Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

10.04.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 22.09.2010 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 4 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. У порушення ст.ст. 526,527,530,1054 ЦК України та умов Договору відповідач зобов'язання за вказаним Договором належним чином не виконувала. [INFO] [PERSON] померла. Відповідач [PERSON] є спадкоємцем, який постійно проживав із спадкодавцем, що підтверджується копіями паспортів [PERSON] та [PERSON]. Згідно ст. 1218 ЦК України - до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 608,1218,1219 ЦК України, у зв'язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов'язання, які нерозривно пов'язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися внаслідок його смерті. За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов'язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов'язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємців. Таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобовязанням. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України - спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України - кредитору спадкодавця належить протягом шести місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. На виконання вимог зазначених норм, позивачем 18.12.2016 року була направлена претензія кредитора до Другої Нікопольської державної нотаріальної контори. 24.01.2017 року позивачем отримано відповідь Другої Нікопольської державної нотаріальної контори, згідно якої, спадкоємці померлої [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії ПАТ КБ «ПриватБанк». Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 22.09.2010 року становить 6 001 грн 81 коп., яка складається з : - 2780 грн. 30 коп. - тіло кредиту; - 2613 грн 43 коп. грн. - заборгованість за відсотками; - 608 грн 08 коп. - заборгованість пені. Просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість у розмірі 6 001 грн 81 коп. за кредитним договором № б/н від 22.09.2010 року та понесені судові витрати у розмірі 1 762 грн. 00 коп. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав суду письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 63). До суду повернувся конверт із судовою повісткою з повідомленням (викликом) на 11. 12. 2018 року на 09.00 год., як не вручений у зв'язку з закінченням терміну зберігання (а.с. 137). Судова повістка у відповідності до ч. 8 ст. 128, ч. 1 ст. 131 ЦПК України, вважається доставленою. Причини неявки відповідача суду не відомі. Заяву про відкладення справи чи про розгляд справи за його відсутності суду не надав, не подано і відзиву на позов. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв'язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено судом, відповідно до укладеного договору № б/н від 22.09.2010 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 4 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 11). Як вбачається з Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 22.09.2010 року [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] (а.с. 75) . Як вбачається з матеріалів справи відповідач [PERSON] за життя [PERSON] була зареєстрована із нею за однією адресою, що підтверджується відомостями, що містяться у паспорті [PERSON] та паспорті боржника ( а.с. 46, 47). Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 22.09.2010 року становить 6 001 грн 81 коп., яка складається з : - 2780 грн. 30 коп. - тіло кредиту; - 2613 грн 43 коп. грн. - заборгованість за відсотками; - 608 грн 08 коп. - заборгованість пені (а.с. 5-8, 9- 10). Акціонерне товариство «ПриватБанк» направив претензію кредитора до Другої Нікопольської державної нотаріальної контори, (заява зареєстрована в Книзі обліку і реєстрації спадкових справ 13 січня 2017 року), в якій позивач просив повідомити чи заводилась спадкова справа після померлого боржника [PERSON], включити його кредиторські вимоги в спадкову масу, повідомити інформацію стосовно осіб, які подали заяву про прийняття спадщини або відмовилися від прийняття спадщини після смерті боржника, а також щодо осіб, які вже прийняли спадщину. ( а.с. 74). Лист - претензія надіслана [PERSON] за місцем реєстрації ( [ADDRESS]). З відповіді Другої Нікопольської державної нотаріальної контори від 13.01.2017 року вбачається, що на день відкриття спадкової справи на підставі претензії ПАТ КБ «ПриватБанк», відомості про коло спадкоємців [PERSON], про наявність спадкового майна, його склад, місцезнаходження та вартість, у нотаріуса відсутні (а.с. 53). Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1213 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України) Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України. Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України, спадкоємець, якій постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора. Проте, зазначені вище норми підлягають застосуванню за умови, що відповідач є спадкоємцем боржника. У даній справі позивач на порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України не надав суду жодного належного та допустимого доказу того, що відповідач [PERSON] є спадкоємцем померлої [PERSON] Позивач в своїй позовній заяві посилається на те, що відповідач [PERSON] та за життя [PERSON] були зареєстровані за однією адресою, що підтверджується відомостями, що містяться у паспорті [PERSON] та паспорті боржника. Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом. В силу ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах кожної держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну. Крім того, реєстрація відповідача та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не є безумовним доказом того, що відповідач проживала разом із [PERSON] та є особою, яка відповідно до вимог частини третьої 1268 ЦК України прийняла спадщину, оскільки положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця реєстрації. Місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення. Отже, реєстрація будь-якої особи зі спадкодавцем не є безумовним підтвердженням того, що ця особа є спадкоємцем померлого. Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 15 березня 2018 року у справі № 489/2924/16-ц. Позивачем не надано жодного доказу, що відповідач проживала разом з матір'ю до дня її смерті. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (стаття 12 ЦПК України). Частиною 2 статті 83 ЦПК України передбачено, що позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідно до ч.4 ст.83 ЦПК України якщо доказ не може бути поданий в установлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Згідно ч.7 ст.81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'зків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. На підставі вищевикладеного, позов Акціонерного товариства «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця є необґрунтованим, недоведеним, у зв'язку з чим не підлягає задоволенню. У зв'язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed