Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

09.10.2020 року до суду звернувся позивач [PERSON] , з позовом про стягнення позичених коштів і процентів до відповідачів [PERSON] , і [PERSON] 29.10.2020 року до суду надійшли адресні довідки про реєстрацію місця проживання відповідачів фізичних осіб. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2020 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін на 14 грудня 2020 року Відповідачами відзив на позовну заяву не наданий. Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксація судового засідання технічними засобами не здійснювалась в зв`язку з неявкою в судове засідання учасників розгляду справи. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідачів борг в сумі 7185 грн., 33 коп., в рахунок отриманої 22.07.2019 року позики та проценти за користування позиченими коштами. Позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним: 22 липня 2019 року він надав відповідачам грошові кошти в сумі 12652 грн., а вони зобов`язувались повертати їх протягом 6-ти місяців рівними платежами, на підтвердження даного факту відповідачами була складена та видана йому відповідна розписка. Однак свої зобов`язання з повернення отриманих в позику грошових коштів відповідачі не виконали і досі залишаються винними йому 12652 грн., які позивач і просить стягнути з відповідачів. Також просить стягнути з відповідачів проценти в сумі 1718.67 виходячи облікової ставки Національного банку, оскільки в розписці не зазначено, що позика є безпроцентною, що й стало підставою звернення до суду Справа розглядалась в спрощеному провадженні без виклику сторін. на ч ас розгляду справи позивачем позовні вимоги не уточнені. Відповідачі відзив на позовну заяву не надали Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 22 липня 2019 року відповідачами [PERSON] , і [PERSON] , видана розписка, згідно якої вони підтвердили факт отримання від позивача, [PERSON] , грошових коштів в сумі 12652 грн., які зобов`язувались повернути протягом шести місяців рівними платежами. Такими чином між сторонами виникли правовідносини із договору позики. Відповідно до ст. 1046 ЦК України - \~За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч.1. 2 ст. 1047 ЦК України Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що договір позики між сторонами укладений в належній формі, оскільки відповідачами видана власноручно написана розписка на підтвердження укладення договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичайно ставляться. Відповідно до ст. 541 ЦК України - Солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України - У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Доказів того, що на час ухвалення рішення відповідачами повернений борг позивачу суду не надано. Позивач просить стягнути борг з кожного відповідача в рівних частинах. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення суми боргу з відповідачів підлягають задоволенню, та з кожного з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню борг в сумі по 6326.00 грн. Вирішуючи питання щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідачів відсотків за користування грошовими коштами, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України - Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно тексту розписки сторони не погоджували розмір відсотків за користування кредитними коштами. Проте і не зазначали, що позика є безпроцентною. Тому суд погоджується з вимогами позивача щодо стягнення з відповідачів відсотків за користування грошовими коштами в розмірі визначеному на рівні облікової ставки Національного банку України. В свою чергу, так як сторони погодили в розписці строки повернення грошових коштів: «протягом шести місяців рівними платежами», відповідно відсотки на рівні облікової ставки Національного банку України підлягають нарахування та стягненню з відповідачів протягом строку існування договірних зобов`язань, тобто шести місяців. Таким чином з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню відсотки за період з 22.07.2019 року по 22.01.2020 року. Відповідно розрахунок відсотків за період з 13.12.2019 року по 22.01.2020 року є наступним (12653 грн., х 0.135 % /365 дн. х 40 дн. = 187 грн. 20 коп. Загальна сума процентів за період з 22.07.2019 року по 22.01.2020 року складатиме : 271.07 грн. + 280.25 грн. + 263.27 грн. + 187.20 грн. = 1001. 79 грн. Таким чином з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню відсотки в рівних частинах по 500 грн. 90 коп. За період з 23.01.2020 року по день ухвалення рішення проценти з відповідачів не стягуються, оскільки нормами Цивільного кодексу України передбачений інший вид відповідальності за невиконання умов договору позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України - Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу. Таким чином за період з 23.01.2020 року по день ухвалення рішення позивач мав право вимагати з відповідачів \~сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Проте, позивач таких вимог до в відповідачів не заявляє. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі по 420 грн 40 коп. з кожного.

Outcome: partial