Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

10.02.2021 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява від [PERSON] до [PERSON] , про визнання відповідача такими, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] , посилаючись на те, що у зазначеній квартирі відповідач не проживає з 2015 року. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що на підставі договору даруання №2012 від 29.07.2009 року вона є власницею вищевказаної квартири. Разом з позивачкою в квартирі зареєстровані - [PERSON] (відповідач), [PERSON] (донька сторін), [PERSON] (син сторін). Відповідач фактично не проживає за місцем реєстрації з 2015 року без наявності для цього поважних причин, комунальні платежі не сплачує, його особисті речі в квартирі відсутні, проте не бажає добровільно знятися з реєстраційного обліку. Разом з тим, реєстрація відповідача в даній квартирі створює незручності власнику житла щодо користування та розпорядження своєю власністю. Зазначені обставини стали підставою для звернення з даним позовом до суду. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.02.2021 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В. 15.02.2021 року матеріали справи передано на розгляд судді. Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст. 187 ЦПК України судом 16.02.2021 року було направлено відповідні запити та 15.03.2021 року отримана інформація щодо місця проживання (перебування) відповідача. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 16.03.2021 року прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження. Протокольною ухвалою постановленою в судовому засіданні Центрального районного суду м. Миколаєва 23.06.2021 року, закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.11.2021 року постановлено провести заочний розгляд справи. Дослідивши позовну заяву та додані до неї документи, встановлено наступне. Позивачці [PERSON] , на підставі договору дарування від 29.07.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Дворецькою О.М. 29 липня 2009 року, належить квартира [ADDRESS] . В даній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] , проте, за місцем реєстрації останній не проживає з 2015 року. Добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає. Відповідно до акту від 12.01.2021 року про непроживання особи за місцем реєстрації засвідчено, що [PERSON] , [INFO] , фактично не проживає по [ADDRESS] починаючи з 2015 року по теперішній час. Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 12.04.2021 року по справі №490/1014/21 було задоволено позовну заяву [PERSON] до [PERSON] та розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Палацом урочистої реєстрації актів громадянського стану Виконавчого комітету Миколаївської міської Ради народних депутатів, 26 вересня 1992 року, запис №1208. Вказане судове рішення набрало законної сили. Відповідно до статті 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Так, гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст.379,382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Частиною 2 ст. 406 Цивільного кодексу України вказує, що сервітут (право обмеженого користування чужою нерухомістю не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей права власності) може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Отже, при розгляді питання про припинення права користування колишнього члена сім`ї власника житла, суди мають приймати до уваги як формальні підстави, передбачені статтею 406 ЦК України, так і зважати на те, що сам факт припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, та вирішувати спір з урахуванням балансу інтересів обох сторін. У постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс16, від 29 листопада 2017 року у справі № 753/481/15-ц (провадження № 6-13113цс16), від 09 жовтня 2019 року у справі № 695/2427/16-ц, (провадження № 61-29520св18), від 09 жовтня 2019 року у справі № 523/12186/13-ц (провадження № 61-17372св18) зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. В той же час, згідно ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таким чином, права позивачки, як власника житлового приміщення, гарантовані також статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. У даній справі, інтереси позивачки, як власника житла та користувача цим житлом, перевищують інтереси відповідача, у якого припинилися правові підстави користування чужим майном. За такого, враховуючи встановлені обставини, небажання відповідача знятися з реєстраційного обліку, наслідком чого є створення ним позивачці незручностей та перешкод у користуванні та розпорядженні майном, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved