Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

09.09.2015 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» /далі Товариство/ звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про фінансовий лізинг від 02.08.2012 р. /далі [PERSON]/ в сумі 210109, 54 грн. та судових витрат. В обґрунтування вказує що відповідач обовязок по Договору не виконує з серпня 2014 р. Згідно умов Договору Товариство надало в користування [PERSON] автомобіль «[PERSON] - Седан», вартістю 17190 доларів США, а відповідач взяв на себе обовязок сплати авансового платежу, та щомісячних лізингових платежів згідно Графіку покриття витрат, які розраховуються відповідно до курсу долара США в національній валюті. Заборгованість по оплаті щомісячних платежів становить 30372 грн. 84 коп. з серпня 2014 р. по січень 2015 р. У звязку з неналежним виконанням своїх зобовязань по Договору несвоєчасності сплати, Товариство відповідно до умов Договору, ст.ст.525-526, 536, 624, 625 ЦК України має право вимагати стягнення заборгованості, пені, інфляційних витрат, штрафу, відповідачу були направлені вимоги стосовно виконання зобовязання, які були отримані та проігноровані. Відповідно зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов закону та договору. Якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Заборгованість по Договору перед Товариством становить 54180,88 грн., складається з: 30372,84 грн. основний борг, 6290,60 грн. витрат за обслуговування Договору, 598,86 грн. 3% річних зва час прострочення, 11876,39 грн. інфляційних витрат, 3046 грн. штрафу, 1996,19 грн. пені. 20.12.2014 р. нотаріусом було вчинено виконавчий напис стосовно повернення автомобіля, 06.02.2015 р. автомобіль було арештовано та вилучено. Відповідно до п.13.6 умов Договору відповідач відшкодовує всі та будь які витрати повязані з вилученням обєкта лізинга. За вчинення виконавчого напису та залучення третіх осіб що надавали послуги з вилучення автомобіля було сплачено 87386, 08 грн., крім того відповідач винен 4867, 39 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, 57675,19 грн. збитків завданих позивачу невиконанням зобовязання у вигляді втрат та не отриманих доходів, 6000 грн. витрат на правову допомогу. Всього просить стягнути 212105, 73 грн., як і сплачений при поданні позову судовий збір у розмірі 2101,10 грн. 26.08.2016 р. відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до Товариства про визнання договору недійсним, стягнення коштів отриманих на виконання недійсного правочину в сумі 105030, 19 грн., та витрат на правову допомогу в сумі 5000 грн. Вказує що 02.08.2012 р. уклав з відповідачем [PERSON] фінансового (майнового) лізингу №00005539, погодивши умови Договору. Товариство передало йому в користування автомобіль «[PERSON] - Седан», а позивач зобовязався проводити лізингові платежі згідно Графіку. Вказаний [PERSON] є змішаним договором, містить в собі елементи договорів оренди і купівлі-продажу згідно ст.ст.806 ч.2, 628 ЦК України. Оскільки згідно ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню, то [PERSON] укладений в письмовій формі без нотаріального посвідчення є нікчемним згідно ст.220 ч.1 ЦК України. Оскільки [PERSON] є нікчемним, то в разі недійсності правочину відповідно до ст.216 ЦК України, з Товариства слід стягнути 105030 грн. 19 коп. грошей які відповідач отримав на виконання цього правочину. Крім того відповідач не обумовив з позивачем конкретні умови сплати процентної ставки за лізинговими платежами, які обраховуються по змінній процентній ставці, тим самим ввів позивача в оману відповідно до п.6.1. Договору які є істотними умовами. Недосягнення згоди стосовно істотних умов якою є розмір лізингових платежів тягне за собою недійсність Договору. Представник Товариства [PERSON] на первісному позові наполягав, проти зустрічного позову заперечував, надав письмові заперечення а.с.218-222. Вказує, що право Товариствана стягнення підтверджується нормами законодавства, умовами Договору, наданими на підтвердження цього письмовими доказами. Зустрічний позов є незаконним, позивачем пропущено трирічний строк позовної давності, передбаченийст.257 ЦК України. Відповідач звернувся до суду 26.08.2016 р. стосовно недійсності договору укладеного 02.08.2012 р. Крім того договір підлягає нотаріальному посвідченню тільки у випадках передбачених законом, або домовленістю сторін згідно ст.209 ч.1 ЦК України. Законом, зокрема ст.806 ЦК УКраїни не передбачено обовязковість нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу, крім того відповідач на основі вільного волевиявлення уклав письмовий [PERSON], який виконував до 2014 року. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечував, зустрічний позов підтримав на підставі доводів викладених у позові. Вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає що в задоволенні первісного позову Товариства слід відмовити, а зустрічнийпозов задовольнити. Згідно ст.1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Під відсутністю правової підстави на думку суду розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином згідно ст.ст.202-207 ЦК України. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Судом встановлено поясненнями сторін, договором фінансового лізингу №00005539 укладеного 02 серпня 2012 р. між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна», додатками до договору у вигляду загальних комерційних умов та Графіку покриття витрат, що в цілому складає [PERSON] а.с.11-25, що [PERSON] взяв у Товариства в лізинг автомобіль «[PERSON] - Седан», вартістю 17190 доларів США, зобовязавшись сплатити авансовий платіж, та щомісячні лізингові платежі згідно Графіку покриття витрат, які розраховуються відповідно до курсу долара США в національній валюті. Згідно розрахунку Товариства, [PERSON]Л було сплачено по вказаному Договору 105030 грн. 19 коп. з останнім платежем в серпні 2014 р. а.с.37-38 . Відповідно до ст.806 ч.1 ЦК України - за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Ч.1 ст. 807 ЦК України визначено, що предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Отже, спірний [PERSON] є договором фінансового лізингу, про свідчить наведене формулювання його предмету ( п.3.1.Договору - транспортний засіб обумовлений індивідуальними ознаками) та істотних умов, які відповідають визначенню та вимогам, передбаченим Законом України «Про фінансовий лізинг» № 723/97-ВР від 16 грудня 1997 року, з наступними змінами та доповненнями (далі Закон № 723/97). Так, згідно ст. 1 Закону № 723/97 фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 6 Закону № 723/97 договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: -предмет лізингу; -строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); -розмір лізингових платежів; -інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст.638 ч.1-2 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору якими є предмет договору, та умови які.. є істотними для договорів даного виду. Відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспрюваний правочин). Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства…; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Крім того відповідно до ч.1 ст. 2 Закону № 723/97 передбачено, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Згідно ч.2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу норм законодавства, договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи як договору оренди (найму), так і договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України. Згідно ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. [PERSON] найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним, тобто таким, що не створює юридичних наслідків. Вказана правова позиція викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.05.2016 року по справі № 2608/2079/15-ц , та постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16.12.2015 р. по справі №6-2766 цс15. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Аналогічно згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути майно потерпілому. Таким чином недодержання сторонами обовязкових вимог щодо нотаріального посвідчення договору, тягне за собою нікчемність Договору, виникає обовязок повернення всього отриманого на виконання недійсного правочину. Оскільки автомобіль був отриманий Товариством в результаті акту опису та арешту а.с.57-61, то отримані грошові кошти за Договором в сумі 105030, 19 грн. слід стягнути з позивача на користь [PERSON] Заперечення Товариства на зустрічний позов стосовно пропуску строку позовної давності не можуть бути прийняті до уваги. Як вказувалося згідно ст.216 ч.1 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, тому посилання Товариства на пропуск строку позовної давності, тобто норми ст.ст.257-267 ЦК України по юридично нікчемному правочину є незаконними. Крім того якщо навіть застосовувати трирічний строк позовної давності, то вказаний строк переривався визнанням зобовязання відповідачем, до останнього періодичного платежу в серпні 2014 р. відповідно до ст.264 ЦК України, та починав перебіг спочатку. [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом в серпні 2016 р. в межах зазначеного строку. Оскільки [PERSON] як споживач, звільнений від сплати судового збору, а зустрічний позов задоволено, з відповідача згідно ст.ст.81, 88 ЦПК України підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 1601, 50 грн. ( 1050,30 грн. майновий спір, стягнення суми + 551,20 грн. немайновий спір стосовно недійсності правочину), а також 5000 грн. витрат на правову допомогу а.с.200. На підставі ст.ст.628, 638, 799, 806, 807, 203, 215-216, 1212 ЦК України,

Outcome: approved