Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

09.11.2017 року [PERSON] звернувся із позовом до суду та просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 5672,26 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за 259 днів 23068,13 грн., а всього 28741,39 грн., та стягнути понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 640 грн. та 250 грн. понесених витрат за надання правової допомоги, мотивуючи тим, що з 23.12.2016 року по 15.02.2017 року працював у відповідача на посаді електрика 5-го розряду. При звільненні з ним не був проведений повний розрахунок. Борг відповідача по заробітній платі на даний час складає 5672,26 грн. Також, вважає, що має право на стягнення середньомісячного заробітку за несвоєчасний розрахунок. Позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки свого представника суду не повідомив. Суд, проаналізувавши докази по справі, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що позивач у період з 23.12.2016 року по 15.02.2017 року працював у відповідача на посаді електрика 5-горозряду електроцеху (а.с.5). При звільненні позивача, відповідач з ним повністю не розрахувався і заборгованість по заробітній платі на даний час становить 5672,26 грн. (а.с.4). Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України « Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Оскільки, відповідач, не здійснивши вчасно розрахунок по заробітку при звільненні працівника, відповідно до ст. 117 КЗпП України, несе матеріальну відповідальність перед працівником у межах середньої заробітної плати за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до ч.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про застосування судами законодавства про оплату праці» розмір середньої заробітної плати визначається згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (з наступними змінами та доповненнями.) Так, відповідно до п.3 ч.2 вказаного Порядку збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Тому, на підставі викладеного та наданих позивачем розрахункових листів, розрахунок середнього заробітку за час затримки слід проводити за весь час затримки з 16.02.2017 року по 09.11.2017 року, який складає: 165,10 грн. (середньоденна заробітна плата ) х 182 (робочі дні з часу звільнення по день розгляду справи) = 30048,20 грн. (середній заробіток за весь час затримки). Однак до стягнення підлягає сума в межах позовних вимог 23068,13 грн.. За змістом ст. ст. 116, 117 КЗпП України обовязок виплати заборгованості із заробітної плати покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану виплату. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Доводи позивача відповідачем не спростовано, а тому з огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 5672,26 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 23068,13 грн., що в загальному складає 28740, 39 грн.. Позивачем понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 640 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 250 грн.(а.с. 16,19). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, судові витрати понесені позивачем підлягають стягненню на його користь з відповідача.

Outcome: approved