Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

08 листопада 2019 року [PERSON] в інтересах якої діє [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із позовом до [PERSON] про поділ майна, набутого під час шлюбу. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що з 14 лютого 2003 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 квітня 2019 року розірваний. Від шлюбу з відповідачем мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Під час перебування у шлюбі ними було придбано нерухоме майно, а саме трикімнатна квартира загальною площею 63,90 кв.м житловою 37,70 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку було зареєстровано за відповідачем. Позивачка посилаючись на те, що між нею та відповідачем виникли спори стосовно користування і володіння майном, набутим ними за час шлюбу, та що добровільної угоди щодо виділення часток у праві спільної власності між ними не досягнуто, просила визнати вказану квартиру спільним сумісним майном подружжя та виділити їй Ѕ частку трикімнатної квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Крім того, позивачка просила стягнути з відповідача половину судових витрат. Учасники справи та їх представники в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представники учасників справи надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності та відсутності позивача і відповідача. Представник позивачки - адвокат Афенді В.П. крім того в заяві вказав, що він та позивачка повністю підтримують позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на користь останньої половину судових витрат у розмірі 2275 грн. 25 коп. Представник відповідача - адвокат Шуліка-Гінкулова А.Г. в заяві зазначила, що відповідач не заперечує проти задоволення позову [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та стягнення з нього половини судових витрат. Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України). Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 2003 року, який розірвано рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 квітня 2019 року (а.с. 8). Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири серії ВВК № 026479 від 13 серпня 2004 року, у період шлюбу, відповідачем [PERSON] була придбана ціла трикімнатна квартира загальною площею 63,90 кв.м житловою 37,70 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.9), право власності на яку зареєстровано за останнім, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Очаківської міської філії Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації № 4742311 від 15 вересня 2004 року (зв.ст. а.с. 9). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. № 11 (далі - постанови Пленуму). Зі змісту п. 23 постанови Пленуму вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до п. 30 цієї ж постанови, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Отже тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним вище критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України. Враховуючи викладене та аналізуючи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що трикімнатна квартира [ADDRESS] , була набута сторонами як подружжям за час шлюбу, і вона належить їм на праві спільної сумісної власності, частки яких відповідно до ст. 70 СК України є рівними, а тому позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню, та поділу між сторонами підлягає нерухоме майно загальною вартістю 170100 грн., і вони мають право на 1/2 частку зазначеного спільного сумісного майна подружжя кожний, вартістю по 85050 грн. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачкою сплачено судові витрати всього у розмірі 4550 грн. 50 коп., з яких: судовий збір - 850 грн. 50 коп. та витрати пов`язані з розглядом справи, а саме: 1200 грн. - витрати з експертної оцінки вартості майна та 2500 грн. витрати на професійну правничу допомогу, що підтверджується відповідними квитанціями та товарним чеком (а.с. 1, зворотна сторона а.с. 13, 15). Таким чином, із врахуванням клопотання позивачки про стягнення з відповідача на її користь половини понесених нею судових витрат, з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути понесені останньою та документально підтверджені судові витрати в розмірі 2275 грн. 25 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved