Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

09 квітня 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання за нею в порядку спадкування за заповітом права власності на 1/2 частку земельних ділянок для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд та ведення особистого підсобного господарства в [ADDRESS] , а також 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами в [ADDRESS] . Позов вмотивовано тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно: земельну ділянку, що належала їй на праві власності, на підставі Державного акта на право приватної власності на землю Серії [NUMBER] від 21 липня 1999 року, а також прибудинкова земельна ділянка і житловий будинок по [ADDRESS] . Земельні ділянки площею 1,25 га і 0,60 га, призначені для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, що розташовані на території Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області, були передані [PERSON] на підставі рішення 49 сесії Вирівської сільської ради народних депутатів від 29 грудня 1993 року в приватну власність. На вказаній земельній ділянці побудовано: житловий будинок літ.А-І, прибудова літ.а, б, ганок літ.а1, літня кухня літ.Б, навіс літ.б1, сарай літ.В, погріб літ.п/д, №1, ворота №1, забор № 2-3, колодязь літ. К. Вартість зазначеного майна становить 85 964 гривні. Загальна вартість присадибних ділянок 162000 гривень. [PERSON] за життя склала заповіт, яким заповіла належне їй майно так: 1/2 частку всього майна вона залишила [PERSON] , а 1/2- [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожній. Після смерті [PERSON] позивач та [PERSON] звернулися до Улянівської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, на підставі яких було 27 травня 2014 року відкрито спадкову справу №67/2014. Батько позивача [PERSON] помер [INFO] . Мати позивач [PERSON] до дня смерті проживала у [ADDRESS] . [ADDRESS] . Спадщину прийняли її діти [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] шляхом користування присадибною ділянкою та зберіганням речей померлої за адресою: [ADDRESS] , а також зберіганням державного акта на земельну ділянку. Заповіт від імені померлої [PERSON] посвідчений виконкомом Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області за № 351 від 06 листопада 2000 року, не скасовувався та не відмінявся. Позивач вказує,\~що 27\~травня 2014\~року їй\~державним нотаріусом\~Улянівської державної\~нотаріальної контори\~було видане\~свідоцтво про\~право на\~спадщину за\~заповітом на\~частку пая,\~а саме:\~1/2\~частку земельної\~ділянки для\~ведення товарного\~сільськогосподарського виробництва\~площею 2,7935\~га,\~що розташована\~на території\~Вирівської сільської\~ради,\~яка належала\~спадкодавцеві на\~підставі державного\~акта на\~право приватної\~власності на\~землю Серії\~ [NUMBER] \~від 21\~липня 1999\~року, яке вона зареєструвала належним чином, на підтвердження чого вона додає витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Позивач зазначає, що її сестри [PERSON] та [PERSON] померли. [PERSON] була одружена з [PERSON] , шлюб між ними укладено 13 липня 1974 року. У померлої [PERSON] є син [PERSON] , [INFO] , а також син [PERSON] , [INFO] . Таким чином, діти [PERSON] та її чоловік є спадкоємцями першої черги на спадкування за законом після її смерті. Відомо, що заповіту вона не залишила. Померла [PERSON] 05 листопада 2014 року. Сестра позивача [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] 06 жовтня 1981 року, дошлюбне прізвище її було [PERSON] . Від шлюбу з [PERSON] у сестри народився [INFO] син [PERSON] . Чоловік сестри [PERSON] помер [INFO] . [PERSON] померла [INFO] , не залишивши заповіту. Фактично спадщину прийняв син сестри [PERSON] . На даний час право власності на спірний будинок в [ADDRESS] ні за ким не зареєстровано, побудований він на земельній ділянці, що була відведена для забудови і обслуговування житлового будинку та належала на праві користування спадкодавцеві. Рішенням Вирівської сільської ради від 29 грудня 1993 року цю земельну ділянку було передано у приватну власність користувачеві [PERSON] шляхом приватизації: земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, 0,60 га для ведення особистого підсобного господарства. Державний акт на вказані земельні ділянки [PERSON] за життя не оформляла. В погосподарській книзі Вирівської сільської ради зазначено, що забудовником, власником будинку і земельної ділянки по [ADDRESS] є [PERSON] . Позивач зазначає, Комунальним підприємством «Білопільське районне архітектурно-планувальне бюро» було проведено обстеження вказаного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та зроблено висновок, що він побудований із дотриманням державних будівельних норм і правил, об`єкти знаходяться на території земельної ділянки, не виходять за червону лінію вулиці, не порушують право власності суміжних землекористувачів. 14 січня 2019 року приватний нотаріус Бойко Оксана Іванівна видала позивачу постанову, якою відмовила у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з відсутністю правоустановлюючих документів на житловий будинок та земельні ділянки у [PERSON] та порадила звернутися до суду із позовом про визнання права власності. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, просить позов задоволити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні позов визнали, не заперечують проти визнання за позивачем права власності на вказане у позовній заяві спадкове майно. Третя особа Вирівська сільська рада Білопільського району Сумської області свого представника в судове засідання не направила, надіслали заяву про розгляд справи без їх участі, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в порядку, визначеному ч. 4 ст. 206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Судом встановлені наступні обставини. Згідно зі свідоцтвом про одруження батьків позивача [PERSON] та [PERSON] 12 жовтня 1949 року одружилися, після чого мати позивача змінила прізвище на [PERSON] (а.с.47). Позивач [PERSON] народилась [INFO] в сім`ї [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, а відповідно до свідоцтва про шлюб [PERSON] 19 листопада 1968 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , змінивши своє прізвище на [PERSON] (а.с.20, 21). Чоловік позивачки [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.22). Сестра позивачки [PERSON] 13 липня 1974 року уклала шлюб з [PERSON] , після чого змінила своє прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.14). [PERSON] є матір`ю дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.15,16) Померла [PERSON] 05 листопада 2014 року згідно зі свідоцтвом про смерть (а.с.13). Сестра позивача [PERSON] 06 жовтня 1981 року уклала шлюб із [PERSON] та змінила своє прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.19). Відповідно до свідоцтва про народження у [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] (а.с.12). Згідно зі свідоцтвами про смерть [PERSON] померла [INFO] , а її чоловік [PERSON] помер [INFO] (а.с.17, 18). Батько позивача [PERSON] помер [INFO] , а мати позивача [PERSON] померла [INFO] (а.с.48. 49). Відповідно до ст.ст.1216-1218\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За приписами статті 1222\~ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У відповідності до ч. 1, 2 статті 1236\~ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. 06 листопада 2000 року матір`ю позивача [PERSON] було складено заповіт, посвідчений секретарем Вирівської сільської ради, в якому вона заповіла на момент своє смерті майно : 1/2 частину [PERSON] і 1/2 частину [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.11). Відповідно до статті 381\~ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно з рішенням Вирівської сільської ради № 49 від 29 грудня 1993 року на підставі поданої [PERSON] , мешканкою [ADDRESS] заяви про приватизацію їй було передано у приватну власність земельні ділянки, що були раніше надані в межах норм, передбачених ст.ст.56, 57, 67 Земельного кодексу України, площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель (присадибна ділянка) та площею 0,60 га для ведення особистого підсобного господарства (а.с. 26). Відповідно до пункту 11 частини 1 статті 346 Цивільного кодексу України, право власності припиняється у разі смерті власника. З наданої Сумським обласним державним нотаріальним архівом копії Спадкової справи № 67/2014, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , вбачається, що у ній подані заяви про прийняття спадщини від імені [PERSON] , [PERSON] . У спадковій справі видано свідоцтва на ім`я [PERSON] про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку земельної ділянки площею 2,7935 га, розташованої на території Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області, яка належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Державного акта на право приватної власності на землю Серії [NUMBER] , виданого Вирівською сільською радою Білопільського району Сумської області 21 липня 1999 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № б/н, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] , призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/4 частку вказаної земельної ділянки (а.с.83-92). Згідно з інформаційною довідкою, виданою Білопільською районною державною нотаріальною конторою, після [PERSON] , яка померла [INFO] , було заведено 24 березня 2014 року спадкову справу № 67/2014, в якій видано два свідоцтва про право на спадщину від 27 травня 2014 року та від 10 квітня 2015 року (а.с.70). Згідно з витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі після смерті [INFO] [PERSON] було заведено 27 березня 2018 року спадкову справу №5/2018, в якій видано свідоцтво про право на спадщину [PERSON] від 21 травня 2018 року на 1/4 частку земельної ділянки площею 2,7935 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Вирівської сільської ради, кадастровий номер [NUMBER] . 21 травня 2018 року здійснено державну реєстрацію права власності [PERSON] на вказану частку земельної ділянки, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.28, 29). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 травня 2018 року воно видане [PERSON] на 1/4 частку земельної ділянки площею 2,7935 га, розташованої на території Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області, яка належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Улянівської державної нотаріальної контори Бойко Н.І. 10 квітня 2015 року за реєстровим № 600, право власності за яким зареєстроване державним нотірусом Улянівської державної нотаріальної контори 10 квітня 2015 року, номер запису про право власності 9356078. Кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] , призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 370433059206 (а.с.27). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27 травня 2014 року воно видане [PERSON] на 1/2 частку земельної ділянки площею 2,7935 га, розташованої на території Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області, яка належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Державного акта на право приватної власності на землю Серії [NUMBER] , виданого Вирівською сільською радою Білопільського району Сумської області 21 липня 1999 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № б/н, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] , призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 27 травня 2014 року нотаріусом здійснено державну реєстрацію права власності [PERSON] на вказану земельну ділянку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.44, 45). З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 27 травня 2014 року вбачається, що після смерті [INFO] спадкодавця [PERSON] було заведено 24 березня 2014 року спадкову справу №67/2014, в якій видане 27 травня 2014 року свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] [PERSON] (а.с.46). Як вбачається з довідок Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області [PERSON] , яка померла [INFO] , постійно проживала та була зареєстрована до дня смерті за адресою: [ADDRESS] одна. Згідно з об`єктом погосподарського обліку за 1991-1995 роки Вирівської сільської ради № 603 забудовником, власником будинку та земельної ділянки, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . [ADDRESS] був побудований в 1975 році [PERSON] . Заповіт від імені померлої [PERSON] посвідчений виконкомом Вирівської сільської ради за №351 від 06 листопада 2000 року, не скасовувався та не відмінявся. Спадщину після [PERSON] прийняли її діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] шляхом користування присадибною земельною ділянкою та зберіганням речей померлої за адресою: [ADDRESS] , а також зберіганням державного акта на земельну ділянку (а.с.23-25). Згідно з довідкою КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації Філіал «БГВД» житловий будинок за адресою: [ADDRESS] на праві власності за фізичною чи юридичною особою не зареєстрований (а.с.36). 28 листопада 2018 року [PERSON] було видано технічний паспорт на будинок [ADDRESS] , побудований в 1975 році, який складається з: житловий будинок літ.А-І, прибудова літ.а, б, ганок літ.а1, літня кухня літ.Б, навіс літ.б1, сарай літ.В, погріб літ.п/д, №1, ворота №1, забор № 2-3, колодязь літ. К. (30-33). Згідно з висновком та довідкою, виданими КП «Білопільске районне АПБ» житловий будинок [ADDRESS] був збудований з дотриманням ДБН та правил, будинок разом з господарськими будівлями знаходяться в межах земельної ділянки, не виходять за червону лінію вулиці, не знаходяться на суміжних земельних ділянках (а.с.34, 35). Відповідно до звітів про експертну грошову оцінку вартість земельної ділянки площею 0,2500 га, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої в с.Вири, становить 92 500 гривень; земельної ділянки площею 0,6000 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства, розташованої в с.Вири, становить 16 200 гривень; житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 63,1 кв.м, розташованого за адресою: [ADDRESS] , становить 85\~964 гривні (а.с.37-43). 14 січня 2109 року [PERSON] приватний нотаріус Білопільського районного нотаріального округу Бойко О.І. своєю постановою відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок із земельними ділянками в [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказані об`єкти (а.с.50). Згідно зі\~статтею 22\~Земельного кодексу\~України землі\~сільськогосподарського призначення\~передаються у\~власність та\~надаються у\~користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства. Статтею 40 ЗК України визначено, що громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами. Згідно з положеннями статті 81\~ЗК України громадяни України\~набувають права\~власності на\~земельні ділянки\~на підставі: безоплатної\~передачі із\~земель державної\~і комунальної\~власності; приватизації\~земельних ділянок,\~що були\~раніше надані\~їм у\~користування; прийняття спадщини. Відповідно до\~статті 87\~ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає, зокрема: при прийнятті\~спадщини на\~земельну ділянку\~двома або\~більше особами; за рішенням суду. Нормами статті 120 ЗК України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Згідно зі статтею 377\~ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до п.18 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~16.04.2004\~року №\~7\~«Про практику\~застосування судами\~земельного законодавства\~при розгляді\~цивільних справ» вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що з 1 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377\~ЦК і статті 120\~ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 року. Відповідно до норм ст.\~392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи зазначене, виходячи із зазначених норм закону, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved