Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-03 00:00:00

09 липня 2020 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду з вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] в с.Комишня Миргородського району померла її бабуся [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , який був сином [PERSON] і батьком [PERSON] . На момент смерті [PERSON] проживала, була зареєстровна та вела спільне господарство з [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Після її смерті залишилася спадщина, зокрема право на земельну частку (пай) колишнього КСП «ім Кірова», розташованого на території Черкащанської сільської ради Миргородського району. Позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом всього майна померлої [PERSON] , у зв`язку з чим просила суд визнати за нею право власності на земельну частку (пай) колишнього КСП «ім.Кірова», розташовану на території Черкащанської сільської ради Миргородського району Полтавської області в порядку спадкування за законом після померлої бабусі [INFO] [PERSON] . Позивач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином судовою повіткою (а.с.34, 38). Представник позивача [PERSON] , адвокат Жага Едуард Григорович, що діє на підставі ордеру про надання правової допомоги (а.с.25) в судовому засіданні позовні вимоги свого довірителя підтримав, просив їх задоволити. Представники відповідача, Черкащанської сільської ради Миргородського району Полтавської області в судове засідання не з`явився. Установа надіслала клопотання в якому просила справу розглянути у відсутність їхнього представника, при винесенні рішення покладалися на розсуд суду (а.с. 42). Суд заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , який був сином [PERSON] і батьком [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтв про народження та копією свідоцтва про смерть, копією свідоцтв про одруження (а.с. 11, 12, 14, 15). [INFO] в с.Комишня Миргородського району померла [PERSON] - бабуся позивача, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 13). На момент смерті [PERSON] проживала, була зареєстровна та вела спільне господарство з [PERSON] за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Комишнянської селищної ради Миргородського району Полтавської області (а.с.8). Згідно копії листа Відділу у Миргородському районі Головного управління держгеокадастру у Полтавській області повідомлено, що згідно Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) колишнього КСП імені Кірова на ім`я [PERSON] не видавався (а.с.9). Відповідно до листа Відділу у Миргородському районі Головного управління держгеокадастру у Полтавській області повідомлено, що відповідно до наявного у відділі державного акту на право колективної власності на землю серії ПЛ №31 від 15.10.1998 року, виданого колективному сільськогосподарському підприємству імені Кірова, розташовано на території Черкащанської сільської ради Миргородського району, додаток із список громадян - членів КСП відсутній. Крім того, згідно проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) на території Черкащанської сільської ради Миргородського району Полтавської області (Книга ІІ) [PERSON] не включена до Списку громадян, які мають право на земельну частку (пай) на території Черкащанської сільської ради Миргородського району Полтавської області (а.с.44). Як вбачається з копії архівних довідок [PERSON] працювала у колгоспі ім.Кірова з 1966 по 1983року (а.с.21-23), крім того у протоколах засідань правління та протоколах загальних зборів уповноважених колгоспу ім.Кірова (с.Черкащани) за 1984-1986 роки відомості про звільнення з членів колгоспу ім.Кірова (с.Черкащани) [PERSON] відсутні (а.с.24). Відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до п.2 Указу Президента України №720/95 від 8 серпня 1995 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Крім того, право на земельний пай мають спадкоємці тих членів КСП, які мали таке право, але померли до моменту видачі документа про це право, а саме - земельного сертифіката (Указ Президента України від 10 листопада 1994 року №666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва»). Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснив, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X «Перехідні положення» ЗК (2768-14). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Статтею 3 Указу Президента України за №666/94 від 10 листопада 1994 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом успадкування. Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Таким чином, позивачем всупереч вимогам ст.81 ЦПК України не надано суду доказів як того, що [PERSON] мала право на земельну частку (пай) колишнього КПС «ім.Кірова» і на момент видачі Державного акта на право колективної власності на землю КСП «ім.Кірова» серії ПЛ №31 від 15.10.1998 року вона помилково не була включена до списку осіб, що мають право на земельну частку.Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed