Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

08 серпня 2016 року позивач звернувся до Фастівського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] з вимогами про зменшення розміру аліментів, які в процесі розгляду справи були збільшені, мотивуючи вимоги тим, що між ними та [PERSON] був шлюб 16 листопада 2012 року. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. На підставі рішення Фастівського міськрайонного суду від 05.12.2014 року позивач виплачує аліменти у розмірі ? частки з усіх видів його заробітку. Оскільки сімейне становище позивача змінилося у звязку з укладанням шлюбу та народженням дитини, на його утримання знаходиться дружина, яка перебуває в декретній відпустці, тому просить зменшити розмір аліментів на утримання дочки до розміру 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно. Позивач в судовому засідання позов підтримав, посилаючись на вищевикладені обставини, просив заявлені вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача категорично заперечував проти задоволення позову, посилаючись на недоведеність позивачем обставин, які в силу ч. 1 ст. 192 СК України можуть були підставою для зменшення розміру аліментів, визначених за рішенням Фастівського міськрайонного суду від 05.12.2014 року. На підставі зазначеного просив відмовити у задоволені позову в повному обсязі та стягнути з позивача понесені відповідачкою витрати на правову допомогу у розмірі 6600 грн. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Частиною 1 статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, і відповідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В частині 3 статті 181 СК України зазначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках передбачених цим кодексом. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Вирішуючи вимоги позову про зменшення розміру аліментів і оцінюючи надані сторонами докази суд враховує наступне. Відповідно до Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2012 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 3). Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05 грудня 2014 року вирішено \~стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.11.2014 року і до досягнення \~дитиною повноліття. Позивач посилається на зміну його матеріального стану, що відповідно до ст. 192 СК України дає підстави для зміни розміру аліментів з 1/4 частин на 1/6 частину всіх видів його заробітку. В обґрунтування зазначає, що його сімейне становище змінилося у звязку з укладанням шлюбу та народженням дитини 01 липня 2016 року, у звязку з чим на його утриманні знаходиться малолітня дитина разом з матірю, яка знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною до 3-х років. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. З довідки про доходи [PERSON] вбачається, що він працює у ТОВ «Зеонбуд» та за період з вересня 2015 року по серпень 2016 року йому було нараховано 214028,81 грн., з яких до виплати без урахування податків підлягає 102104,52 грн. заробітної плати. З наданих [PERSON] пояснень в ході розгляду справи вбачається, що на момент призначення рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05 грудня 2014 року аліментів в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, розмір його заробітної плати був меншим, ніж той, який він отримує на даний час. Таким чином, з моменту винесення рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05 грудня 2014 року про стягнення з нього на користь відповідачки аліментів на утримання дитини, матеріальний стан позивача змінився у бік поліпшення. Доводи позивача, про те, що він утримує дружину та дитину від нового шлюбу не свідчить про неможливість сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, оскільки його середньомісячний заробіток є достатнім для того, щоб виконувати свій обовязок, встановлений ст.180 СК України, по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Крім того, сама по собі зміна сімейного стану позивача шляхом одруження, а також народження іншої дитини не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, оскільки забезпечення якнайкращих інтересів дитини є обов'язком батьків. Тобто, утворення нової сімї та народження в ній дитини не є підставою до зменшення розміру аліментів, оскільки задоволення потреб однієї дитини не повинно погіршувати стан іншої. За своїм юридичним змістом положення ст.192 СК України не носять імперативного припису, а є нормами диспозитивними, тобто дають суду право, а не обов'язок на зменшення розміру стягуваних аліментів. Право на зменшення розміру аліментів, виникає тільки за наявності певних обставин, у разі зміни матеріального або сімейного стану,погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За таких обставин, суд не вбачає об'єктивних підстав для задоволення позовних вимог позивача і доходить висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Так, відповідач у своїй заяві просила стягнути з позивача витрати на правову допомогу в розмірі 6600 грн., понесені нею у звязку з наданням їй правової допомоги адвоката. Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. З роз'яснень, викладених в п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вбачається, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат відповідачем надана квитанція до прибуткового касового ордера №12 від 03.09.2016 року, відповідно до якої [PERSON] сплатила 6600 грн. за відповідні послуги, а саме складання процесуальних документів, участь у трьох судових засіданнях, консультації. Надання адвокатом саме таких послуг, в силу положень ст.60 ЦПК України, повинно бути підтверджено відповідними доказами. Разом з тим, стороною відповідача не наданий розрахунку витрат на правову допомогу або калькуляція вартості компенсації таких витрат. У квитанції до прибуткового касового ордера №12 від 03.09.2016 року зазначена лише загальна сума сплачених коштів за різні види послуг, у звязку з чим неможливо ідентифікувати, за що і в якому саме розмірі сплачувалися кошти адвокату. Крім того, у зазначеній квитанції вказано, що послуги адвоката полягають у тому числі за участь у трьох судових засіданнях, коли фактично було проведено лише два судових засідання, таким чином оплата здійснена у більшому розмірі, ніж надано послуг адвокатом. Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Відповідно до статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» встановлено у 2016 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 01 травня на рівні 1450 грн., відповідно розмір компенсації витрат на правову допомогу не повинен перевищувати 580 грн. за годину участі особи, яка надавала правову допомогу у судовому засіданні. Як вбачається з матеріалів справи, адвокат приймав участь у судових засідання, загальний час тривання яких дорівнює близько години. Таким чином, понесені відповідачкою витрати за надані послуги адвоката за участь у судовому засіданні складають 580 грн., які підлягають стягненню з позивача на її користь. На підставі викладеного та

Outcome: approved