Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

08.04.2014 року [PERSON] звернулася до Козелецького районного суду Чернігівської області з позовом до Данівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області з позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що домоволодіння за адресою: [ADDRESS], за станом на 15.04.1991 р. відносилось до категорії колгоспного двору і в ньому проживала [PERSON], [INFO]. 10.01.1995 [PERSON] з указаного домоволодіння вибула. Згідно довідки відділу державної реєстраційної служби Козелецького районного управління юстиції в Чернігівській області [PERSON] померла [INFO]. З травня 2003 року, так як в установленому законом порядку ніхто не вступив в управління спадковим майном, позивач з дозволу сільської ради заселилась у домоволодіння по [ADDRESS], де проживає і на даний час. Таким чином позивач на протязі більше 10 років добросовісно володіє чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном, а тому має право на вищевказане майно за набувальною давністю. Домоволодіння відноситься до категорії колгоспного двору. Свідоцтво про право власності на домоволодіння на той час, коли в ньому проживала [PERSON] не видавалось і будинок не був зареєстрований в бюро технічної інвентаризації, а тому нотаріальна контора не може видавати свідоцтво про право власності на домоволодіння. Виконком Данівської сільської ради також не може видати свідоцтво про право власності на домоволодіння на [PERSON] у зв'язку з припиненням нею цивільної правоздатності в момент її смерті. Виходячи з вищевикладеного, позивач просить суд визнати за ним право власності на об'єкт нерухомого майна - житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У судовому засідання позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Додатково позивач повідомила, що приїхала в с. Данівка з Кіровоградської області в 2000 році і винаймала квартиру, а з 2003 року з дозволу сільської ради проживає в спірному будинку (в період часу з 2003 по 2005 рік проживала разом з сином - [PERSON]). Представник відповідача - Пальчик О.П. в судовому засіданні позов визнала та не заперечувала проти його задоволення. Додатково Пальчик О.П. пояснила, що вона тривалий час працює сільським головою в с. Данівка і пам'ятає, що в спірному будинку, який має статус колгоспного двору, свого часу проживав [PERSON]. В 1981 році він приписав [PERSON]. Після смерті [PERSON] в будинку проживали і були прописані інші особи, які приїхали з Красноярського краю Російської Федерації, але потім повернулися назад до Росії і фактично приблизно з 1998 року в будинку ніхто не проживав, тому в 2003 році зі згоди сільської ради в будинку почала проживати [PERSON] зі своїм сином, який після закінчення школи вибув проживати до м. Києва. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, свідків, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. При судовому розгляді цивільної справи встановлено, що будинок [ADDRESS] має статус колгоспного двору. З карточки прописки, яка була оглянута в судовому засіданні, вбачається, що за вказаною адресою були прописані: [PERSON] (помер [INFO]), [PERSON] (прописана в період з 22 червня 1981 року по 10 січня 1995 року), [PERSON] (прописаний в період з 12 червня 1993 року по 12 червня 2007 року), [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (прописані в період з 12 червня 1993 року по 9 квітня 1996 року) - а.с. 40. Як пояснила в судовому засіданні голова Данівської сільської ради, [PERSON], який народився в с. Часнівці Козелецького району, разом з членами своєї сімї - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] приїхав з Красноярського краю Російської Федерації та прописався в цьому будинку. В 1996 році члени сімї [PERSON] повернулися до Росії і він через півтора-два роки також повернувся до Росії. Потім в 2007 році він приїхав і знявся з реєстрації, та наразі проживає на території Козелецького району, проте де саме вона пояснити не може. Згідно довідки виконкому Данівської сільської ради Козелецького району Чернігівської № 99 від 01.04.2014 [PERSON] проживає, але не зареєстрована в будинку за адресою: [ADDRESS] з травня місяця 2003 року, добросовісно володіє чужим (безхозним) майном (а.с. 6). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.04.2014 № 2046055, яка надана на запит суду щодо реєстрації права власності, інших речових прав, обтяжень тощо за об'єктом [ADDRESS] «у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості відсутні» (а.с. 11). Згідно з інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 14.04.2014 № 20460856, яка також надана на запит суду щодо об'єкта нерухомого майна за вказаною вище адресою, «у Реєстрі прав власності на нерухоме майно відомості відсутні» (а.с. 12). За станом на 02.04.2014 житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в [ADDRESS] має наступні технічні характеристики: житловий будинок (дерево) площею 17,8 кв.м., ганок (цегла), сарай (шл/блок), сарай (дерево), сарай (дерево), погріб (цемент) та огорожу (дерево) - а.с. 9. Згідно облікових даних відділу Держземагенства у Козелецькому районі відсутні відомості щодо видачі державного акту на право власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] (відповідь за підписом начальника відділу від 05.05.2014 № 01-16/885) - а.с. 27. За матеріалами, отриманими з Козелецької районної державної нотаріальної контори та державного нотаріального архіву Чернігівської області, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась (а.с. 34, 37). В судовому засіданні були допитані свідки, які є сусідами позивача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON]. Зазначені особи підтвердили тривалість, добросовісність, відкритість та безперервність володіння та користування [PERSON] житловим будинком за адресою [ADDRESS], як своїм власним. Пояснили суду, що знають, що позивач разом з сином з 2003 року постійно проживала у вказаному будинку (спочатку з сином, а потім сама). Знають, що в будинку свого часу проживав [PERSON], після смерті якого ще проживали так би мовити «квартиранти». Згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, надуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України інститут набувальної давності базується на сукупності таких обставин: тривалого добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. Тривалість володіння передбачає, що має закінчиться визначений законодавством строк перебування речі у володінні певної особи. Відкритість та безперервність володіння теж є необхідними умовами для набуття права власності за набувальною давністю і означають, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, а також те, що протягом зазначеного в законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обов'язку повернути річ власнику, а також йому не пред'являвся правомочною особою позов про повернення майна. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач добросовісно заволоділа майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном понад десять років без державної реєстрації права власності на нього, а також за відсутності державної реєстрації у встановленому законом порядку об'єктів нерухомого майна, рішення про прийняття чи передачу до комунальної власності громади, будь-яких правовстановлюючих документів, що б підтверджували чи спростовували право власності інших суб'єктів на об'єкт нерухомого майна. Позивач протягом всього часу володіння майном була впевнена, що на це майно не претендували інші особи, і вона отримала це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved