Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

10.06.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив визнати останніх такими, що втратили право користуватися житлом в належній йому на праві приватної власності квартирі [ADDRESS] (далі Квартира). Позовні вимоги обґрунтовує тим, що йому на праві власності належить Квартира, в якій зареєстровані його сестра [PERSON] та племінник [PERSON] відповідачі по справі. Останні в Квартирі не проживають та ніколи не проживали, однак при цьому продовжують перебувати на реєстраційному обліку і добровільно не бажають знятися з реєстрації, чим порушують його права та перешкоджає вільному розпорядженню майном. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити. Не заперечив щодо винесення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не прибули. Враховуючи те, що про час та місце судового розгляду вони були повідомлені належним чином, однак про причини неявки суду не повідомили, заперечення проти позову не подали, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Представник ІІІ особи органу опіки та піклування заперечила щодо задоволення позову, мотивуючи тим, що будуть порушені права дітей відповідача [PERSON] на житло. Заслухавши пояснення позивача та представника органу опіки, свідків, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить Квартира, в якій також, крім інших, зареєстрована його сестра [PERSON], відповідач по справі, її діти: повнолітній [PERSON], неповнолітні [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Останні за вказаною адресою від самого моменту їх реєстрації, тобто з 04.06.2013 року, не проживають, їх особисті речі в Квартирі відсутні та вони мають інше житло [ADDRESS], що підтверджується актом депутата міської ради від 04.06.2015 року та письмовими поясненнями сусідки позивача [PERSON] від 03.06.2015 року. Свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили в судовому засіданні факт не проживання сестри позивача [PERSON] разом зі своїми дітьми в Квартирі з моменту їх реєстрації. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, ст. 48 Закону України «Про власність»). На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. [PERSON] власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад 1 рік. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, Квартираналежить позивачу, відповідачі члени сімї власника житлового приміщення, не проживають в ній без поважних причин понад 1 рік, однак продовжують перебувати на реєстраційному обліку за вищезазначеною адресою, чим порушують права позивача, як власника, в тому числі, можливості на свій розсуд вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню. Визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, на думку суду, не буде порушенням прав її неповнолітніх дітей, зокрема частини 2 статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», оскільки згідно ст. 29 ЦК України особа може мати кілька місць проживання, а місцем проживання дитини є місце проживання її батьків або одного з них.

Outcome: approved