Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

09.10.14 р. позивач [PERSON] звернувся з позовом до ТОВ «Аліма-Т» та посилаючись на ст..ст.202,203,215 ЦК України, просив визнати недійсним договір дарування [ADDRESS], укладений 17.06.2011 р. між ТОВ «Аліма-Т» та ним- [PERSON] і [PERSON] за реєстровим № 1314 посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Звєрєвим А.М. та застосувати наслідки недійсності правочину шляхом вилучення з Єдиного реєстру прав власності на нерухоме майно запис № 28545434 про реєстрацію права власності на зазначену квартиру. В обґрунтування вимог, позивач посилається на те, що згідно договору дарування квартири від 17.06.11 року він -[PERSON] набув право власності на ? частину [ADDRESS]. Згідно п.1 вказаного договору, дарувальник ТОВ «Алдіма-Т» передав безоплатно у власність, а обдаровані [PERSON] та [PERSON] прийняли у власність [ADDRESS]. Відповідно до п.2 договору дарування [ADDRESS] належала дарувальнику ТОВ «Аліма-Т» на праві власності на підставі рішення Господарського суду Харківської області від 26.04.2011 року по справі №67/147-10 та ухвали цього суду від 18.05.11 року. Нещодавно йому- [PERSON] стали відомі обставини, що суттєво вплинули б на його воєвиявлення в разі, якщо б він дізнався або догадувався про наявність таких обставин в момент прийняття Дарунка від ТОВ «Аліма-Т», а саме нещодавно він дізнався, що згідно постанови Харківського апеляційного господарського суду від 10.05.12 року у справі № 67/147-10 рішення Господарського суду Харківської області від 26.04.11 року у справі № 67/147-10 було скасовано та прийняте нове рішення про відмову у задоволенні позову. Таким чином ТОВ «Аліма-Т» не мала права будь яким чином відчужувати [ADDRESS], так як юридично не мала права власності на цю квартиру, а тому всі правочини вчинені ТОВ «Аліма-Т» щодо квартири [ADDRESS] та інших квартир в цьому будинку є недійсними. Вважає, що в зв'язку з тим, що відповідач винив правочин договір дарування нерухомого майна на його позивача користь без права власності на це майно, а отже відповідач не мав права розпоряджатись, відчужувати вказане нерухоме майно, то такий правочин слід визнати недійсним, тобто таким, що не породжує реальних наслідків. а.с.1-3 20.02.15 року до суду була подана уточнена позовна заява від двох позивачів [PERSON] та [PERSON], які, посилаючись на ті самі обставини, які викладені у первісному позові, просять суд визнати недійсним Договір дарування квартири [ADDRESS], укладений 17.06.2011 р. між ТОВ «Аліма-Т» та [PERSON] і [PERSON] за реєстровим № 1314, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Звєрєвим А.М. та застосувати наслідки недійсності правочину шляхом вилучення з Єдиного реєстру прав власності на нерухоме майно запис № 28545434 про реєстрацію права власності на зазначену квартиру. а.с. 108-110 В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] підтримав позовні вимоги [PERSON], викладені в позовній та уточненій заяві, вказавши, що доповнень до викладеного в них не має та просив їх задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи в його відсутність. Представник відповідача ТОВ «Аліма-Т» в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду сповіщений належним чином через засоби масової інформації - газету «Час Київщини» та судовою повісткою, повідомлення повернулося з відміткою за закінченням встановленого строку зберігання, із заявою про розгляд справи за їх відсутності або про відкладення розгляду справи - не звертався, що дає підстави розглядати справу у його відсутність. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст..224 ЦПК України. 3-і особи в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи сповіщені належним чином, представник 3-ї особи- Реєстраційної служби ХМУЮ направив суду письмові заперечення проти позову в яких просив в задоволенні позовних вимог - відмовити ( а.с.70-74). Суд, заслухавши представника позивача , вивчивши матеріали справи та надані докази, вважає, що вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Юридичним наслідком укладення договору дарування є безповоротне припинення права власності у дарувальника на майно, що є предметом договору, та виникнення права власності на нього у обдарованого, тобто, правовою метою договору дарування є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної вигоди. Відповідно до ч.1 ст.718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Згідно ч.2 ст.719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Встановлено, що 17.06.2011 р. між ТОВ «Аліма-Т» (дарувальник), з одного боку, та [PERSON] і [PERSON] (обдаровуваними), було укладено договір, за умовами якого дарувальник та обдаровані, діючи добровільно, володіючи повним обсягом цивільної дієздатності, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений ними правочин (зокрема, з вимогами щодо недійсності правочину), підтверджуючи обізнаність із загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину, та згідно з вільним волевиявленням, котре відповідає їхній внутрішній волі, маючи на меті реальне настання правових наслідків, уклали договір дарування квартири, за яким дарувальник передав у власність обдаровуваним [PERSON] та [PERSON] (у рівних частинах кожному) однокімнатну квартиру [ADDRESS], а останні прийняли у власність вказану квартиру. Договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Звєрєвим А.М., зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за №1314 17.06.2011 р., за реєстровим № 28545434 зареєстровано Харківським міським бюро технічної інвентаризації . а.с. 7-8, 9 Відповідно п.8 договору право власності на квартиру, що дарується, переходить до Обдарованих з моменту передачі дарунка, про що буде свідчити одержання Обдарованими цього договору після його нотаріального посвідчення, а відповідно до п.10 договору вимоги законодавства щодо змісту й правових наслідків договору сторонам були роз'яснені нотаріусом. а.с.8 Згідно Договору дарування, квартира [ADDRESS] належить Дарувальнику на праві приватної власності на підставі Рішення господарського суду Харківської області від 26.04.2011 року по справі № 67/147-10, Ухвали цього суду від 18.05.11 року, право власності зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 19.05.11 року у КП ХМБТІ, витяг № 30020470 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданий КП ХМБТІ 19.05.11 року, реєстраційний № 28545434, номер запису 104765. а.с.7 Позивачі, висуваючи вимоги про визнання недійсним цього договору, свої вимоги обґрунтовують ч.1 ст.215 та ч.5 ст.203 ЦК України, посилаючись при цьому на те, що Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 10.05.12 року у справі № 67/147-10 рішення Господарського суду Харківської області від 26.04.11 року у справі № 67/147-10 було скасовано та прийняте нове рішення про відмову у задоволенні позову, в зв'язку з чим вважають, що відповідач ТОВ «Аліма-Т» не мала права будь яким чином відчужувати [ADDRESS], так як юридично не мала права власності на цю квартиру, а тому всі правочини вчинені ТОВ «Аліма-Т» щодо квартири [ADDRESS] та інших квартир в цьому будинку є недійсними, тобто такими, що не породжують правових наслідків для сторін. Так позивачі, висуваючи вимоги про визнання недійсним цього договору, свої вимоги обґрунтовують.1 ст.215 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Позивачі в позовній заяві, та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні стверджують, що договір дарування суперечить ч. 5 ст.203 ЦК України, оскільки договір дарування не спрямований на настання реальних правових наслідків, оскільки Дарувальник не має права власності на дарунок, на зазначену вище квартиру а тому не може розпоряджатися вказаним майном. Суд знаходить такі твердження позивача надуманими та звертає увагу, що на момент укладання Договору дарування, відповідач був власником квартири [ADDRESS], яка належала йому на праві приватної власності на підставі Рішення господарського суду Харківської області від 26.04.2011 року по справі № 67/147-10, Ухвали цього суду від 18.05.11 року, право власності на яку було зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 19.05.11 року у КП ХМБТІ, витяг № 30020470 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданий КП ХМБТІ 19.05.11 року, реєстраційний № 28545434, номер запису 104765, а тому на момент укладання Договору дарування відповідач як власник майна, мав право розпоряджатися ним та відчужувати і правочин був укладений в момент його вчинення з додержанням вимог, які встановлені ч.1- 3, 5 ст.203 ЦК України. Ані позивачами в позові, ані представником позивача [PERSON] не надано жодного доказу, що Договір дарування суперечать ч. 5 ст.203 ЦК України. Таким чином судом встановлено, що відповідач ТОВ «Аліма-Т» виразив своє волевиявлення по передачі належної йому кватири, усі сторони були особисто присутні у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу при укладенні угоди дарування квартири , угода не суперечить закону, посвідчена у встановленому порядку. Відповідно до ст..3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 60 ч.1 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Виходячи з встановлених обставин справи, суд вважає, що позивачі в своїх позовних вимогах та представник позивача [PERSON] не довели, що діями відповідача порушені їхні права та інтереси та, що їхні права невизнані або оспорювані, не довели, що існує спір по вище зазначеній квартирі, а тому суд вважає відсутніми підстави для визнання договору дарування недійсним. З огляду на викладене, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог щодо визнання недійсним договору дарування, а тому в позові слід відмовити. Позивачі не позбавлені можливості звернутися до суду з позовними вимогами з інших підстав. Оскільки суд відмовляє в задоволенні вимог позивачів про визнання договору дарування не дійсним , то відмовляє і в застосуванні наслідків недійсності правочину, оскільки їх позовна заява озаглавлена - про визнання недійсним правочину та застосування наслідків недійсності правочину. Проте, суд вважає необхідним роз'яснити позивачам, що ними невірно в резолютивній частині позовних вимог вказані (заявлені) вимоги щодо застосування наслідків недійсності правочину, так вони просили його здійснити шляхом вилучення із Єдиного реєстру прав власності на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності на [ADDRESS], проте відповідно до ч.2 ст.30 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дії або бездіяльність державного реєстратора можуть бути оскаржені в суді, проте спори, які виникають у цих відносинах, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] судовий збір, оскільки останнім він не сплачувався.

Outcome: approved