Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

09.11.2016 р. [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визначення місця проживання дітей, про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів; третя особа- виконавчий комітет Тернівської районної у місті ради. На обґрунтування позову зазначає, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано. Від шлюбу вони мають двох дітей сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 24.10.2013 р. з позивача на користь [PERSON] було стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини доходу, на утримання двох дітей. Після розлучення відповідач постійно перешкоджала спілкуванню батька з дітьми. У вересні 01.09.2016 року позивач дізнався, що з травня 2016 року [PERSON] поїхала за межі України, а дітей залишила у сторонніх людей, які не були її родичами. З вересня 2016 р. позивач забрав дітей до себе додому, за адресою : [ADDRESS] де дбає про них і утримує їх. В зв'язку із даними обставина позивач просить суд визначити місце проживання дітей разом з ним, та припинити стягнення аліментів з нього та стягувати аліменти з відповідача в розмірі 1/3 щомісячно. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з»явилися, надали заяву щодо розгляду справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилася, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. В судове засідання представник служби у справах дітей Виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, при вирішенні справи послався на розсуд суду. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає необхідним в порядку заочного розгляду справи зі згоди позивача задовольнити позов частково. Правовідносини між сторонами регулюються, ст.ст. 141,160,161 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частиною 1 ст. 150 СК України визначені головні напрями виховного процесу, який мав би зосереджуватися на основних суспільних цінностях повазі до інших людей, любові до членів своєї сім`ї, родини. Брак любові у дитячі роки це духовний дисбаланс на усе життя. Згідно зі ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Згідно частини 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у ст. 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Наведені вище правові норми та інші обставини справи свідчать про можливість позивача забезпечувати нормальний всебічний розвиток дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Судом встановлено, що з 07.02.1998 сторони перебували у шлюбі, який 08.04.2014 розірвано, а.с. -7. Від шлюбу у них народилось двоє дітей - син [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO] (а.с.8,9). Після розірвання шлюбу діти проживали разом із матір'ю [PERSON] Згідно висновку виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради від 21.02.2017 №1/31-106, на цей час діти проживають спільно з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] де вони і зареєстровані, в квартирі є всі необхідні умови для життя дітей. З моменту проживання дітей з батьком нарікань на дітей з боку педагогів школи, у якій навчаються діти не було, діти доглянуті та охайні. За результатами проведеної бесіди з дітьми, встановлено, що вони бажають жити разом з матір»ю, але розуміють, що зараз це можливо, а тому не заперечують щодо проживання з батьком. Вони спілкуються з матір»ю через інтернет мережу. Батько їх не ображає та не застосовує покарань, а.с. - 38. Стан здоровя дітей задовільний Згідно акту обстеження умов проживання від 15.02.2017, складеного службою у справах дітей виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради, житлово-побутові та соціально-гігієнічні умови проживання дітей у квартирі батька за адресою: [ADDRESS], дозволяють проживання дитини вищевказаної вікової категорії, а.с.-37. Позивач працює, позитивно характеризується і має постійний дохід, а.с.-11. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Тим більш, що позивач не заперечує проти спілкування дитини з матір'ю. Крім того, сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини, якщо маються обставини, з яких дитині краще проживати з батьком ніж з матір'ю. Враховуючи вищезазначене, та з урахуванням висновку служби у справах дітей виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради, суд вважає доцільним в інтересах малолітньої дитини визначити проживання [PERSON], [INFO], з позивачем. Щодо позовних вимог у частині визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON], то згідно ч. 3 ст. 29 ЦК України та ст. 160 СК України вони до задоволення не підлягають, оскільки на цей час дитині виповнилося 16 років і місце проживання визначається нею самою. Крім того, судом встановлено, що згідно рішення Тернівського районного суд м.Кривого Рогу від 24.10.2013, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів на утримання дітей, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , щомісячно починаючи з 04 липня 2013 року, а.с. - 6. Юридичною підставою для стягнення аліментів з позивача на користь відповідача було те, що діти після розлучення батьків залишилася проживати з матір'ю. Судом встановлено, що діти фактично проживають разом з батьком та перебувають на його утриманні, що підтверджене довідкою про склад сім'ї та актом, а.с.10, 12. Згідно до ст.180, 181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Згідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. З аналізу даної норми вбачається, що одним із способів захисту порушеного права у разі зміни обставин, що впливають на визначені розміри періодичних платежів, є звільнення від них. За таких підстав, враховуючи, що малолітні діти проживають разом з позивачем і перебувають на його утриманні, а тому відпали юридичні підстави для стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання дітей, а тому суд вважає достатнім для захисту прав позивача припинити нарахування і звільнити його від обов'язку сплати аліментів, а також стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/3 усіх видів доходів щомісячно на користь позивача на утримання двох дітей. Судові витрати підлягають розподілу згідно ст.88 ЦПК України. З урахуванням викладеного, на підставі ст. ст. 151, 140, 160, 161, 180, 182, 183, 192-193, 273 СК України,

Outcome: partial