Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

07 жовтня 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області, про усунення перешкод у здійсненні права власності. В позовній заяві покликається на ту обставину, що [INFO] померла її матір, [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 62/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] , та земельної ділянки площею 1 тис. кв.м. для обслуговування даного будинку. Спадковий будинок, ще за життя матері, було розподілено для користування на дві частини (без юридичного розподілу на дві окремі квартири). Однією частиною користувався брат [PERSON] зі своєю сім`єю, а іншою - позивач з мамою. Після смерті матері, брат позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 17 серпня 2016 року за її братом [PERSON] було визнано право власності на 31/100 частини вказаного житлового будинку з надвірними спорудами, та на 1/2 частини земельної ділянки площею 1 тис.кв. м. для обслуговування вказаного будинку з господарськими спорудами. Дане рішення було оскаржене 10.10.2016 року, постановлено нове рішення Апеляційним судом Волинської області яке було скасоване Постановою Верховного Суду від 03 травня 2018 року та було залишено в силі рішення суду першої інстанції. До винесення вказаної Постанови Верховним Судом, [INFO] помер її брат [PERSON] , а 15.05.2017 року позивача отримала, як спадкоємець після своєї матері, свідоцтва про право на спадщину за законом на усе спадкове майно у вигляді 62/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] , та земельної ділянки площею 1 тис. кв.м. для обслуговування даного будинку. 09.10.2018 року рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області, за позовом спадкоємця її брата і відповідача за даним позовом - [PERSON] було оскаржено отримані нею свідоцтва про право на спадщину, оскільки до них ввійшла і частина спадщини брата. При оформленні спадщини нею було виявлено, що [PERSON] здійснив самовільну реконструкцію їхнього будинку без жодної документації, що підтверджується повідомленням виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради від 04.03.2016 року. 07.07. 2016 року на [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення та винесено Припис про зобов`язання останнього усунути порушення містобудівного законодавства. 15.07.2016 року Постановою № 159 Управління Державної Архітектурно- будівельної інспекції у Волинській області було визнано [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушенні за ч.1 ст. 96 КУпАП, що підтверджується повідомленням Управлінням Державної архітектурно- будівельної інспекції у Волинській області. Відповідач [PERSON] є спадкоємцем після смерті її брата [PERSON] і фактично прийняла спадщину після нього, що підтверджено рішенням Володимир-Волинського міського суду від 09.10.2018 року, проте, до цього часу ніяких дій по усуненню порушень визначених Приписом від 07.07.2016 року не вчиняє. На даний час, з урахуванням рішення Володимир-Волинського міського суду від 17 серпня 2016 року, позивачу видано нові свідоцтва на 31/100 частини житлового будинку з надвірними спорудами, та на 1/2 частини земельної ділянки площею 1 тис. кв. м. для обслуговування вказаного будинку з господарськими спорудами за адресою [ADDRESS] . Після усіх судових рішень та арештів майна, позивач лише тепер змогла зареєструвати своє право власності на спадкове майно, що дало їй можливість звернутись з даним позовом за захистом своїх прав. В даному випадку, має місце триваюче правопорушення, оскільки ні покійним братом, ні його спадкоємцями, які прийняли спадщину, не вчинено жодних дій по усуненню стану, який порушує закон і її права, тобто, до цього часу припис не виконано. Самовільне перепланування та перебудова житлового будинку, позбавляє її можливості повноцінно реалізувати своє право власності, на виділ у натурі своєї частки майна, а переоблаштувавши на власний розсуд горище під мансарду, позивачу створено перепони у користуванні будинком, у зв`язку з чим їй обмежено доступ до домоволодіння, позбавлено можливості доступу до піддахового простору. Перебудоване приміщення є горищем спільного будинку і є місцем спільного користування, що підтверджується технічним паспортом будинку. Реконструкція горища без згоди усіх співвласників, незаконне захоплення горища, зумовило порушення її прав. На даний час, через самовільну реконструкцію будинку, він не підлягає поділу і позивач не має можливості виділити в натурі свою частку, тому змушена захищати свої права шляхом пред`явлення даного позову. Просить суд усунути перешкоди [PERSON] у користуванні житловим будинком [ADDRESS] , шляхом зобов`язання відповідача, [PERSON] , провести за власний рахунок, відповідну перебудову, з приведенням горища даного будинку до попереднього стану, який існував до проведення самовільної реконструкції, відповідно до технічної документації 1988 року. 08 жовтня 2019 року ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області прийнято позовну заяву [PERSON] та розпочато підготовче провадження у справі. 30 жовтня 2019 року відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву [PERSON] , заперечує проти задоволення позову. Вважає, що відповідач не здійснював самочинну реконструкцію спірного будинковолодіння, не була його власником та не набула право власності на нього після смерті попереднього власника. Зазначає, що про наявність самочинної реконструкції позивачу було відомо ще при житті матері [PERSON] , а тому спливли всі строки для звернення до суду з даним позовом. Просить відмовити в його задоволенні. 30 жовтня 2019 року за клопотанням представника позивача було постановлено ухвалу про забезпечення доказів та витребувано спадкову справу після смерті [PERSON] , а також інвентарну справу на спірний будинок та матеріали про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за самочинну реконструкцію будинку. 04 листопада 2019 року за заявою позивача [PERSON] , було вжито заходів забезпечення даного позову та заборонено суб`єктам державної реєстрації, до вирішення спору по суті, здійснювати державну реєстрацію (проводити реєстраційні дії) щодо частини житлового будинку садибного типу з надвірними спорудами по [ADDRESS] , яка зазначена як «Мансарда-житлова», літера «а4», рік спорудження/реконструкції 2001 (згідно характеристик технічного паспорту від 28.08.2019 p.), а саме номера приміщень 2-6 коридор - 7,6м.кв. , 2-7 - кімната- 21,9 м.кв., 2-8кімната- 16,6 м.кв. Всього по мансарді 46,1 м.к.в (згідно характеристик технічного паспорту від 28.08.2019p.). 29 листопада 2019 року позивач уточнила позовну заяву, заявивши позовні вимоги також і до відповідача [PERSON] , просить з підстав заявлених у первинній редакції позовної заяви, усунути перешкоди [PERSON] у користуванні житловим будинком [ADDRESS] , шляхом зобов`язання відповідачів, провести, за власний рахунок, відповідну перебудову, з приведенням горища даного будинку до попереднього стану, який існував до проведення самовільної реконструкції, відповідно до технічної документації 1988 року. 29.11.2019 року за клопотанням позивача в якості співвідповідача по справі було залученого [PERSON] . Ухвалою суду від 18 грудня 2019 року було закрито підготовче провадження у справі. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали та просять його задовольнити з підстав, викладених у тексті позовної заяви. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , а також їх представник [PERSON] позов не визнали та просять відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у тексті відзиву. Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області, свого представника для участі у розгляді справи не направило. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши та оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. У ч.1 ст.15 ЦК визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що житловий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] , на праві спільної часткової власності належав [PERSON] (38/100 частин) та його матері [PERSON] (62/100 частин), що стверджується наявним в матеріалах інвентарної справи витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно 28381215 від 16.12.2010 року. Матеріалами справи також стверджується, що [PERSON] належала земельна ділянка площею 1000 м.кв. для обслуговування жилого будинку та господарських споруд за вказаною адресою. Судом також встановлено, що позивач про справі є донькою [PERSON] , а відповідачі - [PERSON] - дружиною [PERSON] , а [PERSON] є його сином. [INFO] померла матір позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 62/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] , та земельної ділянки площею 1000 кв.м. для обслуговування даного будинку. Спадковий будинок, ще за життя матері, було умовно розподілено для користування на дві окремі частини, без виділу в натурі часток співвласників. Однією частиною користувався брат позивача [PERSON] зі своєю сім`єю, а іншою - позивач з мамою. Після смерті матері, брат позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 17 серпня 2016 року за [PERSON] було визнано право власності на 31/100 частини вказаного житлового будинку з надвірними спорудами, та на 1/2 частини земельної ділянки площею 1 тис.кв. м. для обслуговування вказаного будинку з господарськими спорудами. [INFO] [PERSON] помер. Як зазначає позивач у своїй позовній заяві, при оформленні спадщини нею було виявлено, що [PERSON] здійснив самовільну реконструкцію їхнього будинку без жодної документації, що підтверджується повідомленням виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради від 04.03.2016 року. 07.07.2016 року на [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення та винесено Припис про зобов`язання останнього усунути порушення містобудівного законодавства. 15.07.2016 року Постановою № 159 Управління Державної Архітектурно- будівельної інспекції у Волинській області було визнано [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушенні за ч.1 ст. 96 КУпАП, що підтверджується повідомленням Управлінням Державної архітектурно- будівельної інспекції у Волинській області. Відповідач [PERSON] є спадкоємцем після смерті її брата [PERSON] і фактично прийняла спадщину після нього, що підтверджено рішенням Володимир-Волинського міського суду від 09.10.2018 року, проте, до цього часу ніяких дій по усуненню порушень визначених Приписом від 07.07.2016 року не вчиняє. На даний час, з урахуванням рішення Володимир-Волинського міського суду від 17 серпня 2016 року, позивачу видано свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом на 31/100 частини житлового будинку з надвірними спорудами, та на 1/2 частини земельної ділянки площею 1 тис. кв. м. для обслуговування вказаного будинку з господарськими спорудами за адресою [ADDRESS] . Після усіх судових рішень, позивач лише тепер змогла зареєструвати своє право власності на спадкове майно, що дало їй можливість звернутись з даним позовом за захистом своїх прав. В даному випадку, має місце триваюче правопорушення, оскільки ні покійним братом, ні його спадкоємцями, які прийняли спадщину, не вчинено жодних дій по