Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

08.12.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], зазначивши, що 27 серпня 1988 року вона з відповідачем зареєструвала шлюб у Раденській сільській раді Цюрупинського району Херсонської області, про що було зроблено актовий запис № 25.Від шлюбу мають двох повнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Сімейні відносини припинені у 2016 через несумісність характерів та різні погляди на життя. Майновий спір відсутній. На розірванні шлюбу наполягає. 01.02.2018 року від позивача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Після розірвання шлюбу просила залишити її чинне прізвище «[PERSON]». 01.02.2018 року відповідачем [PERSON] до суду подано заяву, в якій він позовні вимоги визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує, просить розгляд справи провести за його відсутністю. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, беручи до уваги заяву позивача та відповідача, суд вважає, що позов обґрунтований і на підставі ст. 110 СК України підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 27 серпня 1988 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований у Раденській сільській раді Цюрупинського району Херсонської області, про що було зроблено актовий запис № 25, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], видане відділом реєстрації актів цивільного стану Цюрупинського районного управління юстиції Херсонської області від 06.04.2007 року (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають двох повнолітніх дітей (а.с.7). Сімейні відносини сторони припинили у 2016 році через несумісність характерів та різні погляди на життя, наміру на відновлення сімейних відносин сторони не виказують. Майновий спір відсутній. Відповідно до положень ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя, що передбачено ст. 110 СК України. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. Згідно зі ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення, тому шлюб слід розірвати. Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, оскільки позивач наполягає на його розірванні, а відповідач проти його розірвання не заперечує, подружні стосунки між сторонами припинені з 2016 року, що свідчить про тривалість його формального існування, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу вважає за необхідне з'ясувати прізвище відповідача після розірвання шлюбу. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із положеннями ч.8 ст.294 ЦПК України, які на підставі ч.9 ст.10 ЦПК України, застосовуються і до позовного цивільного судочинства, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Враховуючи те, що позивач [PERSON] у заяві від 01.02.2018 року зазначила про те, що вона бажає надалі іменуватися прізвищем «[PERSON]», суд приходить висновку про необхідність залишення позивачеві її чинного прізвища. На пiдставi викладеного,

Outcome: approved