Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

07 листопада 2014 року представник позивача звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що її матері, [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.03.2001р., після смерті [PERSON], належав житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та земельні ділянка площею 998кв.м., розташована на території Самарського району, [ADDRESS]. [INFO] її мати, [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина. Спадкоємцями першої черги є вона, та її брат [PERSON]. Вона, як спадкоємець за законом першої черги у встановленому законодавством порядку прийняла спадщину. 18.09.2014 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Щодо земельної ділянки, що належала її матері, державним нотаріусом Восьмої ДДНК їй було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, де було зазначено, що [PERSON] за життя не зареєструвала своє право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS], а відповідно не набула право власності на зазначену земельну ділянку. Право [PERSON] на спадщину після смерті [PERSON] в частині спірної земельної ділянки, входить до складу спадщини. Однак, за викладених вище обставин, позивач позбавлена можливості посвідчення спадкового права нотаріально, її позовні вимоги можуть підлягати задоволенню визнанням права власності у порядку спадкування. На підставі викладеного з урахуванням уточнень від 10 грудня 2014 року позивач просить суд визнати за нею право власності у порядку спадкування після смерті [PERSON] на 1/2 частину земельної ділянки площею 998кв.м, розташованої на території Самарського району [ADDRESS] (а.с.2-4, 68). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги з підстав викладених у позові та просила їх задовольнити. Пояснила, що позивач прийняла спадщину після смерті матері та отримала свідоцтво на домоволодіння, відповідач свою частину не оформлював, лише подав заяву до нотаріальної контори. Спадкодавець належним чином не оформила земельну ділянку. Відповідач в судовому засіданні уточнений позов визнав та просив задовольнити. Пояснив, що він і позивач є спадкоємцями померлої [PERSON] [PERSON] за життя не зареєструвала належним чином земельну ділянку після смерті [PERSON] Вислухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05 березня 2001 року виданого державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] зареєстрованого в реєстрі № 2-346 [PERSON] після смерті [PERSON] належить житловий будинок та земельна ділянка площею 998кв.м, що розташовані по [ADDRESS] (а.с.5). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 29 липня 2011 року, актовий запис № 756 (а.с.6). 19 вересня 2014 року державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] на ім'я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS], що складається з житлового будинку з господарсько - побутовими будівлями, після смерті [PERSON] (а.с.9). Постановою державного нотаріуса Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] від 18 вересня 2014 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину земельної ділянки, що розташована в м. Дніпропетровськ по [ADDRESS] після смерті матері [PERSON], оскільки [PERSON] за життя не зареєструвала своє право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Позивач та відповідач прийняли спадщину після смерті матері [PERSON], про що свідчить спадкова справа № 681/2011 (а.с.17-52). Зі спадкової справи № 564/2000 після [PERSON], померлої 15.07.2000р., вбачається, що спадщину прийняла [PERSON] та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на домоволодіння та земельну ділянку по вул. В'єтнамська, № 101 в м. Дніпропетровську (а.с.53-60). Державний акт на право приватної власності на землю видано на ім'я [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0988 гектарів, що розташована на території Самарського району [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку, зареєстрованого за № 014703 (а.с.57). Виниклі між сторонами спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України. Згідно з ч. 1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Вимогами частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. За правилами ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок, переходить право власності на земельну ділянку, на якій його розміщено, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється термін в шість місяців, який починається з моменту відкриття спадщини. В ст.1258 ЦК України зазначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до положень ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.81 Земельного кодексу України та ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальним правилами спадкування при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно ч. 1,2 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. У п. 3.5 узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 1.03.2013р. зазначено, що спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 1129 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 про те, що відповідно до ст. 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Згідно ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: - цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; - свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст. 126 ЗК України). За життя спадкодавець не вдався до державної реєстрації документів, що посвідчують його право власності на земельну ділянку, але володів та користувався нею за цільовим призначенням. Та обставина, що у позивача відсутні на руках правовстановлюючі документи на земельну ділянку, не може бути підставою для відмови у позові, з огляду на те, право власності на земельну ділянку площею 998кв.м, яка розташована на території Самарського району [ADDRESS], належало померлій [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.03.2001 року. Окрім того, позивач є спадкоємцем за законом відповідно до ст. 1268 ЦК, вона прийняли спадщину, оформила і зареєструвала право власності на нерухоме майно (1/2 житлового будинку), що знаходиться на спірній земельній ділянці, і за нею може бути визнано право власності на земельну ділянку.

Outcome: approved