усуненню стану, який порушує закон і її права, тобто, до цього часу припис не виконано. Самовільне перепланування та перебудова житлового будинку, позбавляє її можливості повноцінно реалізувати своє право власності, на виділ у натурі своєї частки майна, а переоблаштувавши на власний розсуд горище під мансарду, позивачу створено перепони у користуванні будинком, у зв`язку з чим їй обмежено доступ до домоволодіння, позбавлено можливості доступу до піддахового простору. Перебудоване приміщення є горищем спільного будинку і є місцем спільного користування, що підтверджується технічним паспортом будинку. Реконструкція горища без згоди усіх співвласників, незаконне захоплення горища, зумовило порушення її прав. На даний час, через самовільну реконструкцію будинку, він не підлягає поділу і позивач не має можливості виділити в натурі свою частку, тому змушена захищати свої права шляхом пред`явлення даного позову. Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Частиною 7 цієї ж норми передбачено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. З урахуванням змісту статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою. Збудований об`єкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених частинами четвертою та сьомою статті 376 ЦК України: а) якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці; б) якщо така забудова порушує права інших осіб; в) якщо проведення перебудови об`єкта є неможливим; г) особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення. Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Отже, системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці, але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови. Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), допустиме лише за умови, якщо неможливо здійснити перебудову нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. За змістом ст.376 ЦК, вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до ст.376 ЦК є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови. Такий висновок про застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду України від 6.09.2017 в справі №6-1721цс16. Копією припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області №159 від 07.07.2016 року стверджується, що на земельній ділянці за адресою по [ADDRESS] », власник 38/100 індивідуального (садибного) житлового будинку [PERSON] у 2002 році здійснив самовільну реконструкцію індивідуального (садибного) житлового будинку, добудував мансардний поверх згідно технічного паспорта від 01.02.2002р. виданого Волинським обласним бюро технічної інвентаризації- коридор 2-6 площею 7,6 кв. м.; житлова кімната 2-7 площею 21.9 кв. м.; житлова кімната 2-8 площею 17.8 кв. м., без дозволу та затвердженого у встановленому порядку проекту та йому вказано в установленому законом порядку усунути порушення містобудівного законодавства. В матеріалах справи наявна постанова Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області №159 від 15.07.2016 року по справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч.1 ст.96 КУпАП, якою стверджується, що на земельній ділянці за адресою по [ADDRESS] », власник 38/100 індивідуального (садибного) житлового будинку [PERSON] у 2002 році здійснив самовільну реконструкцію індивідуального (садибного) житлового будинку, добудував мансардний поверх згідно технічного паспорта від 01.02.2002р. виданого Волинським обласним бюро технічної інвентаризації- коридор 2-6 площею 7,6 кв. м.; житлова кімната 2-7 площею 21.9 кв. м.; житлова кімната 2-8 площею 17.8 кв. м., без дозволу та затвердженого у встановленому порядку проекту, за що на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. Повідомленням Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області на звернення позивача [PERSON] від 12.07.2016 року стверджується, що самовільну реконструкцію будинку [PERSON] здійснив в період 1998-2002 років. На підтвердження своїх доводів про порушення права власності внаслідок самочинно збудованого [PERSON] мансардного поверху, позивачем надано висновок експерта №17 судової будівельно-технічної експертизи за зверненням [PERSON] , висновком якого стверджується, що з приміщень 1-3, 1-8, 1-9, якими користується співвласник житлового будинку по [ADDRESS] [PERSON] відсутній як зовнішній, так і внутрішній доступ (вхід) до горища даного житлового будинку. Враховуючи ту обставину, що сторони після оформлення спадкових прав належні їм частини спірного будинковолодіння в натурі не виділили і з цього приводу до суду не звертались, позивачем не були використані усі передбачені законодавством заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності, не доведено що неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи те, що винні особи відмовляються від здійснення такої перебудови, а наявний висновок експертизи стосується лише частини житлового будинку, якою фактично користується позивач, без визначення її частки в натурі, суд вважає її вимоги як зобов`язання відповідачів провести, за власний рахунок, відповідну перебудову, з приведенням горища даного будинку до попереднього стану, який існував до проведення самовільної реконструкції, відповідно до технічної документації 1988 року, крайнім заходом по усуненню порушень її прав і передчасним, а тому в задоволенні її вимог відмовляє. Крім того, позивачем не надано будь-яких доказів технічної можливості фактичного демонтажу частини житлового будинку без пошкодження конструкції споруди в цілому. За таких обставин справи, на підставі 16, 376, 386, 391 ЦК України,

Outcome: dismissed