Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

10.06.2021 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] відшкодування матеріальної та моральної шкоди,завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь різницю між вартістю відновлювального ремонту та виплаченим страховим відшкодуванням у розмірі 30984 гривні 81 копійку, суму встановленого індексу інфляції в сумі 2695 гривень 98 копійок, суму трьох відсотків річних в сумі 731 гривні 24 копійки, витрати зі встановлення вартості матеріального збитку в сумі 2600,00 грн., у відшкодування моральної шкоди - 2000,00 грн. та судові витрати зі сплати судового збору. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 25.05.2020 року сталась дорожньо-транспортна пригода з вини [PERSON] , що підтверджується постановою Київського районного суду міста Одеси від 25.06.2020 року по справі №947/15683/20. Внаслідок зазначеної транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб належний позивачеві - марки «ТОЙОТА», реєстраційний номер [NUMBER] , вартість відновлювального ремонту якого у відповідності до звіту ФОП [PERSON] за №3006/20 від 21.07.2020 року становить в сумі 49732,93 грн. Оскільки відповідачем, на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди, не було застраховано свої цивільно-правової відповідальності, як власника транспортного засобу перед третіми особами, позивач звернувся з відповідною заявою про виплату страхового відшкодування до МТСБУ, яким було здійснено виплату в сумі 18748,12 грн. За наслідком викладеного, різниця між вартістю відновлювального ремонту та виплаченим страховим відшкодуванням становить в сумі 30984 гривні 81 копійку, які відповідачем в добровільному порядку не сплачені, за наслідком чого позивач звернувся до суду з цим позовом. Разом з тим, позивач також просить суд відшкодувати йому інфляційні збитки з суми заборгованості, три відсотки річних, а також витрати понесені на встановлення збитків. Через здійснену дорожньо-транспортну пригоду, не відшкодування відповідачем в добровільному порядку вартості матеріального збитку, тривалого часу та докладання зусиль для його отримання, яке стверджує позивач, він хвилювався, зазнав душевних страждань, за наслідком чого йому було завдано моральної шкоди, яку останній оцінює в сумі 2000,00 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 25.06.2021 року на підставі вищевказаної позовної заяви відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення судового засідання з повідомленням сторін по справі. 12.10.2021 року до суду надійшло клопотання від представника позивача про витребування доказів, яке ухвалою суду від 22.12.2021 року залишено без задоволення, з підстав пропуску строку на вчинення відповідної процесуальної дії, не подання клопотання про поновлення процесуального строку, а також не наданням доказів на підтвердження неможливості та існуванням складнощів в самостійному отриманні доказів. 25.10.2021 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, разом з заявою про поновлення пропущеного строку, у задоволенні якої ухвалою суду від 22.12.2021 року відмовлено, а відзив на позовну заяву залишено без розгляду. В судове засідання призначене на 22.12.2021 року позивач у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце проведення якого повідомлялась належним чином, однак під час розгляду справи до суду надійшла заява від представника останньої про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за її відсутності. Відповідач та його представник в судовому засіданні призначеному на 22.12.2021 року заперечували проти задоволення позовних вимог, з підстав необґрунтованості та безпідставності. Представник відповідача зазначив, що позивач не позбавлений можливості отримати страхове відшкодування в МТСБУ, а уразі незгоди з виплаченою сумою виплати, пред`явити відповідний позов, однак наявності відповідальності у відповідача з виплати такого відшкодування відсутнє. Заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову [PERSON] , з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.05.2020 року о 16:00 год., в м. Одеса по вул. Академіка Вільямса, біля будинку № 71-А, водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «TOYOTA», номерний знак [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не впевнився у безпечності маневру, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки «TOYOTA», номерний знак [NUMBER] , який рухався у попутному напрямку, чим порушив п.10.1 «Правил дорожнього руху» України, за що відповідальність передбачена за ст.124 КУпАП. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, стосовно [PERSON] було розпочато розгляд справи про адміністративне правопорушення, складено протокол про притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП, за наслідком розгляду якої, 25.06.2020 року постановою Київського районного суду міста Одеси по справі №947/15683/20, визнано [PERSON] винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 420 гривень. Приймаючи обов`язковість постанови суду у справі про адміністративне правопорушення для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, у відповідності до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, судом приймається вказана постанова в якості належного доказу підтверджуючого винність [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 25.05.2020 року. В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди був зокрема пошкоджено транспортний засіб марки «ТОЙОТА», н/з [NUMBER] , належний на праві власності [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Згідно зі звітом №3006/20 з оцінки вартості матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля марки «ТОЙОТА», н/з [NUMBER] , пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, складеного ФОП [PERSON] 21.07.2020 року, вартість відновлювального ремонту вказаного транспортного засобу станом на 07.07.2020 року складає 49732 гривні 93 копійки. Відповідачем під час розгляду справи вказаний звіт не спростовано, доказів на підтвердження його необґрунтованості чи заперечень не висловлено, висновку експертного дослідження за власним замовленням не надано, клопотань про призначення судової товарознавчої експертизи не заявлялось. За наслідком чого, поданий позивачем висновок експерта за №3006/20 від 21.07.2020 року приймається судом в якості належного і допустимого доказу. На час скоєння дорожньо-транспортної пригоди, [PERSON] керував транспортним засобом марки «TOYOTA», номерний знак [NUMBER] , цивільно-правова відповідальність якого не була застрахована у встановлений законом спосіб на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 25.05.2020 року, що підтверджується витягом з централізованої бази даних МТСБУ наявним в матеріалах справи. Відповідачем в спростування вказаних обставин доказів до суду не надано. Матеріальні збитки, заподіяні внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 25.05.2020 року відповідачем потерпілій особі відшкодовані не були. Доказів, які б спростовували вказане до суду також не надано. Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За правилами п.п. «а» п.41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. У зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 25.05.2020 року, МТСБУ, на підставі повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, заяви [PERSON] , 21.12.2020 року здійснило останній виплату страхового відшкодування в сумі 18748 гривень 12 копійок, що підтверджується наданими до суду доказами та не спростовувалось відповідачем по справі. Отже, різниця між встановленою сумою вартістю відновлювального ремонту та виплаченим страховим відшкодуванням становить 30984 гривні 81 копійка (49732,93 - 18748,12 = 30984,81). Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Системний аналіз п.32.7 ч.1 ст.32 закону №1961-IV, ст.22, абз.3 п.3 ч.1 ст.988, стст.1166, 1187, 1194 ЦК, пп.1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й уразі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі така майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. Стосовно доводів відповідача та його представника про відсутність обов`язку зі сплати коштів, оскільки вартість відновлювального ремонту не перевищує законодавчих лімітів з виплати страхового відшкодування та у разі незгоди позивача з виплаченим відшкодуванням, останній не позбавлений права на звернення до суду з позовом до МТСБУ, суд вважає безпідставними, оскільки якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14.02.2018 у справі № 754/1114/15-ц, від 13.06.2019 у справі № 587/1080/16-ц, від 17.10.2019 у справі № 370/2787/18, від 30.10.2019 у справі № 753/4696/16-ц, від 21.02.2020 у справі № 755/5374/18, від 22.04.2020 у справі № 756/2632/17, від 15.10.2020 у справі № 755/7666/19. Оскільки вартість майнового збитку, завданого [PERSON] пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то з [PERSON] , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням, що складає встановлену суму у розмірі 30984 гривні 81 копійка. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи Як роз`яснив Верховний суд України у постанові пленуму № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розрахунок та належного обґрунтування розміру моральної шкоди позивач не надав, а тому,

Outcome: partial