Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

08.02.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], яким просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн., щомісячно, та на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 грн., тому що відповідач, являючись батьком дитини в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина та на її утримання не надає. Позивач [PERSON] посилається на те, що дитина знаходиться на її утриманні, вона не має змоги надавати повну матеріальну забезпеченість синові, так як знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення ним трирічного віку та не має можливості працювати та отримувати заробітну платню. Відповідач офіційно ніде не працює, аліменти нікому не платить, тому вона просить стягнути аліменти в твердій грошовій сумі. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилалася на те, що вони з відповідачем у зареєстрованому шлюбу не перебували, але знаходилися у фактичних шлюбних відносинах, від яких у них народився син [PERSON], [INFO]. Представник відповідача [PERSON], який діє за довіреністю, в судовому засіданні позов визнав частково, а саме визнав частково вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], а саме у розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вимоги позивача про стягнення аліментів на її утримання не визнав, надав письмові заперечення, в яких посилається на те, що у період 2015-2016 років відповідач спільно проживав з позивачем у місті Одеса, де вони винаймали квартиру. В цей час відповідач працював на різних роботах, які мали тимчасовий характер. До цього часу відповідач не має постійного працевлаштування та постійного заробітку. Спільного господарства у той період часу сторони не вели, спільних доходів не мали, спільних витрат не здійснювали. Жодних ознак проживання у зазначений період однією сім'ю не має. [INFO] року у позивача народилася дитина - [PERSON]. Відповідач визнав своє батьківство та не заперечує проти сплати аліментів на утримання його дитини, але з урахуванням його майнового стану та відсутності регулярного доходу, вважає за необхідне призначити виплату аліментів у розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Щодо сплати аліментів на утримання позивача, посилається на те, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідач може надавати матеріальну допомогу, а також позивач не має статусу дружини і не є суб'єктом позову про стягнення аліментів на її утримання, тому позов в цій частині не підлягає задоволенню. Всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних обставин. Як встановлено в судовому засіданні, батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO] року, являються [PERSON], відповідач по справі, та [PERSON], позивач по справі, що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 07 травня 2016 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, а/з № 4287 ( а.с. 4). Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України відповідач зобов'язаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 184 Сімейного Кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану. Погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає справи у межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ч.1, ч.4 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК. Таким чином, враховуючи, що відповідач, являючись батьком дитини зобов'язаний її утримувати до досягнення нею повноліття, проте домовленості про утримання дитини між сторонами не досягнуто, а дитина знаходиться на утриманні позивачки [PERSON], що підтверджено довідкою Кубейської сільської ради № 347 від 01.02.2017 року (а.с.6), а також те, що відповідач офіційно ніде не працює, аліменти нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться, інших неповнолітніх дітей немає, батьки на його утриманні не перебувають, тому суд вважає за можливим стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., щомісячно, на утримання сина [PERSON], [INFO]. Відповідно вимогам ст. 191 СК України аліменти стягуються з дня пред'явлення позову, тобто з 08.02.2017 року. Що стосується позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання позивача до досягнення дитини трирічного віку, то суд виходить з наступного. Відповідно до ч.2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої-четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Тобто сам факт перебування дитини на утримання позивача, дає їй право на утримання з боку батька дитини, а ні статус дружини, на що посилається представник відповідача в своєму запереченні. Разом з тим відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання має дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу ч. 4 ст. 84 СК України. Право дружини (жінки) на утримання виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) вагітність або проживання з нею дитини, яка не досягла трьох років або шести років, якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку; 2) походження дитини від чоловіка (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридично значущого зв'язку (усиновлення, факт біологічного походження); 3) здатність чоловіка надавати матеріальну допомогу. Для виникнення у дружини (жінки) права на аліменти від її чоловіка потрібна сукупність вказаних вище фактів. Позивачкою не надано жодного доказу, щодо підтвердження матеріального стану відповідача та його здатності надавати їй, щомісячно, на її утримання матеріальну допомогу на даний час. Тому суд вважає цю вимогу позивача не обґрунтованою та не підлягаючої задоволенню. При розподілі витрат по справі суд керується загальними правилами ст. 88 ЦПК України і стягує судовий збір на користь держави в розмірі 640.00 грн. з відповідача. Відповідно до ст. 214 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial