Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

07 березня 2017 року до Приазовського районного суду Запорізької області, згідно ухвали апеляційного суду Запорізької області від 28 лютого 2017 року якою визначена підсудність за Приазовським районним судом, надійшла цивільна справ за вказаним позовом, в якому позивач просить стягнути з [PERSON] борг у розмірі 46\~619,85 грн. Позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що під час перевірки, у січні 2016 року, списків працюючих на спеціальних посадах пенсіонерів, було виявлено, що [PERSON] з 01.04.2015 року не мала права отримувати пенсію, так як працювала в цей час на посаді судді Приморського районного суду Запорізької області, яка відноситься до спеціальних законів. Згідно документів пенсійної справи з 01.08.2014 року [PERSON] призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» управлінням Пенсійного фонду України в Шевченківському районі міста Києва. За даними трудової книжки на час призначення пенсії [PERSON] працювала суддею в Торезькому міському суді Донецької області. 10.03.2015 року [PERSON] звернулася до управління Пенсійного фонду України в Приморському районі Запорізької області з заявою щодо запиту пенсійної справи та надала копію паспорту, ідентифікаційного коду, довідку про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України. 01.04.2015 року [PERSON] взята на облік в УПФУ в Приморському районі Запорізької області, їй була нарахована та виплачена пенсія за віком . Законом України від 02.03.2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (надалі Закон № 213-VIII), внесено зміни до порядку призначення пенсій за віком на пільгових умовах і за вислугу років, а також тимчасово на період з 01.04.2015 по 31.12.2015 року встановлено особливий порядок виплати пенсій працюючим пенсіонерам незалежно від дати призначення пенсії. Однак, [PERSON], працюючи на посаді судді Приморського районного суду Запорізької області, у період з 01.04.2015 року по 31.01.2016 року продовжила отримувати пенсію за віком, хоча відповідно до Закону № 213-VIII не мала права на її отримання. Тому, на думку позивача, за вказаний період з 01.04.2015 року по 31.01.2016 року виникла переплата пенсії в розмірі 46\~619,85грн. з вини відповідачки, у зв'язку з несвоєчасним повідомленням УПФУ про працевлаштування. У добровільному порядку [PERSON] відмовляється повернути пенсію у вказаній сумі, тому і змушений звернутися до суду з відповідним позовом. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, обґрунтовуючи їх зазначеними підставами, просив суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, належним чином була повідомленою про день розгляду справи та час розгляду справи. Проте в матеріалах справи наявна заяву про розгляд справи в її відсутність та письмові пояснення щодо заперечення позову. В обґрунтування заперечень відповідачка [PERSON] посилається на наступні обставини : так, 11.08.2014 року їй призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» УПФУ в Шевченківському районі м. Києва. Для призначення пенсії вона подала необхідний пакет документів, в тому числі і копію трудової книжки, в якій, на день призначення пенсії, наявний запис про перебування на посаді судді Торезького міського суду Донецької області з 08.04.2004 року. Звільнення з посади судді після призначення пенсії не відбувалося. За весь період з моменту призначення пенсії, їй нараховувалася та виплачувалася заробітна плата. Указом Президента України від 07.04.2015 року №203/2015 «Про переведення суддів» її переведено на посаду судді Приморського районного суду Запорізької області, а згідно наказу Приморського районного суду Запорізької області від 17.04.2015 року її зараховано до складу суду. Тому вважає твердження позивача щодо її звільнення з посади судді Торезького міського суду Донецької області у лютому 2015 року та працевлаштування у Приморський районний суд з 10.03.2015 року, безпідставними. Матеріали пенсійної справи на її імя містять в собі і копію трудової книжки, і розрахунок трудового стажу, у протоколі від 06.11.2014 року про призначення пенсії, міститься інформація про роботу, а в індивідуальних відомостях про заробітну плату та страховий стаж - відомості про страхувальника, яким є ТУ ДСА в Запорізькій області. Отже, на думку відповідача, позивач володів повною інформацією про її право щодо отримання пенсії та про роботу на посаді судді. Тим самим, на думку відповідачки [PERSON], будь-які зміни, які б вплинули на зміну розміру пенсії, припинення її виплати, у неї не відбулися, зловживань з свого боку, як пенсіонера, не допустила, недостовірну інформацію Управлінню Пенсійного фонду України в Приморському районі Запорізької області не надавала. На думку відповідача [PERSON] є безпідставним посилання позивача на застосування Закону України №213 VIII, який набув чинності з 01 квітня 2015 року і за яким внесено зміни до статті 47 Закону №1058-IV та визначено, що