Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

09.01.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу посилаючись на те, що з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя мають сина [PERSON]. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні характери та погляди на життя. Майже рік проживають окремо. Шлюбних стосунків не підтримують. Збереження сімї та примирення не можливе. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10.01.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 31.01.2018 року, через канцелярію суду, надійшов від відповідача відзив на позовну заяву, в якому проти розірвання шлюбу відповідач не заперечує. В підготовче судове засідання позивач не з'явився, через свого представника подав заяву в якій позовні вимоги підтримує, справу просить розглянути в його відсутність. В підготовчому судовому засіданні представник позивача позовні вимоги свого довірителя в частині розірвання шлюбу підтримав та просив їх задовольнити. В частині вимог проживання дитини з батьком просив не розглядати. Проти постановлення рішення в підготовчому судовому засіданні не заперечував. В підготовчому судовому засіданні відповідач проти розірвання шлюбу не заперечувала, прізвище після розірвання шлюбу просила залишити - «[PERSON]». Проти постановлення рішення в підготовчому судовому засіданні не заперечувала. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Матеріалами справи встановлено, що 27 червня 2003 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб Відділом РАГС Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 480. Від подружнього життя мають сина [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалося. На даний час сторони шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, примирення не можливо. Згідно ст.56 Сімейного Кодексу України примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на особисту свободу. Відповідно до статті 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як передбачено ч. 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Як встановлено в судовому засіданні, на даний час дитина проживає з позивачем. Доказів, того що відповідачем чиняться перешкоди, відносно місця проживання дитини позивачем не надано. З огляду на це позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини до задоволення не підлягають і є передчасними. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Outcome: partial