Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

08.10.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь суму позики у розмірі 200 000 грн. та судовий збір. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26 червня 2012 року [PERSON] отримав від нього позику у розмірі 200 000 грн. Був встановлений наступний графік повернення грошових коштів: до 31.12.2012р. - 50 000, 00 грн.; 01.06.2013р. - 50 000,00 грн.; 31.12.2013р.-50 000,00 грн.; 01.06.2014р. - 50 000,00 грн., про що свідчить відповідна розписка складена і підписана самим відповідачем. Проте, відповідачем не було виконано взятих на себе зобов'язань з повернення суми позики, він неодноразово звертався з вимогами, щодо повернення грошових коштів до відповідача, зокрема було направлено письмову вимогу від 07.07.2014р., що підтверджується описом поштового вкладення та зворотнім поштовим повідомленням, однак, [PERSON] всіляко уникає виконання своїх зобов'язань, станом на сьогоднішній день зазначена позика не повернута навіть частково. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила у позові відмовити, посилаючись на те, що надана позивачем розписка не відповідає вимогам оформлення, а тому не є належним доказам на підтвердження позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно зі ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що 26 червня 2012 року [PERSON] отримав від [PERSON] позику у розмірі 200 000 грн. з графіком повернення грошових коштів: до 31.12.2012р. - 50 000, 00 грн.; 01.06.2013р. - 50 000,00 грн.; 31.12.2013р.-50 000,00 грн.; 01.06.2014р. - 50 000,00 грн., про що свідчить відповідна розписка складена і підписана самим відповідачем. (а.с.4 ) Крім того, суду був наданий оригінал розписки. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин суд дійшов висновку, що представником відповідача [PERSON] всупереч ст. 60 ЦПК України, не довела ті обставини, що відповідач не підписував договір позики (розписку) та що не брав від позивача кошти, у зв'язку з чим вважає її посилання необґрунтовані та не заслуговують на увагу. Згідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Нормою ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України покладено на позичальника обов'язок повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. У договорі позики від 26 червня 2012 року встановлено кінцевий термін повернення суми позики до 01.06.2014 року. У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, оскільки відповідачем не було виконано взятих на себе зобов'язань з повернення суми позики, станом на сьогоднішній день зазначена позика не повернута навіть частково, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню і з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за договором позики у розмірі 200 000 грн. Крім того, у відповідності до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2000 грн., а всього підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 202 000 грн.

Outcome: approved