тимчасово, у період з 01 квітня по 31 грудня 2015 року , у період роботи (крім інвалідів I та II , інвалідів війни III, та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється лія пункту 1 статті 10 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами від 17 листопада 1992 року № 2790- XII «Про статус народного депутата України», №889-VII від 14 жовтня 2014 року, №1697- VII «Про прокуратуру», № 2453 VI, пенсії призначені відповідно до Закону 1058- IV, не виплачуються. У пункті пятому Прикінцевих положень Закону №213 VIII передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до вищезазначених законів. Оскільки до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то, на думку відповідача, з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються , зокрема, відповідно до Закону № 2453-VI. Тому, на думку відповідача, з 01.06.2015 року особи, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються , зокрема, згідно з Законом № 2453-VI, втратили право на пенсійне забезпечення відповідно до вказаного Закону, то з цієї дати їм повинна бути відновлена виплата пенсії за віком, яка призначена у відповідності до Закону України №1058-IV. До того ж, на думку відповідача, правовий аналіз пункту пятого Прикінцевих положень Закону №213 VIII від 02.03.2015 року дає підстави вважати, що цей Закон стосується порядку призначення пенсії у разі реалізації особою права на пенсійне забезпечення і не стосується вже раніш призначеної пенсії. 29.08.2016 року постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області задоволено її позов до Управління пенсійного фонду України в Приморському районі Запорізької області щодо визнання дії протиправними та зобовязання вчинити певні дії. Зазначеною постановою суду визнано протиправними дії Управління пенсійного фонду України в Приморському районі Запорізької області щодо припинення їй виплати пенсії з 01 лютого 2016 року, яка була призначена відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та зобовязано Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі Запорізької області поновити виплату пенсії з 1 лютого 2016 року. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2016 року зазначена постанова залишена без змін. Рішенням Конституційного Суду України від 10.06.2016 року у справі №4-рп/2016 за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини пятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та положень пункту пятого розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, вказані положення визнанні неконституційними і зазначено, що втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини ( ч.3 ст.61 ЦПК України). А відтак відповідач [PERSON] позов вважає необґрунтованим і таким, що задоволенню не підлягає. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного: Судом встановлено, що [PERSON] є отримувачем пенсії за віком згідно\~Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 24), яка була призначена [PERSON] УПФУ Шевченківського району міста Києва 11.08.2014 року на підставі наданого пакету документів, в тому числі і копії трудової книжки (а.с. 27, 30, 32-38). На підставі особистої заяви [PERSON] (а.с. 22), Управлінням Пенсійного фонду України в Приморському районі Запорізької області було витребувано пенсійну справу відповідачки із УПФУ Шевченківського району міста Києва /а.с. 26/. Матеріали пенсійної справи містять в собі необхідні відомості щодо призначення пенсії [PERSON], в тому числі і копію трудової книжки. Загальний розмір пенсії, яку отримала відповідачка [PERSON] за період з 01.04.2015 року по 31.01.2016 року, становить 46\~619,85грн.(а.с. 40). Викликом від 04.02.2016 року за № 821/03 УПФУ в Приморському районі Запорізької області повідомило отримувача пенсії за віком [PERSON] про необхідність прибуття до установи з приводу питання виплати пенсії (а.с. 29). Звертаючись до суду позивач зазначав, що за період дії Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, з 01.04.2015 року по 31.01.2016 року у відповідачки виникла переплата пенсії в розмірі 46\~619,85 грн. з її вини, а саме\~\~у зв'язку з неповідомленням УПФУ про працевлаштування. На підтвердження доводів, викладених в позовній заяві, позивачем надано до суду виклик від 04.02.2016 року №821/03, адресований [PERSON] щодо прибуття до управління Пнсійного фонду для вирішення питання з приводу виплати пенсії (а.с. 29). Згідно до вимог ч.1\~ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст.61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Статтею 57 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів і висновків експертів. Як\~\~вбачається з матеріалів справи, [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні пенсійного фонду України в Приморському районі Запорізької області з 01.04.2015 року і є отримувачем пенсії за віком відповідно до\~Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Загальний розмір пенсії, яку отримала відповідачка [PERSON] за період з 01.04.2015 року по 31.01.2016 року, тобто в період дії Закону № 213-VIII від 02.03.2015 року становить 46\~619,85грн. (а.