Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

08 лютого 2016 року позивач звернувся до суду із позовною заявою в якій просила стягнути з [PERSON] на її користь 385350,00 (триста вісімдесят пять тисяч триста пятдесят) гривень основного боргу та судові витрати витрати в розмірі 3853,50 гривень. Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином рекомендованим повідомленням. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного належним чином, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, ознайомившись та дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав: 06 серпня 2010 р. [PERSON] взяла у [PERSON] в борг гроші в розмірі 15000,00 (пятнадцять тисяч) доларів США під 2% у місяць строком на 6 (шість) місяців. У обумовлений домовленістю строк відповідач гроші не повернула, тому позивач продовжила термін повернення грошей до 06.05.2011 року під 2% у місяць. Договорні відносини щодо укладання договору позики, позивачем та відповідачем, були оформленні письмово, що підтверджується розпискою відповідача від 06.08.2010 року, яка міститься в матеріалах справи. Сума основного боргу, станом на день складання позовної заяви, становить 385350,00 гривень (15000 доларів США *325,65 гривень =385350,00 гривень). Не зважаючи на неодноразові звернення позивачки, [PERSON] суму боргу не повернула. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник забовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він забовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цого Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового забовязання. На підставі викладенного, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved