Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-17 00:00:00

09.06.2020 до суду звернувся позивач з позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, мотивуючи свої вимоги тим, що є власником житлового будинку по [ADDRESS] , в якому зареєстровані, але з 2009 року не проживають за даною адресою його діти [PERSON] , 1983 року народження та [PERSON] , 1986 року народження. Оскільки реєстрація відповідачів перешкоджає у реалізації права на володіння та користування будинком, просить визнати [PERSON] , 1983 року народження та [PERSON] , 1986 року народження такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] та примусово зняти їх з реєстраційного обліку в його будинку, в зв`язку з чим звернувся до суду з позовом. Ухвалою суду від 17.06.2020 відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.07.2020, вказана справа надійшла в провадження судді Сидоренка Р.В. Ухвалою суду від 31.07.2020 справу прийнято до свого провадження, призначено справу до розгляду в судовому засіданні. Позивач в судовому засіданні позов підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, про причину неявки суд не повідомили. Правом подати відзив на позовну заяву не скористалися. Приймаючи до уваги згоду позивача, суд проводить заочний розгляд справи на підставі доказів, наявних у справі, відповідно до положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України. Дослідивши докази у справі, суд дійшов наступного висновку. Спірні правовідносини підлягають врегулюванню відповідно до норм цивільного законодавства, що регулюють право власності та право користування чужим майном. Судом встановлено, що позивач є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченим державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори від 11.12.2002 (а.с. 5). Згідно з довідкою квартального уповноваженого квартального комітету «Десята сотня» № 69 від 04.06.2020, виданою [PERSON] , 1962 року народження він дійсно зареєстрований та мешкає за адресою: [ADDRESS] , та разом з ним зареєстровані: син [PERSON] , 1983 року народження і донька [PERSON] , 1986 року народження. Діти з 2009 року за даною адресою не проживають. (а.с. 8). За відомостями Відділу з питань державної реєстрації Охтирської міської ради від 12.06.2020 [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 14, 15). Згідно письмових пояснень [PERSON] та [PERSON] , який проживає по [ADDRESS] , діти позивача понад десять років не проживають у будинку батька. (а.с. 9, 10). Згідно з ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення. Відповідно до вимог ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідачі вселилися у спірне домоволодіння в якості члена сім`ї і набули право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Право користування приватним житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема житловий сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи без поважних причин понад один рік у спірному житловому приміщенні (постанова Верховного Суду від 28 серпня 2019 року по справі № 347/217/17-ц). Оскільки відповідачі, син та донька позивача, зареєстровані у спірне приміщення як члени сім`ї позивача, понад рік непроживають в зазначеному будинку без поважних причин, наявні підстави для задоволення вимог позивача та визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] , відповідно до положень ст. 405 ЦК України. Що стосується вимог позивача про примусове зняття відповідачів з реєстраційного обліку в його будинку, то дані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про визнання втратившим права користування житловим приміщенням. Відтак вимоги позивача щодо примусового зняття відповідачів з реєстраційного обліку є передчасними. На підставі викладеного,

Outcome: partial