Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-03 00:00:00

08.08.2019 року до суду звернувся позивач [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , в якій просив суд стягнути безпідставно набуті грошові кошти. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 10.07.2017 року Красноградським районним судом по справі № 626/934/17 ухвалено рішення, яким з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] , аліменти в розмірі ј від усіх видів доходу на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , крім того стягнуто аліменти на утримання дружини в розмірі 1/6 частини від усіх видів доходу до досягненню дитиною 3-х років. 16.11.2017 року шлюб між сторонами було розірвано, поновлено відповідачу дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Крім того, відповідачем змінено прізвище та ім`я дитини з « [PERSON] » на інше (за наявною інформацією на « [PERSON] »). За наслідками ухваленого рішення, Красноградським РВ ДВС відкрито виконавче провадження щодо стягнення аліментів. 14.11.2018 року Красноградським районним судом Харківської області по справі № 626/1461/17 ухвалено рішення, яким у зв`язку із відсутністю споріднення, відомості про [PERSON] виключено з актового запису про народження [PERSON] , [INFO] та звільнено від сплати аліментів на користь дитини [PERSON] та [PERSON] . За наслідками ухваленого рішення по справі № 626/1461/17 28.12.2018 року постановами державного виконавця закінчено виконавче провадження за ВП № 54333445, 54335333. Таким чином, за рішенням суду по справі № 626/1461/17 та відкритими за його наслідками виконавчими провадженнями з [PERSON] в примусовому порядку стягнуто грошові кошти в розмірі ціни позову, а саме 32 289, 01 грн, які набуті відповідачем безпідставно. У зв`язку з викладеним позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів. Представник позивача-адвокат Пілігрім П.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову та вказала, що позов не визнає з тих підстав, що при ухваленні рішення Красноградським районним судом про стягнення аліментів з [PERSON] на користь дитини [PERSON] 10.07.2017 року, [PERSON] позов визнав та ніяких тверджень щодо не визнання батьківства не надав. Рішення Красноградського районного суду Харківської області від 14.11.2018 року, яким позов [PERSON] про оспорювання батьківства та звільнення від сплати аліментів задоволено вона вважає незаконним, так як під час підготовчого судового засідання вона позов не визнала. На відібрання зразків у м. Київ вона не змогла з`явитися у зв`язку із хворобою доньки. Потім судові повістки їй направлялись за старою адресою де вона уже не мешкала, хоча вона повідомляла про це суд і залишала свій номер мобільного телефону і тому їй не було відомо про повторне призначення судово-генетичної е експертизи. Дане рішення буде оскаржувати в апеляційному порядку. Вважає, що [PERSON] є батьком їхньої дитини, яка народилася через одинадцять місяців після реєстрації їх шлюбу, вона правомірно отримувала аліменти згідно рішення суду. Суд, вислухавши представника позивача, відповідача, дослідивши докази надані в обґрунтування позову та на його заперечення, вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову за недоведеністю з таких підстав. Частиною першою статті 4 ЦПК Українипередбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 29.12.2015 року сторони уклали шлюб, який розірвано 16.11.2017 рішенням Красноградського районного суду Харківської області, яке набрало законної сили (а.с. 46). Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 10.07.2017 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину [PERSON] та дружину задоволено. При винесенні даного рішення [PERSON] позов визнав. Дане рішення набрало законної сили. (а.с.43-45). З копій квитанцій Укрпошти та копії розрахунку заборгованості по аліментам вбачається, що позивач сплачував аліменти з жовтня 2017 року по листопад 2018 року включно (а.с. 23-31). З рішення Красноградського районного суду від 14.11.2018 року, яким позов [PERSON] до [PERSON] про оспорювання батьківства та звільнення від сплати задоволено вбачається, що при підготовчому засіданні [PERSON] позов не визнавала. Ухвалою суду від 03.11.2017 року по справі було призначено судово-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського НДЕКЦ МВС України, однак на призначені дати для відібрання зразків до експертної установи [PERSON] ( [PERSON] ) не з`явилася, в результаті чого експертизу не проведено (а.с. 16-18). З копії постанов Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Кегичівському та Сахновщинському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 28.12.2018 року вбачається, що виконавчі провадження за виконавчим листом № 626/934/17 виданого 10.07.2017 року про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини та на її утримання закінчено (а.с. 19-22). З пояснень [PERSON] під час судового засідання, які не спростовані представником позивача слідує, що на проведення судово-генетичної експертизи щодо батьківства вона не прибула, так як судові повістки були надіслані на адресу, за якою вона не проживала та крім того, в цей період в неї хворіла дочка. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Відповідно до практики Великої палати Верховного суду зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна. Вiдсутнiсть правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала (постанова ВС від 16.01.2019, справа № 753/15556/15-ц). Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позивачем недоведений факт того, що відповідач без достатньої правової підстави отримувала аліменти, оскільки правовою підставою було саме рішення Красноградського районного суду Харківської області від 10.07.2017 року, яким стягнуто аліменти та яке не оскаржувалось [PERSON] і яке станом на час розгляду справи не скасоване (а.с. 43-45). Таким чином, суд приходить до висновку, що передбачені цивільним законодавством підстави для повернення грошових коштів на підставі вимог статті 1212 ЦК України відсутні. У відповідності до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до ст.76ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 8 ПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Отже, з урахуванням вказаного вище, повно, всебічно та об`єктивно з`ясуваши обставини справи, дослідивши усі наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову про стягнення безпідставно набутих грошових коштів слід відмовити за недоведеністю позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed