Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

09 грудня 2015 року [PERSON] звернулась до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області з позовом до Маріупольської міської ради, [PERSON], [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування на нерухоме майно. В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] року померла її бабуся [PERSON] Після її смерті відкрилось спадщина на нерухоме майно, а саме будинок [ADDRESS] та земельну ділянку за вказаною адресою. Земельна ділянка належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю. На вказаній земельній ділянці розташований житловий будинок літ.А-1, нежитлова прибудова літ.А1-1, загальною площею 76,7 кв.м., житловою площею 47,8 кв.м., літньої кухні літ. Б-1, підвалу Б/п, навісу літ. Е-1, огорожа №1,2,3 та мощення літ.І. (надалі - спірне домоволодіння). Інвентаризаційна вартість спірного домоволодіння згідно технічного паспорту, виготовленого станом на 26 травня 2015 року, складає 77092,00 гривень. Житловий будинок належав [PERSON] на праві приватної власності. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] були дідусь позивача [PERSON], її батько [PERSON] та сестра батька [PERSON] [PERSON] на момент смерті бабусі позивача постійно проживав разом із нею у спірному домоволодінні, був зареєстрований у ньому та фактично прийняв спадщину після її смерті, хоча до нотаріальної контори не звернувся та належним чином спадкові права не оформив з невідомих їй причин. Її діти - відповідачі за позовом також до нотаріальної контори не звертались, так як вважали, що спадщину повністю прийняв їх батько - [PERSON] [INFO] року помер [PERSON] На момент його смерті позивач проживала разом із ним у спірному домоволодінні, здійснювала за ним догляд, вела спільне господарство. Вказаний факт підтверджується рішенням Ордждонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 жовтня 2015 року, що набрало законної сили 19 жовтня 2015 року. Таким чином, вона фактично прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті дідуся, вступила в управління спадковим майном, сплачує комунальні послуги, проводить ремонтні роботи, у зв'язку із погіршенням стану домоволодіння. Оскільки фактично спадщину вона прийняла, [INFO] року вона звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а саме спірного домоволодіння та земельної ділянки. 26 листопада 2015 року приватним нотаріусом Одерій А.С. їй було видане свідоцтво про право на спадкування за законом, а саме на земельну ділянкою [ADDRESS] Також, в той же день позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірне домоволодіння через відсутність оригіналу правоустановчого документа на ім'я [PERSON], про що винесену відповідну постанову. Позивач вважає, що реалізовуючи свої права, її бабуся 09 серпня 1961 року отримала у безстрокове користування земельну ділянку по [ADDRESS] для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності, що підтверджується відповідним договором. Актом прийому індивідуального будівництва, затвердженого рішенням виконавчого комітету Орджонікідзевської районної ради депутатів трудящих №13 від 13 липня 1966 року, комісія прийняла домоволодіння [PERSON], розташоване по [ADDRESS]. 01 березня 1967 року був виданий висновок про реєстрацію за [PERSON] права власності на спірне домоволодіння. Однак, з невідомих причин, право власності за [PERSON] зареєстроване у встановленому законом порядку не було. У зв'язку із чим, відсутнє свідоцтво про право власності на спірне домоволодіння. Після звернення до відділу Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Маріупольського МУЮ, позивач стало відомо, що для реєстрації права власності на нерухоме майно, яке виникло у 1967 році, необхідне особиста приступність власника, а це неможливо по причині смерті [PERSON] Посилаючись, зокрема на ст.ст.1220, 1261, 1268 ЦК України, просила суд визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, який прийняв спадщину фактично шляхом постійного проживання разом зі спадкодавцем [PERSON], померлою [INFO] року, на спадкове майно - домоволодіння [ADDRESS], що складається з житлового будинку літ. А-1, нежитлової прибудови літ. А1-1, загальною площею 76,7 кв.м., житловою площею 47,8 кв.м., з відповідними до нього господарськими будівлями та спорудами: літньої кухні літ.Б-1, підвалом Б/п, навісом літ.Е-1, огорожею № 1,2,3 та мощенням літ.І. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, проте подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача Маріупольської міської ради Іванченко Н.О., що діє на підставі довіреності, відповідачі [PERSON], [PERSON], в судове засідання також не з'явилися, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечували. Неявка в судове засідання сторін, на думку суду не є перешкодою для розгляду справи на підставі наявних у ній доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про місце, день та час розгляду справи та на власний розсуд розпорядилися своїм правом прийняття участі в судовому розгляді. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Стаття 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.1265 ЦК України, у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], про що відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського райуправління юстиції міста Маріуполя Донецької області було складено актовий запис №236 та видане відповідне свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 09.02.2004 року /а.с.12/. Також судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], про що Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області було складено актовий запис №943 та видане відповідне свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 13.07.2011 року. /а.с.13/. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області 30 липня 2009 року, [PERSON] народився [INFO] Як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого повторно Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області 30 липня 2009 року, [PERSON] народилась [INFO] року. У графі «Батьки» записані: Батько - [PERSON]. Актовий запис № 49 /а.с.10/. Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого 06 листопада 2004 року Маріупольським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], після чого, останній присвоєно прізвище - [PERSON]. Актовий запис № 731 /а.с.11/. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частина 2 ст.61 ЦПК України передбачає, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07.10.2015 року у справі №265/5848/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Маріупольської міської ради про визнання про встановлення факту спільного проживання на момент смерті, був встановлений факт спільного проживання [PERSON] та її діда [PERSON] з серпня 2010 року по день його смерті за адресою: [ADDRESS]. Вказане рішення суду набрало чинності 19.10.2015 року /а.с.27-28/. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому, ч.3 цієї статті передбачає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Доказів того, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] подавали до нотаріусу заяви про прийняття спадщини в установлений ст.1270 ЦК України строк або проживали разом з [PERSON] або [PERSON] однією сім'єю на момент їх смерті, суду не надано. Не надійшло до суду й заперечень проти того, що [PERSON] одноособово та повністю фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON] Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] є спадкоємицею п'ятої черги за законом після смерті [PERSON] та має право на спадщину, яка належала йому після смерті [PERSON], оскільки є онукою обох померлих. З матеріалів справи вбачається, що 09 серпня 1961 року [PERSON] була надана у безстрокове користування земельна ділянка [ADDRESS] для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності, загальною площею 459 кв.м. /а.с.15, 16/. Згідно з актом прийому індивідуального домобудівництва, який було складено Міською прийомною комісією Орджонікідзевського району м.Жданова, домоволодіння [ADDRESS] яке було пред'явлено [PERSON], вважалося прийнятим /а.с.18-19/. Відповідно до виписки з протоколу №13 засідання виконкому Орджонікідзевської райради депутатів трудящих від 13 липня 1966 року, вказаний акт прийому індивідуального домоволодіння [PERSON] по [ADDRESS]. Стаття 100 ЦК Української РСР 1964 року (в редакції, яка діяла на момент прийняття спірного домоволодіння) передбачала, що в особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження. Відповідно до п.4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яку було затверджено заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 р. (надалі - Інструкція), реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння в межах міст і селиш міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Будинки, що підлягали реєстрації, повинні були бути закінченими будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих. А згідно з п.1 цієї Інструкції, реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Відповідно до висновку про реєстрацію домоволодіння, який було складено Жданівським бюро технічної інвентаризації 01.03.1967 року, домоволодіння [ADDRESS] яке розташоване на земельні ділянці 459 кв.м., належить [PERSON] на праві власності та підлягає реєстрації. Згідно з п.23 Інструкції, на підставі перевірених документів і свого висновку бюро технічної інвентаризації вносить відомості про право власності на будинок (домоволодіння) до реєстрової книги даного населеного пункту і проставляє на документі власника реєстраційний напис за встановленою формою. Проте, як вбачається з матеріалів справи та пояснень позивача, реєстраційний напис встановленої форми про право власності на будинок (домоволодіння) на ім'я [PERSON] відсутній. Відповідно до ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З відповіді приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Одерій А.С. №8/02-14 від 25 січня 2016 року вбачається, що після смерті [PERSON], [INFO] року із заявою про прийняття спадщини звернулася лише [PERSON] Частина 1 ст.1298 ЦК України передбачає, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Постановою приватного нотаріусу Маріупольського міського нотаріального округу Одерій А.С. від 26 листопада 2015 року, позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], який фактично прийняв спадщину шляхом постійного проживання разом зі спадкодавцем [PERSON], але не оформив своїх спадкових прав, оскільки у спадкоємця відсутній оригінал правовстановлюючого документу на ім'я [PERSON] Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання права. Згідно зі ст.396 ЦК України, особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Частина 5 ст.1268 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи з того, що позивач звернулася в установленому порядку до нотаріуса для прийняття спадщини, але нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину саме через відсутність правоустановчого документу на ім'я [PERSON], суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] є обгрунтованими, а його право на спадкування підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на спірне домоволодіння. На підставі викладеного,

Outcome: approved