Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

08.09.2017 року до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] «Про розірвання шлюбу» (вхідним № 2036/17-вх.), на обґрунтування якого позивач зазначила, що 23.08.2012 року вона уклала шлюб з відповідачем, який вони зареєстрували у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Пологівського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 13. Від шлюбу вони мають малолітню дитину - сина - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось внаслідок різних поглядів на сімейне життя та обов'язки, а тому в сім'ї відбувались сварки, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Зазначила, що можливості зберегти сім'ю немає, подружні відносини між ними припинені. Шлюб для кожного з них є першим й вони досягли згоди про місце мешкання їх дитини. Просила розірвати шлюб між нею та відповідачем (а. с. 2). Ухвалою суду від 10.01.2018 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] «Про розірвання шлюбу» зупинено та надано сторонам по справі строк для примирення до 07 травня 2018 року. Ухвалою суду від 02.05.2018 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] «Про розірвання шлюбу» поновлено. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та пояснила, що відносини з відповідачем погіршилися у квітні - травні 2016 року, а у серпні 2016 року вона забрала речі, дитину і пішла від відповідача проживати до батьків. Остаточно вони перестали жити разом десь у січні 2018 року після виписки відповідача з лікарні, де він опинився внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась з ним за місцем роботи. Вказала, що за час сумісного мешкання однією сім'єю відповідач постійно висловлювався нецензурною лайкою у присутності дитини, був грубий та різкий до неї. Просила шлюб розірвати, так як подальше їх спільне життя є неможливим. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що вони з позивачем жили нормальною сім'єю, до тих пір поки з ним не сталася дорожньо-транспортна пригода, а потім між ними почали виникати сварки, в тому числі внаслідок того, що позивач не часто відвідувала його у лікарні. Просив у задоволенні позову відмовити повністю. Здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно, об'єктивно, справедливо, неупереджено та своєчасно з'ясувавши всі обставини справи і всі фактичні данні в межах заявлених вимог, що мають значення для вирішення справи за суттю й на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, перевіривши їх доказами, отриманими відповідно до правил цивільного процесуального кодифікованого закону й безпосередньо дослідженими у судовому засіданні, що відповідають вимогам закону про їх належність, допустимість, достовірність та достатність, а саме: заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши письмові докази у справі,- суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд - у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області. За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Оскільки на цей час Валківський окружний суд свою діяльність не розпочав, справа перебуває на розгляді належного суду. [PERSON] того, згідно пункту 9 частини 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України № 1618-ІV від 18.03.2004 року (в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03.10.2017 року із змінами та доповненнями) справи у судах першої інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання нею чинності. Таким чином, ця цивільна справа підлягає розгляду за правилами, визначеними Цивільним процесуальним кодексом України в редакції, що набрала чинності з 15.12.2017 року (із змінами та доповненнями). Отже, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Відповідно до Свідоцтва про шлюб (серії [NUMBER]), виданого 23.08.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Пологівського районного управління юстиції Запорізької області, громадяни України: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], 23.08.2012 року зареєстрували шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів цього ж дня зроблено відповідний актовий запис за № 13. Прізвища подружжя після реєстрації шлюбу - «[PERSON]» (а. с. 4). Згідно Свідоцтва про народження (серії [NUMBER]), виданого 11.02.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нововодолазького районного управління юстиції у Харківській області, [PERSON] народився [INFO], про що 11.02.2014 року складено відповідний актовий запис № 13, та його батьками зазначено громадян України: [PERSON] та [PERSON] (а. с. 8). Відповідно до довідки Міжрайонної травматологічної медико-соціальної експертної комісії міста Харкова № 453667 від 08.12.2016 року, [PERSON] є інвалідом 2 групи з 08.12.2016 року з приводу трудового каліцтва (а. с. 26). Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства, визначеним у частині 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому згідно частини 1 статті 4 цього ж нормативно-правового акту, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже, суд відповідно до приписів частини 1 статті 13 цивільного процесуального кодифікованого закону України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Під час вирішення спірних правовідносин суд враховує, що їх правове регулювання здійснюється нормами Загальної Декларації Прав Людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 10.12.1948 року й ратифікованої Україною в 1973 році, Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року Законом № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями) та Сімейного кодексу України № 2947-ІІІ від 10.01.2002 року (із змінами та доповненнями). Так, статтею 16 Загальної Декларації Прав Людини визначено, що чоловіки i жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися i засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній i повній згоді сторін, що одружуються. Сім'я є природним i основним осередком суспільства i має право на захист з боку суспільства та держави. Таке положення міжнародно-правової норми права повністю відповідає змісту статті 51 Конституції України, якою регламентовано, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Аналогічна за своїм змістом стаття 24 Сімейного кодексу України також передбачає, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Отже, засади шлюбу, особисті немайнові права і обов'язки подружжя, підстави їх виникнення та зміст визначаються Сімейним кодексом України, метою якого, зокрема, є побудова сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки. Діючим сімейним законодавством України оголошено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду в день набрання ним чинності (частина 2 статті 104, частина 3 статті 105, частина 1 статті 110 та частина 2 статті 114 Сімейного кодексу України). Тому, відповідно до приписів частини 2 статті 112 зазначеного вище кодексу, якщо суд встановить, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, він постановляє рішення про розірвання шлюбу. Оскільки у судовому засіданні достовірно з'ясовані фактичні взаємини та обставини сумісного життя подружжя, наявність в них неповнолітньої дитини, час припинення між ними шлюбних відносин, мотиви розірвання шлюбу та дійсні причини позову, які у своїй сукупності свідчать про те, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу і сім'ї є неможливим, суперечить їх інтересам та інтересам їхньої дитини, враховуючи небажання та неспроможність сторін відновити сімейні відносити, а також відсутність наявних перешкод, передбачених статтею 110 Сімейного кодексу України, приймаючи до уваги, що сім'я повинна будуватись на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, які втрачені сторонами, суд, з огляду на наведене, приходить до обґрунтованого висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу й вважає за можливе та необхідне позов задовольнити. Обговорюючи питання щодо вжиття заходів, передбачених частиною 1 статті 111 Сімейного кодексу України щодо примирення подружжя, суд приймає до уваги, що жоден з них такого бажання не виявив, хоча відповідна можливість їм надавалась, а тому враховуючи конкретні обставини справи вважає за можливе шлюб між ними розірвати. [PERSON] того, відповідно до змісту статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Ухвалюючи рішення, суд приймає до уваги, що між сторонами спорів про місце проживання дитини, аліментні зобов'язання та поділ сумісного майна не має й позивач, звертаючись до суду із цим позовом, не вимагає відшкодування понесених ним документально підтверджених судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved