Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

09 квітня 2021 року [PERSON] звернулася із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов обґрунтовано тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06 листопада 2015 року. Від шлюбу подружжя має малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . В позовній заяві позивачка [PERSON] зазначає, що подружнє життя з [PERSON] не склалось у зв`язку з повною відсутністю взаєморозуміння та кардинальних різниць у світогляді, принципах сімейного та соціального життя. Шлюбні стосунки між подружжям припиненні, примирення неможливо. За згодою подружжя донька [PERSON] , [INFO] проживатиме із матір`ю. Ухвалою суду від 22 квітня 2021 року провадження у справі відкрито та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 27 липня 2021 року. У судове засідання 27 липня 2021 року учасники справи не з`явились, від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивачка підтримує у повному обсязі, відповідач позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі ст. ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Тоді суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] та актовим записом Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Одеського міського управління юстиції № 1976 від 06 листопада 2015 року. Подружнє життя позивачки з відповідачем не склалось у зв`язку з повною відсутністю взаєморозуміння та кардинальні різниці у світогляді, принципах сімейного та соціального життя. В результаті вищевказаного вони припинили шлюбні стосунки та спільне господарство. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії № [NUMBER] . За згодою обох батьків дитина проживатиме із матір`ю. Кожен з них живе своїм життям, не турбуючись проблемами один одного. Примирення між ними неможливе, а подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Майнового спору та спору з приводу проживання та утримання дитини немає. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім`ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. За ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам сторін та унеможливлює їх примирення, тому його слід розірвати.

Outcome: approved