Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

08.12.2020 року до Валківського районного суду Харківської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про повернення позики. В позові зазначено, що в грудні 2019 року [PERSON] надала [PERSON] в борг 7873,80 гривень, які остання зобов`язалась повернути в строк до 01 липня 2020 року. Однак у зазначений строк сума позики відповідачем повернута не була. Як зазначила позивач, у лютому 2020 року [PERSON] віддала їй 1000,00 грн. Однак, на даний час відповідач ухиляється від добровільного повернення коштів, що змусило її звернутися до суду за захистом своїх законних прав. Позивач вимагає стягнути на свою користь із [PERSON] кошти в сумі 6873,80 грн. Позивач в судовому засіданні позов підтримала та прохала його задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча була повідомлена належним чином, що підтверджується зворотним поштовим повідомленням та повідомленням на офіційному веб-сайті Валківського районного суду Харківської області. Враховуючи, що відповідач, будучи належним чином повідомлена, будь-яких клопотань та відзив на позовну заяву не подала, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача в порядку, передбаченому ст.ст. 279,280 ЦПК України. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 24.12.2019 року [PERSON] надала [PERSON] позику - грошові кошти в розмірі 7\~873,80 грн, які остання зобов`язалась повернути до 01.07.2020 року, що підтверджується розпискою складеною власноруч та підписаною відповідачем від 24.12.2019 року. Статтею 1046\~ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. З частини другої статті 1047\~ЦК України випливає, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у відповідній постанові від 8 червня 2016 року у справі № 6-1103цс16. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики. Згідно\~ст. 526 ЦК України,\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частина 1\~ст. 530 ЦК України\~визначає, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Крім того, як вказала позивач, у лютому 2020 року [PERSON] повернула їй лише 1000,00 грн. Враховуючи, що відповідач [PERSON] зобов`язання, у строки визначені сторонами, належним чином не виконала, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за договором позики у розмірі 6\~873,80 грн, та позов про стягнення коштів за договором позики необхідно задовольнити повністю. Відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн.

Outcome: approved