Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

08.10.2019 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] - звернулася до суду з позовом до відповідача Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі Вознесенський МРВ ДВС ГТУЮ) про зняття арешту з майна в якому вказувала, що позивач є з 19.06.2018 року власником житлового будинку [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці і при намірі здійснити реєстрацію права власності на земельну ділянку вона отримала відмову реєстратора з обґрунтуванням наявності зареєстрованого Першою Вознесенською державною нотаріальною конторою обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №3457969 від 13.07.2006 року стосовно всього нерухомого майна. В обґрунтування своїх вимог представник позивача вказував, що згідно з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно арешт був накладений згідно постанови від 15.05.2002 року про арешт на майно боржника, який на теперішній час не знятий, але ніяких боргових зобов`язань за виконавчими провадженням позивач не має, встановити правові підстави накладення арешту на майно [PERSON] неможливо зважаючи на давність і відсутність зацікавленості будь-кого з кредиторів відносно [PERSON] як боржника. Посилаючись на необхідність усунення порушення права позивача, як власника майна, представник позивача просив позов задовольнити. Ухвалою суду від 06.11.2019 року було проведено заміну неналежного відповідача Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області на належного відповідача - [PERSON] , який проживає [ADDRESS] , який є стягувачем за виконавчим написом вчиненим приватним нотаріусом Загороднюк Л.К. 02.04.2002 року, за яким [PERSON] має заборгованість перед ним в сумі 3417 грн. та залучено третьою особою без самостійних вимог на предмет спору Вознесенський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, зазначивши про те, що позивач виконала перед ним свої зобов`язання за виконавчим написом. Представник третьої особи - Вознесенського МРВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області в судове засідання не з`явився, пояснення на позов не надав, судом належним чином повідомлений про розгляд позову, причину неявки суду не повідомив. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є з 19.06.2018 року власником житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 7-9), який розташований на земельній ділянці і при намірі здійснити реєстрацію права власності на земельну ділянку вона отримала 29.08.2018 року відмову реєстратора (а.с. 17) з обґрунтуванням наявності зареєстрованого Першою Вознесенською державною нотаріальною конторою обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №3457969 від 13.07.2006 року стосовно всього нерухомого майна. Згідно з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно арешт був накладений згідно постанови від 15.05.2002 року про арешт на майно боржника [PERSON] , який на теперішній час не знятий, підставою зазначено постанова від 15.05.2002 року про арешт всього майна боржника. З метою з`ясування наявних боргових зобов`язань боржника на запит суду з Державного нотаріального архіву Миколаївської області отримано копію постанови державного виконавця відділу ДВС Вознесенського міського управління юстиції від 13.05.2002 року про арешт майна [PERSON] у зв`язку з виконанням виконавчого напису вчиненого приватним нотаріусом Загороднюк Л.К. 02.04.2002 року, за яким [PERSON] має заборгованість перед [PERSON] в сумі 3417 грн. В ході розгляду цивільної справи позивач [PERSON] виконала вказане зобов`язання, що підтверджується розпискою [PERSON] про отримання ним коштів в сумі 3417 грн. Виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] коштів в сумі 3417 грн. не існує. Згідно ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. При цьому, підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, передбачені ч.ч. 2, 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, арешт знімається в разі надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», оскільки згідно зі статтею 126 ЦПК позивач вправі об`єднати в одній позовній заяві кілька однорідних позовних вимог, пов`язаних між собою, в одному провадженні можуть розглядатись вимоги про визнання права власності на майно та зняття арешту з майна. При цьому, якщо позивач є власником спірного майна, то вирішується вимога про зняття арешту з майна. У разі якщо позивач одночасно доводить своє право власності, яке виникло, наприклад, із договору про спільну власність або таке його право не визнається чи оспорюється співвласником, то відповідно до заявлених вимог суд вирішує вимогу про зняття арешту з майна та про визнання права власності на це майно. Таким чином, судом встановлено, що -на все майно належне [PERSON] накладено арешт; -на час розгляду справи заборгованість [PERSON] перед [PERSON] в межах виконавчого напису не існує, а позивач не є стороною виконавчого провадження, внаслідок чого самостійне скасування виконавцем арешту, та оскарження його бездіяльності в порядку, передбаченому розділом VІІ ЦПК України неможливе; За встановлених обставин, суд вважає, що позов в межах вимог [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved