Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

08.04.2020р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] (третя особа - Солом`янський районний ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів (а.с.№2-7). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 12.05.2020р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи було призначено за правилами загального позовного провадження в підготовче засідання (а.с.№33). 18.05.2020р. позивачкою була подана уточнена позовна заява (а.с.№39-44), 04.06.2020р. до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву (а.с.№53-59), а 25.06.2020р. від позивачки надійшла відповідь на відзив (а.с.№101-106). Ухвалою суду від 10.06.2020р., винесеною без виходу до нарадчої кімнати, було задоволено клопотання представника позивачки та витребувані докази (а.с.№93). Підготовче засідання у справі відповідно до положень ст. 197 та п.3 ч.2 ст. 200 ЦПК України проведено 06.07.2020р. (а.с.№125). В обґрунтування позовних вимог, позивачка в позовній заяві, з урахуванням уточнень від 18.05.2020р., посилалася на те, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 17.05.2016р. визначена заборгованість відповідача по аліментам, які стягуються за виконавчим листом, виданим Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська по цивільній справі № 2-2301/2008 в розмірі 236 887грн. 10коп. Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13.02.2013р. на користь позивачки стягнута неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів в розмірі 50 000грн., у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань із сплати аліментів за період з 16.10.2008р. по 20.02.2011р., виходячи з суми заборгованості 884 780грн. В червні 2018р. відповідач звертався до суду із позовною заявою про звільнення його від сплати заборгованості по аліментам за виконавчим листом № 2-2301/2008 у розмірі 233 616грн. 26коп. та визнання виконавчого листа № 2-2301/2008 таким, що не підлягає виконанню, а також відповідач просив звільнити його від сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за виконавчим листом № 2-410/5923/12 від 26.03.2013р. у розмірі 50 000грн. та визнати виконавчий лист № 2-410/5923/12 від 26.03.2013р. таким, що не підлягає виконанню. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28.11.2019р. в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості за аліментами за виконавчим листом № 2-2301/2008 та визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відмовлено. В результаті примусового виконання заочного рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13.02.2013р. у цивільній справі № 2-410/5923/12 відповідачем була погашена сума пені в розмірі 50 000грн. Заборгованість за виконавчим листом № 2-2301/2008 у період 2008р.-2011р. не виплачувалась і лише в 2018р. відповідач почав її погашати. Станом на 14.04.2020р. заборгованість по аліментам зменшилась до 201 818грн. 12коп. Враховуючи, що розмір неустойки (пені) обмежується 100 відсотками заборгованості, яка станом на 17.05.2016р. становить 236 887грн. 10коп., позивачка просила стягнути з [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів по виконавчому листу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська №2-2301/2008 від 29.10.2008р. в сумі 236 887грн. 10коп., поклавши судові витрати на професійну правничу допомогу на відповідача. Відповідач у своєму відзиві позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що дія виконавчого листа № 2-2301/2008 від 29.10.2008р. закінчилася, у зв`язку з чим, сума несплачених аліментів має статус заборгованості по аліментам, а не є поточними аліментами за несплату яких може нараховуватися пеня. Крім того, відповідач зазначив, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з нього вже була стягнута пеня у зв`язку з неналежним виконанням аліментних зобов`язань по виконавчому листу № 2-2301/2008, а тому повторне стягнення пені буде подвійною відповідальністю. Крім того, відповідач заперечував проти стягнення судових витрат на правничу допомогу, оскільки позивачка має свідоцтво на право заняття адвокатською діяльність та всі документи подані нею особисто, а не її адвокатом. Таким чином, заявлені позивачкою судові витрати на правничу допомогу є необґрунтованими (а.с.№53-59). У відповіді на відзив, яка 25.06.2020р. надійшла до суду, позивачка посилалася на те, що твердження відповідача, що після закінчення дії виконавчого листа аліменти за цим виконавчим листом перетворюються на заборгованість по аліментам, а не є поточними аліментами, не відповідають змісту та положенням Сімейного кодексу України, є особистим вільним тлумаченням відповідача. Прострочення сплати аліментів в сумі 236 887грн. 10коп. тривало з 28.01.2011р. і до 18.01.2018р., в той час, як рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13.02.2013р. у цивільній справі №2-410/5923/12 зазначався розмір заборгованості 195 500 грн. і неустойка (пеня) була стягнута в розмірі 50 000грн. за період з 16.10.2008р. по 20.02.2011р. З огляду на те, що розмір стягуваної з відповідача пені згідно ст. 196 СК України обмежується 100 відсотками заборгованості, то неустойка (пеня) не може бути більшою ніж 236 887грн. 10коп. Посилання відповідача на повторне притягнення до відповідальності шляхом нарахування неустойки (пені) на заборгованість по сплаті аліментів, яка утворилась в період дії виконавчого листа, позивачка також вважала необґрунтованим та особистим тлумаченням відповідачем положень статті 196 СК України. Несплата аліментів є триваючим у часі порушенням та закінчується днем їх повного погашення платником аліментів. Також позивачка заперечувала проти позиції відповідача щодо сплати судових витрат на правничу допомогу. Не погоджуючись із запереченнями відповідача, позивачка підтримала свої позовні вимоги, просила їх задовольнити та стягнути неустойку (пеню) по аліментам в розмірі 236 887грн. 10коп. (а.с.№101-110). Відповідач у встановлений строк заперечень на відповідь на відзив суду не надіслав. Представник позивачки - адвокат Кулик Г.В. (діє на підставі ордера від 02.04.2020р. - а.с.№91) в наданому 22.07.2020р. клопотанні просила розглядати справу за відсутності позивачки та її представника, за наявними в матеріалах справи та додатково дослідженими доказами, які були витребувані судом. Позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі (а.с.№140-141). 16.07.2020р. до суду поштою надійшла заява відповідача [PERSON] , який просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та відмовити у стягненні судових витрат, а також просив розглянути справу за його відсутності (а.с.№134-135). Представник третьої особи в судове засідання 22.07.2020р. не з`явився, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовими повідомленнями (а.с.№38, 98, 144), про причини неявки суд не сповістив, заперечень щодо позовних вимог або відзиву суду не надав. За таких обставин, на підставі ст. 223, ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи 22.07.2020р. відбувався за відсутності обох сторін (їх представників) та без фіксування процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надавши оцінку доводам та запереченням сторін в сукупності з наданими письмовими доказами та положеннями законодавчих актів, оглянувши матеріали цивільних справ Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська № 201/5938/18 та Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області 2-4256/11 (провадження № 2-410//5923/12)), вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Дослідивши надані сторонами докази, судом встановлено наступне. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.10.2008р. по цивільній справі № 2-2301/2008 з [PERSON] стягнуті аліменти на користь [PERSON] на утримання двох неповнолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] , щомісячно по 5 000грн. на кожну дитину до досягнення кожною дитиною повноліття, починаючи з 01.07.2008р. (а.с.№148). На виконання даного рішення, 29.10.2008р. Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська був виданий виконавчий лист № 2-2301/2008 (а.с.№149). Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13.02.2013р. встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2010р., яке набрало законної сили 27.01.2011р., був змінений (шляхом зменшення) розмір стягуваних з [PERSON] за рішенням суду від 15.10.2008р. № 2-2301/2008 аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей та встановлено розмір стягуваних аліментів щомісячно по 500грн. на кожну дитину до досягнення кожною дитиною повноліття, починаючи таке стягнення з дня набрання рішенням законної сили (а.с.№150). Таким чином, з 27.01.2011р. розмір зобов`язань [PERSON] щодо виплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей змінився та Жовтневим районний судом м. Дніпропетровська виданий новий виконавчий лист. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13.02.2013р. наведений розрахунок пені, яка була нарахована судом у зв`язку з наявністю у [PERSON] заборгованості по аліментам за період з 16.10.2008р. по 20.02.2011р. (а.с.№151). При цьому, судом було встановлено по кожному місяцю за період з 16.10.2008р. по 20.02.2011р. розмір нарахованих аліментів, який становив 279 387грн. 10коп., розмір сплачених аліментів 83 500грн., розмір заборгованості по аліментам 205 887грн. 10коп., кількість днів прострочки, сума пені - 884 780грн. та рішенням суду зменшена сума пені до 50 000грн., враховуючи положення ст. 551 ЦК України, виходячи з засад виваженості, розумності та справедливості (а.с.№150-151). Стягнута за рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області пеня в розмірі 50 000грн., фактично сплачена [PERSON] , що підтверджується копією постанови про закінчення виконавчого провадження, винесеною 26.02.2019р. приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Ляпіним Д.В. (а.с.№81 цивільної справи № 201/3370/20). 17.05.2016р. рішенням Солом`янського районного суду м. Києва, яке набрало законної сили 30.05.2016р., визначено, що розмір заборгованості [PERSON] по аліментам за виконавчим листом Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська № 2-2301/2008 від 29.10.2008р. становить 236 887грн. 10коп. (а.с.№153-155). В наданому позивачкою до відповіді на відзив розрахунку зазначено, що розрахунок неустойки (пені) проведений, виходячи з суми заборгованості 236 887грн. 10коп., період нарахування неустойки (пені) з 21.02.2011р. по 18.01.2018р., і розмір пені визначений позивачкою в сумі 6 057 203грн. 15коп. (а.с.№107-110). Звертаючись до суду з позовною заявою, позивачка просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів по виконавчому листу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська № 2-2301/2008 від 29.10.2008р., починаючи з 21.02.2011р. по 07.04.2020р. в розмірі 100% заборгованості станом на 17.05.2016р. в сумі 236 887грн. 10коп. (а.с.№5). Разом з тим, суд не може погодитися з вимогами позивачки, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 196 ЦПК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019р. у справі № 333/6020/16-ц викладений правовий висновок і новий порядок нарахування пені та зазначено, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. У своїй постанові Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що при розгляді спорів про стягнення пені суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. З наданого позивачкою розрахунку вбачається, що розрахунок пені був проведений нею, виходячи із суми заборгованості, яка визначена Солом`янським районним судом м. Києва, помноженої на 1% та на кількість днів прострочення. Разом з тим, такий розрахунок є невірним, а нарахування пені мало відбуватися, виходячи з несплаченої суми аліментів за кожний місяць з 16.10.2008р. по 20.02.2011р. помноженої на 1% та на кількість днів прострочення за кожним простроченим місячним платежем. В даній справі позивачкою не надано, а також не заявлено клопотання про витребування доказів, які б відображали помісячно за період з 16.10.2008р. по 20.02.2011р. суму нарахованих аліментів за виконавчим листом № 2-2301, виданим Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 29.10.2008р., суму та дату сплати відповідачем аліментів за кожним місячним платежем. Наявна в матеріалах цивільної справи № 2-4256/11 (провадження 2-410/5923/12) Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області довідка виконавчої служби (а.с.№11), датована 28.07.2010р. та на день винесення рішення по даній справі, не містить актуальної інформації про нараховані місячні платежі, про дату та суму сплачених відповідачем місячних платежів на погашення заборгованості, яка утворилася за період з 16.10.2008р. по 20.02.2011р., а тому у справі відсутні належні та допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог. Крім того, відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивачки про стягнення неустойки (пені), судом також враховано наступне. Статтею 61 Конституції України визначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області під час розгляду цивільної справи № 2- 4256/11 (провадження № 2-410/5923/12) в частині вимог про стягнення неустойки (пені) по аліментам, які стягуються за виконавчим листом № 2-2301/2008р., станом на день винесення рішення 13.02.2013р. вже була розрахована пеня в розмірі 50 000грн., та відповідачем ця сума сплачена в повному обсязі, що підтверджується постановою приватного виконавця про закінчення виконавчого провадження. Отже відсутні передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог, оскільки цим рішенням було розраховано та стягнуто з відповідача пеню за кожен день прострочення сплати аліментів, тобто відповідача вже було притягнуто до відповідальності за неналежне виконання зобов`язань щодо сплати аліментів. Таким чином, заявлені [PERSON] позовні вимоги в частині стягнення неустойки (пені) за період з 21.02.2011р. по 07.04.2020р., фактично є подвійною відповідальністю відповідача, за порушення зобов`язання щодо виплати поточних аліментів по діючому на той час виконавчому листу № 2-2301/2008, і з урахуванням положень ст. 61 Конституції України, а тому суд вважає обґрунтованими в цій частині посилання відповідача, а позовні вимоги [PERSON] - безпідставними, необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону. Підводячи підсумок викладеному, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] (третя особа - Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України, та приймаючи до уваги те, що позивачці відмовлено в задоволенні позовних вимог, судові витрати на професійну правничу допомогу відносяться на її рахунок. Що стосується судових витрат в частині сплати судового збору за позовні вимоги, в задоволенні яких [PERSON] було відмовлено, та при подачі яких остання мала пільги на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то ці судові витрати слід компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed