Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

10.01.2014 р. [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, яким, з врахуванням уточнення позовних вимог, просив зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківського обласного управління ТВБВ Ощадбанку № 10020/0325 м. Харкова (далі - відповідач) видати [PERSON] через касу банку, без відкриття рахунку на ім'я [PERSON], грошові вклади, у вигляді виплати грошових коштів готівкою, з належними відсотками, нарахуваннями, компенсаціями та індексаціями, що знаходяться на рахунках: компенсаційний рахунок [NUMBER] - в сумі 2968,80 грн.; компенсаційний рахунок № 9155/1-27226 - в сумі 10 646,40 грн.; компенсаційний рахунок [NUMBER] - в сумі 5 347,65 грн., а всього 18 962,85 грн. та зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківського обласного управління ТВБВ Ощадбанку № 10020/0325 м. Харкова закрити усі рахунки [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER] та видати довідку про закриття рахунку. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що 22.08.2013 р. ним було подано до філії - Харківського обласного управління АТ «Ощадбанк» заяву, в якій він просив на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.07.2013 р. серія ВТІ № 292722 посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та на підставі Свідоцтва про смерть [PERSON] від 22 вересня 2012 року, видати через касу банку (без відкриття рахунку), як власнику майна, що належить до спадщини, йому - [PERSON] грошові вклади з належними відсотками, нарахуваннями, компенсаціями та індексаціями, що знаходяться у філії - Харківське обласне управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в ТВБВ Ощадбанку № 10020/0325 м. Харкова на рахунках: 68174 - в сумі 0,26 грн.; компенсаційний рахунок [NUMBER] - в сумі 2968,80 грн.; компенсаційний рахунок № 9155/1-27226 - в сумі 10 646,40 грн.; компенсаційний рахунок [NUMBER] - в сумі 5 347,65 грн., а всього 18 962,85 грн. та закрити усі рахунки [PERSON]. Позивач зазначає, що 06.09.2013 р. він отримав від відповідача листа № 11-15/С-505-222/С від 28.08.2013 року, в якому в задоволенні його заяви було повністю відмовлено та зазначено, що банк не має законних підстав видати через касу кошти з компенсаційних рахунків [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], також відповідач відмовив закрити усі рахунки [PERSON], тим самим порушивши розділ 20 пункт 20.1. абз. 1,5, пункт 20.5., пункт 20.6. Постанови Правління Національного Банку України № 492 від 12.11.2003 року «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах» (далі - Постанова НБУ № 492). Крім того, позивач зазначає, що відповідач відмовився видавати йому грошові кошти необґрунтовано, помилково та незаконно посилаючись на Закон України від 21.11.1996 р. № 537/96-ВР «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» (далі - Закон № 537/96-ВР), оскільки усі норми Закону № 537/96-ВР та прийнятих відповідно до нього підзаконних нормативно-правових актів розповсюджують свою дію та регулюють відносини на громадян, які мають статус вкладників, натомість він не має такого статусу та не підпадає під визначення «вкладник», це також підтверджує відповідь відповідача від 29.11.2013 р. за № 11-15/С-764-398/С на його заяву від 20.11.2013 р. за вх. № С-388, в якій зазначена негативна відповідь на його запитання, чи є він вкладником АТ «Державний ощадний банк України». Відповідно до норм Закону № 537/96-ВР та Рішення Конституційного Суду України від 10.10.2001 року № 13-рп/2001 (справа № 1-23/2001), вкладниками є громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства, які станом на 2 січня 1992 року мали заощадження в установах Ощадного банку СРСР та державного страхування СРСР, що діяли на території України і внаслідок знецінення втратили грошові заощадження. Таким чином, у зв'язку з тим, що він не розміщував кошти на рахунках Ощадного банку а також не є вкладником і не має такого статусу, позивач вважає незаконним і необґрунтованим відмову видати йому грошові вклади. Також відповідач вважає незаконною і необґрунтованою відмову відповідача закрити усі рахунки [PERSON] в порушення Постанови НБУ № 492. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, та зазначив, що зобов'язання по відновленню знецінених заощаджень громадян - вкладників Ощадного банку СРСР прийняла на себе держава, а не юридична особа - АТ «Ощадбанк», при цьому суми коштів, зафіксовані в ощадних книжках по компенсаційних рахунках на зберігання до АТ «Ощадбанк» як позивачем так і його спадкодавцем не вносились - це суми, які держава планує поступово виплатити через АТ «Ощадбанк» у якості компенсації втрат від знецінювання заощаджень, поміщених в період до 02 січня 1992 року в установи Ощадного банку СРСР. Ст. 5 Закону України «Про банки та банківську діяльність» зазначено, що держава не відповідає по зобов'язанням банків, а банки не відповідають по зобов'язанням держави, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідач зазначає, що питання повернення знецінених грошових заощаджень громадян України регулюється Законом № 537/96-ВР, відповідно до ст. 7 якого, заощадження повертаються поетапно - залежно від суми вкладу у межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік, таким чином Законом № 537/96-ВР встановлено механізм виплати громадянам компенсації грошових заощаджень, згідно з яким Ощадний банк України проводить виплату проіндексованих заощаджень у межах коштів, передбачених для цього законом про Державний бюджет на відповідний рік. Ст. 5 Закону № 537/96-ВР на установи Ощадного банку України було покладено обов'язок протягом грудня 1996 року - березня 2007 року проведення одноразової індексації вкладів громадян. На проіндексовані суми, що знаходяться на позабалансовому рахунку Ощадного банку України, вкладникам видається ощадна книжка на компенсаційний рахунок, на підставі якого виникає право на отримання компенсаційних сум в майбутньому. Компенсаційний рахунок - це фактичне оформлення права отримання компенсації за певних умов. Також відповідач зазначає, що чинне законодавство не містить легального тлумачення терміну «вкладник», однак виходячи із спеціальних норм цивільного права вкладником є сторона цивільно-правового договору, за яким вона передає, а інша сторона(банк) приймає грошову суму(вклад) та зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі, тобто по суті вкладником є власник банківського вкладу. Успадкувавши спірні грошові заощадження(вклад), позивач набув прав та обов'язків вкладника, та відповідно на нього розповсюджуються норми Закону № 537/96-ВР. Щодо вимоги про закриття всіх рахунків на ім'я [PERSON], відповідач зазначає, що Постанова НБУ № 492, на яку посилається позивач регулює правовідносини, що виникають під час відкриття банками поточних і вкладних рахунків, однак дана постанова не розповсюджується на компенсаційні рахунки, які введені в дію та регулюються Законом № 537/96-ВР, а тому вимога стосовно закриття рахунків в порядку, передбаченому Постановою НБУ № 492 не підлягає задоволенню. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.07.2013 р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1730, позивач успадкував в тому числі грошові вклади, що знаходяться у філії Харківське обласне управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в ТВБВ Ощадбанку № 10020/0180 м. Харкова на компенсаційному рахунку [NUMBER] в сумі 2 968,80 грн.; компенсаційному рахунку [NUMBER] в сумі 10 646,40 грн.; компенсаційному рахунку [NUMBER] в сумі 5 347,65 грн. Після цього позивач звернувся до відповідача із заявою про видачу йому через касу банку грошових вкладів за компенсаційними рахунками [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] та закриття всіх рахунків [PERSON], однак відповідач відмовив у задоволенні заяви, посилаючись на норми Закону № 537/96-ВР. Порядок та підстави повернення громадянам грошових заощаджень, поміщених в період до 2 січня 1992 року в установи Ощадного банку СРСР, що діяли на території України врегульовано Законом № 537/96-ВР та прийнятих відповідно до нього підзаконних нормативно-правових актів, інших нормативно-правових актів, які б впорядковували дані правовідносини сторони не наводили та судом встановлено не було. Ч. 1 ст. 1 Закону № 537/96-ВР встановлено зобов'язання держави перед громадянами України, які внаслідок знецінення втратили грошові заощадження, поміщені в період до 2 січня 1992 року в установи Ощадного банку СРСР. Відповідно до ст. 2 Закону держава взяла на себе обов'язок забезпечити збереження та відновлення реальної вартості заощаджень громадян і гарантує їх компенсацію у встановленому порядку. На виконання вимог ст. 3,5 Закону № 537/96-ВР установи Ощадного банку України провели одноразову індексацію вкладів громадян у співвідношенні 1 крб. заощаджень на 1,05 гривні, і на проіндексовані суми видали компенсаційні ощадні книжки. Що стосується сум проіндексованих (відновлених) заощаджень, то вони знаходяться на позабалансовому рахунку банку і є борговими зобов'язаннями держави. Таким чином компенсаційні ощадні книжки є документами, що дають право на отримання компенсаційних сум у майбутньому в порядку, передбаченому цим Законом. Згідно ст. 4,6 Закону № 537/96-ВР, компенсація втрачених заощаджень проводиться за рахунок Державного бюджету України, отже Ощадбанк проводить лише виплату проіндексованих заощаджень в межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік. Перелік груп вкладників і черговість виплат проіндексованих грошових заощаджень, а також обсяг виплат згідно із ст. 8 Закону № 537/96-ВР у межах коштів, передбачених Державним бюджетом України, встановлюється Кабінетом Міністрів України. На поточний рік Урядом не приймалась постанова про виплату компенсаційних виплат від знецінених грошових заощаджень, вкладених в установи Ощадного банку СРСР, Державним бюджетом України на 2014 рік такі кошти не передбачені. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 02.07.2002 року по справі «Гайдук та інші проти України» компенсаційні кошти, передбачені Законом № 537/96-ВР належать до коштів Державного казначейства, які виділяються державою на певних умовах. Разом з тим чинне законодавство не містить обмежень в частині спадкування проіндексованих заощаджень, які знаходяться на компенсаційних рахунках. Відповідно до рішення Конституційного суду України від 10.10.2001 р. № 13-рп/2011, норми Закону № 537/96-ВР не позбавляють спадкоємців права на успадкування вкладу на загальних підставах. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків(спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб(спадкоємців). Суд приходить до висновку, що позивач, успадкувавши грошові кошти на компенсаційних рахунках, набув прав та обов'язків вкладника Ощадного банку СРСР, яким був його спадкодавець та має право отримати проіндексовані грошові заощадження в порядку та на умовах, передбачених Законом № 537/96-ВР, тобто твердження позивача щодо нерозповсюдження на нього дії вказаного Закону є необґрунтованим. Судом також встановлено, що відповідно до п. 20.1., 20.6. Постанови НБУ № 492, рахунки клієнта банку закриваються у разі смерті власника рахунку фізичної особи - за зверненням спадкоємця. Банк за наявності коштів на рахунку, який закривається, здійснює завершальні операції за рахунком (з виконання платіжних вимог на примусове списання коштів, виплати коштів готівкою, перерахування залишків коштів згідно з дорученням клієнта). Виплата коштів по компенсаційним рахункам здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом № 537/96-ВР, доказів вимоги про перерахування залишків коштів позивачем надано не було, а тому суд вважає що відповідач не мав законних підстав для закриття рахунків [PERSON] без проведення завершальних операцій по рахунках. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed