Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

08.08.2014 року позивач НТУУ «КПІ» звернувся до суду з позовом в якому просить виселити відповідача [PERSON] з кімнати № 6-04 студентського сімейного гуртожитку № 22 Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут», розташованого по [ADDRESS], без надання іншого жилого приміщення, стягнути з відповідачки судові витрати. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що розпорядником (балансоутримувачем) студентського сімейного гуртожитку № 22 є НТУУ «Київський політехнічний інституту». Наказом ректора НТУУ «КПІ» № 4-85 від 03.09.2001 року «Про встановлення статусу жилих будівель, які знаходяться на балансі НТУУ «КПІ» для гуртожитку № 22, де розташована кімната № 8-20, встановлено статус гуртожитку для проживання сімейних студентів, аспірантів, докторантів НТУУ «КПІ». Позивач посилається на те, що для поселення в спірне житлове приміщення в студентському сімейному гуртожитку відповідачці було надано тимчасовий дозвіл на проживання до 31.07.2001. За заявою відповідачці строк її проживання в спірній кімнаті неодноразово продовжувався. Останній дозвіл на проживання встановлено до 25.04.2014 року. Проте, після закінчення вказаного строку відповідачка зі спірного житлового приміщення не висилилася, незважаючи на неодноразові вимоги адміністрації НТУУ «КПІ», що порушує права позивача. Позивач також зазначає, що наказом НТУУ «КПІ» № 122-л від 24.01.2014 року відповідача [PERSON] звільнено з посади інженера інженерно-фізичного факультету НТУУ «КПІ за власним бажанням. Таким чином, з кінця квітня 2014 року відповідачка незаконно та безпідставно займає спірне жиле приміщення в гуртожитку, а тому позивач просить виселити її без надання іншого житлового приміщення. Посилаючись на наведені вище обставини, представник позивача просить задовольнити позовні вимоги НТУУ «КПІ». В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі і просила їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Про причини своєї неявки суд до відома не поставила. Враховуючи положення ст. ст. 169, 224 ЦПК України та позицію представника позивача, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідачки, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно із статтею 127 ЖК України, пунктом 2 та 3 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 року встановлено, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Судом встановлено, що спірне жиле приміщення - кімната № 6-04 розташоване в студентському сімейному гуртожитку № 22 по [ADDRESS], що перебуває на балансі Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут». Як вбачається з листа Міністерства освіти і науки України від 03.12.2010 року за № 1/11-11028, гуртожиток № 22 по [ADDRESS] передане у користування і знаходиться на балансі НТУУ «КПІ», відноситься до сфери управління міністерства і є державною власністю. Наказом ректора НТУУ «КПІ» № 4-85 від 03.09.2001 року «Про встановлення статусу жилих будівель, які знаходяться на балансі НТУУ «КПІ» для гуртожитку № 22, де розташована кімната № 6-04, встановлено статус студентського гуртожитку для проживання сімейних студентів, аспірантів, докторантів НТУУ «КПІ». Згідно частини другої статті 128 ЖК України жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу (ст. 129 ЖК України). Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] з грудня 2000 року проживає в кімнаті № 6-04 студентського сімейного гуртожитку, розташованого по [ADDRESS]. Підставою для вселення відповідачки в 2000 році в спірне жиле приміщення був тимчасовий дозвіл на її проживання в кімнаті № 604 гуртожитку № 22 НТУУ «КПІ» по [ADDRESS], наданий відповідачці в формі резолюції на її заяві про надання житла, як асистенту кафедри «Фізико-хімічні основи технології металів» інженерно-фізичного факультету (а.с.8). Таким чином, судом встановлено, що відповідачка [PERSON] була поселена в спірне житло як співробітник інституту на період її роботи. В період з 2000 року по 2013 рік строк проживання відповідачки в спірній кімнаті неодноразово продовжувався за її заявою. Останній раз, цей строк було продовжено 25.04.2013 року на один рік (а.с. 9). Згідно наказу № 122-л від 24.01.2014 року відповідачка [PERSON] була звільнена з посади інженера інженерно-фізичного факультету НТУУ «КПІ» за власним бажанням (а.с.10). Разом з цим, після звільнення з роботи та закінчення 24.04.2014 року строку проживання в спірному житловому приміщенні відповідачка спірне житло не звільнила. Адміністрація НТУУ «КПІ» зверталася до відповідачки з вимогою про виселення із гуртожитку, однак відповідачка до цього часу продовжує проживати в спірному житловому приміщенні, що порушує права позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 132 ЖК України працівники підприємств, установ, організації, які поселилися в гуртожиток в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних при чин. Виходячи з обставин, викладених вище, судом встановлено, що спірне житлове приміщення було надано відповідачці у зв'язку з її роботою в НТУУ «КПІ» на період роботи. Відповідачка звільнилася з роботи за власним бажанням, поважних причин через які вона звільнилася судом не встановлено. Після звільнення відповідачки з робота та закінчення 24.04.2014 року строк на який відповідачці було продовжено термін її проживання в спірному житловому приміщенні вона в добровільному порядку відмовляється звільнити займану нею кімнату № 6-04 в студентському сімейному гуртожитку №22 по [ADDRESS], що порушує права позивача. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги НТУУ «КПІ» про виселення відповідачки знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а тому вважає, що позовні вимоги позивача про виселення відповідачки [PERSON] із займаного житлового приміщення підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Виходячи з цього, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача понесені витрати з оплати судового збору в сумі 243 грн. 60 коп..

Outcome: approved