Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

09 липня 2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] щодо розірвання шлюбу, зареєстрованого між ними 11 лютого 2000 року у Яреськівській сільській раді Шишацького району Полтавської області та стягнення аліментів на її користь на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], 2004 року народження в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку відповідача, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення донькою повноліття. Після розірвання шлюбу просила залишити за собою прізвище «[PERSON]». В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають доньку - [PERSON], яка проживає разом з позивачем. Спільне життя з відповідачем не склалося через зловживання ним спиртними напоями. На протязі 4 років подружжя разом не проживає та не веде спільне господарство. На утримання неповнолітньої доньки відповідач кошти надає нерегулярно та лише на прохання позивача. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та прохала їх задовольнити. Надала пояснення аналогічні, викладеним нею у позовній заяві. Додатково пояснила, що шлюб розриває вдруге, збереження сім'ї вважає неможливим, матеріальних претензій до відповідача не має. На даний час відповідач надає матеріальну допомогу на утримання дитини, але надає її несистематично та іноді з запізненням. Відповідач не має інших неповнолітніх дітей та непрацездатних утриманців, є пенсіонером органів внутрішніх справ. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав письмову заяву про визнання позову в повному обсязі, та проведення розгляду справи у його відсутність. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, є безумовним, а тому позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] 11 лютого 2000 року зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим у день реєстрації шлюбу Яреськівською сільською радою Шишацького району Полтавської області, актовий запис № 2 (а.с. 4). Сторони мають спільну доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER], виданим 15 вересня 2004 року Яреськівською сільською радою Шишацького району Полтавської області, актовий запис № 25 (а.с. 5). Згідно довідки Яреськівської сільської ради Шишацького району Полтавської області від 08.07.2015 № 2189 [PERSON], 2004 р.н. проживає разом з позивачем [PERSON] у с. Яреськи Шишацького району Полтавської області, вул. Ротібнича,15 (ас.6) Судом встановлено, що шлюб сторони розривають вперше, на протязі останніх 4-х років проживають окремо один від одного, а отже шлюб має формальний характер. Майнових претензій сторони один до одного не висловлюють. Ними досягнуто домовленість щодо проживання спільної дитини разом з матір'ю (позивачем). Відповідач погоджується на виплату аліментів для утримання неповнолітньої дитини у зазначеному позивачем розмірі, являючись пенсіонером ОВС має джерело доходу у вигляді державної пенсії. У відповідача немає інших неповнолітніх дітей, непрацездатних членів сім'ї чи близьких родичів, які перебувають на його утриманні. Скарг на стан здоров'я від нього до суду не надходило. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За змістом ст. ст. 54, 55 СК України базовою засадою побудови сімейних відносин є рівність чоловіка і жінки, взаємні почуття любові і поваги, взаємодопомоги і підтримки. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно зі ст.112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч.2 ст.182 СК України. Враховуючи те, що подальше спільне життя подружжя неможливе, оскільки це суперечило б волі та інтересам щонайменше одного з них, а неповнолітня дитина, яка проживає разом з матір'ю (позивачем) потребує належного утримання від обох батьків, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині розірвання шлюбу та стягнення аліментів. На прохання позивача, відповідно до вимог ст. 113 СК України, суд вважає необхідним залишити за нею після розірвання шлюбу прізвище «[PERSON]». Враховуючи те, що позивач просила залишити судові витрати у справі у вигляді сплаченого нею судового збору у сумі 243,60 грн. за собою, суд вважає недоцільним покладати їх на відповідача. В той же час зважаючи на те, що позивач була звільнена від сплати судових витрат в частині позовних вимог про стягнення аліментів, судовий збір у розмірі 243,60 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved