Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

09.08.2017 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу, інфляційних втрат та 3% річних, в якому зазначила, що 08.01.2015 року відповідач взяла у позивача в борг грошові кошти у розмірі 3000 грн., які зобов'язалась повернути двома рівними частинами по 1500 грн. - 16.02.2015 року та 17.03.2015 року, про що написала відповідну розписку. 21.08.2015 року [PERSON] також взяла у [PERSON] в борг грошові кошти у розмірі 6500 грн., які зобов'язалась повернути після оформлення кредиту 25.08.2015 року, про що написала відповідну розписку. Отже, відповідач [PERSON] взяла в борг у позивача грошові кошти в загальному розмірі - 9500 грн. Однак, [PERSON] суму боргу так і не повернула [PERSON] та на прохання останньої про добровільне повернення боргу не реагує. Крім того, [PERSON] стверджувала, що відповідач повинна сплатити інфляційні витрати та 3% річних за прострочення повернення боргу. На підставі викладеного [PERSON] звернулася до суду з даним позовом та просила стягнути із [PERSON] на її користь суму боргу у розмірі 9500 грн., 3% річних по простроченому зобов'язанню у розмірі 588 грн. 02 коп., а також суму інфляційних витрат у розмірі 3282 грн. 50 коп. Стягнути з відповідача на користь [PERSON] судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 640 грн., та витрати на правову допомогу у розмірі 1000 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Чигрина Л.Г. на задоволенні позовних вимог наполягали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнала частково, а саме не заперечувала проти наявності боргу у розмірі 3500 грн. В іншій частині позову просила відмовити, посилаючись на те, що вона повертала борг [PERSON] шляхом надання допомоги по веденню господарства, придбанням продуктів харчування тощо. Крім того, [PERSON] зазначала, що не складала будь-яких розписок на ім'я позивача, наявні в матеріалах справи розписки складені не її почерком, при цьому, відповідач не заявляла клопотань про проведення відповідних судових експертиз з метою підтверджень її доводів. Відповідно до п. 9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено та підтверджується розписками від 08.01.2015 року та від 21.08.2015 року той факт, що [PERSON] отримала від [PERSON] в борг грошові кошти в загальному розмірі 9500 грн. та зобов'язувалась повернути 3000 грн. - до 17.03.2015 року, а 6500 грн. - до 25.08.2015 року (а.с. 7, 45). Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 2 статті 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей, або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим до виконання сторонами. Таким чином, судом встановлено, що 08.01.2015 року та 21.08.2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений письмовий договір позики грошей, що підтверджується копіями розписок, наданими позивачем до суду. На теперішній час, відповідач отримані грошові кошти не повернула. Статтями 12, 13, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Посилання відповідача [PERSON] про те, що вона не складала ніяких розписок та повернула частину боргу [PERSON] не приймаються судом до уваги, оскільки відповідач, в порушення ст. 81 ЦПК України, не надала жодного доказу на підтвердження своїх доводів. Відповідач не просила призначити почеркознавчу експертизу. Крім того, придбання продуктів харчування та допомога по веденню домашнього господарства не може розцінюватися як повернення боргу, оскільки дане суперечить положенням ст. 1046 ЦК України, а також між сторонами була встановлена домовленість про повернення саме грошових коштів готівкою, а не шляхом придбання будь-яких предметів чи продуктів харчування. Виходячи з вищевикладеного, враховуючи, що [PERSON] не виконала взяті на себе зобов'язання по поверненню грошової суми в розмірі 9500 грн. за письмовими розписками про отримання коштів від [PERSON], які, відповідно до Закону, є обов'язковими до виконання, суд приходить до висновку про обґрунтованість та можливість задоволення позовних вимог [PERSON] щодо стягнення з відповідача [PERSON] грошових коштів за договором позики у розмірі 9500 грн. Крім того, суд вбачає підстави для стягнення з відповідача на користь [PERSON] інфляційних витрат та 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення. Так, відповідно до листа Верховного Суду України від 03.04.1997 року № 62-97 року індекси інфляції розраховуються Міністерством статистики України, починаючи з серпня 1991 року щомісячно і друкуються в пресі, зокрема, газеті «Урядовий кур'єр» з 5 по 10 число наступного за звітним місяцем. Процентні та інфляційні розраховуються на день пред'явлення позову до суду чи претензії боржнику (п. 3 Роз'яснень «Про деякі питання, пов'язані з застосуванням індексу інфляції» від 12.05.1999 року № 02-5/223), а починають рахувати з дати, наступної за датою прострочення платежу (ст. 253 ЦК України). Провівши системний аналіз норм діючого законодавства, суд дійшов висновку про те, що належна до стягнення сума з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, розраховується на момент пред'явлення позову. Крім цього, для визначення індексу за будь-який період необхідно щомісячні індекси, що становлять відповідний період, перемножити між собою. Якщо в періоді прострочення присутній повний календарний рік, для полегшення розрахунків беруться індекси інфляції за кожний рік у цілому (вони визначені також множенням помісячних індексів). Причому інфляційні розраховуються не на кожну дату, а в середньому за місяць, тому умовно вважають, що якщо заборгованість виникла в період з 1 до 15 числа місяця, цей місяць бере участь в розрахунку. Якщо ж заборгованість виникла з 16 до 31 числа, то для розрахунку використовується індекс інфляції вже за наступний місяць. Аналогічно й для місяця, в якому подається претензія (позов). Індекс інфляції за цей місяць не береться, тому що він буде опублікований тільки наступного місяця - з 5 по 10 число. Береться індекс попереднього місяця, якщо він вже відомий (опублікований), або ж того місяця, що передує попередньому (цей вже точно відомий). Тому фактично розмір інфляційних визначається на перше число місяця, в якому подається претензія (позов), чи попереднього місяця, а не на дату подання претензії (позову). Індекси інфляції мають наступні показники. В період з 18.03.2015 року по 31.12.2015 року: березень 2015 року - 110,8; квітень 2015 року - 114,0; травень 2015 року - 102,2; червень 2015 року - 100,4; липень 2015 року - 99,0; серпень 2015 року - 99,2; вересень 2015 року - 102,3; жовтень 2015 року - 98,7; листопад 2015 року - 102,0; грудень 2015 року - 100,7; за 2016 рік - 112,4; за 2017 рік - січень 2017 року - 101,1; лютий 2017 року - 100,0; березень 2017 року - 101,8; квітень 2017 року - 100,9; травень 2017 року - 101,3; червень 2017 року - 101,6. Розмір суми інфляційних витрат за період з 18.03.2015 року по 01.08.2017 року становить 1755 грн., а саме: 3000 грн. (сума боргу) * 1,585 (індекс інфляції за період прострочення) = 4755 грн. 4755 - 3000 = 1755 грн. Прострочення сплати грошового зобов'язання по розписці від 21.08.2015 року за період з 26.08.2015 року по 01.08.2017 року складає 1527 грн. 50 коп., а саме: 6500 грн. (сума боргу) * 1,235 (індекс інфляції за період прострочення) = 8027 грн. 50 коп. 8027,50 - 6500 = 1527 грн. 50 коп. Таким чином, загальний розмір суми інфляційних витрат за прострочення виконання грошових зобов'язань становить 1755 грн. + 1527 грн. 50 коп. = 3282 грн. 50 коп. Крім цього, суд встановив, що 3% річних від простроченої суми (за період з 18.03.2015 року по 01.08.2017 року) складає 3% : 365 : 100 * Дні прострочки * Сума боргу = 3%:365:100*865*3000 = 212 грн. 79 коп. 3% річних від простроченої суми (за період з 26.08.2015 року по 01.08.2017 року) складає 3% : 365 : 100 * Дні прострочки * Сума боргу = 3%:365:100*704*6500 = 375 грн. 23 коп. Загальний розмір 3 % річних по простроченим грошовим зобов'язанням складає 588 грн. 02 коп. З огляду на викладене, із [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сума інфляційних витрат за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 3282 грн. 50 коп. та 3% річних по простроченому грошовому зобов'язанню у розмірі 588 грн. 02 коп. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України передбачено порядок стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] належить стягнути судовий збір у розмірі 640 грн., а також суму витрат на правову допомогу в розмірі 1000 грн.

Outcome: approved