Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-02 00:00:00

08.11.2018 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що 18.04.2016 року уклало з відповідачкою Додаткову угоду до якої, з метою створення сприятливих умов для виконання відповідачкою зобовязань за договором № 5211537422146915 від 22.03.2013 року була встановлена заборгованість у розмірі 18\~000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, за умови належного виконання зобовязань. Відповідачка своїм підписом в анкеті-заяві підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг (далі Умови) та Тарифами Банку складає між нею та Банком Кредитний договір. Позивач зазначає, що повністю виконав свої зобовязання за договором, надав відповідачці кредит. Відповідачка своїх зобовязань не виконала, не надала своєчасно Банку грошей для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами згідно Умов, тобто порушила умови кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитом та відсотками, за що відповідачці були нараховані штрафні санкції. Станом на 13.08.2018 року відповідачка має заборгованість за кредитом в сумі 58\~733 грн. 73 коп., яка складається із: 9\~035 грн. 76 коп. заборгованості за кредитом; 392 грн. 78 коп. нарахованих відсотків за користування кредитом; 23\~625 грн. 15 коп. нарахованої пені; 25\~680 грн. 04 коп. штрафу. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість в сумі 58\~733 грн. 73 коп. за кредитним договором № 5211537422146915 від 22.03.2013 року та судові витрати в сумі 1\~762 грн. Ухвалою суду від 09.11.2018 року відкрито провадження на підставі ст.ст. 274, 276 ЦПК України та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін з особливостями, передбаченими ст. 279 ЦПК України. Ухвалою суду від 10.12.2018 року відкладено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження через відсутність відомостей про належне повідомлення відповідачки про розгляд справи. Відповідачці направлені\~копії позовної\~заяви,\~додатків до\~неї,\~запропоновано подати\~відзив і\~докази,\~однак у\~визначений судом\~час такі\~документи суду\~не подані. Відповідачка також повідомлена про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на веб-порталі Судової влади, яке наявне в матеріалах справи. Ухвалою суду від 03.01.2019 року вирішено провести заочний розгляд справи. Вирішуючи надану справу у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі доказами, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Правовідносини, за якими суд вирішує спір, врегульовані такими нормами закону. За положеннями статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Частинами 1,2 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтями 525, 526, 527, 530 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) відповідно до ст. 1054 ЦК України зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що 22.03.2013 року між сторонами було укладено кредитний договір № 5211537422146915, до якого Додатковою угодою № 1 від 18.04.2016 року з метою створення сприятливих умов для виконання відповідачкою зобовязань була встановлена заборгованість у розмірі 18\~000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, за умови належного виконання зобов'язань. Дата остаточного погашення заборгованості 18.04.2019 року. Відповідачка своїм підписом в анкеті-заяві підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком Договір. Відповідно до п. 1.1. Додаткової угоди сторони домовились зменшити розмір заборгованості, що виникла з дати надання позичальнику кредиту, а саме: відсотки на 5\~441 грн. 56 коп., комісію 0 грн., пеню 20\~238 грн. 48 коп. Відповідно до\~п.1.2. Додаткової угоди заборгованість з дати підписання за Договором становить 18\~000 грн. Відповідно до п.1.6.2. Додаткової угоди вся заборгованість по кредиту, починаючи з дня наступного за днем повернення кредиту (32 день), вважається простроченою. Умовами та правилами надання банківських послуг, передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитом, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Відповідно до п.2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобовязань за кредитним договором, на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Відповідно до п. 2.1.1.12.11 Умов та правил надання банківських послуг, Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржникам своїх боргових зобовязань та інших обовязків за договором. Відповідно до п.2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, станом на 13.08.2018 року сума заборгованості складає 58\~733 грн. 73 коп., зокрема: заборгованість за кредитом складає 9\~035 грн. 76 коп., заборгованість по відсоткам за користування кредитом 392 грн. 78 коп.; пеня 23\~625 грн. 15 коп, а також штраф 25\~680 грн. 04 коп. Відповідно до\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч.2\~ст. 549 ЦК України).\~\~Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання\~(ч.3\~ст. 549 ЦК України). Згідно зі ст. 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України\~штраф і пеня\~є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, яка згідно зі\~ст. 417 ЦПК України\~є обовязковою для судів. Згідно із ч.3 ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 44 ЦПК України\~встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Зважаючи на норми ст. 61 Конституції України суд приходить до висновку, що в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за штрафом слід відмовити. Разом з тим суд вважає необґрунтованими вимоги про стягнення неустойки з таких підстав. За змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Розмір заборгованості та штрафних санкцій (розмір неустойки), їх співмірність, обставини, які дають суду право застосувати або не застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України, є фактичними обставинами справи, встановлення яких судом є обов'язковою умовою при розгляді справи та ухваленні судового рішення у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором. Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 4 вересня 2014 року (справа № 6-100цс14) ч.3 ст. 551ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства, суд має право зменшити розмір неустойки за умови, якщо він значно перевищує розмір збитків. З матеріалів справи вбачається, що за розрахунком позивача заборгованість за пенею становить 23\~625 грн. 15 коп., що значно перевищує розмір збитків, понесених позивачем внаслідок невиконання відповідачкою своїх зобовязань за кредитним договором. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Конституційний Суд України у справі №7-рп/2013 року від 11.07.2013 року виходить з того, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобовязання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Враховуючи положення ст. ст. 3, 509, 551, 627 ЦК України, засади справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає, що вимога про стягнення неустойки (пені) підлягає частковому задоволенню. Розмір пені слід зменшити до розміру заборгованості за кредитом та відсотками, тобто стягненню підлягає пеня в сумі 9\~500 грн. З урахуванням зазначеного з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 5211537422146915 від 22.03.2013 року, яка складає 18\~928 грн. 54 коп., зокрема: заборгованість за кредитом 9\~035 грн. 76 коп., заборгованість по відсоткам за користування кредитом 392 грн. 78 коп.; заборгованість за пенею 9\~500 грн. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини вимог в сумі 567 грн. 85 коп.

Outcome: partial