Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-01 00:00:00

08 жовтня 2018 року позивач [PERSON] в інтересах своєї недієздатної матері [PERSON] звернулася до суду із позовом про визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті її матері [PERSON], померлої [INFO], та брата [PERSON], померлого [INFO]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що житловий будинок літ. «А-1», 1948 року забудови, за [ADDRESS] в КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» станом на 31.12.2012 на праві власності в цілому зареєстрований за [PERSON] (матір'ю [PERSON]), на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Першою державною нотаріальною конторою Харківського району 19.09.1990, реєстр № 11990; зареєстрованого в Циркунівській сільській раді 21.09.1990 за № [NUMBER]; право власності якої було зареєстровано в бюро технічної інвентаризації 26.03.1991 в реєстровій книзі № 1, реєстровий № 220. Ще внаслідок первинної інвентарізації цього будинку 17.05.1989 було встановлено, що на земельній ділянці станом на 1989 рік розташовані: житловий будинок літ. «А-1» 1948 року забудови, в аварійному стані, житловий будинок літ. «Б-1», збудований в 1984 році без оформлення дозвільної документації, літня кухня літ. «В» 1984 року забудови, сарай літ. «Б» 1900 року забудови, сарай літ. «Д» 1985 року забудови, вбиральня літ. «У» 1984 року забудови, огорожа «№ 1». Право власності на будинок літ. «Б-1» за вказаною адресою оформлено не було, в бюро технічної інвентаризації не зареєстровано. При поточній інвентаризації 04.12.2003 було зафіксовано знесення старого будинку літ. «А-1», що було відображено в матеріалах технічної інвентаризації, але скасування (погашення) реєстрації права власності на знесений житловий будинок не було здійснено. Циркунівською сільською радою повідомлено, що станом на 1990 рік головою господарства по [ADDRESS] значилася [PERSON], (особовий рахунок в записах погосподарського обліку № [NUMBER] сторінка 38) на підставі свідоцтва про право на спадщину по заповіту від 19.09.1990, реєстровий № 11990, в погосподарській книзі 2001-2005 років головою цього господарства також продовжувала значиться [PERSON], особовий рахунок № [NUMBER] сторінка 104; відомості стосовно зносу старого будинку літ. «А-1» по [ADDRESS] в погосподарській книзі відсутні, так як і інформація про будівництво нового будинку літ. «Б-1» за цією адресою до сільської ради не надходила. Згідно відомостей, зазначених в технічному паспорті на житловий будинок, виготовленому станом на 30.05.2017, за вищевказаною адресою на цей час розташовані: житловий будинок літ. «Б-1» загальною площею 88,60 кв.м, житловою площею 45,20 кв.м, допоміжною площею 26,86кв.м., площею літніх приміщень 16,80кв.м., з підвалом літ. «бп», тамбуром «б1», ганком літ. «б2», літня кухня літ. «В», сарай літ. «Г», сарай літ. «Д», гараж літ. «З», літній душ літ. «Е» вбиральня літ. «У», огорожа № 1-2, свердловина літ. «К», вигрібна яма літ. «Ж», веранда літ. «в», навіс літ. «д». Усі зазначені будівлі були зведені в період з 1980 по 1997 рік. Тобто, новий житловий будинок літ. «Б-1» фактично був збудований ще у 1984 році, тобто за життя попереднього власника [PERSON], померлої [INFO], яка була матір'ю [PERSON] та бабусею [PERSON], будівництво якого було здійснено за власні кошти ще бабусі [PERSON], її особистою працею з допомогою доньки та онуків, він повинен був вважатися об'єктом її приватної власності, користувалася новим будинком тільки вона та члени її сім'ї, але право власності на нього за своє життя вона не оформила, правовстановлюючого документа на нього не отримувала, до складу спадкового майна цей будинок також не увійшов, через відсутність в погосподарській книзі Циркунівської сільської ради відомостей про будівництво нового будинку. [INFO] померла [PERSON], за своє життя вона заповітів не залишила, її спадкоємцями першої черги за законом є діти - донька [PERSON] та син [PERSON], які у встановлений законом шестимісячний строк спадщину після смерті своєї матері [PERSON] прийняли. Оскільки, спірний житловий будинок літ. «Б-1» з господарськими будівлями та спорудами повинен належати [PERSON] і входити до складу спадкового майна, відповідно і її діти мають право претендувати на право власності на цей житловий будинок в рівних частках кожний в порядку спадкування за законом у разі прийняття ними спадщини при відсутності інших спадкоємців, тобто по 1/2 частині кожний. [PERSON] помер [INFO]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями за [ADDRESS]. Спадкоємців першої черги за законом у нього не було. [PERSON] є рідною сестрою померлого [PERSON], та являється його спадкоємцем другої черги за законом. Після смерті свого брата [PERSON], [PERSON] спадщину прийняла. Однак, вона не може оформити свої спадкові права у нотаріуса, з підстав відсутності документів, що стверджують факт наявності права власності та його державної реєстрації на спірний