Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

07 червня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до Ображіївської сільської ради, [PERSON], [PERSON] про встановлення факту належності на праві власності померлій [PERSON] житлового будинку [ADDRESS] та земельні ділянки, площею 0,04 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і площею 0,41 га для ведення особистого селянського господарства, визнання права власності за позивачем на вказаний будинок і земельні ділянки в порядку успадкування за заповітом. В обґрунтування позову посилається на правомірність набуття спадкодавцем [PERSON] права власності на спірне майно, набуття позивачем в порядку спадкування за заповітом права власності на це майно та неможливість оформлення нею своїх прав на спадкове майно в порядку спадкування через відсутність правовстановлюючих документів на нього. В свою чергу, 14.11.2017 [PERSON] та [PERSON], кожен окремо, звернулися до суду з зустрічними позовними заявами до [PERSON], Ображіївської сільської ради Шосткинського району Сумської області, та до [PERSON] і [PERSON], відповідно, про визнання права власності, за кожним з них, на 1/6 частину вказаного вище будинку та 1/6 частину земельних ділянок в порядку спадкування. Позивач (за первісним позовом) та її представник в судове засідання не з`явились, остання надала до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, також просила залишити її позов в частині вимог щодо встановлення факту належності земельної ділянки померлій та визнання права власності на неї за позивачем в порядку спадкування за заповітом - без розгляду. Присутні в судовому засіданні відповідачі [PERSON], [PERSON] та представник останнього не заперечували проти задоволення позову, відмовившись при цьому від своїх зустрічних позовів. Від Ображіївської сільської ради ще 12.01.2018р. надійшла заява про розгляд справи без участі її представника та відсутність заперечень проти позову. Ухвалою від 13 березня 2018 року Шосткинським міськрайонним судом Сумської області [PERSON] в частині вимог про встановлення факту належності земельної ділянки померлій та визнання права власності на неї за позивачем в порядку спадкування за заповітом був залишений без розгляду відповідно до п. 5 ч.1 ст. 257 ЦПК України та прийнято відмову [PERSON] та [PERSON] від їх зустрічних позовів, а провадження в справі в цій частині закрито. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позов в іншій частині вимог підлягає задоволенню з наступних підстав. [INFO] [PERSON] /а.с. 26/. За життя [PERSON] належав житловий будинок [ADDRESS]. Наведені висновки суду грунтуються на наступному. На час будівництва спірного будинку до компетенції виконкомів місцевих рад відносилось питання узаконення будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначався рік введення в експлуатацію будинку. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69). Відповідно до п. 7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженого ЦСУ СССР 12 травня 1985 року № 5-24/26, дані книги погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності. Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Із довідки, виданої виконавчим комітетом Ображіївської сільської ради Шосткинського району Сумської області вбачається, що [PERSON] на день смерті була зареєстрована і постійно проживала в будинку [ADDRESS] /а.с.14/. При цьому житловий будинок та всі господарчі будівлі розташовані за адресою: [ADDRESS] побудовані до 05.08.1992 року не є самочинно збудованими та не потребують прийняття в експлуатацію /а.с.15/. На підставі викладеного, суд доходить висновку, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на вищевказане спадкове майно. За життя [PERSON] заповідала спірний будинок дочці - [PERSON] (дошлюбне прізвище - «[PERSON]») згідно із заповітом, посвідченим Ображіївською сільською радою Шосткинського району 02.07.2012 року за реєстровим № 46 /а.с. 11/. Цей заповіт не змінений, не скасований та не визнаний недійсним. Як вбачається з довідки виконавчого комітету Ображіївської сільської ради Шосткинського району Сумської області № 93 від 03.02.2017р. /а.с.14/ на час відкриття спадщини у спірному житловому будинку разом зі спадкодавцем була зареєстрована і постійно проживала її дочка [PERSON] і онука. Згідно до листа Шосткинської районної державної нотаріальної контори від 03.07.2017 за № 74/01-14 вбачається, що після померлої [INFO] [PERSON], Шосткинською районною державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа за №115. Спадкоємицею за заповітом на житловий будинок та земельну ділянку, які знаходяться в [ADDRESS], та за законом є дочка [PERSON], яка спадщину прийняла, крім неї спадкоємцями за законом також є діти померлої - [PERSON] (інв. 3 гр.) та [PERSON] (інв.1 групи), які спадщину прийняли. Свідоцтва про право на спадщину на інше майно померлої, яке не вказане в заповіті, видане 16.06.2016 р. на трьох спадкоємців в рівних частках (земельні ділянки, які розташовані в с. Ображіївка по вул. Калініна, 48) /а.с.31-32/. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, суд встановив, що позивач є спадкоємцем померлої [PERSON] за заповітом, яка в силу вимог ст. 1268 ЦК України після смерті [PERSON] прийняла спадщину. При цьому, заповітом був охоплений лише спірний житловий будинок. Інші діти спадкодавця - відповідачі у справі, які є інвалідами (а.с. 52, 56, 63,64) і які в силу вимог ч.1 ст. 1241 ЦК України (з урахуванням тлумачення цієї норми Рішенням Конституційного Суду № 1-рп/2014 від 11.02.2014), мали право як повнолітні непрацездатні діти спадкодавця на обов'язкову частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту, від своїх претензій на спірний будинок відмовилися, оскільки під час розгляду справи їм було виплачено грошову компенсацію цих часток, що підтверджуються наявними у матеріалах справи розписками /а.с. 83, 84/. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У даному випадку у позивача відсутні правовстановлюючі документи на ім'я спадкодавця на спірний житловий будинок, що свідчить про неможливість отримання нею свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному порядку, отже таке її право має бути захищено в судовому порядку. На підставі вищевикладеного суд вважає можливим позов задовольнити. Враховуючи, що позивачем заявлено клопотання залишити судові витрати по справі за нею, суд залишає судові витрати за фактично понесеними.

Outcome: approved