Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-08 00:00:00

08 червня 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором, в якому просило стягнути з [PERSON] 544922,71 грн. заборгованості по кредиту, а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3654 грн. В обґрунтування вимог представник Банку вказував, що 19.08.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № HMPWGA0000000128, за яким названий банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 260535,71 грн. на термін до 19.08.2018 року. Відповідач взятих на себе зобовязань за кредитним договором у повному обсязі не виконує, тому станом на 19.05.2015 року утворилася заборгованість в сумі 544922,71 грн., яка складається з: 214379,32 грн. - заборгованість за кредитом; 135331,52 грн. відсотки; 23477,14 грн. - заборгованість по комісії; 145547,93 грн. пеня; 250 грн. штраф (фіксована частина); 25936,80 грн. (процентна складова). Оскільки відповідач порушив зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту, тому Банк з цього приводу звернувся до суду. [PERSON], не погоджуючись з даним позовом подав письмові заперечення в яких вказав, що рішенням Полонського районного суду від 10.08.2011 року позивача було зобовязано здійснити перерахунок платежів за кредитним договором, у звязку з незаконним підняттям відсоткової ставки, однак банком цього зроблено не було і останній незаконно збільшує борг за кредитним договором. Тому просить відмовити у задоволені позову банку. Крім того, [PERSON] 23.10.2015 року подав зустрічний позов про визнання незаконним нарахування кредитної заборгованості. На обґрунтування зустрічного позову зазначив, що згідно рішення Полонського районного суду від 10.08.2011 року було встановлено, що заборгованість станом на 08.08.2011 року становить 2010 грн. Однак, всупереч даному рішенню банк продовжує йому нараховувати заборгованість по кредитному договору. Тому просив суд визнати незаконними дії банку щодо нарахування після 08.08.2011 року йому кредитної заборгованості. В судовому засіданні представник банку просив позов задовольнити в повному обсязі, а в зустрічному відмовити у звязку з його безпідставністю. Відповідач та його представник просили відмовити у позові банку, а зустрічний позов просили задовольнити. 23 вересня 2016 року ухвалою Полонського районного суду за клопотанням [PERSON] було призначено судово - бухгалтерську експертизу фінансово-кредитних операцій. Також, [PERSON] було подано заяву про застосування строків позовної давності. Заслухавши пояснення та доводи сторін, дослідивши матеріали та обставини справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Матеріалами справи встановлено, що 19.08.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № HMPWGA0000000128, за яким названий банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 260535,71 грн. на термін до 19.08.2018 року зі сплатою 20,04% річних за користування кредитом. Рішенням Полонського районного суду від 10.08.2011 року в позові ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відмовлено, а зустрічний позов [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання незаконним підвищення відсоткової ставки по кредитному договору задоволено та зобовязано банк здійснити перерахунок платежів по вказаному кредитному договору виходячи із відсоткової ставки, визначеної сторонами кредитного договору в момент його укладання (а.с.33-36,Т.-1). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст.629ЦК України). Відповідач взятих на себе зобовязань за кредитним договором у повному обсязі не виконує, тому станом на 19.05.2015 року згідно наданого банком розрахунку утворилася заборгованість в сумі 544922,71 грн., яка складається з: 214379,32 грн. - заборгованість за кредитом; 135331,52 грн. відсотки; 23477,14 грн. - заборгованість по комісії; 145547,93 грн. пеня; 250 грн. штраф (фіксована частина); 25936,80 грн. (процентна складова). Відповідно до ст. 256 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог цивільного кодексу України та інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.ст.1049,1050,1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. В силу ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до п.2.2.4 кредитного договору позичальник зобовязується погашення кредиту зробити в порядку, сумах і строки, передбачені п.8.1. та п.2.3.3 цього договору. Що стосується розміру заборгованості, яка підлягає стягненню, то суд виходить з наступного. Згідно висновку\~експерта за\~результатами проведення\~судово-економічного\~дослідження від\~21.08.2017\~року №\~692/16-25\~«Розрахунок заборгованості»\~за договором\~№ HMPWGA0000000128 від 19.08.2008\~року наданий\~ПАТ КБ\~«ПриватБанк» станом\~на 19\~травня 2010\~року в\~сумі 544922,71\~грн.,\~не відповідає\~умовам кредитного\~договору № HMPWGA0000000128 від 19.08.2008 року та рішенню Полонського районного суду від 10.08.2011 року. Таким чином, документально не підтверджується заборгованість [PERSON] по договору в розмірі 544922,71 грн. станом на 19.05.2015 року, в тому числі: непогашена сума кредиту - 214379,32 грн.; - несплачені проценти -135331,52 грн.; - заборгованість по комісії за користування кредитом - 23477,14 грн.; - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором -145547,9 грн.; - штраф відповідно до договору 250 грн.; - штраф процентна - 25936,80 грн. Документально підтверджується заборгованість [PERSON] по кредитному договору від 19.08.2008 року станом на 19.05.2015 року на загальну суму 380656,56 грн., тому числі: заборгованість по тілу кредиту в сумі 222701,08 грн., по відсотках за користування кредитом в сумі 84413,55 грн., по комісії в сумі 1576,74 грн., по пені за несвоєчасне виконання зобовязань в сумі 39411,80 грн., штраф (фіксована частина) в сумі 250 грн., штраф (процентна складова) в сумі 18114,61 грн. З системного аналізу ст.ст.76-81 ЦПК України слідує, що вищезазначений висновок експерта є доказом в розумінні ст.76 ЦПК, відповідає вимогам ст.ст. 77 та 78 ЦПК щодо його належності та допустимості, оскільки одержаний з дотриманням порядку, встановленого ЦПК України (чинним на час вчинення процесуальної дії) для призначення експертиз у суді, містить інформацію щодо предмета доказування, оскільки встановлені висновком обставини частково підтверджують заперечення відповідача щодо первісного позову в частині розрахунку заборгованості, мають значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Заперечення позивача, що експертом не виносилась на прострочку заборгованість за кредитом, лише за відсотками і на прострочене тіло кредиту не нараховував пеню, не заслуговує на увагу, оскільки такі доводи позивача спростовані поясненнями експерта допитаного в судовому засіданні. Який стверджував, що свій розрахунок проводив згідно усіх умов кредитного договору, в тому числі при здійсненні розрахунку ним на прострочку виносилась вся заборгованість по кредиту, а не лише відсотки. Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-81, 83-84, 228, 229, 235, 239,243 263-265 ЦПК України, визначено обовязковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують).Даний висновок позивачем не спростований, клопотання про призначення повторної чи додаткової експертизи ним не заявлялися. Враховуючи те, що судова економічна експертиза проводилася кваліфікованим фахівцем в цій галузі, предметом її дослідження були усі наявні матеріали, позивачем не спростовано висновку експерта щодо розрахунку заборгованості, який на його думку не відповідає умовам кредитного договору, а також позивачем не надано іншого розрахунку з відображенням усіх платежів за кредитним договором, а не лише з погашення заборгованості за тілом та процентами, суд відхиляє наданий позивачем розрахунок заборгованості та надає перевагу висновку експерта, яким обраховано заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором станом на 19 травня 2015 року. Крім того, відповідно до п.5.1 та п.5.3. кредитного договору у випадку несвоєчасного виконання грошових зобовязань за кредитним договором позичальник зобовязується платити банку пеню згідно п.8.4. за кожний день прострочки, а також штраф у розмірі 250 грн. +5% від суми позову. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). Отже, згідно з ст.549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у ст..61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року (справа № 6-2003цс15). Відтак позовна вимога в частині стягнення пені задоволенню не підлягає. Що стосується зустрічного позову, щодо незаконності нарахування заборгованості по кредитному договору [PERSON] після 08.08.2011 року, то він задоволенню не підлягає з наступних підстав. Свої зустрічні позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує ти, що ПАТ КБ «ПриватБанк» всупереч рішенню Полонського районного суду Хмельницької області від 10.08.2011 року, де суд у мотивувальній частині рішення встановив поточну заборгованість станом на 08.08.2011 року в сумі 2010 грн. Однак банк продовжує невірно обліковувати його заборгованість, яка в арифметичній прогресії надто швидко зростає, незважаючи на те, що він після рішення суду щомісячно сплачував фіксований платіж в сум 6006 грн. Як вбачається із резолютивної частини зазначеного рішення суду рішення про відмову у позові про звернення стягнення на предмет іпотеки, та визнання незаконним підвищення банком з 01 лютого 2009 року відсоткової ставки по кредитному договору укладеного з [PERSON] 19.08.2008 року. Зобовязано банк здійснити перерахунок платежів по вказаному кредитному договору виходячи із відсоткової ставки, визначеної сторонами кредитного договору в момент його укладення, 19.08.2008 року в розмірі 20,04% на рік. Визнано недійсним договір іпотеки укладений між банком та [PERSON] 19.08.2008 року. Щодо розміру заборгованості за кредитним договором рішення не приймалось і позивач з цією вимогою до суду не звертався, а викладення в мотивувальній частині рішення, що поточна заборгованість станом на 08.08.2011 року становить 2010 грн., не може бути підставою для того, щоб саме з цієї суми банк повинен нараховувати виниклу заборгованість після 08.08.2011 року. З огляду на викладене суд вважає, що позивач помилково дійшов висновку про наявність рішення суду про визначений розмір заборгованості станом на 08.08.2011 року, тому в позові слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягнення судовий збір пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial