Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

08 лютого 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на вирішення питань щодо побуту та виховання сина. Відповідач вигнав її з сином з квартири, а тому вони були вимушені жити у батьків позивачки. Крім того, в квартирі були змінені замки і там\~ залишилися їх особисті речі. Всі ці події негативно вплинули як на психологічний, так і на здоровя дитини. Вважає, що шлюбні відносини фактично припинені і подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі.\~ Відповідач в судові засідання призначені на 17 жовтня 2017 року та 07 листопада 2017 року не з'явився. Надав суду заяву, в якій просить відкласти розгляд справи, додавши до заяви консультативну довідку про те, що йому рекомендовано обстеження у діагностичному центрі (компютерна томографія). При цьому заперечень на позов не надав, клопотань про надання строку для примирення також до суду не вносив. Тому, зважаючи на вказані обставини, а також на характер позовних вимог і на те, що позов про розірвання шлюбу подано до суду в лютому 2016 року, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, вислухавши присутніх учасників процесу, суд дійшов до переконання про задоволення позову на підставі наступного. Згідно свідоцтва про шлюб, 18 листопада 2000 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Шостка Шосткинського міськрайонного управління юстиції у Сумській області, актовий запис №465, зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище на «Безкоровайна» (а.с. 6). Також судом встановлено, що на теперішній час подружні відносини між сторонами фактично припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам дитини, оскільки за час подружнього життя сімейне життя не склалося через різні погляди на ведення спільного господарства та виховання дитини. Відсутність взаєморозуміння в сімї негативно впливає на психологічний стан позивача та дитини. Крім того сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Після того, як перестали проживати разом постійно перебувають у конфліктних відносинах. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Згідно ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам один одного. Приймаючи до уваги вищевикладене, те, що збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, і примушування до шлюбу не допускається, а судом встановлено, що сторони фактично не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, не бажають цього робити, і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечитиме інтересам один одного, тому суд вважає, що шлюб між сторонами слід припинити шляхом його розірвання. Судові витрати, згідно ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до задоволення позовних вимог.

Outcome: approved