Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

07 червня 2017 року позивач звернулась з позовом, в якому просить повернути малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Позов мотивує тим, щорішенням Старовижівського районного суду від 24 травня 2016 року за неналежне виконання батьківських обов'язків було ухвалено відібрати у позивача малолітніх дітей без позбавлення батьківських прав та передано органу опіки та піклування Старовижівської районної державної адміністрації для їх влаштування. Малолітній - [PERSON], перебуває у відокремленому дошкільному відділенні «Сонечко» Крупівського навчально-реабілітаційного центру, а [PERSON] та [PERSON] у Волинському обласному спеціалізованому будинку дитини. Відібрання дітей стало для позивача, як для матері переломним моментом в її житті та змусило змінити поведінку в кращу сторону. Вона перестала зловживати спиртними напоями та вести аморальний спосіб життя, за можливості відвідує дітей, перебуває в активному пошуку роботи, крім того зустріла нового чоловіка з яким планують одружитись та створити повноцінну сімю. За місцем проживання характеризується позитивно. Має власний житловий будинок в якому проживає та в якому зареєстровані діти, тому наявні всі необхідні умови для проживання. Таким чином, на даний час перестали існувати обставини, що спричинили відібрання дітей. У судовому засіданні позивач позов підтримала, дала пояснення аналогічні наведеним, а також пояснила, що на даний час обставини, які були підставою для відібрання у неї дітей відпали, зокрема вона перестала зловживати спиртними напоями та вести аморальний спосіб життя, змінили свою поведінку та ставлення до дітей на краще, зробила необхідний ремонт у помешканні, заготовила у достатній кількості продукти харчування та паливо на зиму. У звязку з цим просили позов задовольнити та повернути їй дітей. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, з наведених підстав, а також пояснив, що відповідач змінила поведінку в кращу сторону, на даний час перестали існувати обставини, що спричинили відібрання дітей, а також зазначив, що позивач не відвідувала дітей, тому, що діти перебувають на значній відстані від матері і вона потребувала коштів на проїзд яких у неї не вистачало, оскільки на даний не працює. До суду з позовом позивач хотіла звернутись на початку травня, проте вона не мала коштів на сплату судового збору. Гроші на судовий збір надав її співмешканець у червні 2017 року і в подальшому він буде забезпечувати сімю, тому питання фінансового забезпечення вирішене, просить позов задоволити. Представник органу опіки та піклування [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що служба у справах дітей виступає виключно в інтересах дітей і дітям буде краще з біологічною матірю. Позивач виправилась і створила належні умови для проживання у будинку, город посаджений, з господарством справляється, спиртні напої ніби не вживає, характеризується позитивно, причини відповідно до яких відібрали дітей теоретично усунуті, претензій відносно умов проживання немає, заготовила у достатній кількості паливо на зиму, стабільного доходу немає, дітей не відвідувала, в разі повернення дітей матері служба у справах дітей клопотатиме про здійснення супроводу районним центром сімї молоді та спорту сімї [PERSON] Щодо повернення дітей відібраних у матері без позбавлення батьківських прав покладається на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Відповідно до ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоровя і морального виховання. Якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Виходячи з аналізу зазначеної норми права, оскільки підставою для відібрання дитини є випадки, при яких залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоровя і морального виховання, то повернення дитини можливе лише при усуненні зазначених обставин (батько, мати вилікувались, змінили поведінку, змінили ставлення до дитини тощо). Довести це слід позивачу, оскільки кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 1 ст. 60 ЦПК). Саме позивачеві належить довести, по-перше, факт зникнення обставин, що були підставою для відібрання дитини, а, по-друге, доцільність повернення дитини в рідну сімю. Судом встановлено, що позивач є матірю малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] /а.с. 7-9/. Рішенням Старовижівського районного суду від 24 травня 2016 року відібрано малолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON] у позивача без позбавлення батьківських прав та передано органу опіки та піклування Старовижівської районної державної адміністрації /а.с. 10-11/. Розпорядженням голови Старовижівської районної державної адміністрації № 188 від 06 червня 2016 року надано [PERSON], [PERSON], [PERSON] статус дитини, позбавленої батьківського піклування /а.с. 12/. Відповідно до довідки-характеристики №205/0207 від 15 травня 2017 року виданої Смідинською сільською радою Старовижівського району Волинської області [PERSON] на даний час характеризується з позитивної сторони, спиртними напоями не зловживає, громадського порядку не порушує, на території сільської ради не працює, проживає у власному будинку /а.с. 14/. Відповідно до акту обстеження від 12 травня 2017 року, складеного комісією Смідинської сільської ради [PERSON] зареєстрована і проживає у власному будинку в с. Смідин по вул. Перемоги, 47, проживає разом з співмешканцем, який на даний час перебуває на заробітках, [PERSON] ніде не працює, в господарстві нічого не утримує, на день обстеження земельна ділянка оброблена, на подвірї прибрано, в хаті чисто, тепло. Паливом та продуктами харчування забезпечена /а.с. 15/. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 21 червня 2017 року, [PERSON] зареєстрована і проживає у власному будинку в с. Смідин по вул. Перемоги, 47. На момент обстеження [PERSON] не було вдома, а тому до будинку зайти не було можливим, на подвірї було прибрано, земельна ділянка оброблена, посаджено картоплю та інші овочі, дрова поскладені. При розмові з сусідами було встановлено, що [PERSON] знаходиться в своєї бабусі, дітям відведено одну кімнату для проживання /а.с. 32/. Згідно з довідкою Старовижівською ЦРЛ від 15 червня 2017 року №25 [PERSON] на обліку у лікаря-нарколога Старовижівської ЦРЛ не перебуває і за медичною допомогою не зверталась /а.с.27/. Згідно з листом Крупівського навчально-реабілітаційного центру, відокремленого дошкільного відділення «Сонечко» від 08 червня 2017 року №28 [PERSON] відвідувала сина [PERSON] в період з березня 2017 року по червень 2017 року лише 11 березня 2017 року /а.с.31/. Згідно довідки СМП «Стара Вижваагробуд» від 09 червня 2017 року, [PERSON] дійсно зверталась до СМП «Стара Вижваагробуд» з питанням пошуку роботи, проте за її спеціальністю (маляр, штукатур) на даний момент відсутні вакансії /а.с. 26/. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що знайомий з [PERSON] з 29 листопада 2016 року, йому відомо, що позивач має трьох неповнолітніх дітей, які в неї відібрані, в подальшому планує зареєструвати шлюб з позивачем та створити всі належні умови для того, щоб виховувати дітей у повноцінній сім'ї. До дітей свідок ставиться позитивно. Підтвердив, що [PERSON] перестала вживати алкогольні напої, характеризується позитивно, він на даний час перебуває на сезонних роботах. Зустрічався і спілкувався з дітьми [PERSON], надавав їй кошти на сплату судового збору, і в подальшому буде забезпечувати матеріально позивача та її дітей, вважає що доцільно повернути дітей позивачці. Відповідно до ст.ст. 11, 12, 14 Закону України „Про охорону дитинства кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обовязків щодо виховання дітей, захищає права сімї. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Також згідно з ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Принцип 6 Декларації прав дитини 1959 року проголошує, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Європейський суд з прав людини у п.52 рішення у справі «Савіни проти України» зазначив, що у будь-якому разі передання дитини під державну опіку слід зазвичай розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого має одразу припинятися, коли це дозволяють обставини. Отже, такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися в контексті позитивного обов'язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер. Враховуючи наведені обставини, позивач фактично усунула причини, які перешкоджали належному вихованню дітей, приймаючи до уваги бажання позивача виконувати батьківські обов'язки, брати участь в житті та вихованні дітей, позивачка змінила свою поведінку, перестала зловживати спиртними напоями та вести аморальний спосіб життя, позитивно характеризуються за місцем свого проживання, створила належні умови для проживання та виховання малолітніх дітей у своєму будинку, суд приходить до висновку про те, що причини, які перешкоджали належному вихованню дітей відпали, а тому вимоги позивача щодо повернення їй дітей є обґрунтованими і відповідають інтересам дітей.

Outcome: approved