Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

08 серпня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив розірвати шлюб, укладений 09.09.2009 року між ним, [PERSON] та [PERSON], що зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції видав (Свідоцтво 1-ЖД № 113379, актовий запис № 1040); Провести розподіл майна подружжя, що є спільною сумісною власністю: визнати за [PERSON] право особистої власності на: ? квартири за адресою: [ADDRESS] та ? автомобіля Porsche Panamera 2015 року випуску, д.н. [NUMBER]; визнати за [PERSON] право особистої власності на: ? квартири за адресою: [ADDRESS] та ? автомобіля Porsche Panamera 2015 року випуску, д.н. [NUMBER]. Ухвалою суду від 16.08.2016 року було відкрито провадження по справі та призначено судове засідання. Під час розгляду справи сторонами було досягнуто згоди спірних питаннях відносно поділу майна, у звязку з чим сторони заявили клопотання про визнання мирової угоди, надавши суду погоджений та підписаний власноруч текст мирової угоди. Ухвалою суду від 13.10.2016 року було визнано мирову угоду, укладену між сторонами та закрито провадження у справі в частині поділу майна подружжя. Розгляд справи в частині розірвання шлюбу продовжено в загальному порядку. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність, наполягав на розірвані шлюбу. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не зявилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, звернувся до суду з заявою про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позову не заперечувала. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як розяснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. В судовому засіданні встановлено, що 09 вересня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] дошлюбне прізвище (Данілевська) [PERSON], про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 1040, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серії І ЖД № 113379. В період шлюбу у сторін народились діти [PERSON] [INFO], що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серії 1-ЖД № 238276, та [PERSON], 03 липня 2013 року. що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серії 1-ЖД № 358580. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню тому, що родина фактично розпалася і її відновлення неможливе за обставин, зазначених позивачем у позовній заяві. Під час розгляду справи, судом також було встановлено, що у позивача відсутні які-небудь почуття до відповідача, їх шлюбний союз розпався та існує формально. Одночасно, суд вважає, що подальше спільне життя чоловіка [PERSON], та жінки [PERSON], й збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому що сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть, даний факт має істотне значення. Примирення між сторонами неможливе. Спорів з приводу розподілу спільного майна подружжя немає. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Таким чином, в ході розгляду справи, судом була перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу і суд переконався у дійсному волевиявленні позивача. Також судом враховується той факт, що один із членів сім`ї (чоловік чи жінка) або обоє мають право звернутися із заявою в суд про розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України) й це право підлягає судовому захисту. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, та примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями ст. 18 ч. 2 п. 3, ст.ст. 51, 56 ч. 3, ст.110 ч. 1 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом предявлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Враховуючи викладене та задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. На підставі вище викладеного, суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Однією з причин припинення шлюбу є його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (ч. 3 ст. 105 СК України). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved