Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

09.11.2015 року позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування земельною ділянкою в якому просила: - встановити порядок користування земельною ділянкою між [PERSON] та [PERSON], що знаходиться за адресою: вул. Соснова, 41, м. Чернігів. Позовні вимоги мотивувала тим, що є власником 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: вул. Соснова, 41, м. Чернігів, сторони намагалися вирішити спірні питання щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою, однак згоди не дійшли у звязку із чим позивач змушена звернутися за захистом свого порушеного права до суду. Позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити позовні вимоги, після оголошеної перерви у судове засідання не зявилися. Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечували із врахуванням експертного висновку від 05.12.2017 року. Представник третьої в судове засідання не зявився, до початку розгляду справи через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без участі представника Чернігівської міської ради, при вирішенні питання покладався на розсуд суду. Судом було встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 09 січня 1941 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу права забудови, відповідно до якого, [PERSON] було набуто у власність 1/2 частину належного [PERSON] права забудови земельної ділянки по вул. Сосновій, 47 у м. Чернігові. В даному договорі сторони домовились щодо того, що [PERSON] користується половиною житлового будинку, яка складається з однієї кімнати, кухні та коридору з окремим входом, половиною хліва та половиною земельної ділянки (а.с. 37 том 1). 02 липня 1950 року, за [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу права забудови від 09 січня 1941 року на праві власності було зареєстровано право власності на ? частину будинку і сараю, споруджених на земельній ділянці по вул. Сосновій, 41 у м. Чернігові, що підтверджується копією висновку про реєстрацію домоволодіння (а.с. 38 том 1) На підставі висновку про реєстрацію домоволодіння, виданого у листопаді 1951 року, за спадкоємцями [PERSON] - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 27 вересня 1951 року на праві особистої власності у рівних частках було зареєстровано 1/2 частка будинку і сараю, споруджених на земельній ділянці по вул. Сосновій, 47 у м. Чернігові. Рішенням Народного суду м. Чернігова від 24 жовтня 1962 року ухваленим у справі № 2-1426 за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на частину будинку, зміну свідоцтва про право на спадщину та реальному поділу будинку за [PERSON] було визнано право власності на 1/4 частку домоволодіння по вул. Сосновій, 41 у м. Чернігові та було вирішено внести зміни до Свідоцтва про право на спадщину від 27 вересня 1951 року - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] визначалися як спадкоємці ? вказаного домоволодіння у рівних частках (а.с. 35-36, 74-76 том 1). Таким чином частка [PERSON] складала 4/12 домоволодіння по вул. Сосновій, 41 у м. Чернігові, частки [PERSON] та [PERSON] склали по 1/12 відповідно. 19 листопада 1962 року [PERSON] подарувала належну їй 1/12 частку у праві власності на домоволодіння по вул. Сосновій, 41 у м. Чернігові Кулазі [PERSON] (а.с. 27-28 том 1). Рішенням Народного суду м. Чернігова від 21 грудня 1962 року у справі № 2-1890 за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про реальний поділ будинку, вселення та усунення перешкод в порядку користування позивачу [PERSON] було виділено 1/2 частку у праві власності на домоволодіння по вул. Сосновій, 41 у м. Чернігові та всю земельну ділянку та [PERSON] було компенсовано вартість 1/12 частки у праві власності на вказане домоволодіння у розмірі 185,66 карбованців (а.с. 34 том 1). 17 січня 1980 року помер [PERSON], його дружиною, [PERSON], 20 серпня 1980 року було отримано свідоцтво про право власності на частку у спільному майні подружжя щодо 1/4 частки домоволодіння по вул. Сосновій, 41 у м. Чернігові, а також Свідоцтво про право на спадщину від 20 серпня 1980 року (а.с. 39). Після смерті [PERSON], що сталася 27 листопада 1987 року, спадкоємцем належного їй майна 1/2 частини домоволодіння по вул. Сосновій, 41 у м. Чернігові відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 червня 1988 року став її син, [PERSON] (а.с. 40). Після смерті 16 березня 1989 року [PERSON], спадкоємцем належного йому майна у вигляді 1/2 частини домоволодіння по вул. Сосновій, 41 у м. Чернігові відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 жовтня 1990 року став [PERSON] (а.с. 41 том 1). Відповідно до Висновку Чернігівського МБТІ від 12 жовтня 1994 року «Про зміну ідеальних частин між співвласниками в загальному користуванні на житловий будинок № 41 по вулиці Сосновій в м. Чернігові», до складу належної [PERSON] 1/4 частини домоволодіння було включено кімнату площею 13,0 м2, кухню площею 8,8 м2, веранду площею 5,7 м2, сіни площею 2,9 м2, кладову площею 4,2 м2, 1/2 частину льоху «а3», 1/2 частину сараю «Б» та 1/3 частину огорожі. До складу належної [PERSON] відійшло - 1/4 частини домоволодіння увійшли кімната площею 11,3 м2, кухня площею 9,8 м2, веранда площею 3,6 м2, сіни площею 3,5 м2, кладова площею 3,5 м2, 1/2 частина льоху «а3», 1/2 частина сараю «Б», сарай «б», сарай «Г» та 1/3 огорожі. До складу належної [PERSON] 1/2 частин домоволодіння увійшли дві кімнати площею 6,7 м2 та 21,0 м2, кухня площею 5,0 м2, коридор площею 5,9 м2, ванна площею 2,1 м2, тамбур площею 2,0 м2, льох «а4», гараж «В-2», сіни «в» та 1/3 частина огорожі (а.с. 42 том 1). 30 листопада 1994 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування, відповідно до якого, [PERSON] набула у власність належну [PERSON] 1/4 частина домоволодіння по вул. Сосновій, 41 у м. Чернігові. До складу даної 1/4 частини домоволодіння було включено кімнату І-2 площею 13,0 м2, кухню І-1 площею 8,8 м2, веранду І площею 5,7 м2, сіни ІІ площею 2,9 м2, кладову ІІІ площею 4,2 м2, 1/2 частину льоху «а3», 1/2 частину сараю «Б» та 1/3 частини огорожі (а.с. 44 том 1). 10 січня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування відповідно до умов якого [PERSON] набув у власність належну [PERSON] 1/4 частину домоволодіння по вул. Сосновій, 41 у м. Чернігові. До складу даної 1/4 частини за цим договором дарування було включено кімнату І-2 площею 13,0 м2, кухню І-1 площею 8,8 м2, веранду І площею 5,7 м2, сіни ІІ площею 2,9 м2, кладову ІІІ площею 4,2 м2, 1/2 частину льоху «а3», 1/2 частину сараю «Б» та 1/3 частини огорожі (а.с. 48 том 1). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом виданого державним нотаріусом Першої чернігівської державної нотаріальної контори [PERSON] 15 квітня 2004 року, після смерті [PERSON], [PERSON] набула право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Сосновій, 41 у м. Чернігові. [PERSON] померла 05 березня 2016 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 691, що підтверджується копією свідоцтва про смерть І-ЕЛ № 274854 (а.с. 138). Ухвалою Деснянського районного суду від 22.09.2016 року до участі у справі залучено правонаступників [PERSON] - [PERSON] та [PERSON]. 28.04.2017 року експертом Чернігівського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз було складено висновок експерта за результатами проведення повторної судової земельно-технічної експертизи № 4228/16-24 яким було запропоновано 2 варіанти фактичного порядку користування земельною ділянкою (а.с. 226-238). 05.12.2017 року експертом Чернігівського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз було складено висновок за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № 3914/3915/17-24 яким було запропоновано варіанти порядку користування земельною ділянкою (а.с. 15-25 том 2). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.. 185 ЦК УРСР 1922 року, купівлю-продаж будинків і права забудови повинно, під страхом недійсності, укласти в нотаріальному порядку з наступною реєстрацією у відповідному комунальному відділі. Відповідно до ч. 1 - 2 ст. 90 Земельного кодексу УРСР 1970 року на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною. При переході будівлі у власність кількох осіб земельна ділянка переходить в користування всіх співвласників будівлі. Відповідно до ст. 91 Земельного кодексу УРСР 1970 року особи, яким належить будинок на праві спільної власності, користуються земельною ділянкою спільно. Порядок користування нею визначається співвласниками будинку залежно від розміру часток в спільній власності на будинок. Наступні зміни в розмірі часток в спільній власності на будинок, які сталися у зв'язку з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін встановленого порядку користування ділянкою. Угода про порядок користування земельною ділянкою є обов'язковою і для особи, яка згодом придбає відповідну частку в спільній власності на цей будинок. Якщо згоди на користування спільною земельною ділянкою не досягнуто, спір вирішується в порядку, встановленому статтею 167 цього Кодексу. Відповідно до ст.. 42 Земельного кодексу УРСР 1991 року громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об'єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду. Наступні зміни в розмірі часток у спільній власності на жилий будинок і господарські будівлі, що сталися у зв'язку з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін установленого порядку використання та розпорядження земельною ділянкою. Угода про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою є обов'язковою для особи, яка згодом придбала відповідну частку в спільній власності на жилий будинок і господарські будівлі. Якщо згоди на використання та розпорядження спільною земельною ділянкою не досягнуто, спір вирішується судом. Відповідно до абз. 3 п. 5 Постанови ВР УРСР від 18 грудня 1990 року № 562-XII «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав землеволодіння або землекористування. Законом України від 05 травня 1993 року\~№ 3180-XII «Про внесення змін і доповнень до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності 04 червня 1993 року, абзац третій пункту 5 Постанови ВР УРСР від 18 грудня 1990 року № 562-XII «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» було викладено у наступній редакції: «громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування.» Відповідно до пункту 7 Перехідних положень Земельного кодексу України 2001 року, громадяни, які одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» встановлено те, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі. Суд може не визнати угоду про порядок користування земельною ділянкою, коли дійде висновку, що угода явно ущемляє законні права когось зі співвласників, позбавляє його можливості належно користуватися своєю частиною будинку, фактично виключає його з числа користувачів спільної земельної ділянки, суперечить архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним правилам. Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Відповідно до ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Суд зазначає, що хоча 12.10.1994 року Чернігівським Міжміським бюро технічної інвентаризації і був прийнятий висновок «Про зміну ідеальних частин між співвласниками в загальному користуванні на житловий будинок № 41 по вулиці Сосновій в м. Чернігові» за яким зведена [PERSON] прибудова було введена в експлуатацію згідно рішення Чернігівського міськвиконкому № 95 від 29.03.1967 року, у звязку із чим змінилися ідеальні частки між співвласниками у ідеальному користуванні будинку, однак рішенням Народного суду м. Чернігова від 21 грудня 1962 року у справі № 2-1890 за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про реальний поділ будинку, вселення та усунення перешкод в порядку користування [PERSON] було компенсовано вартість 1/12 частки у праві власності на вказане домоволодіння по вул. Сосновій, 41 у м. Чернігові у розмірі 185,66 карбованців. З огляду на вищенаведене та в результаті вище перелічених переходів та виникнення права власності на відповідні частини домоволодіння по вул. Сосновій, 41 у м. Чернігові, співвідношення часток [PERSON] та відповідачів на даний час дійсно складають, та становлять по 1/2 частини зазначеного домоволодіння. Проте, фактично спільна власність щодо обєкту жилого фонду, який мав бути споруджений та згодом дійсно був збудований на відведеній для цього земельній ділянці відповідної площі, початково виникла та була наявна до 1994 року. Як вбачається з матеріалів справи, а саме висновку «Про зміну ідеальних частин між співвласниками в загальному користуванні на житловий будинок № 41 по вул. Сосновій в м. Чернігові» [PERSON] та [PERSON] належало по 1/2 ідеальній частині будинку з надвірними будівлями. [PERSON] до будинку № 41 по вул. Сосновій в м. Чернігові зведена прибудова, яка була прийнята в експлуатацію згідно рішення Чернігівського міськвиконкому № 95 від 29.03.1967 року. В звязку із зведенням до вже існуючого будинку прибудови та прийняттям вищезгаданого висновку відбулася зміна ідеальних часток, і [PERSON] було набуто право власності на частину домоволодіння № 41 по вул. Сосновій в м. Чернігові у звязку із зміною ідеальних часток, виникнення у нього права власності жодним чином не повязане з переходом до нього права власності від [PERSON] та [PERSON] . Таким чином суд не бере до уваги висновок судового експерта [PERSON] від 05.02.2016 року № С-44 (а.с. 112-119 том 1), оскільки він складений без врахування правовстановлюючих документів на будинок та висновку від 12.10.1994 року. З огляду на вищенаведене, а також з огляду на те, що в розумінні ст. 120 ЗК України до позивачів не перейшло право користування земельною ділянкою ні від [PERSON] ні від [PERSON], а порядок землекористування, що складався між співвласниками будинку не відповідає правовстановлюючим документам на будинок, суд доходить висновку про встановлення порядку користування земельною ділянкою за адресою: м. Чернігів, вул. Соснова, 41, відповідно до варіанту № 1 додатку №1 висновку експертів за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 05.12.2017 року за яким, слід надати в користування [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку площею 200 кв.м, що обмежена лініями розподілу які проходять через точки 1-2-3-4-5-6-7: - від точки 1, що розташована на межі по лінії розподілу будинку до точки 2; - від точки 2 по лінії розподілу будинку до точки 3; під кутом 45 градусів на відстані 3,25 м до точки 3; - від точки 3 під кутом 45 градусів до точки 4 довжиною 1,38 м; - від точки 4 до точки 5 довжиною 9,04 м; - від точки 5 до точки 6 довжиною 5,70 м; - від точки 6 до точки 7 довжиною 8,23 м, - від точки 7 по межі до точки 1, відповідно до варіанту № 1 додатку №1 висновку експертів за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 05.12.2017 року. Та надати в користування [PERSON] земельну ділянку площею 1308 кв. м, що обмежена лініями розподілу, які проходять через точки 2-3-4-5-6-7-8-9-10: - від точки 2 по лінії розподілу будинку до точки 3;- від точки 3 під кутом 45 градусів до точки 4 довжиною 1,38 м; - від точки 4 до точки 5 довжиною 9,04 м; - від точки 5 до точки 6 довжиною 5,70 м;- від точки 6 до точки 7 довжиною 8,23 м; - від точки 7 по межі до точки 10; - від точки 10 по межі до точки 9; - від точки 9 по межі до точки 8; від точки 8 по фасаду до точки 2, відповідно до варіанту № 1 додатку №1 висновку експертів за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 05.12.2017 року Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню по 243,60 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Outcome: approved