Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

07 серпня 2020 року [PERSON] звернулась до Роздільнянського районного суду Одеської області з вищевказаною позовною заявою. Стислий виклад позиції позивача. Позивач працює вчителем початкових класів РНВК «школи-гімназія» №1. В РНВК «школа - гімназія» №1 працюють також [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (надалі - відповідачі), які 16 серпня 2019 року на загальних зборах в районній раді міста Роздільна, які проходили в приміщенні актового залу, оприлюднили та розповсюдили про позивача недостовірну інформацію. На зборах були присутні депутати району, педагоги навчальних закладів міста та району, голова районного відділу освіти, батьки учнів РНВК «школа-гімназія» №1, де працює позивач, а також інші громадяни міста та району. Метою проведення зборів було обговорення прийнятого рішення голови районної ради [PERSON] , від 14 серпня 2019 року «Про призначення тимчасово виконуючих обов`язків директорів чотирьох навчальних закладів Роздільнянського району» та аналіз роботи голови районної ради Роздільнянського району - [PERSON] . Зокрема до проведення конкурсу на вакантні посади т.в.о. РНВК «школа-гімназія» №1, було призначено позивача - [PERSON] , Роздільнянської ЗОШ № 3 - [PERSON] , Понятівського НВК - [PERSON] , та Степанівського МНВК - [PERSON] . Безпосередньо під час проведення зборів відповідачі публічно повідомили про те, що позивач начебто передала хабар голові районної ради [PERSON] , задля того, аби її призначили тимчасово виконуючою обов`язки директора РНВК «школа - гімназія» №1, а також вказали на те, що начебто [PERSON] та голова районної ради - [PERSON] , перебувають у зговорі та назвали «своїми». Внаслідок чого, недостовірна інформація про те, що позивач начебто передала хабар голові районної ради [PERSON] , задля того, аби її призначили тимчасово виконуючою обов`язки директора РНВК «школа - гімназія» № 1 та про те, що начебто [PERSON] та голова районної ради - [PERSON] , перебувають у зговорі та «свої», стала відомою усім присутнім на проведених зборах, її колегам, колегам її чоловіка, учням РНВК «школа-гімназія» №1, батькам, колегам із інших навчальних закладів міста та району. Зазначена інформація є недостовірною, оскільки не відповідає дійсності. Позивач стверджує, що ніколи в житті не передавала хабарів, не отримувала хабарів, ніхто з її членів сім`ї не передавав і не отримував хабарів. У зв`язку з чим, позивач просить задовольнити її позовні вимоги. Cтислий виклад заперечень відповідачів. На думку відповідачів по справі, позовна заява не містить обґрунтування та відповідних належних, допустимих та достовірних доказів вчинення кожним відповідачем конкретних протиправних дій стосовно позивача. В обґрунтування вказаної позиції зазначили, що [PERSON] тривалий час (формально понад 10 місяців, а фактично близько 1,5 року) виконувала обов`язки керівника (директора) Роздільнянського навчально-виховного комплексу «школа-гімназія» №1 Роздільнянської районної ради Одеської області (далі - Роздільнянський НВК «школа-гімназія» №1), покладені на неї у законному порядку, що відповідає її досвіду педагогічної та організаційно-управлінської діяльності. Зазначена обставина також підтверджується відсутністю зауважень та нарікань щодо її роботи на вказаній посаді з боку відповідних компетентних установ та вищого профільного керівництва, та наявністю відзнак. Професійне ставлення до роботи, ділові та особисті якості [PERSON] сприяли формуванню до неї поваги та довіри з боку педагогічного колективу Роздільнянської НВК «школи-гімназії» №1, а також представників депутатського корпусу Роздільнянської районної ради та пересічних мешканців м. Роздільна та Роздільнянського району. Разом з тим, протягом часу виконання [PERSON] обов`язків керівника (директора) Роздільнянської НВК «школи-гімназії» №1 голова Роздільнянської районної ради [PERSON] чинив на неї систематичний тиск, з метою усунути її від виконання обов`язків за вказаною посадою директора Роздільнянської НВК «школи-гімназії» №1, зокрема, й під час особистого спілкування. Крім того, голова Роздільнянської районної ради [PERSON] приховував (умисно не повідомляв) від [PERSON] інформацію щодо часу та умов проведення конкурсу (з метою унеможливлення прийняття [PERSON] участі у ньому) на заміщення посади керівника Роздільнянської НВК «школи-гімназії» №1. Зокрема, у червні 2019 року безпосередньо у присутності іншого члену педагогічного колективу (якого у подальшому за відповідним клопотанням буде викликано у якості свідка) голова Роздільнянської районної ради [PERSON] прямо наполягав на самоусуненні [PERSON] від керівництва НВК «школою-гімназією» №1 та у прийнятті участі у конкурсі на заміщення вказаної посади. При цьому, [PERSON] вкотре повідомив [PERSON] (буквально), що вона його особисто на цій посаді не влаштовує, внаслідок чого не зможе на ній працювати. Крім того повідомив також, що йому запропонували хабар за сприяння та призначення на посаду директора Роздільнянської НВК «школи- гімназії» №1 вчителя цього ж закладу. У подальшому, під час знаходження [PERSON] у відпустці, а саме: 15 серпня 2019 року, [PERSON] зателефонувавши особисто [PERSON] несподівано зобов`язав її терміново з`явитися до Роздільнянського НВК «школи-гімназії» №1 та висунув до неї вимогу (без будь-якого офіційного попередження та без дотримання встановленого законом порядку) передати ключі від кабінету директора цього закладу вчительці навчальних класів Роздільнянської НВК «школи-гімназії» №1 [PERSON] , яка з його слів буде тимчасово виконувати обов`язки директора цього закладу замість [PERSON] . При цьому [PERSON] погрожував [PERSON] , що у випадку невиконання його усного розпорядження щодо термінового передання ключів [PERSON] , будуть зламані двері кабінету директора «школи-гімназії» №1 та інше. Під час вказаних подій [PERSON] знаходився у дворі «школи-гімназії» №1 разом з [PERSON] та її чоловіком, що було засвідчено представником педагогічного колективу НВК «школи-гімназії» №1. У зв`язку із цим, [PERSON] будучи легітимним керівником Роздільнянського НВК «школи-гімназії» №1, з метою з`ясування обставин зазначеної події та підстав для усунення її від виконання обов`язків керівника НВК «школи-гімназії» №1, в умовах шаленого тиску на неї з боку голови Роздільнянської районної ради [PERSON] , 15 серпня 2019 року скликала збори педагогічного колективу очолюваного нею закладу до яких приєдналися небайдужі мешканці м. Роздільна та Роздільнянського району, а також окремі депутати Роздільнянської районної ради. Не зважаючи на запрошення, голова Роздільнянської районної ради [PERSON] участі у вказаних зборах не прийняв та про власну позицію щодо подій, якими були викликані ці збори не повідомив. З метою з`ясування дійсних причин усунення [PERSON] від виконання обов`язків за посадою директора НВК «школи-гімназії» №1, визначення подальших заходів для забезпечення повноцінного функціонування очолюваного нею закладу, а також вирішення інших нагальних та термінових питань суспільного значення, ініціативною групою з представників громади міста і району було запропоновано провести наступного дня (16 серпня 2019 року) загальні збори у приміщенні Роздільнянської районної ради за участю педагогічного колективу Роздільнянської НВК «школи-гімназії» №1, депутатів Роздільнянської районної ради, мешканців м. Роздільна та Роздільнянського району, на які також запросити для надання необхідних роз`яснень голову Роздільнянської районної ради [PERSON] 16 серпня 2019 року вказані загальні збори відбулись у приміщенні Роздільнянської районної ради за участю голови ради [PERSON] . Зазначений відкритий захід публічного характеру фільмувався його окремими учасниками, що не заборонено законом, та у подальшому був висвітлений окремими ЗМІ. Слід відзначити, що гострі та болючі, і водночас надзвичайно важливі для суспільства питання, які піднімались та обговорювались під час вказаних зборів, сформували відповідну неймовірно напружену атмосферу у залі Роздільнянської районної ради. Так, учасники зборів дорікали голові ради [PERSON] у відвертому зловживанні ним своїм посадовим становищем і порушенні закону, у тому числі, й у зв`язку з усуненням з посади та від участі у відповідному конкурсі [PERSON] , у проведенні конкурсу некомпетентним органом (неналежною комісією) та інших порушеннях з його боку, що викликає недовіру до нього та осуд з боку представників громади міста та району. Крім того, окремі учасники зазначених зборів відкрито заявили про вчинення щодо них з боку голови Роздільнянської районної ради [PERSON] протиправних дій (зокрема щодо незаконного отримання та привласнення коштів під час перебування на зазначеній посаді). Підгрунтям для недовіри та негативної оцінки діяльності голови Роздільнянської районної ради [PERSON] , висловленої учасниками зборів, очевидно слугували й відомі громадськості випадки порушення [PERSON] закону, зафіксовані правоохоронними органами та висвітлені у ЗМІ. У зв`язку з чим, відповідачі по справі просять відмовити в задоволенні позовних вимог. Заяви, клопотання. До матеріалів позовної заяви представником позивача долучено клопотання про виклик свідків, заявка на отримання судових повісток, повідомлень в електронному вигляді та про отримання процесуальних документів в електронному вигляді (а.с. \-37-44). 08 вересня 2020 року на адресу суду надійшла заява від відповідача [PERSON] про відкладення судового засідання на іншу дату у зв`язку з перебуванням на лікарняному (а.с. 82). 01 жовтня 2020 року на адресу суду надійшла заява від представника позивача про відкладення судового засідання у зв`язку з участю у судовому засіданні по кримінальній справі (а.с. 91). 02 жовтня 2020 року на адресу суду від представника відповідачів надійшло клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з необхідністю ознайомитись з матеріалами справи (а.с. 99). 15 жовтня 2020 року на адресу суду від представника відповідачів надійшло клопотання про відкладення справи на іншу дату у зв`язку з участю представника у розгляді цивільної справи в Комінтернівському районному суді Одеської області (а.с. 103), та заява від представника позивача про відкладення у зв`язку з відсутністю можливості прибути у судове засідання за станом здоров`я (а.с. 104). 02 листопада 2020 року на адресу суду від представника відповідачів надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 107). 02 листопада 2020 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про виклик свідків (а.с. 108-109). 16 листопада 2020 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про відкладення судового засідання (а.с. 112). 08 лютого 2021 року на адресу суду надійшла заява від представника позивача про відкладення судового засідання у зв`язку з неможливістю прибути за сімейними обставинами (а.с. 142). Процесуальні дії у справі. 12 серпня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження (а.с. 57). 14 грудня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 117). Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. До матеріалів позовної заяви долучено копію трудової книжки серії [NUMBER] , дата заповнення 15 серпня 1995 року, а також скріншоти посилань на профілі в мережі Facebook (а.с. 16-28). Згідно наказу начальника відділу освіти [PERSON] від 03 жовтня 2018 року №24-к, тимчасово покладено обов`язки директора Роздільнянського НВК (школа-гімназія) №1 на заступника директора з навчально-виховної роботи [PERSON] до завершення конкурсного відбору на вакантну посаду директора Роздільнянського НВК (школа-гімназія) №1 з 03 жовтня 2018 року (а.с. 81). В судовому засіданні свідок [PERSON] під присягою зазначила, що вона разом з іншими батьками зібрались у дворі школи для підтримання [PERSON] . Там був також [PERSON] та представники поліції. [PERSON] чекала поки буде передача повноважень. Передача не відбулась. [PERSON] розмовляв с [PERSON] . Потім, в той же день, о 12:00 годині всі батьки зібрались в актовій залі з метою підтримання [PERSON] . В районній раді вона участі не приймала. Свідок також зазначила, що до класу [PERSON] в школі є предвзяте відношення. У свою чергу свідок [PERSON] під присягою зазначила, що у вечері подзвонила [PERSON] та попросила прийти до школи. Свідок перетелефонувала до батьківского комітету. Було чотири батьки, три вчителя та [PERSON] зі своїм помічником, а також два працівники поліції. [PERSON] телефонував [PERSON] . Він хотів, щоб вона відкрила двері до школи, та передала повноваження [PERSON] . [PERSON] сказала, що вона не прийде до школи та в мережі Facebook зазначила, що мов вони захопили школу. Люди почали у мережі Facebook обурюватись. 16 серпня в районній раді участі не приймала та хто викликав поліцію не знає. Свідок [PERSON] під присягою суду повідомила, що на той час вона була депутатом Роздільнянської міської ради. Секретар [PERSON] сказав, що вона повинна бути о 08:00 годині біля першої школи. Свідок зі своїм чоловіком під`їхали до школи, там була [PERSON] , [PERSON] та батьківский комітет, а також працівники поліції. [PERSON] роз`ясняв, що в папці були документи щодо призначення [PERSON] на посаду директора школи. Потім [PERSON] почав дзвонити [PERSON] на гучному зв`язку, та вказав, що у неї закінчився строк виконання обов`язків та просив прийти до школи, а [PERSON] зазначила, що вона у відпустці. 16 серпня в районній раді участі не приймала. Свідок [PERSON] під присягою суду пояснив, що його дружині зателефонували та сказали прийти на 08:00 годину до школи. [PERSON] подзвонив директору школи та сказав, що її повноваження закінчились. Також, [PERSON] сказав директору, що він зараз зламає двері. Ломати двері він не став. В Інтернеті директор написала, що відбувається захоплення школи, у зв`язку з чим просила зібратись о 12:00 годині. Там була присутня велика кількість осіб. Під час зборів нікого не ображали, всі виступалита висловлювали свої думки щодо подій, які відбувались. 16 серпня в районній раді участі не приймав. Свідок [PERSON] під присягою зазначила, що вона не була свідком подій, що відбувались у дворі школи, а лише бачила відеофайл в мережі Facebook. На якій сторінці бачила, не пам`ятає. Під час перегляду відеофайлу її збентежело, що [PERSON] зазначила, що позивач давала хабар. Також, свідок вказала, що [PERSON] сказала, що [PERSON] декілька разів була неатестована. Так, один раз вона дійсно була неатестована, та свідок особисто бачила, що після атестації у [PERSON] був поганий стан. Після останніх подій, стан був не кращий. Свідок [PERSON] під присягою зазначила, що 15 серпня вона зустрілась у шкільному дворі з [PERSON] та батьківським комітетом, а також був присутній [PERSON] . Причиною даної зустрічі слугувало те, що [PERSON] бажав тимчасово призначити [PERSON] на посаду директора. Він дзвонив [PERSON] , щоб та прийшла та передала повноваження. Однак, вона не прийшла, оскільки була у відпустці. Після цього був викладений пост у мережі Facebook. Під час зустрічі нічого не вияснилось. [PERSON] на вказані збори не з`явився. Свідок знає [PERSON] майже десять років, вона все здійснює по закону. 16 серпня свідок не була присутня у районній раді, а лише бачила відеофайл у мережі Facebook. Хто транслював не пам`ятає. Під час перегляду даного файлу, [PERSON] зазначила, що позивач дала хабар за те, щоб зайняти посаду директора. [PERSON] підтверджувала даний факт та вказала, що хабар був переданий на рибалці. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Дослідивши фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, надавши оцінку кожному аргументу, суд прийшов до висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог виходячи з наступного. При аналізі аргументів учасників справи та дослідженні фактичних обставин, судом встановлено, що відповідачі по справі жодних фактичних тверджень відносно позивача не заявляли, а лише висловлювали оціночні судження. З цього приводу Пленум Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року роз`яснив, що Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Пункт 15 вищевказаного Пленуму Верховного Суду України визначає, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду (справа 757/72390/17-ц, номер провадження: 61-41020св18) в постанові від 27 травня 2020 року зазначив, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: факти, що вважаються загальновідомими; підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; посилання на незалежне дослідження. Таким чином, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав. У частині другій статті 30 Закону України «Про інформацію» визначено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. При цьому, суд враховув позицію Європейського суду з прав людини від 29 березня 2005 року у справі «Українська прес-група проти України», яку викладено у пункті 42, а саме, що навіть, якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний баланс для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшенням за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя (рішення DEHAES GIJSELSv. BELGIUM, стор. 236, параграф 47). Відносно вимоги щодо стягнення моральної шкоди пункт 5 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За встановлених обставин та надавши оцінку аргументам позивача, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди, оскільки не доведено приниження честі, гідності, престижу або ділової репутації позивача, що у свою чергу виключає пункт 3 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», а також відсутні інші підстави, передбачені диспозицією статті 23 ЦК України. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами статей 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положення статті 23 ЦК України визначають, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Згідно частини першої статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Частина перша статті 299 ЦК України визначає, що фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Відповідно до частини 2 статті 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності. Положення статті 32 Конституції України закріплюють, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. У свою чергу, стаття 34 Конституції України регламентує, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, № 63566/00Л). Розподіл судових витрат. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пункт другий частини другої вказаної статті ЦПК України визначає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. На підставі статей 21, 32, 34 Конституції України, статей 23, 297, 299, 302, 1167 ЦК України,

Outcome: dismissed