Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

09 вересня 2014 року [PERSON] звернулась до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] та Гаражного кооперативу «Придніпровець» про припинення дії, яка порушує право. В обґрунтування позову позивач зазначила, що у 1987 році її батько - [PERSON] вступив у члени Гаражного кооперативу «Придніпровець». В 1990 роках її батько побудував гараж [NUMBER] у гаражному кооперативі. Після чого ним був сплачений пайовий внесок за гараж у повному обсязі. 22 грудня 2007 року [PERSON] було складено заповіт, згідно якого все його майно, де б воно не знаходилось, всі майнові права та обов'язки, які належать йому на день посвідчення заповіту, а також всі майнові права та обов'язки, які будуть належати йому на день смерті, заповів [PERSON] Після смерті батька, її мати, [PERSON] залишилась проживати разом з її родиною за адресою: [ADDRESS]. Крім неї у її матері є ще одна донька від першого шлюбу, яка проживає окремо. Після смерті батька мати попросила позивачку надати у тимчасове користування гараж другій доньці, тобто сестрі позивачки. На що вона дала згоду та незабаром вона дізналась, що її мати сховала від неї паспорт на гараж. На прохання повернути ключі від гаражу та паспорт на гараж вона отримали відмову. Згодом їй стало відомо, що користувачем гаражу [NUMBER] є [PERSON] після смерті її чоловіка, [PERSON] Позивач, згідно останніх уточнених позовних вимог просить скасувати рішення загальних зборів членів гаражного кооперативу «Придніпровець» від 09.09.2010 року про передачу у користування гаражу [NUMBER] [PERSON] після смерті її чоловіка, [PERSON] та стягнути судові витрати з відповідачів. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в уточненій позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вважала такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на обставини викладені в письмових запереченнях (а.с. 35-36). Представник відповідача ГК «Придніпровець» Гусар О.Ф. в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову та пояснив, що головою кооперативу він став у 2011 році, щодо згаданого рішення прийнятого в 2010 році він пояснити нічого не може, оскільки в 2010 році відбулась пожежа і всі документи згоріли, однак йому відомо, що таке рішення приймалось та гараж було переоформлено на [PERSON] Вислухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 листопада 1974 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 224 (а.с. 39, 60). [INFO] народилась [PERSON], батьками якої є [PERSON] та [PERSON] відповідно до свідоцтва про народження виданого 16 вересня 1975 року (а.с. 61). 19 квітня 1979 року [PERSON] звернувся із заявою до голови Самарської районної ради народних депутатів в якій просив надати дозвіл на виділення ділянки для будівництва гаражу, оскільки він має автомобіль запорожець (а.с. 27). 08 жовтня 1979 року голова товариства заводу ЖБК звернувся з заявою до голови товариства автолюбителів Самарського району з проханням виділити ділянку для будівництва гаражу члену товариства, працівнику заводу [PERSON] (а.с. 26). З відповіді на адвокатський запит вбачається, що [PERSON] вступив у члени ГК «Придніпровець» у 1987 році. 29 січня 1988 року ним був сплачений до гаражного кооперативу «Придніпровець» вступний внесок у розмірі 300 рублів. У 1990 році [PERSON] повністю вніс пайовий внесок за гараж у розмірі 470 рублів (а.с. 28). 08 жовтня 1994 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб про що зроблено відповідний актовий запис № 467 (а.с. 62). 22 грудня 2007 року [PERSON], [INFO] склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не знаходилось, всі майнові права та обов'язки, які належать йому на день посвідчення заповіту, а також всі майнові права та обов'язки, які будуть належати йому на день смерті заповів [PERSON], [INFO] (а.с. 6, 56). Як вбачається з відповіді на адвокатський запит, [PERSON] після смерті чоловіка, [PERSON] з 2008 року стала користувачем гаражу [NUMBER] Гаражного кооперативу «Придніпровець» (а.с. 5). Відповідно до Статуту Гаражного кооперативу «Придніпровець» п. 1.11 кооператив в своїй діяльності керується Законом України «Про кооперацію», Цивільним кодексом України та іншими законодавчими актами України. Відповідно до п. 4.2 статуту передбачено, що вищим органом управління Кооперативу є загальні збори членів кооперативу; п. 4.2.3 статуту до основної і виняткової компетенції загальних зборів членів відноситься - прийняття рішень щодо володіння, користування та розпорядження майном. Як встановлено судом, рішенням загальних зборів членів кооперативу від 09 вересня 2010 року гараж [NUMBER] був переданий у користування [PERSON] після смерті її чоловіка, [PERSON] Відповідно до п. 4.3.4 правління кооперативу вирішує питання щодо вступу в члени Кооперативу і виключення з його; п. 5.1 членами кооперативу можуть бути громадяни, які мають гараж, наданий ним в користування Кооперативом, або побудований ними за власні кошти, або успадкований ними від померлих близьких, родичів або внаслідок дарування та мають автотранспортний засіб в ньому, якщо він зареєстрований на його ім'я, і якщо вони сплатили пайовий внесок. Відповідно до п. 5.3 статуту прийом в члени кооперативу здійснюється правлінням Кооперативу і затверджується рішенням загальних зборів членів Кооперативу; п. 5.10 статуту, член кооперативу, який повністю вніс свій пай за гараж, наданий йому в користування, або який побудував гараж за власні кошти, набуває право власності на це майно і вправі розпоряджатись ним на свій розсуд - продавати, заповідати, здавати в оренду, обміняти, вчиняти відносно нього інші угоди, що не заборонені законом. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 29 квітня 2008 року Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 438 (а.с. 19, 44). 28 вересня 2012 року [PERSON] звернулась до Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 43). 23 листопада 2012 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою та повідомили про кількість спадкоємців після померлого [PERSON] (а.с. 53). 23 листопада 2012 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину (а.с. 50). 14 грудня 2012 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу додаткових свідоцтв про право на спадщину (а.с. 63). Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 23.11.2012 року та 14.12.2012 року, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON], який помер [INFO], є його дочка [PERSON], [INFO] у розмірі 5/6 часток у спадщині (а.с. 29, 66, 84). Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом від 23.11.2012 року та 14.12.2012 року, спадкоємцем на 1/6 частку зазначеного у свідоцтві майна [PERSON] є його дружина [PERSON], [INFO] (а.с. 30, 65, 83). Як вбачається з копії паспорту виданого 01 вересня 1992 року, членом кооперативу зазначено [PERSON], проживаючого за адресою: [ADDRESS]. Також в даному паспорті зазначено щодо зміни власника гаражу, та зроблено запис від 09 вересня 2010 року щодо [PERSON] (а.с. 38). Відповідно до копії паспорту [NUMBER] Обслуговуючого ГК «Придніпровець» підписаного 09.09.2010 року головою правління, членом кооперативу та власником зазначена [PERSON], яка проживає у [ADDRESS] (а.с. 37-38). З відповіді на запит суду від 07 жовтня 2014 року № 12, підписаної головою правління Гаражного кооперативу «Придніпровець» Гусар О.Ф. вбачається, що на підставі рішення правління, та затвердження загальних зборів з 09.09.2010 року паспорт на гараж [NUMBER] був переоформлений (на підстав довідки про смерть [PERSON].) на [PERSON] Надати копію рішення правління та затвердження загальних зборів про прийом в члени кооперативу [PERSON] не має можливості, у зв'язку з тим, що на початку 2011 року документи були знищені під час пожежі (а.с. 94). З відповіді голови правління ГК «Придніпровець» від 07.10.2014 року № 11 встановлено, що на підставі рішення загальних зборів членів кооперативу від 09.09.2010 року гараж [NUMBER] був переданий у користування [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON], надати заяву про прийом в члени кооперативу від [PERSON] та копію рішення загальних зборів членів Кооперативу не має можливості у зв'язку з тим, що у 2011 році документи були знищені під час пожежі (а.с. 96). Дані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Статтею 1241 ЦК України передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. До обов'язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов'язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця. Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов'язкову частку. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також ст. 1 Протоколу № 1 до неї передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватись своїм майном, не допускаючи позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Прав власності є непорушним. В роз'ясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про кооперацію», вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу, які мають право приймати рішення з усіх питань діяльності кооперативу. Згідно ст. 19-1 Закону України «Про кооперацію» член гаражно-будівельного, гаражного має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. У разі викупу гаража член гаражно-будівельного, гаражного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом роз'яснювались учасникам процесу положення ст.ст. 10, 11, 57-60, 61 ЦПК України та наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, а також те, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі. Враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини справи та приймаючи до уваги вищезазначені норми матеріального права, суд приходить до висновку, що твердження відповідача що вона має першочергове право на гараж та прийняття її в члени гаражного кооперативу у зв'язку з тим, що будівництво гаража здійснювалось на спільні кошти з її чоловіком та те, що саме будівництво спірного гаражу здійснювалось її зятем [PERSON] не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Таким чином, рішення загальних зборів членів гаражного кооперативу «Придніпровець» від 09.09.2010 року про передачу у користування гаражу [NUMBER] [PERSON] після смерті її чоловіка, [PERSON] було прийнято без врахування прав та інтересів другого спадкоємця за заповітом [PERSON] Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Перевіривши та з'ясувавши всі необхідні обставини справи приймаючи до уваги норми діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], Гаражного кооперативу «Придніпровець», третя особа: Восьма Дніпропетровська державна нотаріальна контора про скасування рішення загальних зборів підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, суд вважає, що з відповідачів необхідно стягнути на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved