Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

10.03.2015 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом, в якому просять суд усунути перешкоди у здійсненні ними права користування та розпоряджання належним їм на праві приватної спільної часткової власності житловим будинком [ADDRESS] шляхом позбавлення відповідача [PERSON] права користування зазначеним будинком та виселення з нього без надання іншого жилого приміщення. Свій позов мотивують тим, що 11.03.1994 року вони оформили право на спадщину на вище зазначений житловий будинок та 20.01.2015 року зареєстрували право власності на житло. Зазначають, що з 2013 року у даному будинку проживає [PERSON], при цьому вважають, що він незаконно вселився і зареєстрував своє місце проживання у спірному будинку. Дані обставини є перешкодою в отриманні позивачами державних субсидій на житло та робить неможливим здійснити відчуження даної нерухомості. Відповідач добровільно відмовляється знятися з реєстрації та виселитися. Позивачі позов підтримали з підстав, які зазначені в позовній заяві та надали до суду письмові заяви з проханням розглянути справу у їх відсутність. Заявлені позовні вимоги підтримують повністю. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча був повідомлений належним чином про час, день і місце розгляду справи про, що свідчить акт про про відмову від отримання судової повістки відповідачем. Заяви щодо розгляду чи відкладення розгляду справи та (або) заперечення стосовно пред'явленого позову до суду не надав. Крім того відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, з якої слідує, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 3/4 частини будинку [ADDRESS], а [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 1/4 частини даного будинку [ADDRESS], що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с.8). Відповідно до довідки Олевського РС УДМС в Житомирській області №29/321 від 09.04.2015 року, [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 11.05.2013 року (а.с.21). Згідно довідки виконкому Кишинської сільської ради Олевського району №76 від 20.05.2015 року, відповідач [PERSON], зареєстрований та проживає в [ADDRESS] з 11.05.2013 року по даний час (а.с.26). Так статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцізнаходження майна. Крім того статтею 317 Цивільного кодексу України та ст.150 Житлового кодексу України також передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У даному випадку та в силу ст.64 ЖК України відповідач не є членом сім'ї позивачів, його проживання обмежує їх у здійсненні права користування та розпорядження житлом. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Із ст.391 ЦК України слідує, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином наведені вище норми цивільного законодавства України дають підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Разом із тим ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року, передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Відповідач не виявив бажання прибути до суду, і не надав суду належних доказів про те, що він є власником (співвласником) спірного будинку, чи/або є членом сім'ї позивачів, і на законних підставах володіє ним. Відповідно до ч.3 ст. 116 ЖК України, слідує, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Так відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, з огляду на те, що відповідач продовжує бути зареєстрованим в будинку позивачів та проживає в ньому, тим самим створює позивачам перешкоди в користуванні житловим приміщенням, позивачі, як власники житла, вправі вимагати усунути перешкоди в користуванні житлом шляхом позбавлення відповідача права користування будинком [ADDRESS] На підставі наведеного та

Outcome: approved