Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

07 жовтня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розподіл майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що з 16 грудня 1989 року по 16 квітня 2013 року перебували з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. В цей період вони придбали квартиру [ADDRESS]. Свідоцтво про право власності на дану квартиру видане виконавчим комітетом Білопільської міської ради від 27 січня 2010 року на ім'я [PERSON] Посилаючись на те, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, позивачка просить визнати за нею право власності на 1/2 її частини. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник за договором про надання юридичних послуг [PERSON] позов підтримали, просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнав, не заперечував проти визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Разом із цим суду зазначив, що спільне проживання із [PERSON] в одній квартирі не можливе, у зв'язку з тим, що між ними склалися неприязні стосунки. Крім того, він пропонував останній або продати спірну квартиру і гроші розділити порівну, або купити їй окрему однокімнатну квартиру, або викупити її половину, проте остання не погодилася. Заслухавши позивачку [PERSON], представника останньої [PERSON], відповідача [PERSON], повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали цивільної справи та інвентарної справи на квартиру, яка є предметом даного судового розгляду, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, суд приходить до наступних висновків. Частиною 1 статті 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 16 грудня 1989 року по 16 квітня 2013 року (а. с. 11). У відповідності до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Білопільської міської ради 27 січня 2010 року на підставі рішення виконкому Білопільської міськради №12 від 20 січня 2010 року, та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27 січня 2010 року [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], номер запису 5436 у книзі 80 (а. с. 9-10 інвентарної справи №5436). Згідно з довідкою філіалу Білопільської госпрозрахункової виробничої дільниці у складі КП Сумське міське бюро технічної інвентаризації №801 від 22 вересня 2015 року трьохкімнатна житлова квартира, розташована за вказаною вище адресою, на праві власності (ціла частка) зареєстрована за відповідачем на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Білопільської міської ради 27 січня 2010 року (а. с. 9). Таким чином, у судовому засіданні доведено, що спірна квартира під [NUMBER], яка знаходиться по [ADDRESS], є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до ч. 3 ст. 368 ЦК України, ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного із цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України). Відповідно до вимог ст. 63 СК України дружина і чоловік мають рівні права володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У відповідності до ст. 68 СК України та роз'яснень, які містяться в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України). Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбними договором. Аналогічні положення закріплені і в ч. ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, підлягає задоволенню у повному обсязі. Заперечення відповідача у судовому засіданні про те, що спільне проживання із позивачкою в одній квартирі є неможливим внаслідок неприязних стосунків, що склалися з останньою, а також, що він пропонував [PERSON] розміняти спірну квартиру, або купити їй іншу квартиру чи сплатити кошти за належну останній половину не є підставою для відмови у позові. Вирішуючи питання про судові витрати у справі, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України, згідно якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачка [PERSON] під час розгляду справи понесла витрати на правову допомогу у розмірі 400 грн., які згідно ст. 79 ЦПК України відноситься до судових витрат, що підтверджується відповідними квитанціями №643371 від 05 жовтня 2015 року та №643372 від 06 жовтня 2015 року (а. с. 5). Крім того, з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути 621 грн. 46 коп. судового збору, сплаченого при зверненні до суду (а. с. 1). Всього стягненню із [PERSON] на користь [PERSON] підлягають кошти в сумі 1 021 грн. 46 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved