Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

08 лютого 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Т.Г. Шевченко про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 12.04.2017 року, укладеної до договору оренди земельної ділянки від 07.09.2009 року. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що позивачка є власником земельних ділянок з кадастровим номером [NUMBER], площею 2,45 га та [NUMBER], площею 0,39 га, а всього загальною площею 2,84 га, які знаходяться в межах Синюхинобрідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області. Зазначені земельні ділянки знаходяться в оренді у відповідача довідно до додаткової угоди від 18.09.2012 року про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 20.02.2009 року. 12 квітня 2017 року представником відповідача було сплачено їй 10000 грн. повідомлено, що це додаткова орендна плата за землю та надано документи, де вона розписалася, будучи впевненою, що це дійсно орендна плата. Через декілька днів вона дізналась, що нею було підписано не відомість на отримання орендної плати, а додаткова угода від 12.04.2017 року до договору оренди землі від 07.09.2009 року, в якій строк дії договору складає до 30 листопада 2026 року. 28.04.2017 року вона звернулась до керівництва відповідача і повідомила, що була заведена в оману, так як не бажала підписувати додаткову угоду на 10 років та повернула в касу підприємства отримані кошти. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримав позовні вимоги, підтвердив викладені в позовній заяві обставини. Крім того, пояснив, що позивачка дійсно отримувала від відповідача інші кошти як орендну плату за додатковою угодою від 18.09.2012 року про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 20.02.2009 року, яка продовжує діяти на даний час. Посилаючись на викладене, просив про задоволення позову. Представник відповідача Єщенко О.В. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. При цьому в судовому засіданні пояснила, що позов є безпідставним, оскільки за нормами діючого законодавства саме позивачка повинна довести наявність факту обману, істотність обставин, щодо яких нібито введено її в оману, умисел з боку відповідача. Жодного доказу на наявність вказаних обставин позивачкою не представлено. Водночас, відомість на виплату орендної плати та додаткова угода мають дуже різний вигляд та зміст. 12.04.2017 року позивачкою було підписано добровільно та усвідомлено не тільки додаткову угоду від 12.04.2017 року до договору оренди землі від 07.09.2009 року, а й акт прийому-передачі, який не містить ніяких сум та розрахунків, з яких можна було б зробити висновок, що вона підписувала відомість на виплату орендної плати. Посилаючись на викладене, просила відмовити в задоволенні позову. Вислухавши пояснення представника позивачки, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що 12 квітня 2017 року між позивачкою та відповідачем було укладено додаткову угоду до договору оренди землі № 040902200242 від 07.09.2009 року терміном до 30 листопада 2026 року щодо земельних ділянок з кадастровим номером [NUMBER], площею 2,45 га та [NUMBER], площею 0,39 га, а всього загальною площею 2,84 га, які знаходяться в межах Синюхинобрідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, що належать позивачці. Відповідно до п. 4.1 вказаної додаткової угоди, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі за 2017 рік в розмірі 23602,90 грн., а починаючи з 2018 року та подальші роки дії договору оренди в розмірі 11186,94 грн. за рік оренди. Договір підписаний позивачкою та представником відповідача (а.с.13-15). 12.04.217 року позивачкою та представником відповідача підписано також і акт прийому-передачі об'єкта оренди до договору оренди землі № 040902200242 від 07.09.2009 року стосовно вищевказаних земельних ділянок (а.с.16). В тексті вказаних документів відсутні будь-які розрахунки, а також відсутнє посилання на суму 10000 грн. Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до ст. 229 ЦК України, істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі», істотними умовами договору оренди землі є об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки), строк дії договору оренди, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду, умови збереження стану об'єкта оренди, умови і строки передачі земельної ділянки орендарю, умови повернення земельної ділянки орендодавцеві, існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки, визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини, відповідальність сторін, умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. З тексту оспорюваної угоди вбачається, що сторонами передбачено всі істотні умови додаткової угоди до договору оренди землі, вона підписана сторонами. Посилання позивачки та її представника як на обман з боку представника відповідача під час укладання оспорюваної угоди на надання позивачці для підписання цієї угоди замість відомості про отримання орендної плати, на думку суду, не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду справи. Лише факту повернення позивачкою 28.04.2018 року в касу відповідача суми в розмірі 10000 грн. та написання позивачкою відповідачеві заяви про досудове врегулювання спору, які стверджуються матеріалами справи, на думку суду, недостатньо для підтвердження обману з боку відповідача під час укладання оспорюваної угоди. Інших доказів наявності обману в діях відповідача під час укладення оспорюваної угоди позивачкою та її представником в судове засідання не надано, хоча за ст. 81 ЦПК України, це є їх обов'язком. Наведене є підставою для відмови в задоволенні позову. В силу ст. 88 ЦПК України, понесені позивачкою судові витрати у справі - слід віднести за її рахунок.

Outcome: dismissed