Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

07 липня 2014 року позивач звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача ПАТ «Авіакомпанія «АЕРОСВІТ» на свою користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день постановлення рішення у даній справі в сумі 116542 гривні 53 копійки та спричинену йому моральну шкоду в сумі 5000 гривень. Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. Він перебував з відповідачем в трудових відносинах. 07.02.2013 року позивач був звільнений з посади старшого агента Відділу верифікації та профалінгу Комплексу наземного обслуговування Авіакомпанії «АЕРОСВІТ» у зв'язку зі скороченням штату працівників (п.1 ст.40 КЗпП України) на підставі наказу №364-ос від 06.02.2013 року. Відповідно до вказаного наказу відповідач був зобов'язаний провести повний розрахунок з позивачем за фактично відпрацьований час, виплатити йому компенсацію за невикористану відпустку у кількості 29 календарних днів за відпрацьований період з 01.07.2011 року по 07.02.2013 року та вихідну допомогу в розмірі середньомісячної заробітної плати. Однак, в порушення вимог ст..116 КЗпП України виплата усіх належних позивачу сум в день звільнення 07.02.2013 року здійснена не була. Згідно з довідкою №873 від 20.02.2013 року відповідач заборгував позивачу заробітну плату за грудень 2012 року та за січень-лютий 2013 року, та компенсацію за невикористану відпустку на загальну суму 20277гривень 52 копійки. Відділом державної виконавчої служби головного управління юстиції у Київській області відкрито провадження за судовим наказом, виданим Бориспільським міськрайонним судом Київської області , проте станом на 01.07.2014 року належні позивачу при звільненні кошти в сумі 20277гривень 52 копійки від відповідача не надійшли. Виходячи з виданої відповідачем довідки від 05.06.2014 року №431, розмір середньоденного заробітку позивача становить 332 гривні 03 копійки, на підставі чого позивачем розраховано, що середньомісячний розмір заробітної плати становить 6972 гривні 63 копійки. Позивач вважає, що оскільки на час звернення з даним позовом до суду відповідач так і не провів з ним розрахунок по заборгованості, мотивуючи це відсутністю коштів, відповідно до вимог ст..117 КЗпП України з відповідача слід стягнути середньомісячний заробіток з розрахованого ним розміру середньомісячної заробітної плати 6972 гривні 63 копійки за весь час затримки в розмірі 115214 гривень 41 копійка: 332,03 грн./деньх351 день= 116542 гривні 53 копійки Позивач також стверджує, що наведеними діями відповідача йому завдана моральна шкода, оскільки з вини відповідача йому більше року не виплачується заробітна плата, він опинився в скрутному фінансовому становищі, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Спричинену йому моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 5000 гривень. Позивач в судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав, проти заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду відповідач був повідомлений завчасно і належним чином, заперечень проти позову не надав, направив письмову заяву про відкладення розгляду справи в зв'язку з неможливістю бути присутнім у судовому засіданні, призначеному на 09:00 06.08.2014 року. З урахуванням того, що відповідачем не повідомлені причини неявки представника відповідача, а також, що відповідач є юридичною особою та не позбавлений можливості надати довіреність представляти інтереси юридичної особи іншому співробітнику підприємства, відповідно до вимог ст.ст.169, 224 Цивільного процесуального кодексу України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого розгляду справи позивач не заперечує. Дослідивши подані заяви, письмові матеріали справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] перебував з відповідачем Приватним акціонерним товариством «Авіакомпанія «АЕРОСВІТ» в трудових відносинах з 01.07.2002 року по 07 лютого 2013 року включно, що підтверджується даними його трудової книжки серії [NUMBER] та витягами з наказів. №252-ос від 01.07.2002 року та №364-ос від 06.02.2013 року (а.с.5-6,7,8). Згідно з витягом з наказу Генерального директору ПрАТ «Авіакомпанія «АЕРОСВІТ» від 06 лютого 2013 року №364-ос, а саме пункту 206 наказу: позивач був звільнений з посади старшого агента Відділу верифікації та профалінгу Комплексу наземного обслуговування 07.02.2013 року у зв'язку зі скорочення штату працівників (п.1.ст.40 КЗпП України). Відповідно до підпунктів 207.1,207.2 наказу позивачу [PERSON] мала бути виплачена компенсація за невикористану відпустку у кількості 29 календарних днів за відпрацьований період з 01.07.2011 року по 07.02.2013року, вихідна допомога в розмірі середньомісячної заробітної плати, а також проведений повний розрахунок за фактично відпрацьований період по 07.02.2013 року (а.с.-8). Відповідно до ч. 1ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно з довідкою про доходи №873 від 20.02.2013 року, виданою ПрАТ «Авіакомпанія «АЕРОСВІТ», заборгованість по заробітній платі [PERSON]. становить 20277 гривень 52 копійки (а.с.9). Як вбачається з наданої Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТБАНК» виписки з карткового рахунку [NUMBER] за період з 01.01.2012 року по 29.07.2014 року від 29.07.2014 року №992757 на вказаний картковий рахунок позивачу перераховувалась заробітна плата ПрАТ «Авіакомпанія «АЕРОСВІТ», та останнє перерахування заробітної плати мало місце 19.01.2012 року (а.с.38-43). Відповідно до вимог ст..60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст..61 цього Кодексу. Будь-яких належних та допустимих доказів того, що зазначена в довідці №873 від 20.02.2014 року заборгованість по заробітній платі (а.с.9) позивачу була виплачена ПрАТ «Авіакомпанія «АЕРОСВІТ», відповідачем не надано та не зазначено джерел їх здобуття. Згідно ч. 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, внаслідок невиплати відповідачем розрахункових коштів позивачу у день його звільнення, відповідач зобов'язаний виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки їх виплати. Розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку при звільненні слід визначати відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, і довідок, виданих ПрАТ «Авіакомпанія «АЕРОСВІТ» про заробітну плату за два останні місяці роботи позивача, що передували місяцю, в якому відбулося його звільнення, тобто, із заробітної плати за грудень 2012 року та січень 2013 року. Відповідно до пункту 8 Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995р. нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені середнім заробітком. Так, середньоденна заробітна плата позивача на посаді старшого агента Відділу верифікації та профалінгу Комплексу наземного обслуговування згідно довідки, виданої ПАТ «Авіакомпанія «АЕРОСВІТ» №431 від 05.06.2014 року становила 332 гривні 03 копійки (а.с.10). Строк затримки розрахунку при звільненні триває з дня звільнення позивача й теперішній час, який на день розгляду справи та постановлення рішення, за період з 08.02.2013 року по 06.08.2014 року включно, складає 372 робочих днів. Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню на користь позивача, по день постановлення рішення становить 123515 гривень 16 копійок (332,03грн.х372 робочих днів=123515,16грн.). Щодо вимог позивача про відшкодування завданої йому моральної шкоди в розмірі 5000 гривень, суд прийшов до висновку, що позивачем в цій частині належним чином не обґрунтовано розмір відшкодування завданих йому моральних страждань у в зв'язку з порушенням відповідачем його трудових прав на отримання належної йому винагороди за працю та розрахунку при звільненні. Відповідно до вимог ч.1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд виходить з того, що позивачем доведено той факт, що внаслідок порушення його законних прав відповідачем він був вимушений неодноразово звертатись до відповідача за отриманням довідок, а також за правою допомого та з позовом до суду для захисту своїх порушених прав, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Проте, враховуючи, що встановлення судом факту порушення відповідачем прав позивача є певним відшкодуванням завданої позивачу моральної шкоди, в зв'язку з чим розмір відшкодування моральної шкоди слід визначити в розмірі 1% від задоволеної суми майнових вимог, а саме в розмірі 1235 гривень 15 копійок (123515,15грн.х0,01=1235,15грн.). Судові витрати по даній справі складає судовий збір в сумі 1235 гривень 15 копійок за майновим позовом та 243 гривні 60 копійок за немайновим позовом, а всього на загальну суму 1478 гривень 75 копійок. В зв'язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати відповідно до вимог ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави. Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 367 ЦПК України суд зобов'язаний допустити негайне виконання рішення про присудження працівникові заробітної плати, але не більше ніж за один місяць На підставі викладеного,

Outcome: partial