Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

09.10.2020 до суду надійшла вказана позовна заява, в обґрунтування якої вказано, що позивач працює на підприємстві відповідача з 25.02.1980 по теперішній час за різними професіями: слюсаря чергового, водія автомобіля, підсобним робітником ПрАТ «Північний ГЗК». Працюючи у шкідливих умовах водієм великовантажного автомобіля з 11.11.1981 по 15.06.2009 він отримав професійне захворювання: вібраційна хвороба 1-2ст. від дії загальних вібрацій з периферичним нейроваскулярним синдромом та полірадикулоневропатією, з вираженим статико-динамічними порушеннями, стійким больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді дв. Плечолопаткового і лівобічного тазостегнового пері артрозу ПФС 2 ст., деформуючого артрозу і пері артрозу ліктьових суглобів ПФ 1 ст. Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 16.03.2009 визначено, що причиною виникнення професійного захворювання є вплив шкідливих факторів. Висновком МСЕК від 15.04.2009 позивачу вперше встановлено 35% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності. Після неодноразових переоглядів позивачу висновком МСЕК від 19.04.2016 встановлено 35% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності безстроково. В зв`язку з професійним захворюванням змінилися спосіб та якість життя позивача, що завдає йому моральних страждань. Просить стягнути з відповідача на користь позивача 200000 грн. за заподіяну йому моральну шкоду внаслідок ушкодження здоров`я. Ухвалою від 13.10.2020 прийнято до розгляду і відкрито провадження у даній справі, визначено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено проведення першого судового засідання для розгляду справи по суті на 10.11.2020. 10.11.2020 сторони у судове засідання не з`явились. Представник позивача подав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю та підтримку позовних вимог (вх.№20911 від 10.11.2020). Відповідач подав суду клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з карантином (вх.№20884 від 10.11.2020). 10.11.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач у відзиві на позов проти заявлених вимог заперечує, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що чинним законодавством не встановлено прямої заборони або обмеження щодо тривалості роботи працівника у шкідливих або небезпечних умовах. Крім того, тривалість роботи позивача у шкідливих умовах праці збільшує рівень професійного ризику та залежить лише від нього самого, тому існує причинно-наслідковий зв`язок між діями самого потерпілого, що мають вираз у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, і виникненням у нього професійного ушкодження здоров`я, а не тільки діями роботодавця, який маючи необхідні дозволи на здійснення небезпечних робіт, не має можливості усунути шкідливі виробничі чинники з незалежних від нього причин. Позивач був попереджений про роботу у шкідливих умовах і свідомо погоджувався на неї, за що, між іншим, отримував пільги та компенсації. Також, на думку відповідача, позивачем не доведено наявність моральних страждань, оскільки надані письмові докази до позову свідчать лише про факти роботи позивача на підприємстві відповідача, встановлення йому профзахворювання та стійкої втрати працездатності і не доводять дійсний розмір заподіяної моральної шкоди. Крім того, відповідач зазначає, що при первинному огляді позивачу встановлено 35% втрати професійної працездатності безстроково, що є досить помірним відсотком. При цьому, позивач протягом наступних 10 років жодного разу не проходив огляду в МСЕК, що свідчить про те, що його стан здоров`я не погіршився, а можливо навіть поліпшився (вх. №29988). У судове засідання 16.12.2020 сторони не з`явились. Представник позивача подав суду заяву про розгляд справи без його участі і у відсутність позивача та про підтримку позовних вимог у повному обсязі (вх.№23861 від 16.12.2020). Оскільки позивачем подано докази, на підставі яких ґрунтуються позовні вимоги, сторонами не заявлено клопотань про витребування інших доказів та відповідач скористався правом подачі відзиву на позовну заяву, суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] працює на підприємстві відповідача з 25.02.1980 по теперішній час за різними професіями: - з 25.02.1980 по 11.11.1981 слюсарем черговим та з ремонту обладнання; - з 11.11.1981 по 15.06.2009 водієм автомобіля; - з 15.06.2009 по 10.11.2009 підсобним робітником; - з 10.11.2009 клеїльником ПрАТ «Північний ГЗК», що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с.8-11). В Акті №16 розслідування хронічного професійного захворювання від 16.03.2009 (далі Акт розслідування) зазначено, що [PERSON] 10.02.2009 під час медичного огляду в поліклініці ВАТ «Північний ГЗК» встановлено професійне захворювання: вібраційна хвороба першої-другої ст. від дії загальних вібрацій з периферичним нейроваскулярним синдромом та полірадикулоневропатією з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді дв. плечолопаткового і лівобічного тазостегнового періартрозу ПФС другого ст., деформуючого артрозу і періартрозу ліктьових суглобів ПФ першого ст.. З п.16 Акту розслідування слідує, що професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи з 11.11.1981 по теперішній час згідно функцій покладених на водія великовантажного автомобіля в кар`єрі ГТЦ-2 «Північного ГЗК» та ВАТ «Північний ГЗК» виконував роботи по керуванню великовантажними автомобілями БілАЗ та по ремонту і обслуговуванню транспортних засобів. У процесі керування великовантажним автомобілем в умовах Ганнівського кар`єру [PERSON] знаходився під впливом вібрації, котра перевищувала гранично допустимий рівень із-за суттєвих конструктивних недоліків великовантажних автомобілів заводом виробником у період 80-90 років, порушення співвісності двигуна та тягового генератора, які з`єднані між собою муфтою, наявності зазорів у з`єднанні вузлів і агрегатів на автомобілі, а також із-за несвоєчасного ремонту та підчистки автодоріг, під`їздів в кар`єрі. Згідно з п.17 Акту розслідування причиною виникнення професійного захворювання встановлено: дія протягом 27 років 3 місяців на організм шкідливого фактору, показники якого перевищували гранично допустимий рівень: рівень вібрації загальна транспортна: 112 дБ при ГДР 107дБ. (а.с.12-13) Відповідно до виписки з акту огляду МСЕК серії ДНА-02 №032075 позивачу під час огляду 15.04.2009 первинно встановлено 35% втрати працездатності та третя група інвалідності з 06 квітня 2009 до 1 травня 2010 року у зв`язку з професійним захворюванням та зазначена потреба у санітарно-курортному лікуванні, медикаментозному лікуванні. (а.с.13 зворот). Згідно з\~випискою з акту\~огляду МСЕК\~серії 10\~ААА №0025526\~позивачу під\~час огляду\~18.05.2010\~повторно встановлено\~35%\~втрати працездатності та третя група інвалідності з 1 травня 2010 року до 1 травня 2012 у зв`язку з професійним захворюванням та зазначена потреба у санітарно-курортному лікуванні, медикаментозному лікуванні. (а.с.14-14 зворот). Відповідно до\~виписки з\~акту огляду\~МСЕК серії\~10\~ААА №073714\~позивачу під\~час огляду\~10.05.2012\~повторно встановлено\~35%\~втрати працездатності та третя група інвалідності з 1 травня 2012 року до 1 травня 2014 у зв`язку з професійним захворюванням та зазначена потреба у санітарно-курортному лікуванні, медикаментозному лікуванні. (а.с.14-14 зворот). Згідно з\~випискою з акту\~огляду МСЕК\~серії АБАА\~№0007134\~позивачу під\~час огляду\~17.04.2014\~повторно встановлено\~35%\~втрати працездатності та третя група інвалідності з 1 травня 2014 року до 1 травня 2016 у зв`язку з професійним захворюванням вібраційна хвороба 2009р., та зазначена потреба у санітарно-курортному лікуванні, медикаментозному лікуванні. (а.с.15-15 зворот). Відповідно до\~виписки з\~акту огляду\~МСЕК серії\~12\~ААА №016727\~позивачу під\~час огляду\~19.04.2016\~повторно встановлено\~35%\~втрати працездатності та третя група інвалідності з 1 травня 2016 року безстроково у зв`язку з професійним захворюванням та зазначена потреба у санітарно-курортному лікуванні, медикаментозному лікуванні. (а.с.15-15 зворот). Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд вважає, що зазначеного обов`язку відповідач не виконав. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Як вбачається з акту розслідування причиною виникнення професійного захворювання позивача є робота позивача у шкідливих умовах, що перевищували гранично допустимі. Суд вважає зазначене наслідком порушення посадовими особами підприємств, де працював позивач, ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються наведеними висновками суду. Посилання представника відповідача на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту вини відповідача, суд не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. Отже, висновки відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом стійкої втрати позивачем професійної працездатності з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Судом встановлено, що в зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він у 49-річному віці втратив професійну працездатність первинно та в подальшому після декількох переоглядів безстроково у розмірі 35%, а також йому встановлено 3 групу інвалідності. Як наслідок позивач обмежений у життєдіяльності, що проявляється болями в шийному і попереково-крижовому відділах хребта, болем у суглобах; необхідністю проходити лікування та докладати додаткових зусиль для організації його життя. Отримане професійне захворювання призводить до зниження його фізичної активності та порушення нормальних життєвих зв`язків. Отже, враховуючи те, що позивач працював на підприємстві відповідача понад 27 років у шкідливих умовах, йому встановлено первинно і в подальшому\~після повторних\~переоглядів безстроково\~35% втрати працездатності та 3 групу інвалідності, а також характер професійного захворювання, пов`язаного із спричиненням йому фізичних і моральних страждань, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили, суд вважає, що [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, так як має місце факт заподіяння позивачеві моральної шкоди. Позивач визначив розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 200000 грн.. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд враховуючи роз`яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», характер та глибину його фізичних, душевних страждань від одержаного профзахворювання, тривалість лікування, втрату можливості його повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних змін його життєвих зв`язків, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, вважає, що для відшкодування моральної шкоди на користь позивача, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості потрібно стягнути з відповідача 100000 грн. за встановлені первинно та в подальшому після повторних переоглядів безстроково 35% втрати працездатності та 3 групу інвалідності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, на користь держави за розгляд цивільної справи підлягають відшкодуванню з відповідача судові витрати 840 грн. 80 коп. судового збору станом на дату подачі позову, від сплати якого було звільнено позивача. На підставі викладеного, ст. ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», ч. 1 ст. 1167 ЦК України та

Outcome: partial