Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

09.11.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали» (далі - позивач, ТОВ «Будсервісматеріали») звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON].), про стягнення заборгованості. Обґрунтовуючи позовну заяву позивач зазначає, що відповідачу на праві приватної власності належить машиномісце [NUMBER] на другому поверсі секції «Б» критої автостоянки за адресою: [ADDRESS]. 08.11.2003 між сторонами укладено договір «Про участь у комунальних, експлуатаційних витратах по підземній автостоянці і прилягаючій території» № 08-11-41Б/Кп. Відповідач користується усіма послугами обслуговування, однак з жовтня 2012 року не здійснює оплати, в зв'язку з чим виникла заборгованість, яка, станом на 01.10.2015, складає 6 105, 00 грн. Крім того, у зв'язку з простроченням виконання зобов'язання, з відповідача підлягає стягненню пеня, 3% річних та інфляційна складова боргу. У відзиві до позовної заяви відповідач зазначила, що автостоянка (машиномісце) [NUMBER] розташована за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] до цього об'єкту не має жодного відношення, визначення її відповідачем за позовом є безпідставним і необґрунтованим. Відповідно до рішення Печерського районного суду міста Києва від 16.10.2009 у справі №2-84/09 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та усунення перешкод в реалізації права власності і вселення та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності та поділ спільного майна було постановлено, зокрема, в порядку спільного майна виділити [PERSON] в особисту приватну власність автостоянку [NUMBER], розташовану на другому поверсі [ADDRESS]. Отже, зазначене машиномісце вибуло з володіння відповідача, а його власником є [PERSON] Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19.10.2016 позовна заява ТОВ «Будсервісматеріали» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено. 27.11.2017 відповідач [PERSON] звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення Печерського районного суду м. Києва від 19.10.2016. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19 березня 2018 року було задоволено заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Печерського районного суду м. Києва від 19.10.2016 та скасовано зазначене судове рішення, справу призначено до судового розгляду. Відповідно до Розпорядження від 25.06.2018 № 437, у зв'язку з закінченням повноважень судді Москаленко К.О. в межах п'ятирічного строку призначено повторний автоматичний розподіл справи. Відповідно до ст. 33 ЦПК України для розгляду зазначеної справи визначено суддю Бортницьку В.В. (а.с.104). Ухвалою судді від 02.07.2018 року позовну заяву прийнято до провадження, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні проти вимоги заперечувала, однак у судових дебатах позов визнала, зазначила, що не зважаючи на те, що договір був укладений між нею та позивачем, вона не повідомляла ТОВ «Будсервісматеріали» про наявність судового рішення, відповідно до якого машиномісце вибуло з її власності. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належало машиномісце [NUMBER] на другому поверсі секції «Б» критої автостоянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] 01.11.2003 року між позивачем та відповідачем укладено договір «Про участь у комунальних, експлуатаційних витратах по підземній автостоянці і прилягаючій території» № 08-11-41Б/Кп. Згідно з умовами договору № 08-11-41Б/Кп від 01.11.2003 відповідач зобов'язаний був щомісячно платити за надання послуг (частка власника у витратах) становила 125 (сто двадцять п'ять) грн. Відповідно до умов пунктів 6.1 договору його укладено з 11.11.2003 до 11.02.2004, відповідно до п. 6.2., договір пролонгується на наступний термін один рік, якщо жодна із сторін не виявила намір припинити його дію. Оскільки відповідач не заявляв про припинення договору, він продовжив свою дію на наступні періоди на тих самих умовах. Відповідно до п. 4.4. Договору, на дату підписання Договору розмір щомісячної плати за надання послуг (частка Власника у витратах) становила 125 (сто двадцять п'ять) грн., 00 коп. З квітня 2007 року, в зв'язку з підвищенням цін на комунальні послуги, відбулось збільшилась вартості щомісячної оплати до суми 165 (сто шістдесят п'ять) грн., з чим відповідачка погодилась, про що свідчать її оплати у розмірі 165 грн. за місяць. Згідно п. 4.5. Договору оплата здійснюється власником у національній валюті України на розрахунковий рахунок виконавця за поточний місяць не пізніше 25-го числа поточного місяця». Проте, відповідачка з жовтня 2012 року не виконує взяті на себе договірні зобов'язання в зв'язку з чим, станом на 01.10.2015 виникла заборгованість в розмірі 6 105 грн. 00 коп. Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що продовжує, змінює та припиняє цивільні права та обов'язки, доки ця презумпція не буду спростована у випадках передбачених законом. Таким, чином, у разі не спростуванням презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню. Відповідач не надала доказів, які підтверджували дострокове припинення, розірвання вищезазначеного договору, докази спростування договору, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання. Позовна вимога про стягнення неустойки у вигляді пені за кожен день прострочення невиконання зобов'язань, 3% річних з простроченої суми та інфляційну складову боргу підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК). Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК). Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Крім того, згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування інфляціи?них втрат на трьох процентів річних здіи?снюється незалежно від стягнення на користь кредитора процентів за користування кредитом та неустои?ки за невиконання чи неналежне виконання зобов'язання (постанови ВСУ від 06 червня 2012 року у справі N 6-49цс12 та від 19 жовтня 2016 року у справі N 6-2129цс16). Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами один та два статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до частин один та шість статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст. 89 ЦПК України, на підтвердження погашення заборгованості або доказів правомірності відмови у здійсненні такої виплати позивачеві (невиконання умов договору тощо), відповідачем не надано. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що відповідачем порушено обов'язок по своєчасній оплати наданих послуг в розмірі 6 105, 00 грн. Крім того, на підставі ст. 549 ЦК України з відповідача також підлягає стягненню пеня в розмірі 2 611,10 грн., на підставі ст. 625 ЦК України, за прострочення виконання зобов'язання - суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції 2 652,71 грн. та 3% річних у розмірі 291,29 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 1218,00 грн. підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved