьому суд також звертає увагу на ту обставину, що в п. 1.4. договору №01/14-00341 фінансового лізингу його сторони за взаємною згодою передбачили, що за зобов'язаннями щодо комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію та усунення несправностей несе відповідальність продавець (фізична чи юридична особа, зазначена в акті приймання-передачі предмета лізингу). Таким чином, договір №01/14-00341 фінансового лізингу від 22 жовтня 2014 року укладений сторонами, які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним і відповідало їх внутрішній волі, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, які були ним обумовлені. Будь-які підстави вважати, що правочин суперечить ЦК України чи іншим актів цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, судом не встановлені. В силу ст. ст. 525-526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов зобов'язання і вимог закону, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або іншими звичайно застосовуваними вимогами. Принцип належного виконання припускає, що зобов'язання має бути виконане належними суб'єктами, в належному місці, в належний час, належним предметом і належним чином. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Розірвання договору тягне за собою наслідки, передбачені законом або договором. Зазначене вище у повній мірі стосується і зобов'язань, підставою виникнення яких є договір фінансового лізингу, з виключеннями та особливостями, притаманними тільки названому виду договорів. Договором фінансового лізингу чітко передбачено, в яких випадках встановлені суми можуть бути змінені, а саме з підстав, які не залежать від лізингодавця та чітко передбачено, що у разі такої зміни між сторонами має бути підписаний додаток до договору з коригуванням вартості предмета лізингу. Заявляючи вимогу про визнання недійсним спірного договору на підставі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», позивачем не було зазначено суттєвих обставин, які б давали підстави вважати, що умови договору є несправедливими з наявністю одночасно ознак того, що умови договору порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін або завдають шкоди споживачеві, оскільки сам договір містить 14 самостійних статей, які регулюють різні за своїм змістом права та обов'язки як відповідача, так і позивача, а Закон України «Про захист прав споживачів» повинен застосовуватися у системному зв'язку із спірними правовідносинами, що регулюються Законом України «Про фінансовий лізинг», який є спеціальним. Договір фінансового лізингу відповідає вимогам спеціального законодавства, яким регулюються правовідносини фінансового лізингу та з аналізу умов спірного договору не вбачається істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків позивача і відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 808 ЦК України якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Щодо доводів позивача про встановлення в розділі 10 Договору односторонньої відповідальності лізингоодержувача за порушення зобов'язання, а також за розірвання договору за його ініціативою, що є обмеженням принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності, а також порушенням вимог передбачених Закону України «Про фінансовий лізинг» прав споживача на розірвання договору, суд також не може з ними погодитись виходячи з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку. Отж, наведена стаття дає право лізингоодержувачу відмовитись від договору лізингу лише при настанні певної умови, а саме прострочення передачі предмета лізингу понад 30 днів, тобто не регулює виниклі правовідносини. Пункти 10.11, 10.12 Договору передбачають умови розірвання договору з ініціативи лізингоодержувача. За таких обставин, суд вважає, що відсутні підстави вважати вказані умови договору несправедливими. Відповідно до п. 8.16 Договору дострокове погашення може відбуватися не раніше ніж через 12 календарних місяців після підписання акту прийому-передачі предмета лізингу між сторонами. За дострокову сплату лізингових платежів в термін до 12 календарних місяців з моменту підписання акту приймання-передачі предмета лізингу, лізингоодержувач сплачує штраф за дострокове погашення в розмірі 10% від суми дострокового погашення. Пунктом 3 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що лізингоодержувач має право вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках. Отже, законодавством про фінансовий лізинг чітко передбачено порядок, умови та наслідки розірвання договорів фінансового лізингу лізингоодержувачами в односторонньому порядку, тобто законодавством передбачена можливість відмовитись від правочину в разі неналежного виконання лізингодавцем умов договору, а саме лише у разі затримки передачі товару в користування, в інших випадках сторони мають обов'язково керуватись умовами договору. Згідно із ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», тобто умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Таким чином, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві. Судом не встановлено наявності одночасно всіх вказаних ознак. Отже, доводи позивача, що умови спірного договору є несправедливими в цілому, унаслідок чого утворився дисбаланс договірних прав і обов'язків на шкоду споживачеві, свого підтвердження не знайшли . Частиною 1 статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, зважаючи на викладені положення чинного законодавства, суд приходить до висновку, що між сторонами було укладено цивільно-правовий договір, з дотриманням усіх передбачених законодавством вимог, а тому позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed