Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

08.04.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Вознесенської міської ради Миколаївської області про визнання в порядку спадкування права власності на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначено, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема у вигляді вищевказаної квартири, яку останній успадкував після смерті своєї сестри - [PERSON], яка померла [INFO]. [PERSON] спадщину за життя належним чином не оформив. Позивач є спадкоємцем за законом, який у встановленому порядку прийняв спадщину. Але, нотаріус відмовив останньому в оформленні спадкових прав з тих підстав, що [PERSON] за життя не вирішила питання щодо повернення їй правовстановлюючого документа на квартиру після розірвання договору довічного утримання, а також не здійснила реєстрацію права власності на належне їй майно в передбаченому законом порядку. Враховуючи відмову нотаріуса від оформлення спадкових прав позивача та неможливість вирішення питання щодо оформлення права власності на спірне майно за спадкодавцем в досудовому порядку, позивач просив визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] після смерті [PERSON]. Ухвалою суду від 12.05.2014 року до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог залучено [PERSON] В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у заяві. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] Третя особа без самостійних вимог - [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти визнання права власності на спірну квартиру в порядку спадкування за [PERSON] Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст. 174 ЦПК України наслідків визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Так, як вбачається з матеріалів справи, 04.08.1997 року приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] був посвідчений договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS], відповідно до якого [PERSON] набула право власності на вказане майно. 12.08.2002 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, який був посвідчений приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу [PERSON] Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 05.09.2005 року обумовлений договір довічного утримання було розірвано. Сторони повернуто у попереднє становище. Дане рішення набрало законної сили 16.09.2005 року. Припинення договору довічного утримання за рішенням суду оформляється за заявою зацікавленої особи - сторони договору та на підставі рішення суду про розірвання договору довічного утримання (догляду) нотаріусом, який посвідчив вказаний договір. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 25.10.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Вознесенську Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області. Проте, за життя остання не повернула первинний правовстановлюючий документ на належне їй майно, та, відповідно не здійснила реєстрацію права власності на нього в передбаченому законом порядку. Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають обов'язковій державній реєстрації. Ч. 3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Крім того, відповідно до п.6 ст.3 цього Закону будь-які правочини щодо нерухомості укладаються, якщо право власності на таке майно зареєстроване згідно з вимогами цього Закону. Таким чином, державна реєстрація права власності на нерухомість є обов'язковою умовою оборотоздатності майна, тобто можливості особи, яка вважає себе його власником, здійснювати будь-які правочини щодо майна. Згідно ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси на приймають для вчинення нотаріальних дій, в тому числі для видачі свідоцтва про право на спадщину, документи, якщо вони не відповідають вимогам закону. Разом з тим, державна реєстрація можлива тільки за особистим зверненням власника, а зазначене неможливе в зв'язку з його смертю, що в свою чергу є перешкодою для оформлення права на спадщину в загальному порядку та стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду. Згідно ч.2 ст. 124 Конституції України юрисдикція суду поширюється на всі правовідносини, які виникають у державі. Ст. 55 Конституції України гарантує судовий захист прав і свобод людини і громадянина. Тобто, будь-які цивільні права та інтереси, які охороняються законом, можуть заслуговувати на судовий захист. Так, відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, враховуючи наведене, квартира [ADDRESS] є об'єктом спадкування, що підтверджується договором купівлі - продажу, посвідченим 04.08.1997 року приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON], реєстровий № 1710, рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 05.09.2005 року. При цьому, не повернення [PERSON] за життя правовстановлюючого документа на спадкове майно з подальшим здійсненням його реєстрації в передбаченому законом порядку не є підставою для позбавлення спадку її спадкоємців. Спадкування здійснюється за заповітом, а в разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини - за законом. Матеріали справи вказують на те, що спадщину після смерті [PERSON] прийняв [PERSON] (факт родинних відносин встановлено рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23.10.2006 року), як спадкоємець другої черги за законом, відповідно до рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 19.12.2013 року, яке набрало законної сили 31.12.2013 року. Інших спадкоємців [PERSON], які прийняли спадщину або мають право на її обов'язкову частку, судом не виявлено. [INFO] [PERSON] помер, що вбачається з свідоцтва про смерть, виданого 02.10.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Вознесенську Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області. Проте, спадщину після смерті [PERSON] належним чином не оформив. Спадкоємцем за законом після його смерті є позивач [PERSON], відповідно до повідомлення Другої Вознесенської державної нотаріальної контори за № 535/01-09 від15.04.2014 року. Також матеріали справи вказують на відсутність інших осіб, які б прийняли спадщину або мають право на її обов'язкову частку після смерті вказаної особи. За правилами ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку в вигляді втрати права на спадщину. Таким чином, на підставі викладеного та з врахуванням неможливості оформлення позивача в своїх спадкових правах у нотаріальному порядку, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позивач не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, тому суд вважає, що його цільне право підлягає захисту шляхом визнання за ними права власності на спірне майно в порядку спадкування за законом.

Outcome: approved