с. 40). Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються нормами\~глави 83 ЦК України, яка визначає загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Відповідно до ч. 1\~ст. 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно та зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала . Згідно до\~ст. 1215 ЦК України\~не підлягає поверненню безпідставно набуті:\~\~заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Отже, зі змісту \~ст. 1215 ЦК України вбачається, що надмірно виплачені суми, у тому числі пенсії, повинні бути повернені, якщо їх виплата стала результатом рахункової помилки (наявність якої має бути доведена позивачем) або несумлінності одержувача. Таким чином, характер правовідносин, які виникли між сторонами, виключає можливість застосування до них судом положень ч.1\~ст.1212 ЦК України. При цьому правильність виконаних розрахунків, якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмується, отже, зазначене у\~ст. 1215 ЦК України\~майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів (правова позиція, висловлена у постанові Верховного Суду України від 02.07. 2014 року у справі № 6- 91 цс 14). Правовою позицією Верховного Суду України 22 січня 2014 року за результатами розгляду справи №6-151цс13 визначено, що безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат, встановлених абзацом 2 частини першої\~статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. Крім того правовою позицією Верховного Суду України від 02 липня 2014 року за результатами розгляду справи №6-91цс14 визначено, що до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення\~статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають.\~\~\~\~\~\~\~\~ При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у\~\~статті 1215 ЦК України\~майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. Відповідно до\~ст. 360-7 ЦПК України\~вказані правові позиції є обов'язковими для застосування судом. Статтею 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»\~установлено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Чинним законодавством встановлено спеціальний порядок стягнення надмірно сплаченої пенсії. Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженим\~Постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року № 6-4\~(далі - Порядок). Згідно з п. 3 цього Порядку повернення коштів проводиться відповідно до\~ч. 1\~ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення»\~суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Таким чином, повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме, через зловживання, зокрема у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації. Проте позивачем не було доведено те, що надмірна сплата пенсійних коштів у розмірі 46\~619,85 грн. відбулася з вини відповідача. Напроти, з матеріалів справи вбачаться, що відповідачка, надавши позивачу трудову книжку, не приховувала факт працевлаштування на посаді судді при призначені їй пенсії за віком, після призначення пенсії будь-які зміни щодо звільнення з посади, працевлаштування, не відбулися. Відповідно до статей\~10,\~60 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України\~засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Зазначаючи в позовній заяві про наявність переплати пенсії за період 01.04.2015 року по 31.01.2016 року з вини відповідачки, у зв'язку з неповідомленням останньої про своє працевлаштування, позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження даної обставини, зокрема що такі зміни взагалі мали місце у зазначений період. Тим самим суд погоджується з доводами відповідача в цій частині, а що стосується посилання відповідачки на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29.08.2016 року (а.с. 79-85 ), рішення Конституційного Суду України від 10.06.2016 року у справі №4-рп/2016, суд до уваги не приймає, так як, на думку суду, рішення місцевого суду ухвалено за позовом із іншим предметом позову та інших підстав, а рішенням Конституційного суду хоча і визнанні неконституційними положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, однак, як зазначено в рішенні Конституційного суду, вказані положення втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. З урахуванням викладеного, суд приходить до переконання, що без підтвердження фактів недобросовісної поведінки відповідача чи фактів зловживань, які відповідно до\~ст. 60 ЦПК України\~повинен довести позивач, відсутні правові підстави для задоволення позову, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження факту недобросовісного набуття відповідачем отриманих коштів в сумі 46.619,85 грн., які є пенсійною виплатою, то відповідно до вимог\~ст. 1215 ЦК України\~зазначена сума поверненню не підлягає.\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: dismissed