Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

09.07.2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позов мотивує тим, що з 30.08.2010 перебувала з відповідачем в шлюбі, який згодом в 2012 році за рішенням суду був розірваний. Від шлюбу мають спільну малолітню доньку [PERSON] , 2010 р.н. Відповідач як батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання спільної дитини, крім аліментів, які платить несвоєчасно, жодної іншої матеріальної допомоги не надає, не навідує дитину, не цікавиться ні її розвитком ні станом здоров`я. В зв`язку з наведеним просить позов задовольнити та позбавити [PERSON] батьківських обов`язків щодо доньки [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні представник позовні вимоги підтримала. Повідомила, що позивач з 2011 року участі у вихованні дитини не бере, її розвитком не цікавиться хоча жодних перешкод для цього у нього не має. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи органу опіки і піклування Славутської міської ради позов підтримала в повному обсязі та просить його задовольнити, оскільки вважає факт не виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків доведеним, що підтверджується висновком органу. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно даних свідоцтва про народження від 29.07.2010 серії [NUMBER] , виданих відділом реєстрації актів цивільного стану Славутського міськрайонного управління юстиції, [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами розірваний на підставі рішення Славутського міськрайонного суду від 03.07.2012. Згідно висновку органу опіки і піклування Славутської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав від 21.08.2019 встановлено, що відповідач не піклується про доньку, не приймає участі у її вихованні, яким займаються мати та бабуся, у зв`язку із чим орган опіки вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] .. За клопотанням [PERSON] вказаний вище висновок органу опіки та піклування переглядався, проте 16.09.2019 попередній висновок залишено без змін. Свідок [PERSON] , яка є матір`ю позивача в суді повідомила, що її донька та внучка проживають разом із нею за адресою [ADDRESS] . Відповідач з 2011 року з ними не проживає, будь якої участі у вихованні та розвитку дитини не бере, її долею не цікавиться. Підтвердила, що будь яких перешкод відповідачу для спілкування із донькою не чиниться. Надаючи правову оцінку вказаним відносинам суд враховує наступне. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини (далі Конвенції), суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно статті 27 Конвенції батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.8 ст.7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного суду України « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 N 3 позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Так, судом встановлено та підтверджено показами позивача, представника третьої особи та свідків, що відповідач не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з нею, що є необхідним для її нормального самоусвідомлення, не надає необхідного доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти,. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, доводять факт ухилення відповідача від виховання доньки. Така поведінка фактично є усвідомленим нехтуванням батьківськими обов`язками. В судовому засіданні встановлено що перешкод для спілкування відповідача з донькою не було. Відповідач не виявив бажання бачитися з нею, дбати про її духовний і фізичний розвиток. Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати у розмірі 768 гривні 40 коп.

Outcome: approved