Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

07 грудня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначила, що проживала однією сім'єю з відповідачем [PERSON], шлюб між ними не був зареєстрований. [INFO] року в них народився син - [PERSON]. У 2008 році через різні погляди на життя та неможливість подальшого проживання однією сім'єю, відповідач пішов з родини, повністю припинив спілкуватись з позивачкою та власною дитиною. З того часу відповідач жодного разу не відвідав сина, не цікавився життям та здоров'ям сина, не брав участі у його вихованні та утриманні, не піклувався про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя. Жодної матеріальної допомоги не надавав. Позивачка також зазначила, що для всебічного розвитку дитини вона прикладає всі свої зусилля та можливості, дитина проживає у добрих побутових умовах, має власну кімнату, усі необхідні умови для фізичного, духовного та морального розвитку. Крім того, позивачка зазначає, що відповідач [PERSON] жодної матеріальної допомоги на виховання дитини не надає, але при цьому зобов'язаний і має можливість, оскільки стягнення по виконавчим документам з відповідача не проводяться, інших неповнолітніх дітей він немає. Просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON] та стягнути на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] р. в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для дитини від 6 до 18 років, зі зміною даної твердої суми відповідно до прожиткового мінімуму, встановленого для дитини від 6 до 18 років кожен наступний рік, до досягнення нею повноліття. В подальшому позивачка уточнила позовні вимоги в частині стягнення аліментів та просила суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? від усіх доходів, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму, встановленого для дитини від 6 до 18 років, до досягнення нею повноліття. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала пояснення аналогічним викладеним у заяві, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, заяву про розгляд справи за його відсутністю до суду не надходило. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради, у судове засідання з?явилася, позовні вимоги підтримала та вважала такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі та просила долучити висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] які пояснили, що відповідач починаючи з 2008 року дійсно не проживає разом з позивачкою та неповнолітнім сином, не приймав участь у вихованні дитини, жодного разу не приїздив до сина, не надавав жодної матеріальної допомоги. Позивачка [PERSON] самостійно матеріально забезпечувала хлопчика - купувала йому одяг, їжу, та створювала усі умови для нормального розвитку дитини, оплачувала дитячий садочок тощо. Крім того, зазначили, що [PERSON] вважає своєю родиною позивачку, її чоловіка та їх спільну дитину - [PERSON] В родині існують теплі стосунки, [PERSON] та її чоловік беруть участь у вихованні та опікуються неповнолітнім [PERSON] Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2016 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд, дослідивши й оцінивши докази в справі в їхній сукупності, дійшов до наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] виданого Відділом реєстрації запису актів громадянського стану Бабушкінського районного управління юстиції міста Дніпропетровська 04 грудня 2002 р. батьками [PERSON], [INFO], вказані [PERSON] - як батько, та [PERSON] - як мати. (а.с.8) Згідно з довідкою від 24.11.2015 р. №05-610 виданої КП «Жилсервіс-2» Дніпропетровської міської ради [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] Відповідно до довідки від 26.11.2015 р. №164 виданої Комунальним закладом освіти «Середня загальноосвітня школа №80» Дніпропетровської міської ради [PERSON] навчається в 7-Б класі Комунального закладу освіти «Середня загальноосвітня школа №80» Дніпропетровської міської ради (а.с.10). Відповідно до свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] 17 квітня 2010 року Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] актовий запис № 129. Згідно Висновком Органу опіки та піклування Бабушкінської районної ум. Дніпропетровську ради від 29.03.2016 р. за №13/15-92, «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]», комісія Органу опіки та піклування Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради прийняла рішення, згідно з яким вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], як особи, що ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У вказаному висновку зазначено, що при вирішенні питання щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно його сина [PERSON], орган опіки та піклування виходив із того, що відповідачу було відомо місце проживання сина, яке не змінювалось протягом життя, але а ні він, а ні його родичі жодного разу починаючи з 2008 року не навідувались до дитини, не цікавилися життям дитини, взагалі не спілкувались та не допомагали матеріально. За час відвідування дитячого садочку сином, відповідач жодного разу у дитячому садочку не з'являвся, не приводив та не забирав сина. Відповідач також знав, в якій школі навчається [PERSON], проте за період навчання дитини жодного разу не був у школі. Життям дитини повністю займається мати, [PERSON], яка піклується про стан здоров'я сина, створює всі необхідні умови для проживання та виховання дитини. Згідно з акту обстеження житлово-побутових умов родини за адресою: [ADDRESS] вбачається, що в квартирі створено всі умови для проживання, навчання і всебічного розвитку малолітнього [PERSON], родина має дохід близько 11 (одинадцяти) тисяч гривень на місяць. [PERSON] та її чоловік працюють (а.с.11). Відповідно до психолого-педагогічної характеристики на вихованця дитячого саду [PERSON], наданої Комунальним закладом «Ясла-садок №375 комбінованого типу» Дніпропетровської міської ради, встановлено, що до дитячого закладу дитини надійшла у 2005 році з родини, проте на момент закінчення навчального закладу сім'я вже була неповна. Також зазначається, що записувала у дитячий садом та займалась всіма організаційними питаннями мати хлопчика, натомість батько дитини жодного разу за весь час навчання не з'являвся, батьківські збори не відвідував, тощо (а.с.13). Вказаним навчальним закладом також було надано характеристику на [PERSON], відповідно до якої хлопчик дуже добрий, любить спілкуватися зі старшими людьми, вчителями. Дитини в школу ходить в формі, охайна. Мати, [PERSON] в школі буває часто, спілкується с класним керівником, Батько дитини, [PERSON] жодного разу за весь період навчання дитини у школі не з'являвся (а.с.12). Як вбачається з характеристики на дитину наданої класним керівником молодших класів вказаного закладу освіти, [PERSON] зарекомендував себе як старанний учень, який серйозно ставиться до навчання. Товариськи, підтримує дружні стосунки з однокласниками, з повагою ставиться до старших. Мати, [PERSON], постійно цікавилась успіхами хлопчика, приділяла багато уваги його навчанню, забезпечувала всім необхідним для повноцінного розвитку здібностей. Батька дитини, [PERSON] класний керівник ніколи не бачила, жодного разу він до школи не приходив. За змістом ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 2-5 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до 16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст. 291 ЦК України, фізична особа незалежно від віку та стану здоров'я має право на сім'ю, вона не може бути проти її волі розлучена з сім'єю, крім випадків, встановлених законом та має право на підтримання зв'язків з членами своєї сім'ї та родичами незалежно від того, де вона перебуває. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння, вона повинна, якщо це можливо, зростати опікою і відповідальністю своїх батьків і, в будь-якому разі, в атмосфері любові і матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Непорушне право на проживання дитини в повній сім'ї передбачено статтею 9 Конвенції про права дитини, прийнятої та відкритої для підписання, ратифікації та приєднання резолюцією № 44/25 Генеральної Асамблеї від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України з 27 вересня 1991 року: «Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають у відповідності із застосуванням законом і процедурами, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дітей. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться із дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини». Національне законодавство прямо передбачає право дитини на сім'ю і захист цього права статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства»від 26 квітня 2001 року (зі змінами), сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та піклування батьків. Право дитини на проживання в сім'ї забезпечується і Сімейним кодексом України, а саме статтею 143, в якій визначено, що мати, батько, які перебувають у шлюбі, зобов'язані забрати дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я, такий обов'язок має і мати, яка не перебуває у шлюбі, забрати дитину з пологового будинку, тобто в сім'ю. Відповідно до ст.164 п.2 Сімейного Кодексу України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав якщо вони ухиляються від своїх обов'язків по вихованню дитини. Враховуючи, вищезазначене, та з урахуванням того, що відповідач не намагався поспілкуватись із дитиною на протязі більш ніж восьми років, питаннями виховання і утримання сина не переймався, уваги дитині не приділяв, життям сина не цікавився, заходів щодо розшуку сина не вживав, суд дійшов висновку, що відповідач протягом тривалого часу ухилявся від виконання батьківських обов'язків по відношенню до своєї неповнолітньої дитини, а тому позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому, згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу, тобто, визначення аліментів у твердій грошовій сумі. Отже, судом встановлено, що відповідач є батьком дитини, а тому позивачка і відповідач мають рівні права та обов'язки щодо сина. Відповідач ненадає позивачці допомогу на утримання дитини, хоча зобов'язаний її надавати, крім того факт проживання відповідача окремо від дитини не впливає на обсяг його прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення аліментів підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу аліментів. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При зверненні до суду із даним позовом, позивачкою було сплачено судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп. які слід стягнути з відповідача на її користь, а також з відповідача необхідно стягнути судові витрати в дохід держави, оскільки позивачка при зверненні до суду з позовними вимогами про стягнення аліментів була звільнена від їх сплати. На підставі ст.ст. 64, 84, 180 СК України,

Outcome: approved