Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

10.06.2013 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом в якому просила визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS], посилаючись на те, що вона є зареєстрованою у даній квартирі, яка належить до державного житлового фонду , разом з відповідачем, який є ії онуком та який з часу своєї реєстрації без поважних причин більше ніж півроку у квартирі не проживає, участі в утриманні квартири та сплаті комунальних послуг не приймає; власних речей в квартирі не має, участі в утриманні квартири не приймає. З огляду на те, що відповідач у спірній квартирі відсутній понад шість місяців без поважних причин , вона звернулась до суду з даним позовом. Відповідно до заочного рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 10 грудня 2013 року позовні вимоги [PERSON] задоволені. Визнано [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. В подальшому згідно з ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 24.03.2014 року за наслідками розгляду заяви [PERSON] заочне рішення скасоване та справа призначена до судового розгляду. В ході розгляду справи після скасування заочного рішення позивачка та ії представник позовні вимоги підтримали та просили їх задоволення. Відповідач та його представник проти позовних вимог заперечили. Обгрунтовуючи заперечення, представник відповідача вказала на те, що підстави для визнання відповідача втратившим право користування у спірному приміщенні відсутні, оскільки шестимісячний строк його відсутності у спірному приміщенні на час подання позову не сплив. Також послалась на наявність конфліктних відносин між відповідачем та позивачкою, які обумовлені видачею довіреності позивачкою на ім`я ії чоловіка [PERSON], 1960 року народження на право приватизації квартири, а також відмовою відповідача надати згоду на реєстрацію у спірній квартирі останнього. Також послалась на те, що у березні 2012 року [PERSON] були замінені вхідні двері та замки без погодження з відповідачем, що спричинило конфліктну ситуацію , яка відбулась між позивачкою 27 березня 2013 року за наслідками чого було порушено відносно відповідача кримінальне провадження, а відтак відповідача було позбавлено доступу до приміщення. Третя особа, яка повідомлялась судом належним чином про місце, день та час судового розгляду , в судове засідання свого представника не направила, про причини неявки суд не повідомила, у зв`язку із чим судом ухвалено про розгляд справи у відсутність представника третьої особи. Вислухавши позивачку та ії представника, відповідача та його представника, заслухавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд виходить із наступного. Встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON], 1929 року народження є власником особового рахунку в спірній квартирі [ADDRESS] та відповідно зареєстрована у даному жилому приміщенні. Разом з позивачкою з 25.02.2010 року у спірному квартирі є зареєстрованим позивач [PERSON], який є ії онуком. В ході судового розгляду позивачка послалась на те, що відповідач був зареєстрований у спірному жилому з ії волі після смерті ії сина [PERSON], який помер [INFO]. Вказала на те, що відповідача вона зареєструвала з метою здійснення ним опіки над нею, надання їй матеріальної допомоги та оплати за житлово-комунальні послуги. Одночасно вказала на те, що на час реєстрації онука їй було відомо, що він постійно проживав ії своєю дружиною [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Враховуючи вказане вище позивачкою та ії волю щодо реєстрації відповідача у спірній квартирі, суд вважає, що між позивачкою та відповідачем була досягнута домовленість щодо характеру користування відповідачем жилим приміщенням у спірній квартирі. Посилаючись на те, що відповідачем матеріальна допомога не надавалась, онук навідувався дуже рідко до неї, нею вирішено про ініціювання питання про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, так як він без поважних причин у ньому не проживає. Спростовуючи такі твердження позивачки, відповідач вказав на те, що він відвідував місце своєї реєстрації, надавав допомогу бабусі, проте, з вересня 2012 року між ним та позивачкою виникли конфліктні відносини, які обумовлені проживанням у спірній квартирі [PERSON], з яким 16 жовтня 2012 року його бабуся зареєструвала шлюб і з даного часу він позбавлений можливості у повній мірі користуватись житловим приміщенням. Вказав також на те, що відносини між ним та позивачкою загострились у зв»язку з відмовою у наданні його згоди бабусі на реєстрацію [PERSON] в даному житловому приміщенні , та як наслідок у бабусі виник намір щодо зняття його з реєстрації у зв»язку із чим він був вимушений звернутись до житлово-експлуатаційних органів із заявою щодо заборони здійснення будь-яких дій щодо зняття його з реєстрації. При цьому позивач послався на те, що інтересу до квартири він ніколи не втрачав , проте з появою у квартирі чоловіка бабусі, позбавлений можливості постійно проживати в ньому. Зазначив , що квартиру відвідував у лютому 2013 року , а 27 березня 2014 року виник конфлікт з позивачкою у зв»язку із заміною вхідних дверей та замків , у зв»язку із чим він не має можливості потрапити до місця своєї реєстрації. В ході розгляду справи встановлено, що з вересня 2012 року у спірному жилому приміщенні проживає [PERSON] з яким позивачка зареєструвала шлюб 16.10.2012 року. Встановлено, що 27 березня 2013 року між позивачкою та відповідачем виник конфлікт з приводу користування житловим приміщенням наслідком чого було порушення кримінального провадження відносно позивача за ч. 1 статті 125 КК України, а саме заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження позивачці. Відповідно до вироку Солом»янського районного суду м.Києва від 11 липня 2014 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн. Згідно з Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 25.09.2014 року вирок суду скасовано , а кримінальне провадження відносно відповідача закрито у зв»язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості [PERSON] в суді та вичерпаності можливостей їх отримання. В ході судового розгляду причину конфлікту , що виник між сторонами позивачка не оспорювала, підтвердивши те, що в лютому 2013 року [PERSON] було замінено вхідні двері та замки. Також позивачкою не оспорювалось того, що про таку заміну вхідних дверей та замків відповідача не повідомлялось та ключі йому надані не були, отже судом встановлено, що з лютого 2013 року вільного доступу до квартири відповідач не мав. В судовому засіданні позивачка пояснила, що у вересні 2012 року нею було вирішено про порушення питання про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщення. Вказані обставини підтверджуються наданими нею поясненнями до слідчому СВ Солом»янського РУ ГУМВС України в місті Києві 27.08.2014 року в межах кримінального провадження відносно відповідача , які містяться в матеріалах справи. (а.с.а.с.206-207). Отже, з урахуванням обставин реєстрації відповідача у спірному жилому приміщенні, характеру користування останнім у ньому, суд вважає, що до вересня 2012 року позивачка свідомо зберігала за онуком право користуванням житловим приміщенням у спірній квартирі. Матеріали справи свідчать, що 06.11.2012 року відповідачем було подано заяву до ВСП « Залізничний» щодо заборони здійснення дій по зняттю його з реєстрації за спірною адресою. При цьому пояснення [PERSON] надані 27.08.2013 року слідчому СВ Солом»янського РУ ГУМВС в місті Києві по кримінальному провадженню відносно [PERSON], які містяться в матеріалах справи, підтверджують наявність конфлікту між сторонами, який виник з приводу відмови відповідача у наданні дозволу [PERSON] у реєстрації на спірній жилій площі. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Отже, правовою підставою для визнання особи такою , що втратила право користування житловим приміщенням є безперервна свідома відсутність члена сімі»ї наймача або наймача на протязі шести місяців. В ході розгляду справи встановлено та не оспорювалось сторонами, що відповідач відвідував жиле приміщення в лютому 2014 року , а також беззаперечно встановлено, що останній раз відповідач був присутній у жилому приміщенні 27 березня 2014 року. Відтак з урахуванням останнього випадку користування житловим приміщенням відповідачем 27 березня 2014 року, суд вважає, що на час звернення позивачки з даним позовом, а саме 10.06.2014 року шестимісячний строк безперервної відсутності відповідача у жилому приміщенні не сплив. З урахуванням наведеного вище, оцінюючи докази у їх сукупності та кожний доказ окремо, беручи до уваги те , що до вересня 2012 року позивачка зберігала право відповідача на користування жилим приміщенням, враховуючи наявність конфліктних відносин між сторонами з приводу користування спірним житлом, чинення перешкод відповідачу зі сторони позивачки у користуванні житлом, відсутність спливу на час звернення до суду шестимісячного строку, на протязі якого за особою зберігається право на користування житлом, суд вважає, що у позовних вимогах слід відмовити, оскільки правові підстави , визначені законом для цього у суду відсутні. При цьому суд до уваги акт складений КП «Залізничне» 13.02.2013 року про відсутність відповідача більше року в спірному житловому приміщенні не приймає, оскільки даний акт суперечить обставинам встановленим судом, що наведені вище. З цих самих підстав суд не приймає до уваги пояснення, допитаного у якості свідка [PERSON], оскільки даний свідок не підтвердив безперервну відсутність відповідача у спірній квартирі на протязі шести місяців. Суд не приймає до уваги також свідчення [PERSON] щодо обставин проживання позивачки у квартирі, беручи до уваги, що даний свідок є знайомим [PERSON], а отже є зацікавленою особою у даному спорі. Крім того, відмовляючи у задоволенні позову , суд вважає посилання позивачки щодо несплати відповідачем комунальних послуг та квартирної плати недостатніми для задоволення позову. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed