Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

09.02.2016 року позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача боргу у сумі 103648 грн. та судових витрат. Підставою для позову стало те, що 03.09.2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики згідно якого перший передав, а друга отримала 4000 доларів США без кінцевої дати повернення боргу, але з умовою повернення боргу на першу вимогу, протягом 1 місяця. На підтвердження договору позики відповідач написала відповідну розписку. Наприкінці 2015 року позивач звернувся з усною вимогою до відповідача щодо повернення боргу, однак остання відмовилась, посилаючись на відсутність вільних коштів. Відповідно до офіційного курсу гривні до долара США який на 07.02.2016 року складав 2591,2994 грн. до 100 доларів США, загальна сума заборгованості складає 103648 грн. В судове засідання позивач не зявився, а надав заяву в якій позов підтримав повністю та просив його задовольнити, згоден на заочний розгляд справи, а також надав оригінал боргової розписки. В судове засідання [PERSON] повторно не зявилась, хоча про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, заперечень по суті позову не надала. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Ст. 60 ч.1 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з цього, суд знаходить, що в судовому засіданні доведено те, що 03.09.2010 року [PERSON] взяла в борг у [PERSON] 4000 доларів США та зобовязалась повернути вказані кошти на першу ж вимогу. Вказані зобовязання свідчать про укладення сторонами договору займу, який було оформлено за домовленістю сторін, в простій письмовій формі, шляхом видачі відповідачем розписки. Форма обрана сторонами для укладення даного договору, відповідає вимогам ст.ст. 207, 208, 1047 ЦК України і є належним підтвердженням наявності відповідних договірних відносин між сторонами та передачі грошей, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України. Згідно з загальними умовами виконання зобовязань, встановлених нормами ст. 526 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Правовими нормами ст. 1049 ЦК України також передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, або речі, визначеними родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Між тим, в порушення наведених норм відповідач взяті на себе зобовязання не виконав належним чином, оскільки суму займу не повернув позивачу в зазначений в договорі строк. За таких обставин, грошові кошти, отримані відповідачем в наслідок виконання зобовязань позивачем, за договором займу, в звязку із сплином строку їх повернення безпідставно утримуються [PERSON] і відповідно до положень ст. 1212 ч.3 п.3 ЦК України, підлягають поверненню позивачу, а тому на його користь з відповідача необхідно стягнути 103648 грн. боргу, задовольнивши позовні вимоги повністю. На підставі ст. 88 ч.1 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 1036,48 грн.

Outcome: approved