Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

09 лютого 2014 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська звернулась [PERSON] з позовом, в якому просила суд, з урахуванням уточнень, розірвати договір на туристичне обслуговування № 286693 від 10 січня 2015 року, укладений між нею та ТОВ «Ньюз Тревел», стягнути з ТОВ «Ньюз Тревел» на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 65254,27 гривень в рахунок відшкодування збитків та 30000,00 гривень в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилалась на те, що 10 січня 2015 року вона уклала договір на туристичне обслуговування № 286693 з ТОВ «Ньюз Тревел» та замовила туристичні послуги згідно з додатком № 1 до Договору. 14 січня 2015 року позивач сплатила грошові кошти в сумі 65254,27 гривень відповідно до рахунку № SF-286693 від 12 січня 2015 року за туристичні послуги за межами України на рахунок відповідача, що підтверджується копією квитанції № пн24982 від 14 січня 2015 року. 16 січня 2015 року відповідач розмістив на сайті компанії повідомлення про відміну усіх турів, починаючи з 17 січня 2015 року, в тому числі тих, документи на які вже видані. 20 січня 2015 року безпосередньо в офісі компанії позивач подала заяву про повернення коштів згідно процедури, яка була зареєстрована за вхідним № 52/3 від 20 січня 2015 року та прийнята уповноваженою особою [PERSON] В поданій заяві позивач просила повернути їй протягом одного банківського дня сплачені кошти за Договором № 286693 від 10 січня 2015 року. Станом на 20 лютого 2015 року відповідачем не було розірвано Договір №286693 та не відшкодовано завдані позивачу збитки, тим самим відповідач допускає порушення прав позивача, як споживача послуг, гарантовані чинним законодавством та Конституцією України. Окрім того, позивач вважає, що такими неправомірними діями відповідач завдав позивачу моральної шкоди. Так, позивач разом зі своїм чоловіком планували цю поїздку на протязі двох років, тим самим мали намір відсвяткувати тридцяту річницю свого весілля. Оскільки, як було зазначено у повідомленні ТОВ «Ньюз Тревел» 16 січня 2015 року, тур у який вона мала поїхати разом з чоловіком було скасовано, то через дану подію позивач зазнала тяжких душевних хвилювань, що спричинили виникнення у неї депресії та, як наслідок, необхідність прийняття лікарських препаратів. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду клопотання в якому просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених в позові та доказів, наявних в матеріалах справи. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином відповідно до вимог ст. 74 - 76 ЦПК України, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розряду справи до суду не звернувся, а також не скористався правом надання заперечень проти позову. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з чим суд, з метою недопущення порушення строків розгляду справи, передбачених ст. 157 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та вирішити справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 10 січня 2015 року між позивачем та ТОВ «Ньюз Тревел» було укладено Договір на туристичне обслуговування № 286693, відповідно до п. 2.2 якого Туроператор, за встановлену цим Договором плату, відповідно до замовлення Туриста, зобов'язується забезпечити бронювання та надання Туристу комплексу послуг, а Турист зобов'язується на умовах цього Договору прийняти та оплатити Туроператору вартість замовленого Турпродукту (а.с. 4 - 7). Згідно п. 2.4.1 Договору, Договір припиняє дію в цілому в разі, якщо Туроператор не має можливості підтвердити надання Туристу бажаного Туристичного продукту в термін 10 календарних днів з моменту підписання Договору, якщо альтернативні варіанти комплексних туристичних послуг Туристом відхиляються, при цьому оплачені Туристом кошти повертаються йому в повному обсязі. Відповідно до п. 3.1.5 Договору, Турист має право, зокрема на отримання комплексу туристичних послуг відповідно до прийнятого Замовлення. Пунктом 3.1.6 Договору передбачено, що Турист також має право на відшкодування збитків, заподіяних внаслідок невиконання або неналежного виконання умов Договору іншою Стороною при дотриманні вимог, передбачених п.3.3 Договору. Відповідно до умов п. 3.3.4 Договору Туроператор зобов'язаний за умовами повної сплати вартості Туристичного продукту Туристом у строки встановлені даним Договором для підтвердження статусу Туриста, забезпечити Туриста необхідними документами: ваучерами, страховими полісами, авіаквітками на авіарейси, квитками на інший вид транспорту, згідно з графіком відправлення за маршрутом, вказаним у замовлені. Згідно п. 4.1 Договору загальна вартість туристичних послуг (Туристичного продукту) розраховується на момент звернення Туриста до Туроператора та в разі звернення до офісу Туроператора зазначається в даному Договорі. У випадку звільнення бронювання в Інтернет магазині Туроператора вартість послуг відображається в графі «Цена» та після здійснення замовлення відображається в Заявці в графі «Стоимость». Розрахункова вартість для Туристів, які звернулися до офісу компанії становить 3381,055 доларів по курсу 19,31 гривень за 1 долар. Всі суперечливі питання чи розбіжності, що можуть виникнути з даного Договору чи в зв'язку з ним, будуть, по можливості, вирішуватися шляхом переговорів між Сторонами. При неможливості такого вирішення, суперечливі питання і розбіжності розглядаються в порядку, встановленому законодавством України, в українських судах (п. 8.7 Договору). Згідно п. 6.1 Договору у випадку порушення (невиконання чи неналежного виконання) своїх зобов'язань за Договором однією із Сторін, Сторона, що порушила своє зобов'язання, несе відповідальність відповідно до чинного законодавства України. Відповідно до Замовлення на бронювання туристичних послуг, позивач замовила у відповідача курортний тур до країни Таїланд, на період з 01 лютого 2015 року по 13 лютого 2015 року (а.с. 7 зворот). 14 січня 2015 року, на виконання вимог Договору на туристичне обслуговування №286693 від 10 січня 2015 року, позивачем були сплачені грошові кошти в розмірі 65254,27 гривень, що підтверджується дублікатом квитанції № пн24982 від 14 січня 2015 року (а.с. 11 - 12). 16 січня 2015 року відповідач розмістив на сайті компанії повідомлення про відміну усіх турів, починаючи з 17 січня 2015 року (а.с.15 - 17). 20 січня 2015 року позивач подала відповідачу заяву, яка була зареєстрована за вхідним №52/3 від 20 січня 2015 року, в якій просила ТОВ «Ньюз Тревел» повернути їй протягом одного банківського дня сплачені кошти за Договором № 286693 від 10 січня 2015 року (а.с. 9 - 10). Станом на 20 лютого 2015 року відповідачем не було розірвано Договір №286693 та не відшкодовано завдані позивачу збитки. Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами Цивільного кодексу України, ЗУ «Про захист прав споживачів». Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 203 ЦК України зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо невстановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Так, відповідно до норм ст.ст. 3, 6, 11, 627 ЦК України, підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої ним шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору Статтею 653 ЦК України зазначено, якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Відповідно до ст. 678 ЦК України, у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми. Відповідно до ст. 906 ЦК України, збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до норм ст. 907 ЦК України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. У відповідності до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, в судовому засіданні було встановлено факт укладення між позивачем та відповідачем Договору на туристичне обслуговування № 286693 від 10 січня 2015 року, відповідно до якого позивач повинен був оплатити замовлений ним туристичний тур, а відповідач, в свою чергу, повинен був надати клієнту відповідні туристичні послуги, обумовлені умовами договору. З наданих позивачем доказів вбачається, що [PERSON] зобов'язання щодо оплати замовлених послуг виконала в повному обсязі та сплатила на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 65254,27 гривень. В порушення умов договору, відповідачем не були надані позивачу туристичні послуги, обумовлені Договору на туристичне обслуговування № 286693 від 10 січня 2015 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, доказів, на спростування позовних вимог суду не надав, зокрема не підтвердив факту повернення позивачу сплачених нею грошових коштів згідно умов укладеного договору у зв'язку з неможливістю виконання його відповідачем. Вирішуючи питання щодо позовних вимог [PERSON], приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення між позивачем та відповідачем Договору на туристичне обслуговування № 286693 від 10 січня 2015 року із дотриманням вимог діючого законодавства, та факту виконання позивачем взятих на себе обов'язків щодо оплати замовлених послуг, що підтверджується дублікатом квитанції №пн24982 від 14 січня 2015 року, а також встановлено факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань за даним договором, а саме - ненадання обумовлених в договорі послуг з туристичного обслуговування, що порушує вимог ст. 901 ЦК України та права споживача [PERSON], суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині розірвання договору та стягнення грошових коштів, сплачених [PERSON] на користь відповідача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача грошові кошти у сумі 30000,00 гривень в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, суд дійшов наступного висновку. Так, відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її прав. Згідно зі ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином, при вирішенні спорів про відшкодування моральної шкоди за вказаними нормами права доказуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України закріплено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Тобто, процесуальними нормами встановлено, як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказів за виключенням випадків, передбачених в ст.ст. 134 - 137 ЦПК України. Судом встановлено, що в матеріалах справи не міститься будь-яких доказів в обґрунтування та підтвердження позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди з відповідача, її співмірності відносно спричинених моральних страждань, наявність яких позивач також мала довести суду. Зокрема, позивачем не було надано суду жодних доказів на підтвердження факту погіршення стану її здоров'я та, як наслідок, купівлі обумовлених нею в позовній заяві лікарських препаратів на його відновлення (висновку або рекомендацій лікаря, рецептів, квитанцій про оплату медичних препаратів тощо). Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано жодних належних доказів, що можуть об'єктивно довести завдання моральної шкоди. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм цивільного законодавства, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] до ТОВ «Ньюз Тревел» про розірвання договору та стягнення грошових коштів. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України та враховуючи результат вирішення справи, з урахуванням того, що позивач звільнена від сплати судового збору, суд вважає за необхідне судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 652,54 гривень стягнути з відповідача на користь держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial