Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

07 липня 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до Білгород-Дністровського міськрайонного суду із позовною заявою про стягнення заборгованості з [PERSON] в розмірі 32 861,53 грн. При цьому Банк зазначає, що [PERSON] звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 28.03.2013 року. Відповідно до виявленого бажання відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 18 000 гривень. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.2.3, 2.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відповідач не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 08.06.2020 року має заборгованість - 32 861,53 грн., яка складається з наступного: - 22 280,68 грн. - заборгованість за тілом кредита; - 8539,82 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 1541,03 - штраф (процентна складова). Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 15.07.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін до судового засідання. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 12.08.2020 року судове засідання було відкладено на 16.09.2020 року для повторного виклику відповідача яка не з`явилась у судове засідання. Ухвалою суду від 16.09.2020 року розгляд справи відкладено через неявку відповідача. У судове засідання 26.10.2020 року представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, проти прийняття заочного рішення у справі не заперечував. Відповідач 26.10.2020 року в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася шляхом надання відповідного оголошення, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 1ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 28.03.2013 року [PERSON] отримала від позивача кредитну картку № [NUMBER] типу «Універсальна», що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] . З наданого позивачем Розрахунку заборгованості за договором № б/н від 28.03.2013 року не вбачається чи дійсно відповідачка отримала кредитні кошти на вказану картку 28.03.2013 року. З Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку вбачається, що 28.03.2013 року [PERSON] виявила бажання оформити на своє ім`я картку «Універсальна» бажаний кредитний ліміт за якою становить 1000 гривень. При цьому, відмітка в анкеті-заяві про те, що [PERSON] отримала та ознайомилась з пам`яткою клієнта, в тому числі Тарифами та умовами обслуговування, відсутня. Також відсутні відомості про отримання відповідачкою бажаного кредитного ліміту у розмірі 1000 гривень. У вказаній Довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] , зазначено про встановлення кредитного ліміту у розмірі 0,00 гривень 28.03.2013 року та лише 28.11.2015 року збільшується кредитний ліміт до 2000 гривень. Таким чином, дані, що містяться в Анкеті-заяві підтверджують лише мету [PERSON] та її бажання отримати кредитну картку типу «Універсальна», однак жодні інші докази, представлені позивачем, не підтверджують факт дійсного отримання відповідачкою кредитних коштів 28.03.2013 року. Суд не може з наданих доказів встановити суму кредиту, яка була надана [PERSON] та взагалі встановити цей факт. В позовній заяві позивач також не зазначає розмір кредитного ліміту, що надавався відповідачці. За ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки суду не відома сума кредиту, який нібито оформлявся на ім`я відповідачки 28.03.2013 року, то суд не може встановити дійсні обставини, що мали місце, а отже правовідносини сторін, їх характер та обов`язки, що могли бути порушені відповідачкою. Суд під час розгляду справи встановлює дійсні обставини, а не абстрактні, та не може керуватися лише припущеннями позивача, який сам не може встановити суму кредиту, що надавався 28.03.2013 року. Згідно з ч. 6 статті 81ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Наданий позивачем Розрахунок заборгованості, який не містить чітких відомостей щодо банківських операції відповідача та взагалі їх здійснення на підставі саме укладеного 28.03.2013 року кредитного договору, суд не розцінює як достовірний та належний доказ, що стосується предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.. 81 ЦПК). Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст..13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Зібрані у справі докази та їх належна оцінка, вказують на відсутність підстав для задоволення позову, а отже і стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат.

Outcome: dismissed