Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

07 червня 2017 року до суду надійшов вищевказаний цивільний позов, у якому приватне акціонерне товариство «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» просить виселити [PERSON] з гуртожитку за адресою: м.Дніпро, вул.Алтайська-19А, без надання іншого житлового приміщення. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що підприємству приватне акціонерне товариство «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» на праві власності належить житлове приміщення - гуртожиток для працівників заводу, загальною площею 1722,4 кв.м, яке знаходиться за адресою: м.Дніпро вул.Алтайська-19А. Гуртожиток передано позивачу міністерством транспорту України 23.04.2001р. і він знаходиться на балансі та у статутному фонді позивача. Відповідач проживає у кімнаті № 50, площею 19,7 кв.м., яка була виділена їй адміністрацією у липні 2006р., як працівнику підприємства. Наказом № 433к від 01.06.2006р. відповідач прийнята на роботу учнем апаратника хімводоочищення. Наказом № 330к від 23.02.2015р. відповідач звільнилася з роботи за власним бажанням, що підтверджується копією її заяви. Згідно з ч.2 ст.132 ЖК України, працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку у звязку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин. Відповідно до ч.3 ст.132 ЖК України особи, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в ч. 2 цієї статті, а також особи, перелічені у ст.125 цього Кодексу, можуть бути виселені лише з наданням їм іншого жилого приміщення». У відповідача не було поважних причин звільнятися за власним бажанням, отже, якщо поважної причини не було, підприємство має право вимагати від працівника звільнити кімнату в гуртожитку, яку вона займала, коли працювала. До вересня 2016р. відповідач проживала в кімнаті з двома малолітніми дітьми, тому адміністрація не могла її виселити. Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 21.09.2016р. відповідач позбавлена батьківських прав у відношенні двох своїх малолітніх дітей. На даний час дітей забрав їх батько і вони проживають у нього. Відповідач проживає в кімнаті гуртожитку одна. Відповідач ніде не працює, веде аморальний образ життя, за проживання в гуртожитку не платить і має заборгованість в сумі 25781,71 грн. Договір на оренду(користування) жилим приміщенням відповідач укладати відмовляється. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Відповідач у судові засідання двічі підряд не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлена належним чином, заяв про розгляд справи за її відсутності не подавала. За таких обставин, у порядку передбаченому ч.1 ст.224 ЦПК України, суд за згодою позивача вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у ній доказів, з ухваленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до наказу Міністерства транспорту України №234 від 23.04.2001р. «Про перетворення Дніпропетровського тепловозоремонтного заводу у відкрите акціонерне товариство» і акту передачі нерухомого майна у власність ВАТ «ДТРЗ» від 23.04.2001р. № 234, а також наказу №836 від 22.11.2010р. щодо визначення типу товариства ВАТ «ДТРЗ» як приватного, гуртожиток по вул.Алтайська-19а у м.Дніпропетровську належить ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» та переданий до статутного фонду ПрАТ «ДТРЗ» (а.с.4-8). 01.06.2006р. відповідач була прийнята на роботу на підприємство позивача учнем апаратника хімводоочищення, що підтверджується копією наказу про прийом на роботу №433к від 01.06.2006р. (а.с.24). Відповідачу, як працівнику підприємства, адміністрацією підприємства була виділена кімната у гуртожитку №50, площею 19,7 кв.м, що знаходиться за адресою: м.Дніпро, вул.Алтайська 19А, згідно з довідкою наданою адресно-довідковим підрозділом ГУ ДМС України у Дніпропетровській області відповідач зареєстрована з 02.02.2009р., за адресою: вул.Алтайська-19а у м.Дніпропетровську (а.с.43). Згідно з наказом приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» №330к від 23.02.2015р. відповідача було звільнено з займаної посади за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України, на підставі її заяви від 23.02.2015р. (а.с.25-26) До вересня 2016р. відповідач проживала в кімнаті з двома малолітніми дітьми. Згідно з рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 21.09.2016р. відповідача позбавлено батьківських прав у відношенні її малолітніх дітей: [PERSON], 19.10.2008р.н. і [PERSON], 22.07.2011р.н. (а.с.29-32). Відповідно до актів про факт передачі дітей від 19.04.2016р. діти відповідача були передані батькові - [PERSON] (а.с.33-34). Як зазначає позивач, відповідач використовує для проживання кімнату № 50, загальною площею 19,7 кв.м в указаному гуртожитку без правових підстав. Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог статті 127 ЖК України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Відповідно до ч.2 ст.132 ЖК України працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку у звязку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин. Відповідно до ч.1 ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Таким чином, суд доходить висновку про необхідність усунення перешкод у користуванні позивачем належного йому майна, оскільки відповідач була звільнена на підставі ст.38 КЗпП України, не є робітником підприємства, тож не має права на проживання у гуртожитку, а відтак займає кімнату №50 у гуртожитку за адресою: м.Дніпро, вул.Алтайська 19А без правових підстав, чим порушує права позивача, а також може бути виселена без надання іншого жилого приміщення, у зв'язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд виходить із положень ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved