Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

07 лютого 2017 року до Чуднівського районного суду Житомирської області надійшла позовна заява [PERSON] до відповідача [PERSON] в якій позивач просить ухвалити судове рішення, яким усунути відповідача від права на спадкування майна спадкодавця [PERSON] , до якого входить житловий будинок, який знаходиться по [ADDRESS] та земельний пай, що знаходиться в с . Гордіївка Романівського району Житомирської області ; визнати за позивачем право на спадкування зазначеного майна у першій черзі та стягнути з відповідача судові витрати на користь позивача. Позов обґрунтований посиланням на наступні обставини: [INFO] помер рідний брат позивача - [PERSON] та після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] та земельного паю, що знаходиться в с. Гордіївка Романівського району Житомирської області. Позивач, як рідний брат спадкодавця, згідно зі ст.1262 ЦК України є спадкоємцем другої черги. Відповідач є рідним сином спадкодавця, тому відповідно до ст.1261 ЦК України має право на спадкування у першій черзі спадкоємців за законом. Починаючи з 16.09.2003 [PERSON] за станом здоров`я ніде не працював, внаслідок чого не міг забезпечувати себе харчуванням, одягом, здійснювати оплату комунальних послуг. Протягом усього цього часу і до дня його смерті позивач опікувався своїм братом, допомагав йому, за свої гроші купував ліки та інші засоби, необхідні для покращення стану його здоров`я, так як протягом десяти років брат позивача тяжко хворів. Також позивач сплачував за брата земельний податок та витрати на комунальні послуги. Позивач за власний рахунок провів похорони брата. Разом з тим, відповідач [PERSON] - рідний син померлого [PERSON] у 2005 році виїхав на постійне місце проживання у с. Велике Козятинського району Вінницької області і з того часу не спілкувався з батьком, не підтримував родинні відносини до дня смерті батька, не приймав ніякої участі у покращенні становища свого батька, не переймався його життям і здоров`ям, не надавав йому жодної допомоги, чим порушив вимоги статей 202, 203 Сімейного кодексу України, відповідно до якої повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги, та брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Таким чином, позивач стверджує, що [PERSON] своєю бездіяльністю по відношенню до становища батька порушив не лише норми моралі, а й приписи закону, що тягне за собою наслідки у вигляді застосування до нього положень ч.5 ст.1224 ЦК України, згідно якої за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Враховуючи те, що позивач протягом тривалого часу опікувався своїм братом, який через хворобу був у безпорадному стані, матеріально забезпечував його, надавав іншу допомогу, на підставі ч.5 ст.1224 та ч.2 ст.1259 ЦК України [PERSON] просить усунути [PERSON] від права на спадкування майна [PERSON] та визнати за ним, [PERSON] право на спадкування зазначеного майна. Представником відповідача [PERSON] адвокатом Колотюком В.Д. 21.09.2016 подано до суду заперечення проти позовних вимог, відповідно до яких відповідач позовні вимоги не визнає повністю. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що спадкодавець [PERSON] помер у віці 47 років, тобто він не мав похилого віку, ніякими хронічними хворобами не хворів, матеріально сам себе забезпечував, незважаючи на те, що він з 2003 року ніде офіційно не працював. [PERSON] мав навики обробки деревини, мав у власності деревооброблювальне устаткування, міг виконувати різноманітні будівельні роботи, а також вів підсобне господарство. Представник відповідача стверджує, що позивач не надав жодних доказів на підтвердження безпорадного стану спадкодавця, та на підтвердження фактів тривалого опікування над ним з боку позивача, матеріального забезпечення та іншої допомоги. Крім того, представник відповідача звертає увагу, що позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано суду довідки про розмір його заробітної плати з січня 2014 року по березень 2015 року, згідно яких вбачається, що позивач отримував мізерну зарплатню, нижче мінімального розміру, тобто у нього не було реальної можливості витрачати кошти на потреби покійного брата (том 1, а.с. 45-46). Представником відповідача [PERSON] адвокатом Колотюком В.Д. також 27.02.2017 подано до суду додаткові заперечення проти позовних вимог, у яких ним зазначено, що відповідно до рішення Романівського районного суду Житомирської області від 25.10.2016 року за [PERSON] у порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON] визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який є предметом спору і в даній справі. На теперішній час рішення суду набрало законної сили, право власності [PERSON] зареєстроване в установленому законом порядку та приватизовано земельну ділянку, на якій розташований будинок (том 1, а.с. 94). Представником відповідача [PERSON] адвокатом Колотюком В.Д. також 12.03.2018 подано до суду додаткові заперечення проти позовних вимог, у яких ним зазначено, що померлий [PERSON] до дня смерті не перебував у безпорадному стані, що підтверджується витребуваними за клопотанням позивача медичними документами. [PERSON] проживав один, зловживав спиртними напоями, при цьому самостійно забезпечував умови свого проживання. У той же час позивач та його дружина постійно при житті спадкодавця проживали та були працевлаштовані у місті Бердичеві, жодним чином не мали можливості забезпечувати життєдіяльність [PERSON] Вони приїздили у с. Гордіївка періодично для виконання робіт по господарству, привозили продукти, які споживали спільно з [PERSON] Більшість часу [PERSON] проживав один. Крім того, на спростування наявності у [PERSON] перед смертю тривалого безпорадного стану представник відповідача спростовує посиланням на вирок Романівського районного суду Житомирської області від 26.12.2012, яким [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, та призначено йому відповідне покарання з випробуванням зі встановленням йому іспитового терміну, протягом якого [PERSON] періодично сам з`являвся для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції. Обов`язки, покладені на нього судом, [PERSON] виконав і ухвалою цього ж суду від 16.01.2014 його було звільнено від відбування покарання. Отже, [PERSON] міг самостійно себе забезпечувати. Також представник відповідача звертає увагу, що надані позивачем суду платіжні квитанції про оплату комунальних послуг в житловому будинку по [ADDRESS] не є доказом того, що саме позивач за свої кошти здійснив ці платежі. [PERSON] мав доступ до вказаного будинку до середини 2017 року, тому міг використати для подання до суду платіжні документи, які зберігалися в будинку та про місцезнаходження яких позивачеві було відомо (том 2, а.с. 13-14). У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Григоришин В.П. підтримали позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] використав своє право на участь у судовому засіданні через представника. Представник відповідача [PERSON] адвокат Колотюк В.Д. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у вказаних вище письмових запереченнях проти позову. Суд, заслухавши пояснення сторін у справі, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини: [PERSON] помер [INFO] у віці 47 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 03.11.2015 (том 1, а.с. 10). Позивач [PERSON] є рідним братом померлого [PERSON] (том 1, а.с. 8-9). Відповідач [PERSON] є рідним сином померлого [PERSON] . Вказані обставини визнані сторонами та не підлягають додатковому доказуванню. Допитаний у судовому засіданні як свідок позивач [PERSON] дав суду такі показання: «у 2005 році померла мати, у 2006 році - батько, після чого брат залишився один, ніде не працював з 2003 року, трохи зловживав алкоголем, тримався поки була пенсія, потім почав жебракувати, продавати все, зв`язався з поганими компаніями. Ми приїжджали, допомагали йому, потім лікували його і в Романові і в Житомирі, платили комунальні, все робили. Брат був жонатий, жінка його покинула у 2005 році. Похорон брата я зробив за свій рахунок. Брат мав столярний станок, на якому міг виконувати нескладні роботи, плату за які отримував горілкою. Коли ми приїжджали, прали речі, допомагали в городі. Після смерті батьків я відмовився від спадщини на користь брата, оскільки він проживав з батьками і доглядав їх до смерті». Свідок [PERSON] , яка є двоюрідною сестрою позивача і проживає за адресою: [ADDRESS] , дала суду такі показання: « [PERSON] підтримував свого брата усим, приїжджав, помагав на городі, похоронив брата за свої кошти. [PERSON] ніде не працював, хворів, отримував гроші за паї, брат давав йому гроші. Я не бачила, щоб син приїжджав і чимось допомагав йому». Свідок [PERSON] , який дружив з покійним [PERSON] та проживає неподалік за адресою: [ADDRESS] , дав суду такі показання: « [PERSON] не працював, він не міг працювати, бо забагато пив горілки, не знав міри. Йому робили операцію і сказали, щоб не пив, бо помре. Займався він дрібними столярними роботами, за що плату брав горілкою. [PERSON] приїжджав обробляти город, частину продукції з городу забирав собі, більша частина залишалась [PERSON] і він її продавав». Свідок [PERSON] , яка є дружиною позивача [PERSON] , дала суду такі показання: «після смерті батьків чоловіка його брат [PERSON] залишився один, хворів, випивав, у 2008 році йому стало зовсім зле. У кінці року ми його відправили в лікарню, де йому дали направлення на операцію і на початку 2009 року, замість того, щоб робити сину весілля, ми ці гроші потратили на операцію брату, після цього забрали його до себе, лікували і в подальшому я їздила до нього тільки на вихідні, а чоловік змушений був ще з 2005 року перейти на неповний робочий день, бо треба було спочатку батьків доглядати, а потім брата. Один день він працював, а три доби вдома. Уся зарплата чоловіка йшла на оплату комунальних послуг. Спочатку ми [PERSON] давали гроші платити, але він витрачав їх на горілку, потім залишали гроші вже сестрі або сусідам оплачувати квитанції. Ми постійно помічали, що [PERSON] щось продавав, то швейну машинку, то пилосос, то ще щось. Він мав заробіток з паїв, але то все йшло на оплату боргів. З 2009 року він майже постійно хворів, ніякої фізичної роботи не виконував, лише пив горілку, через що мав приступи епілепсії. Але він був рідним братом мого чоловіка і ми з чоловіком так виховані, що вважали своїм обов`язком допомагати йому». Свідок [PERSON] , який є двоюрідним братом позивача і проживає за адресою: [ADDRESS] , дав суду такі показання: « [PERSON] після смерті батьків проживав років 10 сам. Спочатку тримав корову, а після операції не міг нічого робити, все продавав і пив горілку. Мав город, сам його не обробляв, допомагали йому всі і я теж помагав. Через горілку у нього були приступи епілепсії. Я бачив лише одного разу як приїжджав його син. Брат його допомагав оплачувати комуналку. У [PERSON] всі гроші йшли на горілку». Свідок [PERSON] , який товаришував з позивачем [PERSON] та його покійним братом [PERSON] , дав суду такі показання: « [PERSON] проживав сам. Після операції приїжджав брат доглядати його, допомагав обробляти город, оплачував комунальні послуги, лікував. Брат давав йому гроші і ще він отримував гроші за земельний пай. Брат часто приїжджав, а сина я не бачив жодного разу. Продукцію з городу - картоплю, зерно, сіно [PERSON] міняв на горілку. У ті дні, коли [PERSON] не приїжджав, [PERSON] з друзями пили горілку. Болів у нього шлунок, печінка, були приступи епілепсії. [PERSON] пояснював, що коли п`є горілку то біль проходить і йому стає легше». Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно у статтях 1261-1265 ЦК України визначено п`ять черг спадкування. Згідно зі ст.1261 ЦК України відповідач [PERSON] належить до першої черги спадкоємців, оскільки є сином спадкодавця. Згідно зі ст.1262 ЦК України позивач [PERSON] належить до другої черги спадкоємців, оскільки є братом спадкодавця. Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Статтею 1224 ЦК України передбачені випадки, при яких спадкоємця може бути усунуто від права на спадкування, зокрема частиною 5 цієї статті визначено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Отже, зі змісту наведених статей 1224 та 1259 ЦК України вбачається, що обов`язковою умовою як для зміни черговості одержання права на спадщину, так і для усунення особи від спадкування внаслідок ухилення від надання допомоги є безпорадний стан спадкодавця. Поняття безпорадного стану наведено у роз`ясненні, викладеному у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008, відповідно до якого безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. На запит суду за клопотанням позивача для встановлення стану здоров`я [PERSON] у період, що передував його смерті, надійшли медичні документи, а саме: - Романівська центральна районна лікарня надала інформацію, що [PERSON] у період з 01.01.2014 по 21.08.2015 знаходився на стаціонарному лікуванні лише один раз - у терапевтичному відділенні лікарні з 12.08.2015 по 21.08.2015 з діагнозом «міокардитичний кардіосклероз СН І ст.», на підтвердження чого надано суду копію виписного епікризу №2069 (том 1, а.с. 204-205); - Комунальна установа «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф.Гербачевського» Житомирської обласної ради надала інформацію про те, що [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічному центрі лікарні з 03.02.2009 по 17.02.2009 з діагнозом «хронічний фіброзно-дегенеративний панкреатит, ст. загострення», на підтвердження чого надано суду копію виписного епікризу №2703 (том 1, а.с. 218-219). Як встановлено судом з вказаних епікризів №2069 та №2703 зазначені захворювання не є тяжкими, не викликали у нього безпорадного стану, навпаки, згідно епікризу №2703 при вибутті на амбулаторне лікування за місцем проживання [PERSON] рекомендовано режим фізичних навантажень тривалістю 3 місяці. Крім того, вироком Романівського районного суду Житомирської області від 26.12.2012 [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, та призначено йому відповідне покарання з випробуванням зі встановленням йому іспитового терміну, протягом якого [PERSON] зобов`язаний був періодично сам з`являвся для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції. Обов`язки, покладені на нього судом, [PERSON] виконав і ухвалою цього ж суду від 16.01.2014 його було звільнено від відбування покарання (том 2, а.с. 15-17). Судом приймаються до уваги доводи позивача щодо наявності хвороб у померлого у зв`язку з якими він приймав ліки та двічі перебував на лікуванні, однак дані обставини не доводять перебування [PERSON] у безпорадному стані, а свідчать лише про вікові зміни у його здоров`ї, ускладнені надмірним вживанням алкоголю. Отже, суд приходить до висновку про відсутність у спадкодавця [PERSON] безпорадного стану у період, що передував його смерті. Так, відповідно до п.4 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч.5 ст.1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Також позивачем не доведено, що він, як того вимагає ч.2 ст.1259 ЦК України, протягом тривалого часу матеріально забезпечував спадкодавця [PERSON] Надані позивачем рахунки на оплату комунальних послуг та квитанції про їх оплату (том 1, а.с. 116-177) не доводять фактів здійснення цих платежів позивачем за власні кошти, [PERSON] платником у даних квитанціях не зазначений. Тому у спірних правовідносинах не підлягають застосуванню положення статей 1224 та 1259 ЦК України ні для зміни черговості одержання позивачем [PERSON] права на спадщину, ні для усунення відповідача [PERSON] від спадкування. Крім того, рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 25.10.2016 у цивільній справі №290/662/16-ц, яке набрало законної сили 11.11.2016, за [PERSON] у порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON] визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] (том 1, а.с. 95). Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з положеннями ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. У відповідності до ч.1, ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, дослідивши та проаналізувавши в сукупності письмові докази, покази свідків,

Outcome: dismissed