Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

08.05.2018 позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, в обґрунтування якого вказує, що 20.07.2006 між сторонами було укладено кредитний договір № К3R0RX05009067, за яким позивач надав відповідачу кредит в сумі 2576,19 грн. на строк 3 місяці з 20.07.2006 по 20.10.2006 зі сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 1,00 % у місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. У зв'язку з порушенням відповідачем умов договору у останнього перед позивачем утворилась заборгованість, зокрема, за процентами нарахованими за період 29.03.2013 по 29.03.2018 у розмірі 15656,21 грн. Зазначену заборгованість позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 09 липня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження в справі без повідомлення учасників справи. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву до суду не подав. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що не позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. В силу вимог ст.ст. 11, 629 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, і є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Положеннями ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Судом встановлено, що 20.07.2006 між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № К3R0RX05009067 шляхом підписання [PERSON] заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанк». Відповідно до встановлених кредитним договором умов позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 2576,19 грн. на строк 3 місяці з 20.07.2006 по 20.10.2006 зі сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 1,00 % у місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо боржник не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, за правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на вищевикладене зміст обв'язку позичальника за кредитним договором полягає у поверненні кредиту та сплаті процентів згідно з умовами договору. Таким чином, не повернення кредиту, а так само несплата процентів, у встановлений кредитним договором строк, є неналежним виконанням зобов'язання, що в свою чергу є порушенням зобов'язання у розумінні ст. 610 ЦК України. Порушення зобов'язання є підставою для застосування правових наслідків передбачених ст. 611 ЦК України, в тому числі, відшкодування збитків та сплати неустойки. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України, порушення зобов'язання є підставою виникнення у кредитодавця права вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав. Згідно представленого позивачем розрахунку серед інших сум до заборгованості відповідача за кредитним договором від 20.07.2006 № К3R0RX05009067 включено заборгованість за процентами, які нараховані за період з 29.03.2013 по 29.03.2018 у розмірі 15656,21 грн.. Таким чином, проценти, які просить стягнути з відповідача позивач нараховані поза межами строку кредитування встановленого кредитним договором - 20.10.2006. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України, кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. При цьому, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Про необхідність застосовування зазначеної вище норми права саме таким чином вказано у п.п. 90, 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12. Таким чином, враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів за кредитним договором від 20.07.2006 № К3R0RX05009067, які нараховані за період з 29.03.2013 по 29.03.2018, є необґрунтованими, оскільки після спливу строку кредитування у позивача відсутнє право нараховути проценти за кредитом. За таких обставин, зважаючи на необґрунтованість позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» в задоволенні позову належить відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed