Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

08 грудня 2016 року позивач звернулась до суду з цим позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона перебувала з відповідачем [PERSON] в шлюбі. Від спільного подружнього життя вони мають двох повнолітніх дітей: синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалось, рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області шлюб було розірвано. На даний час вони проживають окремо один від одного, припинили сімейно-шлюбні відносини і ведення спільного господарства, відновлювати розірвані відносини не збираються, та це і не можливо, бо у кожного своя сімя. Зараз вона тимчасово проживає в Автономній республіці Крим, повнолітні діти проживають разом з нею і знаходяться на її утриманні. На підставі рішення суду з відповідача на її користь стягувались аліменти на утримання двох дітей, коли вони були неповнолітніми. На даний час їх з відповідачем молодший син [PERSON] досяг повноліття, з 01 вересня 2016 року він навчається в Севастопольському коледжі сервісу та торгівлі за денною формою навчання, навчання за рахунок бюджету, навчання закінчується 30 червня 2019 року, що підтверджується довідкою №11-03/359 від 27.09.2016 року даного навчального закладу. Син не отримує стипендії, на повному державному утриманні та в шлюбі він не перебуває, ніде не працює, гуртожитком не забезпечений, проживає на «квартирі» і сплачує за проживання чималі кошти, тому є таким, що потребує матеріальної допомоги. Хоча син навчається в м. Севастополі, але проживає він фактично з нею та знаходиться на її утриманні, бо саме вона забезпечує сина всім необхідним для навчання, надає йому матеріальну допомогу, оплачує його витрати на навчання, харчування та проживання. Відповідач [PERSON] є батьком повнолітньої дитини, що підтверджується свідоцтвом про народження І-ЕЛ №307860 виданим 29 жовтня 1997 року відділом реєстрації актів громадянського стану. До досягнення сином повноліття відповідач сплачував аліменти на його утримання на підставі рішення суду, зараз відповідач не бажає добровільно виконувати свій батьківський обов'язок, який передбачений ст.199 Сімейного кодексу України, щодо утримання батьками повнолітніх дітей, що продовжують навчання. Добровільно допомоги на утримання повнолітньої дитини у звязку з його навчанням відповідач не надає, за таких обставин вона вимушена звернутись до суду з даною заявою для стягнення з відповідача на її користь аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача щомісячно у зв'язку з навчанням повнолітньої дитини та понесені витрати на юридичну допомогу. У судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги своєї довірительки підтримує повністю та просить задовольнити їх. В судове засідання відповідач надав заяву про розгляд справи у його відсутності, протии позову не заперечує, крім судових витрат. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Як встановлено судом, позивач перебувала з відповідачем [PERSON] в шлюбі. Від спільного подружнього життя вони мають двох повнолітніх дітей: синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалось, рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області шлюб було розірвано. На даний час вони проживають окремо один від одного, припинили сімейно-шлюбні відносини і ведення спільного господарства, відновлювати розірвані відносини не збираються, та це і не можливо, бо у кожного своя сімя. Зараз вона тимчасово проживає в Автономній республіці Крим, повнолітні діти проживають разом з нею і знаходяться на її утриманні. На підставі рішення суду з відповідача на її користь стягувались аліменти на утримання двох дітей, коли вони були неповнолітніми. На даний час їх з відповідачем молодший син [PERSON] досяг повноліття, з 01 вересня 2016 року він навчається в Севастопольському коледжі сервісу та торгівлі за денною формою навчання, навчання за рахунок бюджету, навчання закінчується 30 червня 2019 року, що підтверджується довідкою №11-03/359 від 27.09.2016 року даного навчального закладу. Син не отримує стипендії, на повному державному утриманні та в шлюбі він не перебуває, ніде не працює, гуртожитком не забезпечений, проживає на «квартирі» і сплачує за проживання чималі кошти, тому є таким, що потребує матеріальної допомоги. Хоча син навчається в м. Севастополі, але проживає він фактично з нею та знаходиться на її утриманні, бо саме вона забезпечує сина всім необхідним для навчання, надає йому матеріальну допомогу, оплачує його витрати на навчання, харчування та проживання. Відповідач [PERSON] є батьком повнолітньої дитини, що підтверджується свідоцтвом про народження І-ЕЛ №307860 виданим 29 жовтня 1997 року відділом реєстрації актів громадянського стану. До досягнення сином повноліття відповідач сплачував аліменти на його утримання на підставі рішення суду, зараз відповідач не бажає добровільно виконувати свій батьківський обов'язок, який передбачений ст.199 Сімейного кодексу України, щодо утримання батьками повнолітніх дітей, що продовжують навчання. Добровільно допомоги на утримання повнолітньої дитини у звязку з його навчанням відповідач не надає, за таких обставин вона вимушена звернутись до суду. Відповідач [PERSON], народився 23 серпня 1969 році в с. Домашлин Корюківського району Чернігівської області, українець, громадянин України, працює робітником на ПАТ «Словянскі шпалери «КФТП». З нього не утримуються стягнення по виконавчим листам, він не сплачує аліменти, відповідач не є інвалідом, не має пільг по сплаті судового збору. Матеріальне становище відповідача таке, що він може надавати матеріальну допомогу у звязку з навчанням повнолітньої дитини, інших утриманців відповідач не має. Виходячи з матеріального стану відповідача та потреб сина на навчання, аліменти необхідно стягувати в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача щомісячно. Відповідно до чинного сімейного законодавства, батьки зобовязані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Рішення суду підлягає обовязковому негайному виконанню в справах про стягнення аліментів. За таких обставин позов підлягає задоволенню у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача щомісячно, бо саме такий розмір аліментів не буде суперечити інтересам жодної із сторін. Оскільки позов задовольняється на користь позивача, то з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір, повязаний з розглядом даної цивільної справи, так як позивач по даній категорії справ звільнена від сплати судового збору згідно чинного законодавства, а також з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені нею витрати на юридичну допомогу згідно квитанції.

Outcome: approved