Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

10.05.2016 року позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи його тим, що 28.06.2008 року вони з відповідачем [PERSON] уклали шлюб. Від шлюбу мають спільного сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з матір'ю. Сімейні стосунки між подружжям не склалися через різницю в характерах, однією сім'єю подружжя проживали до 2012 року, на даний момент сім'я розпалася, шлюб існує формально. Позивач вважає, що збереження сім'ї у подальшому не можливе, вказує на те, що збереження шлюбу суперечить її інтересам, просить суд розірвати шлюб, сина залишити на її вихованні; стягнути судові витрати з відповідача. Позивач в судове засідання не з'явилася, через канцелярію суду надала заяву, в якій просила слухати справу у її відсутності, позов підтримує повністю, проти заочного рішення не заперечувала (а.с. 18). Відповідач у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, що підтверджується письмовим поштовим повідомленням, яке є в матеріалах справи ( а.с. 24, 26). З письмовою заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався. За погодженням з позивачем суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 28.06.2008 року сторони по справі перебувають у шлюбі, який зареєстрований Виконавчим комітетом Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області, актовий запис № 11 (а.с. 3). Від шлюбу позивач та відповідач мають спільну дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Виконавчим комітетом Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області (а.с. 4). Суд вважає за доцільне залишити малолітнього сина [PERSON]., [INFO], на вихованні у позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач припинили шлюбно-сімейні стосунки з 2012 року через постійні сварки, відсутність взаєморозуміння, шлюб існує лише формально. Оцінивши належність, достовірність, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, суд вважає, що підстави, на які посилається позивач, наполягаючи на розірванні шлюбу, є обґрунтованими: збереження сім'ї не можливо, на примирення позивач не згодна, шлюб існує лише формально, відтак позов підлягає задоволенню. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Позивачем заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача на її користь судових витрат, а саме судового збору у сумі 551,20 грн. та витрати на праву допомогу у сумі 150 грн. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З урахуванням вимог діючого законодавства, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір за подання позову про розірвання шлюбу у розмірі 551,20 грн. та витрати на правову допомогу.

Outcome: approved