житловий будинок. [PERSON] є недієздатною особою, [PERSON] визнана її опікуном на підставі рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 12.10.2017, а тже, спадкові права на нерухоме майно [PERSON] не має можливості оформити в нотаріальному порядку, тому виникла необхідність звернутися до суду з цим позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 10 жовтня 2018 року провадження по справі відкрито, призначено підготовче засідання на 24 жовтня 2018 року о 09 год. 30 хв. Позивач [PERSON] звернулась до суду з клопотанням, в якому просила витребувати з Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області, що знаходиться за адресою: 62052 м. Харків, вул. Євгена Котляра, 4, копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], померлої [INFO], що проживала в [ADDRESS] та копію спадкової справи № 13/2018, заведеної після смерті [PERSON], померлого [INFO], що проживав в [ADDRESS]. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 24 жовтня 2018 року клопотання про витребування доказів задоволено, витребувано з Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області копії спадкових справ. Позивачаем [PERSON] подано до суду заяву про слухання справи за її відсутності, свої позовні вимоги вона підтримала, просила суд їх задовольнити. Представник відповідача Циркунівська сільська рада Харківського району Харківської області подав до суду заяву про слухання справи за відсутності їх представника, просили прийняти законне та обгрунтоване рішення на підставі наявних у справі матеріалів. В зв'язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступне. Згідно довідки КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» № 401 від 14 вересня 2018 року право власності на житловий будинок літ. «А-1», 1948 року забудови, за [ADDRESS] станом на 31.12.2012 було зареєстровано в цілому за [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Першою державною нотаріальною конторою Харківського району 19.09.1990 року, реєстр № 11990; зареєстрованого в Циркунівській сільській раді 21.09.1990 за № [NUMBER]; право власності якої було зареєстровано в бюро технічної інвентаризації 26.03.1991в реєстровій книзі № 1, реєстровий № 220. Як вбачається з вищевказаної довідки КП «Харківське районне бюро техніної інвентаризації» первинну інвентаризацію об'єкту нерухомості за вказаною адресою було здійснено ще 17.05.1989, внаслідок якої було встановлено, що на земельній ділянці станом на 1989 рік були розташовані: житловий будинок літ. «А-1» 1948 року забудови (поверховий план не складено в зв'язку з аварійним станом будинку), житловий будинок літ. «Б-1» - в 1984 році збудований без оформлення дозвільної документації, загальною площею 88,60 кв.м, житловою площею 45,20 кв.м, допоміжною площею 26,86кв.м., площею літніх приміщень 16,80кв.м., літня кухня літ. «В» 1984 року забудови, сарай літ. «Б» 1900 року забудови, сарай літ. «Д» 1985 року забудови, вбиральня літ. «У» 1984 року забудови, огорожа № 1. Право власності на будинок літ. «Б-1» за вказаною адресою до 01.01.2013 не оформлено, в бюро технічної інветаризації не зареєстровано. При поточній інвентаризації 04.12.2003 було зафіксовано знесення старого будинку літ. «А-1», що було відображено в матеріалах технічної інвентаризації. Ще в довідках бюро технічної інвентаризації від 10.03.2004 № 2637 та № 1765 було надано інформацію про знесення зареєстрованого житлового будинку та наявність на земельній ділянці нового житлового будинку, але скасування (погашення) реєстрації права власності на знесений житловий будинок не здійснено. Згідно до цієї ж довідки КП Харківське районне бюро техніної інвентаризації» та технічного паспорту на цей будинок, згідно матеріалів інвентаризації станом на 30.05.2017, за вищевказаною адресою на цей час розташовані: житловий будинок літ. «Б-1» загальною площею 88,60 кв.м, житловою площею 45,20 кв.м, допоміжною площею 26,86кв.м., площею літніх приміщень 16,80кв.м., з підвалом літ. «бп», тамбуром «б1», ганком літ. «б2», літня кухня літ. «В», сарай літ. «Г», сарай літ. «Д», гараж літ. «З», літній душ літ. «Е» вбиральня літ. «У», огорожа № 1-2, свердловина літ. «К», вигрібна яма літ. «Ж», веранда літ. «в», навіс літ. «д». Усі зазначені будівлі були зведені в період з 1980 по 1997 рік. З відповіді Циркунівської сільської ради за № 829 від 07.09.2018 на адвокатський запит також вбачається, що станом на 1990 рік головою господарства по [ADDRESS] значилася [PERSON], яка померла [INFO] (особовий рахунок в записах погосподарського обліку № [NUMBER] сторінка 38) на підставі свідоцтва про право на спадщину по заповіту від 19.09.1990, реєстровий № 11990, в погосподарській книзі 2001-2005 років головою цього господарства також продовжувала значиться [PERSON], особовий рахунок № [NUMBER] сторінка 104. Також в цій відповіді вказано про те, що відомості стосовно зносу старого будинку літ. «А-1» по [ADDRESS] в погосподарській книзі відсутні, так як і інформація про будівництво нового будинку літ. «Б-1» за цією адресою до сільсьвої ради не надходила. Таким чином, як вбачається з вищенаведених документів, новий житловий будинок літ. «Б-1» фактично був збудований ще у 1984 році, тобто за життя попереднього власника [PERSON], померлої [INFO], яка була матір'ю [PERSON] та бабусею [PERSON], він повинен був вважатися об'єктом її приватної власності, але право власності на нього за своє життя вона не оформила, правовстановлюючого документа на нього не отримувала, до складу спадкового майна після її смерту цей будинок також не увійшов, через відсутність в погосподарській книзі Циркунівської сільської ради відомостей про будівництво нового будинку. Відповідно до ст. 86 ЦК України (в ред. 1963 року), діючої станом на момент закінчення будівництва право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Статтею 88 ЦК України було передбачено, що основу особистої власності громадян становлять трудові доходи. Особиста власність громадян і право її спадкоємства охороняються державою. Згідно змісту ст. 100 цього Кодексу в особистій власності громадян може бути жилий будинок. Цивільним кодексом України в редакції 1963 року момент виникнення права власності був передбачений тільки ст. 128 цього Кодексу, але це стосувалось набуття права власності у набувача за договором (з моменту передачі речі) та ч. 2 ст. 548 цього Кодексу, в якій було зазначено, що прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.ст. 12, 13 Закону України «Про власність» від 07.02.1991, були встановлені підстави виникнення права приватної власності, де зазначено, що праця громадян є основою створення i примноження їх власності. Громадянин набуває права власності … також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом, об'єктами права приватної власності є жилі будинки… Згідно до діючої до 13.12.1995 Інструкції про порядок реєстрації будинків і домоволодінь в містах и селищах міського типу Української РСР, затвердженої замісником міністру комунального господарства УРСР 31.01.1966, п. 6 ч. 2 - будинки і домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, не підлягали реєстрації. Зазначений спірний житловий будинок літ. «Б-1» з підвалом літ. «бп», тамбуром «б1», ганком літ. «б2», та з господарськими спорудами, хоч будувався без дозвільної документації і не приймався в експлуатацію, але оскільки був побудований в 1984 році, не відноситься до категорії самочинного будівництва, відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом держбуду України від 24.05.2001 № 127 (зі змінами від 08.01.2013), в якій зазначено, що не належать до самовільного будівництва індивідуальні садибні житлові будинки, господарські будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року. Відповідно до листа Державного комітету із будівництва, архітектури і житлової політики України від 23.03.1999 № 12/5-126 «Про оформлення права власності на об'єкти нерухомості, на які відсутні акти введення в експлуатацію» вимоги про акти введення в експлуатацію розповсюджуються на об'єкти нерухомості, які зведені після 05.08.1992, тому в даному випадку акт введення в експлуатацію не є обов'язковим. Згідно положень, викладених в п. 9 Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», передбачено, що повинні прийматися в експлуатацію за результатами технічного обстеження об'єкти будівництва, збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, у період з 05 серпня 1992 року до 09 квітня 2015 року - індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки загальною площею до 300 квадратних метрів, а також господарські (присадибні) будівлі і споруди загальною площею до 300 квадртних метрів. Зазначені положення вже стосуються господарських будівель у складі спірного житлового будинку, які були збудовані у період з 1992 року по 1997 рік. Отже,за таких обставин суд приходить до висновку, що на підставі діючого законодавства як на момент завершення будівництва нового житлового будинку літ. «Б-1», так і на цей час, після його закінчення спочатку ще [PERSON], а після її смерті і [PERSON] набула право власності на нього в цілому, оскільки він був збудований в 1984 році, без дозвільної документації, особисто та за власні кошти [PERSON], фактично належав їй на день смерті з моменту завершення будівництва, а після її смерті фактично належав її єдиному спадкоємцю [PERSON], яка прийняла спадщину, згідно чинного законодавства, та оскільки він побудований до 05.08.1992, не відноситься до категорії самочинного будівництва та не підлягає прийому в експлуатацію. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 9 ЦК України (в ред. 1963 року) правоздатність громадянина припиняється зі смертю, то за ним після його смерті вже не може бути визнано будь-яке право, в тому числі і право власності. Аналогічні положення щодо зупинення правоздатності, припинення права власності закріплені в ч. 4 ст. 25, п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України (в ред. 2003 року). Враховуючи викладене, суд вважає, що спірний житловий будинок літ. «Б-1» в цілому відповідно до ст. 524 ЦК України входить до складу спадщини, є об'єктом спадкування після смерті [PERSON] Рішенням V сесії VІІ скликання Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області від 30.01.2016 «Про перейменування вулиць, провулків села Циркуни» було перейменовано провулок Калініна на провулок Калиновий. [PERSON], яка мешкала в [ADDRESS], померла [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданим Циркунівською сільською радою Харківського району Харківської області 23.10.2002. Оскільки спірні правовідносини щодо спадкування виникли у жовтні 2002 року, то вони регулюються відповідно до норм Цивільного кодексу України у редакції 1963 року, тобто Закону, який діяв на час їх виникнення. За правилами ст. 524 ЦК України (в ред. 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Як вбачається з матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], померлої [INFO], що проживала в [ADDRESS], вона за своє життя заповітів не залишила, тому спадкування після її смерті повинно відбуватися за законом. Відповідно до вимог ст. 529 ЦК України (в ред. 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Спадкоємцями першої черги за законом всього належного спадкодавцю майна є її діти - донька [PERSON] та син [PERSON]. Згідно приписів ст. 548 ЦК України (в ред. 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що у встановлений законом шестимісячний строк вказані спадкоємці - [PERSON] та [PERSON] спадщину після смерті своєї матері [PERSON] прийняли згідно вимог ст.ст. 548, 549 ЦК України, оскільки звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини та [PERSON] фактично вступив в управління спадковим майном, бо постійно проживав у спірному будинку як на час відкриття спадщини, так і після цього, від прийняття спадщини вони не відмовлялись, крім них на це майно ніхто не претендував. Зазначені обставини підтверджуються довідкою Циркунівської сільської ради № 572 від 11.06.2018, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.08.2018, матеріалами вищевказаної спадкової справи. Оскільки спірний житловий будинок літ. «Б-1» з господарськими будівлями та спорудами повинен належати [PERSON] і входити до складу спадкового майна, відповідно і її діти мають право претендувати на право власності на цей житловий будинок в рівних частках кожний в порядку спадкування за законом у разі прийняття ними спадщини при відсутності інших спадкоємців, тобто по 1/2 частині кожний. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 548 ЦК України (в ред. 1963 року) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, таким чином, відповідно з жовтня 2002 року [PERSON] та [PERSON] фактично є власниками цього спадкового майна, по 1/2 частині кожний з них, користувалися ним весь цей час. [PERSON], [INFO], який постійно мешкав в [ADDRESS], помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданим виконавчим комітетом Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області 22.11.2017. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями за [ADDRESS]. Оскільки, спірні правовідносини щодо спадкування після його смерті виникли в 2017 році, то вони регулюються відповідно до норм Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, яке діяло на час їх виникнення. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Все належне спадкодавцю майно, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входить до складу спадщини, є об'єктом спадкування після його смерті. Згідно вимог ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] ніяких заповітів за своє життя не залишав, тому у разі відсутності заповіту, право на спадкування одержують спадкоємці за законом, згідно вимог ч. 2 ст. 1223 ЦК України. Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1269 ЦК України якою передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно вимог ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що спадкоємці першої черги за законом, відповідно до ст. 1261 ЦК України, у [PERSON] відсутні, бо його батьки вже давно померли, дітей він не мав, а його остання дружина [PERSON] померла раніше за нього - [INFO]. На підтвердження вказаних обставини суду надані копія свідоцтва про народження [PERSON], копія свідоцтва про смерть його батьків [PERSON] та [PERSON], копія свідоцтва про розірвання шлюбу, копія свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] з [PERSON], копія свідоцтва про смерть [PERSON] [PERSON] є рідною сестрою померлого [PERSON], а відповідно до ст. 1262 ЦК України (в ред. 2003 року), є його спадкоємцем другої черги за законом. Інших спадкоємців за законом другої черги у [PERSON] немає. Після смерті свого брата [PERSON], [PERSON] спадщину прийняла, згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України, оскільки 10.01.2018 до Першої державної нотаріальної контори Харківського району із заявою про прийняття спадщини для недієздатної сестри померлого [PERSON] звернулась її законний представник [PERSON] Зазначені обставини підтверджені копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, номер витягу 50507525 від 10.01.2018, про реєстрацію спадкової справи за № 13/2018, номер якої у Спадковому реєстрі: 61840200, місце зберігання якої Перша державна нотаріальна контора Харківського району Харківської області, матеріалами спадкової справи за № 13/2018. На підтвердження факту родинних відносин між [PERSON] та спадкодавцями [PERSON] та [PERSON] суду надані наступні документи: копія свідоцтва про народження [PERSON] та [PERSON], в яких матір'ю вказаних осіб зазначена [PERSON], та копією свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON], відповідно до якого [PERSON] змінила прізіище на [PERSON]. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданою Першою держаною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області 07.08.2018, було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірне майно з підстав відсутності документів, що стверджують факт наявності права власності та його державної реєстрації на житловий будинок літ. «Б-1» і надвірні будівлі та споруди до нього, що знаходиться в [ADDRESS]. Згідно положень п. 4.14, 4.18 глави 10 розділу І Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом МЮ України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за N 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється за наявності необхідних документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується в судовому порядку. Підставою звернення до суду з даним позовом є неможливість оформлення у нотаріуса права на спадщину недієздатної [PERSON] з причин відсутності державної реєстрації у встановленому законом порядку на спадкове майно на ім'я спадкодавців. Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних, та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, при цьому відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вказане узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини в п. 45 рішення від 10 квітня 2008 року в справі «Вассерман проти Росії», згідно якої засіб юридичного захисту, якого вимагає ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Слід також вказати, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини численними рішеннями сформувала позицію, про те, що держава під час виконання своїх функцій, щодо захисту права власності має дотримуватись принципу правомірних або законних очікувань громадян, а також утримуватись від необґрунтованого пасивного втручання у разі якщо такі очікування на оформлення права власності за особою підтвердженні будь-якими засобами, передбаченими національним законодавством. Правомірні очікування виникають в особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала всі підстави вважати таке рішення дійсним і розраховувати на певний стан речей. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таким чином, існує негативний обов'язок з боку держави не втручатись у мирне володіння майном, шляхом визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до листа Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Як роз'яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові в позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За ст. 328, ст. 373 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до вимог ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. У відповідносі до ст. 3, ст. 4, ст. 19, ст. 26, ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації прав підлягає право власності на нерухоме майно, що знаходиться на території України. Записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. До документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності на нерухоме майно, віднесено також рішення суду. Згідно ст.ст. 11, 12, 15, 20 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст.ст. 76-77, 80-81, 83 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом перевірено, що [PERSON] є недієздатною особою з І групою інвалідністі, [PERSON], є законним представником такої особи. Вказані обставини підтверджуються довідкою МСЕК серії 12 ААА № 703701, виданою 10.08.2018 безстроково, та копією рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 12.10.2017 (справа № 642/3881/17, провадження № 2-о/642/764/17) про визнання особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна. Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] та [PERSON], яка прийняла спадщину після смерті вказаних осіб шляхом звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, суд вважає, що вона набула право власності на спірний житловий будинок в порядку спадкування за законом після смерті своїх матері та рідного брата. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України та залишає їх за рахунок Державного бюджету Україну.

Outcome: approved