Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

07 травня 2014 року позивач [PERSON] звернулась до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню доньку на період навчання. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з 30 вересня 1994 року вона перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають повнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом із нею та на її утриманні. З 2014 року [PERSON] навчається у Київському Національному Університеті культури і Мистецтва Дніпропетровського факультету денної форми навчання на контрактній основі, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги. Відповідач працевлаштований, має стабільний заробіток, не є інвалідом, а тому може сплачувати аліменти на утримання доньки до закінчення нею навчання. В добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на дочку відповідач не бажає, що і слугує підставою для звернення позивача із цим позовом до суду. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути із відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання дочки у розмірі 25% від доходу відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового рівня встановленого на дитини відповідного віку до закінчення у вищому навчальну закладі. (а.с.1-2). Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, обґрунтувавши їх з тих же підстав, що викладені у позовній заяві, просила суд задовольнити позов. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти того, щоб із нього відбувалося стягнення аліментів на утримання дочки, але просив зменшити розмір аліментів, оскільки донька вже повнолітня, а також в нього є неповнолітня донька. Вислухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав, що встановлені в судовому засіданні. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] розірвали шлюб 09 серпня 2000 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 09 серпня 2000 року (а.с.5). Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ № 402722 від 01 липня 1997 року, актовий запис 269 (а.с.4). [PERSON] навчається на 1 курсі денної форми навчання на контрактній основі у Київському Національному Університеті культури і Мистецтва Дніпропетровського факультету. Термін навчання з 01 вересня 2014 року по 30 червня 2018 року, що підтверджується довідкою № 421 від 19.11.2014 року (а.с.8). Статтею 61 ч.1 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Положеннями ст. 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Тобто право на утримання аліментів на повнолітню дитину виникає тільки за певних необхідних умов. Першої умовою є те, що повнолітня донька, син у віці від 18 років до 23 років має навчатися, у звязку з чим потребує матеріальної допомоги, а другою умовою є фінансова спроможність батьків надавати допомогу на утримання. У разі настання таких обставин, утримання повнолітніх дітей на період їх навчання до 23 років є для батьками саме обовязком. Оскільки в судовому засіданні була підтверджена та обставина, що [PERSON] в дійсності є дочкою відповідача, наразі навчається та є повнолітньою, відповідач в свою чергу працевлаштований, має стабільний заробіток і спроможний надавати допомогу на утримання дочки, що ним не заперечувалося, вимоги позивача про стягнення аліментів є обґрунтованими. Змістом ч. 1 ст. 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці у заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього кодексу. Суд бере до уваги дійсні обставини справи, зокрема матеріальне становище сторін, наявність неповнолітньої дитини, а також ту обставину, що відповідач визнав позовні вимоги частково. Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, співставляючи їх із дослідженим у судовому засіданні доказам, суд доходить висновку про необхідність здійснювати стягнення у розмірі 16,5% частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року, із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial