Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

09.07.2014 року позивач звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, уточнюючи позовні вимоги 05.12.2014 року, просила суд стягувати щомісячно з відповідача на її користь аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу (заробітку) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, також просила стягувати аліменти на своє утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 700 (сімсот) гривень щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову до суду, тобто з 09.07.2014 року. В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач посилається на те, що з липня 2012 року по лютий 2014 року проживала однією сім'єю з відповідачем - [PERSON] без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання з відповідачем, вона народила сина - [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Позивач вказувала, що батьком дитини, [PERSON], є відповідач. Матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач в добровільному порядку не надає, чим поставив позивача у скрутне матеріальне становище. Позивач зазначала, що не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, отримує пенсію по інвалідності, дитина часто хворіє та потребує додаткових витрат на лікування. Відповідач знаходиться в працездатному віці, займається вирощуванням овочів, отримує стабільний доход, має змогу сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі ? частини з усіх видів доходу щомісячно та на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 700 гривень щомісячно. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за іі відсутності, уточнені позовні вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенні в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи ( а.с.34). Відповідач до суду повторно не з'явився, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про отримання судових повісток на 05.11.2014 року, на 05.12.2014 року, які отримані відповідачем особисто 29.10.2014 року та 13.11.2014 року відповідно (а.с.32,33). Згідно з ч.4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з вищевикладеним, враховуючи думку позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, суд на місці ухвалив, здійснювати заочний розгляд справи. В зв'язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували, але як зазначала позивач, з липня 2012 року по лютий 2014 року вони проживали однією сім'єю, як чоловік та жінка. Від позашлюбних стосунків позивач народила сина - [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим виконавчим комітетом Златоустівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області серії [NUMBER] від 01.08.2013 року, (а.с.5), копією актового запису про народження № 7 від 01.08.2013 року з повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 04.11.2014 року з яких вбачається, що підставою запису відомостей про батька дитини є спільна заява батьків про визнання батьківства № 1/5.11 від 01.08.2013 року по виконавчому комітету Златоустівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області (а.с.29-31). Малолітня дитина - [PERSON], [INFO], проживає разом з позивачем по справі, та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою № 169-1 від 25.06.2014 року, виданою Златоустівською сільською радою Криворізького району Дніпропетровської області (а.с.4). Відповідно до пенсійного посвідчення серії [NUMBER], виданого УПФУ в Криворізькому районі Дніпропетровської області від 19.02.2008 року, позивачка є інвалідом з дитинства ІІІ групи (а.с. 3) та отримує пенсію по інвалідності у розмірі 979 грн., що підтверджується довідкою УПФ в Криворізькому районі Дніпропетровської області № 558 від 27.06.2014 року ( а.с. 7). Згідно довідки Управління соціального захисту населення № 721 від 27.06.2014 року позивач не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років та отримує адресну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та при народженні в загальному розмірі 940 грн. щомісячно (а.с.6). Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Судом встановлено, що угоди про добровільну сплату аліментів на утримання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], між позивачем та відповідачем досягнуто не було. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.141 Сімейного кодексу України, батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд, при визначені частини заробітку (доходу), що підлягає стягненню з відповідача на утримання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], приймає до уваги те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти, оскільки є фізично здоровим працездатним чоловіком, інших аліментних зобов'язань немає, адже відповідач до суду не з'явився та доказів протилежного суду не надав. Отже, з урахуванням вищевикладеного, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що відповідач, в силу ст. ст. 180 - 183 Сімейного кодексу України, зобов`язаний та має можливість щомісячно сплачувати на користь позивача на утримання їх малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 09.07..2014 року та до досягнення дитиною повноліття. Що стосується позовних вимог позивача в частині стягнення аліментів на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 700 (сімсот) гривень щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку, то вказані вимоги також підлягають задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи встановлено, що сторони не перебували в зареєстрованому шлюбі. Але, згідно ч. 2 ст. 91 Сімейного Кодексу України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання у разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частини другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього кодексу. Відповідно до ст. 84 Сімейного Кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч. 4 ст. 84 Сімейного Кодексу України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. При визначенні розміру аліментів на її утримання, відповідно до ст. 80,182 СК України, суд враховує те, що позивачка не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, є інвалідом з дитинства ІІІ групи, ніяких інших доходів, крім соціальної допомоги не має, відповідач є працездатним здоровим чоловіком, інших аліментних зобов'язань немає, адже до суду не з'явився та доказів протилежного не надав, тобто має змогу сплачувати аліменти на утримання жінки з якою проживає їх дитина, тому суд вважає за необхідне стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на її утримання до досягнення сином [PERSON], [INFO] трирічного віку у твердій грошовій сумі у розмірі 700 грн. щомісячно. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивачки, яка на підставі п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору, тому відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 243 грн.60 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved