Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

08.07.2015 року Позивач [PERSON] акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] за умовами якого просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 1\~796\~641,98 грн., в тому числі сума заборгованості за кредитом 1\~211\~000, 00 грн.; сума заборгованості за відсотками 585\~641,98 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 03.03.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 356-016/ФК-08 згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 1\~262\~500 гривень на строк з 03.03.2008 року до 02.03.2013 року, мета кредитування споживчі цілі. Відповідно до ст. 512 519 ЦК України, ст.ст. 92, 95 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Постанови Правління НБУ № 369 «Про затвердження Положення про застосування НБУ заходів впливу за порушення банківського законодавства», 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та [PERSON] Банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобовязань ТОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта Банку», відповідно до п. 4.1 якого в порядку, в обсязі та на умовах, визначених договором, ТОВ « Укрпромбанк» передає (відступає) АТ « Дельта Банку» право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобовязань перед [PERSON] Банком, внаслідок чого АТ « Дельта Банк» замінює ТОВ « Укрпромбанк», як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а згідно з п. 4.2 внаслідок передачі ТОВ « Укрпромбанком» АТ « Дельта Банк» прав вимоги до боржників, АТ « Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість ТОВ « Укпромбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами. Посилаючись на положення ст. 514 та ч. 1 ст. 516 ЦК України, позивач посилався на те, що ПАТ «Дельта Банк» набув право вимоги за кредитним договором № 356-016/ФК-08 від 03.03.2008 року. Також, позивач посилався на те, що умовами п. 2.5 кредитного договору № 356-016/ФК-08 передбачено повернення кредиту відповідно до графіку платежів, що є невідємною частиною договору (Додаток № 1), а за п. 1.5, 2.6, 2.7 кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються у валюті кредиту за період з дня його надання до дня його повернення. Проценти нараховуються щомісячно на фактичну заборгованість по кредиту за період з першого по останній день календарного місяця. У звязку з тим, що відповідач не виконував належним чином умови кредитного договору, станом на 16.06.2015 рік відповідач [PERSON] має заборгованість в сумі 1796 641,98 грн., з яких сума заборгованості за кредитом складає 1\~211\~000,00 грн., сума заборгованості за відсотками 585\~641,98 грн. Виходячи з вищевикладеного, посилаючись на норми ст. 526, 530, 536, 553, 554, 610, 1049 Цивільного кодексу України, позивач просив суд стягнути вищезазначену заборгованість. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити на підставах, які викладені в позовній заяві. Щодо правонаступництва представник позивача зазначила, що фотокопії документів витяг договору про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ « Укрпромбанк» на користь АТ « Дельта Банк» від 30 червня 2010 року та виписка з Додатку № 2 до договору про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ « Укрпромбанк» на користь АТ « Дельта Банк» від 30 червня 2010 року, вірність яких засвідчені 13 липня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] достатньо для доведення обставин передачі активів від ТОВ « Укрпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк». Представник позивача пояснила суду про те, що вона не може надати оригінальний примірник договору про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ « Укрпромбанк» на користь АТ « Дельта банк» від 30 червня 2010 року та Додаток № 2. Така позиція керівництва позивача щодо надання належним чином посвідчених копій документів. Вважає, що нотаріальне посвідчення договору про передачу активів від та кредитних зобов'язань ТОВ « Укрпромбанк» на користь АТ « Дельта Банк» від 30 червня 2010 року та виписка з Додатку № 2 до договору про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ « Укрпромбанк» на користь АТ « Дельта Банк» від 30 червня 2010 року- є належним доказом, оформленим відповідно до вимог процесуального законодавства. Відповідач [PERSON] в особі представника [PERSON] проти позову заперечував в повному обсязі, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що позивач за підставами позову стверджував, що право вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 356-016/ФК-08 від 03.03.2008 року були набуті відповідно до договору про передачу Активів та Кредитних зобовязань ТОВ « Укрпромбанку» на користь АТ « Дельта Банк» від 13 червня 2010 року, який необхідно оглянути в оригінальному примірнику у відповідності до імперативних приписів ст. 64 ЦПК України. В судовому засіданні 18.10.2016 року представник відповідача надав клопотання, в якому просив в порядку ст. 64 ЦПК України витребувати від ПАТ «Дельта Банк» (код ЄДРПОУ 34047020) оригінальні примірники договору про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта банк» від 30 червня 2010 року зі всіма додатками, що є невід'ємними частинами; а також кредитний договір № 356-016/ФК-08 від 03.03.2008 року, а також належним чином посвідчену копію кредитної справи за кредитним договором № 356-016/ФК-08 від 03.03.2008 року і оригінал зазначеної кредитної справи для огляду в судовому засіданні. Але оригінальні примірники витребуваних документів, окрім матеріалів кредитної справи, суду не були надані. В судовому засіданні 27.12.2016 року представник відповідача подав суду заяву про застосування строку позовної давності до вимог позивача. Підставами для задоволення заяви про застосування строку позовної давності зазначено те, що згідно з матеріалами кредитної справи, 21.10.2009 року ТОВ «Укрпромбанк» на імя [PERSON], за адресою: вул. Рогальова, буд. 33. кв. 22 у м. Дніпропетровську направив вимогу про дострокове повне виконання зобовязання, що виникло на підставі кредитного договору № 356-016/ФК-08 від 03.03.2008 року. 29.10.2009 вищезазначене повідомлення було вручене [PERSON] За умовами вищезазначеної вимоги був встановлений строк для виконання 30 календарних днів. Виходячи з цих обставин вбачається, що предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов. Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року явку позивача визнано обовязковою; витребувані у позивача, належним чином посвідчені копії договору про передачу Активів та Кредитних зобов'язань ТОВ « Укрпромбанк» на користь АТ « Дельта Банк» від 30 червня 2010 року, зі всіма його додатками; а також кредитного договору № 356-016/ФК-08 від 03.03.2008 року. 04.08.2016 року судом, за клопотанням представника позивача, до участі у справі у якості третьої особи без самостійних позовних вимог, на стороні позивача залучений [PERSON] банк України. Представник третьої особи жодного разу в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. Суд неодноразово роз'яснював сторонам їх процесуальні права і обовязки відповідно до ст.ст. 27, 31 ЦПК України, положення ст..ст.10,11,33,60,64 ЦПК України, наслідки вчинення або не вчинення певних процесуальних дій, також, роз'яснені і правові наслідки неподання суду для огляду оригінальних примірників документів, витребуваних судом . Суд вислухав пояснення представників сторін, дослідив в сукупності і їх взаємному звязку письмові докази у справі. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного: Щодо поданих суду позивачем фотокопії витягу договору про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ « Укрпромбанк» на користь АТ « Дельта банк» від 30 червня 2010 року та виписки з Додатку № 2 до договору про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ « Укрпромбанку» на користь АТ « Дельта банку» від 30 червня 2010 року, вірність яких засвідчені 13 липня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], то суд критично відноситься до поданих копій і не може вважати ухвалу про витребування оригінальних примірників названих документів виконаною, а обставини, які обґрунтовувалися позивачем шляхом посилання на договір про передачу активів та кредитних зобов'язань « Укрпромбанку» на користь АТ « Дельта банку» від 30 червня 2010 року доведеними, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст. 64 ЦПК України Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Така норма процесуального законодавства України гарантує належне виконання сторонами обовязку щодо підтвердження достовірності поданих суду доказів, а тому, якщо між сторонами існує спір про право щодо наявності у певної сторони визначених доказів, такі докази мають бути перевірені судом шляхом дослідження оригінального примірника. Вимога про подання копії доказів і перевірки такої копії оригіналом також стосується і поданих суду фотокопії витягу договору про передачу активів та кредитних зобов'язань « Укрпромбанку» на користь АТ « Дельта банку» від 30 червня 2010 року та виписки з Додатку № 2 до договору про передачу активів та кредитних зобов'язань « Укрпромбанку» на користь АТ « Дельта банку» від 30 червня 2010 року, вірність яких засвідчені 13 липня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], адже суду подані саме копії, тільки посвідчені нотаріусом, але оригінальні примірники, які б підтверджували б тотожність таких копій суд не надавались і судом не досліджувались. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що оригінальних примірників таких договорів вона не бачила. Відповідно до п. 10 частини першої ст. 34 ЗУ «Про нотаріат»- нотаріуси вчиняють нотаріальні дії, зокрема засвідчують вірність копій (фотокопій) документів і виписок з них. Глава 11 ЗУ «Про нотаріат» передбачає порядок вчинення нотаріальних дій. Але жодний нормативно-правовий акт не визнає тотожними поняття оригінального примірника документа та копії документа, вірність оригіналу якого засвідчена нотаріусом, тому за нормами ст. 64 ЦПК України суд уповноважений вимагати подання саме оригінального документа. Відповідно до п. 1 3 глави 8 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України 22.02.2012 року № 296/5- нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, які не відповідають вимогам законодавства або містять відомості, що принижують честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи або ділову репутацію юридичної особи, які мають підчистки або дописки, закреслені слова чи інші незастережені виправлення, документи, тексти яких неможливо прочитати внаслідок пошкодження, а також документи, написані олівцем. Дописки, закреслені слова чи інші виправлення, які є в документах, що подаються для вчинення нотаріальних дій, повинні бути застережені підписом відповідної посадової особи і печаткою установи, підприємства або організації (у разі наявності) чи особи, яка видала документ. При цьому виправлення повинні бути зроблені таким чином, щоб можна було прочитати як виправлене, так і помилково написане, а потім виправлене чи закреслене. Не приймаються порвані документи та документи, викладені на двох і більше окремих аркушах, якщо аркуші не зєднані у спосіб, що унеможливлює їх роз'єднання без порушення цілісності, не пронумеровані і не скріплені підписом відповідної посадової особи та печаткою юридичної особи (у разі наявності), яка видала документ. Як вбачається з поданого суду нотаріально засвідченої виписки, що має назву « Додаток № 2 до Договору про передачу Активів та Кредитних зобовязань…» такий документ, за поясненнями представника позивача є додатком № 2 до договору про передачу активів та кредитних зобов'язань« Укрпромбанку» на користь АТ « Дельта банку» від 30 червня 2010 року. Вищезазначений поданий документ містить написане від руки і підкреслене слово « виписка», фактично таке слово є допискою, про що не застережено нотаріусом. Крім того, з фотокопій досліджуваної виписки вбачається, що аркуші примірника, з якого робилась фотокопія не пронумеровані і не скріплені підписом відповідної посадової особи та печаткою юридичної особи (у разі наявності), яка видала документ. На такій виписці мається дописка «Дельта Банк» і сліди дописки без можливості визначення букв або цифр. Відсутність безпосередньо в договорі посилань на кількість сторінок щодо кожного додатку, які є невідємними частинами договору про передачу активів та кредитних зобов'язань « Укрпромбанку» на користь АТ « Дельта банку» від 30 червня 2010, відсутність інформації про нотаріальне засвідчення додатків, як складової і невідємної частини вищезазначеного договору і всі зазначені ознаки дають обґрунтовані підстави сумніватись в достовірності поданої суду виписки, тому суд критично оцінює таку виписку, як доказ передачі права вимоги за кредитним договором № 356-016/ФК-08 від 03.03.2008 року. Крім того, право суду вимагати подання оригінальних примірників визначених доказів створює у відповідної сторони обовязок подати такий документ саме в оригіналі. Відсутність оригінальних примірників таких документів, при наявності процедури зобовязання сторони судовим рішенням надати оригінали, створює підстави для суду сумніватись в достовірності поданих фотокопій, а для сторони, зокрема позивача у справі, неможливість довести ті обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог. Відповідно до ст. 57 ЦПК України- доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. За умовами ч. 1 ст. 60 ЦПК України Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Отже, суд прийшов до висновку про те, що позивач не надав суду належні і допустимі докази на підтвердження своїх позовних вимог. Крім того, як вбачається з матеріалів кредитної справи , яка надана суду належним чином посвідчена і оглянута судом під час судового розгляду в оригіналі, 03.03.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 356-016/ФК-08 згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 1\~262\~500 гривень на строк з 03.03.2008 року до 02.03.2013 року на споживчі цілі. На час розгляду справи відповідач [PERSON] зобовязання не виконав. 21.10.2009 року, ТОВ « Укрпромбанк» на імя [PERSON], за адресою: вул. Рогальова, буд. 33. кв. 22 у м. Дніпропетровську направив вимогу вих. №4887 про дострокове повне виконання зобовязань, що виникло на підставі кредитного договору № 356-016/ФК-08 від 03.03.2008 року. 29.10.2009 року така вимога була вручена відповідачу [PERSON] за адресою [ADDRESS], що підтверджується повідомленням про вручення, яке є в наявності в матеріалах кредитної справи. За умовами вимоги був встановлений строк для виконання 30 календарних днів, з дня одержання вимоги, повернути одержані кредитні кошти, сплатити проценти та пеню. Відповідача попереджено про можливість примусового звернення стягнення на заставлене майно, стягнення заборгованості з поручителів. 21.10.2009 року ТОВ «Укрпромбанк» на імя [PERSON], за адресою: вул. 20-річчя Перемоги[ADDRESS] у м. Дніпропетровську направив вимогу вих. №4886 про дострокове повне виконання зобовязань, що виникло на підставі кредитного договору № 356-016/ФК-08 від 03.03.2008 року. 03.11.2009 така вимога була вручена відповідачу [PERSON] за вказаною адресою, що підтверджується повідомленням про вручення. За умовами вимоги був встановлений строк для виконання 30 календарних днів, з дня одержання вимоги, повернути одержані кредитні кошти, сплатити проценти та пеню. Відповідача попереджено про можливість примусового звернення стягнення на заставлене майно, стягнення заборгованості з поручителів. 21.10.2009 року банком була направлена вимога вих. № 4888 із таким же змістом, як і попередні але на адресу: вул. Стадіонна, 49 м. Синельникове, яка була одержана 31.10.2009 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення. В матеріалах справи наявні інші вимоги, як на імя відповідача [PERSON], так і на імя майнового поручителя [PERSON]. Відповідно до п. 6.2 Кредитного договору банк має право вимагати дострокового повного повернення Кредиту, сплати процентів, комісій, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених цим договором, а також відшкодування збитків, завданих банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником та/або його поручителями (заставодавцями, гарантами, поручителями, майновими поручителями) умов цього договору та/або договорів, укладених у забезпечення виконання позичальником зобовязань за цим договором, а позичальник зобовязаний протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати отримання позичальником відповідної вимоги від банку (а у випадку передбаченому п. 4.2.5. не пізніше наступного робочого дня) повернути суму заборгованості по кредиту, що залишилась, сплатити проценти, комісії, штрафні санкції, інші платежі за цим договором, а також відшкодувати збитки, завдані банку, у разі настання будь-якого із наступних випадків, зокрема порушення позичальником строів платежів, що встановлені цим договором (пункт а); позичальником та/або іншими особами, що є поручителями (заставодавцями, іпотекодавцями, гарантами, поручителями, майновими поручителями) позичальника не виконуються обовязки за укладеними договорами забезпечення виконання позичальником зобовязань за цим договором (пункт д). Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Стаття 266 ЦК України\~передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до\~статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За частинами першою, пятою статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Як зазначалося вище, сторони кредитного договору, тобто ТОВ « Укрпромбанк» і [PERSON], встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобовязань за щомісячним погашенням платежів. Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, тобто строку виконання зобов'язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.\~ Таким чином, пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності. У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк використав право достроково вимагати з позичальника повернення заборгованості за кредитним договором, надіславши 21 жовтня 2009 року вимогу вих. № 4887 боржнику про дострокове повне виконання зобовязань, що виникло на підставі кредитного договору № 356-016/ФК-08 від 03.03.2008 року. 29.10.2009 така вимога була вручена Відповідачу [PERSON] за адресою [ADDRESS], що підтверджується поштовим повідомленням про вручення. За умовами вимоги був встановлений строк для виконання 30 календарних днів (з 30.10.2009 по 28.11.2009 включно), з дня одержання вимоги, повернути одержані кредитні кошти, сплатити проценти та пеню. Відповідача попереджено про можливість примусового звернення стягнення на заставлене майно, стягнення заборгованості з поручителів. Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені,\~\~кредитор, відповідно до частини другої\~статті 1050 ЦК України,\~змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня після закінчення 30 денного строку для виконання, тобто з 29.11.2009 року. Банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором 08.07.2015 року, в той час коли загальний трирічний строк позовної давності для позивача сплив 29.11.2012 року, виходячи з чого позивач вважається таким, що звернувся до суду за захистом власних прав та інтересів з порушенням строку позовної давності, що є окремою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості. Вказана правова позиція суду відповідає правовій позиції висловленій Верховним Судом України в постанові від 9 листопада 2016\~року у справі № 6-2251цс16 ( справа № 755/17150/14-ц). Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України визначено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт перший статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії») . Вказаний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України у справі у справі за № 6-2469цс16 від 16 листопада 2016 року. Відповідно до ст. 262 ЦК України - заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Тобто, позивач ПАТ « Дельта Банк» мав звернутися до суду з позовом до відповідача в межах трирічного строку, який сплив 29 листопада 2012 року. Натомість, позивач звернувся до суду з позовною заявою 08.07.2015 року . Крім того, суд враховує те, що позивачем не надані докази того, що за період з 30 листопада 2009 року, з моменту настання обовязку виконання відповідачем зобовязання в повному обсязі- ним були здійснені будь-які платежі, які б переривали строк позовної давності. Представник позивача повідомила суду про те, що їй не відомо щодо будь-яких оплат з боку відповідача на користь позивача і такі документи у позивача на момент судового розгляду-відсутні. Виходячи з встановлених судом обставин справи- суд приходить до висновку про те, що позивач пропустив строк позовної давності за вимогами до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, що є підставою для відмови у задоволенні позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed