Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

09.09.2015 р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та згідно доповненої позовної заяви від 09.12.2015 р. просить визнати наказ в.о. директора КП «ТМО» від 07.07.2015р. №157 „Про притягнення до дисциплінарної відповідальності про застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді - догани, за бездіяльність в організації опублікування оголошення про другий етап гідравлічних опресувань теплових мереж, неправомірним та скасувати його; стягнути з КП «ТМО» в його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні; визнати, що звільнення було вимушене під тиском та поновити його на посаді начальника виробничо-технічної служби КП «ТМО» з відповідним окладом згідно штатного розкладу; стягнути з відповідача на його користь заподіяну моральну шкоду в розмірі 28000 гривень; притягнути до відповідальності посадових осіб КП «ТМО» винних у затриманні заробітної плати та порушенні вимог трудового законодавства, що повязано з його звільненням. (а.с. 2 5, 38 46) При цьому посилається на те, що фактично на протязі серпня та вересня із-за розбіжностей у підходах до роботи виробничо-технічної служби керівництво в особах заступника директора з виробництва [PERSON], головного інженера [PERSON] та начальника служби персоналу [PERSON] почало висловлюватись, щоб він звільнився з власної ініціативи або у кращому випадку підшукував собі роботу в іншому підрозділі підприємства. Він не погоджувався та продовжував працювати. Керівництво продовжувало „підшукувати підстави для його звільнення. Йому не виплачували заробітну плату, не надавали чергову щорічну відпуску, погрожували примусовим звільненням, хоча обєктивних причин для цього не було та продовжували цинічно псувати його ділову репутацію. Його нервовий та психологічний стан знаходився на межі зриву, тож 25.09.2015 року йому все ж таки прийшлось звільнитись. Суттєво порушуючи його права у період червня - вересня 2015 р. заробітна плата виплачувалась не своєчасно і з суттєвою затримкою. Так заробітна плата за червень виплачена 18 серпня, за липень 21 вересня, за серпень фактично виплачено на дату звільнення 25 вересня. Розрахунок при звільнені виплачено також з затримкою фактично 29 вересня, а остаточний розрахунок 23 жовтня і при цьому підприємство не виплатило компенсацію за час затримки. Також йому було відмовлено у наданні відпустки, на яку він мав право. Адміністрація постійно порушувала його права, фактично безпідставно звинувачувала у систематичному невиконанні ним трудового договору та посадових обовязків, підшукувала можливі документальні підстави, відмовляла у щорічній відпустці, здійснювала моральний тиск та інше для його звільнення. Адміністрація також не надала йому можливості у виборі вакантних посад у межах підприємства, з яких він мав би можливість вибрати для переводу. З початку переслідувань йому ставало не по собі і вже наприкінці липня стан його самопочуття значно погіршився: він втрачав задоволення не тільки від роботи а й життя, не міг достатньою мірою сконцентруватись на деяких документах але продовжував виконувати свої обовязки, зявилась слабкість, дратівливість, і відсутність бажання у спілкуванні, безсоння, часто переслідував головний біль, і підвищувалась температура, у звязку з чим він знаходився на лікарняному. Вже після звільнення його нервовий стан також в не найкращому стані, так як до всього додались інші симптоми нервового характеру та 16.10.2015р. йому прийшлось звернутись до невропатолога та пройти курс лікування. Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, вважає його не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, надав суду письмові пояснення на позовну заяву та заяву про застосування строків позовної давності. Вислухавши пояснення сторін, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працював начальником виробничо-технічної служби Комунального підприємства „Теплопостачання міста [PERSON]. 26.06.2015 р. у виробничо-технічну службу КП «Теплопо\-стачання міста [PERSON]» було направлено погоджений в департаменті міського господарства Одеської міської ради графік проведення 2-го етапу гідравлічних опресувань, для опубліку\-вання попередження про строки гідравлічних випробувань у газеті «Одесский вестникь» з датою виходу 04.07.2015 р. (а.с. 11) 07.07.2015 р. наказом КП „Теплопостачання міста [PERSON] № 175 [PERSON] було оголошено догану за зрив строків гідравлічних опресувань 2 етапу. Підставою вказаного наказу стали: службова записка заступника директора по виробництву [PERSON], доповідна записка головного інженера [PERSON] та пояснювальна записка начальника виробничо-технічної служби [PERSON] 13.07.2015 р. [PERSON] ознайомився з вказаним наказом та зазначив, що з наказом не згодний. (а.с. 8 - 10) В судовому засіданні позивач пояснив, що як публікація, так і графік проведення опресувань трубопроводів були дійсно перенесені, але вважає, що це було зроблено не з його вини. Разом з тим, як вбачається з наказу № 66 від 20.03.2015 р. в КП „Теплопостачання міста [PERSON] було розроблено графіки проведення робіт на літньо-осінній період для підготовки до наступного опалювального сезону. (а.с. 68) Крім того, як пояснили допитані судом свідки, саме в функціональні обовязки [PERSON], як начальника виробничо-технічної служби, входили такі публікації та складання графіків. Зазначене підтверджується доповідними записками головного інженера підприємства [PERSON], заступника директора по виробництву [PERSON], наданими суду графіком, доповідною запискою [PERSON], текстами обяв. (а.с. 9 13, 17 - 18) Несвоєчасно виконані роботи потягли за собою перенесення виконання цих робіт на більш пізній термін, що в рамках міста [PERSON] потягло за собою негативні наслідки, отже зазначеним наказом № 175 від 07.07.2015 р. [PERSON] правомірно притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Наказом № 1068-к від 25.09.2015 р. [PERSON] було звільнено з посади начальника виробничо-технічної служби Комунального підприємства „Теплопостачання міста [PERSON] за згодою сторін за ст. 36 п. 1 КЗпП України. Підставою для прийняття вказаного наказу була особиста заява [PERSON] Цей наказ позивач оспорив подавши додаткові позовні вимоги 09.12.2015 р. (а.с. 48) Відповідно до вимог ст. 233 КЗпП України [PERSON] мав право звернутися до суду з приводу оскарження правомірності його звільнення на протязі одного місяця, разом з тим цей строк був ним пропущений без поважних причин. За вказаних обставин не підлягають задоволенню й вимога щодо стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Крім того, будь-яких доказів заподіяння позивачу моральної шкоди за порушення його трудових прав позивачем не надано, тому не підлягає задоволенню й вимога щодо стягнення моральної шкоди. Разом з тим, судом встановлено, що після звільнення [PERSON] з займаної ним посади повний розрахунок з ним було здійснено з порушенням вимог ст.116 КЗпП України лише 23.10.2015 року, що підтверджується довідкою наданою підприємством. (а.с. 47) Таким чином, на користь позивача з відповідача слід стягнути середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 26.09.2015 р. по 23.10.2015 р. з відрахуванням податків та зборі, шляхом зобовязання КП Теплопостачання виплатити розраховані ними суми.

Outcome: partial