Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

08 вересня 2015 року Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилався на те, що в належній йому квартирі [ADDRESS], зареєстрований, але фактично не проживає його син [PERSON]. Обґрунтовуючи свої вимоги Позивач зазначає, що в квартирі [ADDRESS], власником якої він є на підставі свідоцтва про право власності від 27 лютого 2004 року, зареєстровані Позивач, його онука [PERSON] та Відповідач. Позивач зазначає, що на початку грудня 2014 року Відповідач разом з дочкою [PERSON] та дружиною [PERSON], яка проживала в зазначеній квартирі без реєстрації, зібрали всі свої речі та виїхали з квартири, не повідомивши, куди саме вони переїжджають. У зв'язку з тим, що Відповідач в квартирі [ADDRESS], не проживає та не з'являвся більше 1 року, але являється зареєстрованим, у Позивача виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг. На підставі викладеного, Позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування спірним жилим приміщенням. Позивач та його представник в судовому засідання позов підтримали в повному обсязі. Проти розгляду справи за відсутності Відповідача не заперечували. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся за місцем реєстрації. Заслухавши пояснення Позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вирішив задовольнити позовні вимоги та постановити заочне рішення відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить Позивачу на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 27 лютого 2004 року (а.с. 11). Згідно з довідкою форми №3 виданої КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» ЖЕД №903 за №3169 від 21.08.2015 року, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: позивач [PERSON], відповідач [PERSON], [PERSON] (а.с. 13). Як встановлено з матеріалів справи, Відповідач з грудня 2014 року не проживає в [ADDRESS], що підтверджується відповідними актами (а.с. 14-17). Згідно з ст. 317, 319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК зазначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст. 386 ЦК власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на викладене, на підставі аналізу зібраних по справі доказів, суд вважає, що позовна заява про визнання Відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved