Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

08.01.2019 року [PERSON] подає заяву про ухвалення додаткового рішення посилаючись на ухвалення рішення суду 22.12.2018 року, яким у задоволенні позову відмовлено. Оскільки суд не вирішив питання про судові витрати, [PERSON] просить ухвалити додаткове рішення, яким вирішити питання про стягнення судових втрат у розмірі 253, 00 грн., які були витрачені на офіційне листування з участиками справи засобами поштового зв'язку. 08.01.2019 р. [PERSON] подає заяву про ухвалення додаткового рішення посилаючись на ухвалення рішення суду 22.12.2018 року. [PERSON] просить ухвалити додаткове рішення, яким вирішити питання про стягнення судових втрат у розмірі 4740, 00 грн., які були витрачені на послуги представника та офіційне листування з участиками справи засобами поштового зв'язку. Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступне. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22.12.2018 року у задовленні позову позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Святошинського району м. Києва про визначення порядку користування жилим приміщенням було відмовлено /а.с.149-152/. Відповідно до ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Рішення суду повинно бути повним, тобто повинно вирішувати усі позовні вимоги та усі питання, пов'язані із розглядом спору. Способом усунення неповноти рішення суду є ухвалення додаткового рішення. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. По заяві [PERSON] суд вирішив наступне. З заяви вбачається, що [PERSON] просить стягнути з позивача витрати пов'язані з розглядом справи, а саме за складання її представником клопотань та відзиву на позовну заяву, вартість яких підтверджує наявністю відзиву, запереченням, додатковою угодою та актом № 4-2018 надання послуг. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Встановлено, що представником відповідача є фізична особа [PERSON], який представляв інтереси [PERSON] на підставі довіреності (а.с. 71). У якості підтвердження понесених витрат, пов'язаних з розглядом справи заявник надає додаткову угоду до договору найму житлового приміщення від 01.04.2016 р. укладеногї між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 72), а також актом № 4-2018 здійснення оплати за договором від 01.04.2016 р. підписаного наймодавцем [PERSON] та наймачем [PERSON] (а.с. 73). Проте суд оцінює такі докази як такі, що не є належними та допустимими для можливості позитивного вирішення питання про стягнення понесених судових витрат. Також витрачені відповідачем кошти на листування не є такими, що пов'язані з розглядом справи у розумінні ст 133 ЦПК України. Щодо заяви [PERSON] суд вирішив наступне. [PERSON] просить ухвалити додаткове рішення, яким вирішити питання про стягнення судових втрат у розмірі 253, 00 грн., які були витрачені на офіційне листування з участиками справи засобами поштового зв'язку, проте оплата поштового відправлення не є витратою, пов'язаною з вчиненням процесуальної дії у розумінні п. 4 ч. 3 ст 133 ЦПК України. З урахуванням наведеного вище суд вважає, що у задоволенні заяв слід відмовити через відсутність підстав для ухвалення додаткового рішення, оскільки статтею 270 ЦПК України чітко визначено перелік підстав для ухвалення додаткового рішення.

Outcome: dismissed