Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-01 00:00:00

07.10.2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. Ціну позову визначив у розмірі 69 029.74 грн.. Ухвалою суду від 21.10.2020 року позовна заява [PERSON] була залишена без руху, як така, що не відповідає вимогам ст. 177 ЦПК України (а.с. 37). 27.10.2020 року, на виконання ухвали суду, позивачем було усунуто недоліки позовної заяви та у наданій позовній заяві, особа позивача вказана як Фізична особа-підприємець [PERSON] (а.с. 41-43). Ухвалою суду від 28.10.2020 року було відкрито провадження у справі (а.с. 81). В обґрунтування позову ФОП [PERSON] зазначає, що 23.01.2018 року між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» (далі ПрАТ «СК «ВУСО») та [PERSON] було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ-3079741. За умовами Полісу страхування ПрАТ «СК «ВУСО» зобов`язалось, у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Opel Astra» державний номер [NUMBER] , сплатити страхове відшкодування за заподіяну шкоду третім особам. 06.02.2018 року близько 02.45 год. водій [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «Opel Astra» реєстраційний номер [NUMBER] , по проїзній частині дороги від залізно-дорожньої станції «Южноукраїнська» у напрямку м. Южноукраїнськ в порушення вимоги п. 2.9, п. 2.3 «б», п. 12.1 Правил дорожнього руху України, допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 21063» реєстраційний номер [NUMBER] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди вищевказані транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, а водій автомобіля «ВАЗ 21063» реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких [INFO] помер. Вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області суду від 06.08.2019 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. На виконання умов зазначеного договору страхування цивільно-правової відповідальності від 23.01.2018 року, ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило [PERSON] та [PERSON] страхове відшкодування матеріальної та моральної шкоди загальним розміром 69 029.74 грн.. 15.07.2020 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП [PERSON] укладено Договір про відступлення права вимоги № 15/07/2020, відповідно до якого останній набув право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором №АМ-3079741. У зв`язку з виконанням первісним кредитором своїх зобов`язань по виплаті страхового відшкодування, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] , як особи, відповідальної за заподіяні збитки, в порядку зворотної вимоги (регресу), на свою користь витрати зі сплати страхового відшкодування в сумі 69 029.74 грн., витрати зі сплати судового збору в сумі 840.80грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 7 000.00 грн.. Сторони в судове засідання не з`явились. Представник позивача направив до суду письмове клопотання в якому зазначив, що підтримує позовні вимоги та просить слухати справу без його участі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] , причину неявки суду не повідомив, про день, місце та час розгляду справи сповіщений вчасно та належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик, на офіційному веб-сайті судової влади України, в порядку передбаченому ст. 128 ЦПК України. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно\~ ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом встановлено, що відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав, позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, про що зазначив у клопотанні. За такого суд вважає можливими ухвалити у справі заочне рішення. Розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. Згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ-3079741, укладеного 23.01.2018 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] був забезпечений транспортний засіб марки «Opel Astra» державний номер [NUMBER] (а.с. 55). У відповідності до п.2) ч.1 ст. 980 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування). 06.02.2018 року близько 02.45 год. водій [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи забезпеченим транспортним засобом - автомобілем марки «Opel Astra» реєстраційний номер [NUMBER] , по проїзній частині дороги від залізно-дорожньої станції «Южноукраїнська» у напрямку м. Южноукраїнськ в порушення вимоги п. 2.9, п. 2.3 «б», п. 12.1 Правил дорожнього руху України, допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 21063» реєстраційний номер [NUMBER] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди вищевказані транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, а водій автомобіля «ВАЗ 21063» реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких [INFO] помер. У зв`язку з цим, вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 16.08.2019 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с. 55-59). 06.02.2018 року, 22.05.2018 року, 15.02.2019 року, 12.11.2019 року, 15.11.2019 року, 15.11.2019 року [PERSON] дружина загиблого [PERSON] та син [PERSON] , зверталися до ПрАТ «СК «ВУСО»\~ з заявами про страхове відшкодування за фактом ДТП, яке мало місце 06.02.2018 року (а.с. 6, 11, 12, 18, 19, 60). Згідно ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Вартість понесених потерпілою стороною витрат внаслідок настання страхового випадку підтверджується відповідними платіжними документами (а.с. 22-26). ПрАТ «СК «ВУСО» були складені страхові акти № 14095-24 від 13.11.2019 року, № 14725-24 від 22.11.2019 року, № 14896-24 від 26.11.2019 року (а.с. 9, 16, 27). Сума страхового відшкодування розміром 69 029.74 грн. виплачена потерпілій стороні, згідно платіжних доручень № 30396 від 14.11.2019 року на суму 8016.90 грн., № 31360 від 25.11.2019 року на суму 22 338.00 грн., № 31821 від 27.11.2019 року на суму 38 674.84 грн., копії яких долучені до матеріалів справи (а.с. 10, 17, 28). Таким чином, виконавши свої обов`язки по виплаті страхового відшкодування ПрАТ «СК «ВУСО» набула право вимоги з відповідача [PERSON] за понесені нею витрати, як з особи, відповідальної за заподіяні збитки, в порядку зворотної вимоги (регресу). Відповідно до cm. 993 ЦК України, cm. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки. Згідно ч.1 cm. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.\~ Згідно ч.1 ст. 1188 ЦК України, шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч.1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно п.а) п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 16.08.2019 року встановлено, що [PERSON] 06.02.2018 року близько 02.45 год. на проїзній частині дороги в районі залізно-дорожньої станції «Южноукраїнська», керував забезпеченим транспортним засобом - автомобілем марки «Opel Astra» реєстраційний номер [NUMBER] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, та внаслідок порушення Правил дорожнього руху, вчинив дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої були пошкоджені транспортні засоби та в подальшому, від отриманих тяжких тілесних ушкоджень помер постраждалий від ДТП [PERSON] (а.с. 55-59). Згідно ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. За загальними правилами, зазначеними вище, тягар цивільної відповідальності у таких випадках має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП. Положення ч.6 ст. 82 ЦПК України фактично позбавляють особу, вину якої встановлено вироком у кримінальному провадженні або постановою у справі про адміністративне правопорушення, можливості спростувати наявність такої вини. За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії водія [PERSON] вочевидь не відповідали вимогам ПДР України, а тому він, як особа, що керувала автомобілем «Opel Astra» реєстраційний номер [NUMBER] , є єдиною винною особою, дії якої призвели до ДТП, внаслідок чого ПрАТ «СК «ВУСО» поніс значні матеріальні збитки. Встановлено, що автомобіль «Opel Astra» державний реєстраційний номер [NUMBER] , було застраховано ПрАТ «СК «ВУСО», згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 23.01.2018 року №АМ-3079741. ДТП було визнано страховою подією, з настанням якої виник обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування на користь потерпілої сторони - водія автомобіля ВАЗ 21063», державний реєстраційний номер [NUMBER] . Стаття 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачає виплату страхового відшкодування у разі смерті потерпілого. Потерпілий [PERSON] , [INFO] помер [INFO] у віці 56 років, про що 12.02.2018 року складено відповідний актовий запис за № 46 (а.с. 59). Згідно зі ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За змістом ч. 3 ст. 988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. ПрАТ «СК «ВУСО», згідно страхових актів № 14095-24 від 13.11.2019 року, № 14725-24 від 22.11.2019 року, № 14896-24 від 26.11.2019 року та заяв родичів загиблого [PERSON] , було здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 69 029.74 грн.. 15.07.2020 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги № 15/07/2020, відповідно до якого право вимоги, в тому числі за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ-3079741 від 23.01.2018 року, перейшло до ФОП [PERSON] (а.с.47-50, 51-53). Відповідно до п.1), п.2) ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення прав вимоги); правонаступництва. Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивач ФОП [PERSON] просить стягнути з відповідача [PERSON] витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування, витрати зі сплати судового збору та витрати за надання правової допомоги. Згідно зі статтею 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо та достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, а також враховуючи, що ПрАТ «СК «ВУСО», правонаступником якого є ФОП [PERSON] сплатило потерпілій стороні від ДТП страхове відшкодування в загальному розмірі 69 029.74 грн., суд вважає, що позивачем, належними та допустимими доказами підтверджено своє право на відшкодування в порядку регресу з відповідача [PERSON] , понесених витрат. З огляду на викладене суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач поніс документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 840.80 грн., які, у зв`язку із задоволенням позову, підлягають стягненню з відповідача на його користь (а.с. 1). Відповідно до п.1) ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать також витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин 1-3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано суду письмові докази. У матеріалах справи міститься договір про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019 року (а.с. 29-30), Додаткова угода №206 до Договору № 30/01/19 від 30.01.2019 року (а.с. 77), акт здачі-приймання робіт наданої правової допомоги від 05.10.2020 року з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (а.с. 31), платіжні доручення від 07.09.2020 року на суму 4 000.00 грн. та на суму 3 000.00 грн., які прийнято від [PERSON] , як оплату послуг за надання правової допомоги (а.с. 32, 33). Згідно з частинами 4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Таким чином, законом покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат, саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Стороною відповідача не заявлялося клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Зважаючи на вимоги діючого законодавства, оцінюючи наявні у справі докази, враховуючи співмірність витрат, задоволення позову у повному обсязі, та застосовуючи положення п.2) ч.2 ст.141 ЦПК України, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000.00 грн., що підтверджено документально.

Outcome: approved