Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

09 вересня 2014 року позивач [PERSON], який надав заяву про розгляд справи за його відсутності, звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики в сумі 32 000,00 грн. та судових витрат в сумі 320,00 грн. Позивач зазначає в позові, що 29 травня 2009 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав відповідачу в борг 32.000,00 грн. На підтвердження укладення договору позики та передачі коштів відповідач надав розписку про отримання грошей із зобов'язанням повернути позику до 29 червня 2009 року. В зазначений строк відповідач борг не повернув та до цього часу свої зобов'язання не виконав. 20 лютого 2013 року позивач уклав з [PERSON] договір відступлення права вимоги, за яким [PERSON] передав позивачу право вимагати виконання відповідачем зобов'язання повернути борг в сумі 32 000,00 грн. за договором позики, укладеним 29 травня 2009 року. Позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути йому борг , але відповідач зобов'язання не виконав, на претензію не відповів , в зв'язку з чим позивач просить задовольнити позов. Відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не прибув , про поважні причини не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності не заявив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 224 ЦПК України. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Дослідивши надані стороною позивача докази та розглянувши справу в межах позовних вимог, суд вважає позов обґрунтованим та таким , що підлягає задоволенню. Згідно розписки від 29 травня 2009 року [PERSON] , паспорт серії [NUMBER] виданий Кілійським РВ ГУ МВС України в Одеській області, проживаючий в [ADDRESS] , отримав позику від [PERSON] 32 000,00 грн., яку зобов'язується повернути за першою вимогою в термін 30 днів. Згідно договору відступлення права вимоги від 20 02.2013 року Первісний кредитор [PERSON] передав новому кредитору [PERSON] належне йому право вимоги відповідно до розписки від 29 травня 2009 року [PERSON] на суму 32 000,00 грн. 09.07.2014 року [PERSON] рекомендованим поштовим відправленням надіслав на адресу [PERSON] претензію з повідомленням про укладення договору відступлення права вимоги від 20.02.2013 року з вимогою повернути позику в сумі 32 000,00 грн. , отриману від [PERSON] . Таким чином встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, що витікають з договору позики , а також договору відступлення права вимоги, які регулюються нормами ЦК України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог , що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні грошові кошти або інші речі, в позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики). Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку , що встановлені договором. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі , що і правочин , на підставі якого виникло зобов'язання , право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах , що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Стороною позивача надано докази укладення 29 травня 2009 року договору позики між відповідачем [PERSON] та позикодавцем [PERSON], відповідно до якого [PERSON] отримав в борг 32 000,00 грн. з умовою повернення протягом 30 днів з моменту першої вимоги. Згідно договору від 20 лютого 2013 року первісний кредитор [PERSON] передав своє право вимоги за зазначеним договором позики позивачу [PERSON] , який 09.07.2014 року звернувся до боржника з вимогою виконання зобов'язання. Таким чином , судом встановлені підстави для задоволення позову в частині стягнення боргу за договором позики в повному обсязі. Позов в частині стягнення судових витрат - витрат по сплаті судового збору в сумі 320,00 грн. та 500 грн. витрат за отримання правової допомоги підлягає частковому задоволенню в частині відшкодування витрат по сплаті судового збору. Позивачем не надано доказів факту отримання ним правової допомоги а також факту її оплати в розмірі 500 грн. , в зв'язку з чим позов в цій частині підлягає залишенню без задоволення.

Outcome: partial