Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-14 00:00:00

10.04.2020 року [PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина , який продовжує навчання від усіх доходів. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що від шлюбу з відповідачем має сина - [PERSON] , якому на теперішній час виповнилось 18 років і він навчається у Харківському торгівельно- економічному інституті КНТЕУ, та знаходиться на її утриманні. Позивач зазначає, що шлюб з відповідачем розірвано у 2007 році. У 2008 році народила ще одного сина [PERSON] , який мешкає з позивачем та знаходиться на повному утриманні матері. На сина [PERSON] позивач отримує соціальну допомогу одинокої матері. В добровільному порядку відповідач матеріальної допомоги не надає, у зв`язку з чим позивач змушена звернутись до суду. У судове засідання позивач не з`явилася, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглядати справу за її відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Також зазначила, у разі неявки в судове засідання відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений. Відповідно до ч.3 ст. 131 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про таке. З матеріалів справи судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] . На теперішній час [PERSON] навчається на другому курсі факультету «Готельно - ресторанного та туристичного бізнесу» в Харківському торгівельно- економічному інституті КНТЕУ (форма навчання денна, термін закінчення навчання 30 червня 2021 року), що підтверджується Довідкою Декана факультету від 24.10.2018 року. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених ст.ст. 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина. Стягнення аліментів на дітей, які досягли повноліття, з підстав, передбачених ст.ст. 198, 199 СК України, здійснюється у судовому порядку за новою позовною заявою. Згідно з ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, із ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України ) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ст.ст. 199, 200 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до\~ досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина\~ у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відтак, за змістом ст. 199 СК України обов`язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання, покладено на обох батьків. Відповідач є людиною працездатною,\~тому не позбавлений можливості утримувати дитину. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з [PERSON] на\~ користь позивача\~ аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу щомісяця, починаючи з 10.04.2019 року і до закінчення навчання, але не пізніше ніж до 23 років. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved