Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

08.09.2020 року позивачка звернулась з позовом до [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , про припинення права власності на 1/6 частку квартири [ADDRESS] з виплатою позивачкою грошової компенсації на користь відповідача, визнання за позивачкою права власності на цю частину квартири, посилаючись на те, що відповідач не проживає в спірній квартирі, маючи інше житло, не цікавиться квартирою, не несе витрат по її утриманню, вони не мають родинних стосунків, проживати разом в однокімнатній квартирі не можуть і спільне користування нею неможливе. У позовній заяві позивачка посилається на те, що сторони є співвласниками квартири [ADDRESS] . Згідно з даними технічного паспорту на квартиру - це однокімнатна загальною площею 30,6 кв. м і складається з: житлової кімнати площею 17,2 кв. м, кухні площею 6,0 кв. м, санвузла площею 2,8 кв. м, коридору площею 4,6 кв. м. Частка позивача у квартирі становить 5/6: - 2/3 частки належить позивачу на підставі договору дарування від 25.09.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шандибою Л.І., право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстровим № 2327; - 1/6 частка належить позивачу на підставі договору дарування від 28.12.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шандибою Л.І., право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстровим № 8-2247. Частка відповідача у квартирі становить 1/6 частину квартири на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 02.12.2009 року та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 08.09.2010 року, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10.08.2020 року. Вказує, що частка відповідача є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, оскільки співвласники є сторонніми один до одного особами, що унеможливлює їхнє спільне мешкання у спірній однокімнатній квартирі; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї, виходячи з того, що відповідач постійно мешкає разом зі своєю матір`ю та є співвласником з нею в рівних долях квартири за адресою [ADDRESS] , загальною площею 62,0 кв. м, де відповідач має окрему кімнату. Згідно Звіту про оцінку майна № 20-476 від 12.03.2020 року, складеного ТОВ «Агентство Експертної оцінки України», ринкова вартість квартири складає 459 450,00 грн., відповідно ринкова вартість 1/6 частки відповідача у квартирі складає 76575,00 грн. Вважає, що все вище наведене свідчить, що в даних правовідносинах дотримані усі обов`язкові умови для припинення права власності на частку у спірній квартирі, передбачені ст. 365 ЦК України, і тому вважає позовні вимоги обґрунтованими та просить їх задовольнити. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11.09.2020 року відкрито спрощене позовне провадження. В ухвалі учасникам судового розгляду були визначені строки на подання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечень та пояснень щодо позову в порядку, передбаченому ст.ст. 179-181 ЦПК України. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 17.11.2020 року залишено без задоволення заяву відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Стороною відповідача неодноразово подавались рукописні пояснення та заяви, з додатками - документами, які не підтверджують і не спростовують позовні вимоги та не містять заперечення по суті, одного й того ж змісту (звернення до різних органів та установ, особисті документи відповідача та його представника, договори купівлі-продажу різних квартир, документи позивача), однак відзив по суті спору поданий не був. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16.01.2021 року розгляд справи призначений для розгляду по суті в судовому засіданні. 31.05.2021 року представником відповідача був поданий відзив, в якому представник як опікун відповідача заперечує проти задоволення позову, вважаючи позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними, оскільки на сьогодні відповідач не вчиняв дій, які б порушували права інших співвласників, що мають право на вказану спірну квартиру. Крім того, відповідач не бажає продавати свою майнову частку, залишає за собою право володіння та користування своєю часткою. При цьому вважає, що право на вказану квартиру, що є спадковим майном, повністю на всю квартиру належить відповідачу на підставі судових рішень про скасування всіх договорів купівлі-продажу та скасування договорів дарування. Також не погоджується із наданими висновками оцінки об`єкту, оскільки вважає, що для порівняння надані невірні об`єкти нерухомості, що не можуть впливати на вартість квартири, яка перебуває у спорі. Позивачка 02.03.2021 року та 18.05.2021 року подала заяву про зміну позовних вимог в частині розміру грошової компенсації ринкової вартості 1/6 частки відповідача у квартирі, який збільшила до 106666,67 грн., а в подальшому до - 108 000,00 грн., посилаючись на зобов`язання її органом опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві провести нову оцінку квартири, яка згідно зі Звітом з незалежної оцінки майна № 03/2021 від 12.01.2021 року складає 648 000,00 грн. Відповідність висновків Звіту визначенню ринкової вартості даної квартири підтверджена рецензією від 13.01.2021 року. Компенсація в розмірі 108 000,00 грн. внесена позивачкою на депозитний рахунок суду за квитанцією від 18.05.2021 року № ПН 4404366. За висновком від 26.05.2021 року орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві погодився з можливістю припинення права на частку у спільному майні з виплатою компенсації недієздатному [PERSON] , за умови погодження з його законним представником. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачка є власником 5/6 часток квартири [ADDRESS] : 2/3 частки - на підставі договору дарування від 25.09.2017 року та 1/6 частки - на підставі договору дарування від 28.12.2018 року. Відповідачу у спірній квартирі в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] його батька - [PERSON] належить 1/6 частка на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 02.12.2009 року та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 08.09.2010 року. Вказане підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, зареєстроване в установленому порядку. Встановлено також, і проти цього не заперечують сторони, що в спірній квартирі ніхто не зареєстрований та не проживає, що утруднює здійснення за квартирою догляду та виконання поточних ремонтних робіт, внаслідок чого квартира є не пригідною для проживання, перебуваючи в аварійному стані, всі витрати по її утриманню, сплачуючи платежі за комунальні послуги та експлуатаційні витрати, несе позивачка. Судом також встановлено, і дана обставина не оспорюється представником відповідача, що згідно з даними свідоцтва про право власності на житло від 30.03.1995 року відповідач разом з матір`ю - [PERSON] мають у власності в рівних долях квартиру за адресою [ADDRESS] , загальною площею 62,0 кв. м, де вони постійно проживають. Згідно з медичним висновком від 17.05.2006 року відповідач має хронічне нервово-психічне захворювання, через яке він не може проживати в комунальній квартирі та в одній кімнаті з іншими членами сім`ї, має право на отримання житлового приміщення на нижніх поверхах або в будинку з ліфтом. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16.07.1997 року [PERSON] , 1972 року народження, який проживає за адресою: [ADDRESS] , - визнано недієздатним. Розпорядженням Шевченківської районної державної адміністрації м. Києва від 16.09.1997 року № 1045 [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , призначено опікуном над недієздатним сином - [PERSON] . За висновком лікарської комісії від 29.11.2006 року № 31 встановлено, що відповідач [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] , яка постійно здійснює догляд за хворим і проживає разом з ним за адресою: [ADDRESS] . Згідно висновку за станом психічного здоров`я хворий [PERSON] потребує постійного стороннього догляду і не здатний до самообслуговування. Між тим, опікун [PERSON] , яка діє від імені та в інтересах недієздатного [PERSON] , не здійснює управління майном підопічного, а саме: 1/6 частини спірної квартири; не дбає про збереження та використання вказаного майна підопічного в його інтересах, оскільки не визнає розподіл часток в спірній квартирі, що є спадковим майном. Так, не заперечуючи проти встановлених обставини, представник відповідача в судовому засіданні посилалась на те, що, хоча відповідач в спірній квартирі як співвласник не проживав, але вказувала, що квартира, яка є спадковим майном, належить повністю відповідачу на підставі судових рішень про скасування всіх договорів купівлі-продажу та скасування договорів дарування. Разом з тим, позовних заяв від імені та в інтересах відповідача [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю, вселення, зміни часток в праві власності, а також судових на їх вирішення опікуном подано не було. За викладеним суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача, що припинення права власності на частку в спільному майні завдасть відповідачу істотної шкоди, оскільки вони нічим не підтверджуються. Спірна квартира - це однокімнатна загальною площею 30,6 кв. м і складається з: житлової кімнати площею 17,2 кв. м, кухні площею 6,0 кв. м, санвузла площею 2,8 кв. м, коридору площею 4,6 кв. м, запроектована відповідно до нормативних вимог для заселення однієї сім`ї. Реальних варіантів спільного проживання або порядку користування спірною квартирою співвласниками відповідно до їх часток у праві власності, виходячи з того, що відповідачу, який не є членом сім`ї позивача та за станом здоров`я не може проживати в одній кімнаті з іншою особою, фактично належить - 5,1 кв. м від загальної площі квартири і 2,86 кв. м - від житлової площі, не існує, що є очевидним. Таким чином, відповідач в особі його представника не погоджується продати позивачеві свою частку у квартирі за ринковою ціною, як і не погоджуються здійснювати догляд за цією квартирою, нести витрати по її утриманню та здійснювати її ремонт. За таких обставин позивач просить припинити в судовому порядку право відповідача на 1/6 частину у квартирі зі стягненням з позивача на його користь відповідної грошової компенсації, зважаючи на те, що частка відповідача є незначною і не може бути виділена в натурі, квартира є неподільною, спільне користування нею неможливе через стан здоров`я відповідача та через те, що позивач та відповідач є чужими людьми один одному, до того ж таке припинення не завдасть істотної шкоди [PERSON] . Відповідно до ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову в разі, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною і спільне володіння і користування майном є неможливим. Отже, положення ст. 365 ЦК України регулюють випадки, коли позивач - співвласник майна, домагається позбавлення права власності на частку майна інших співвласників - відповідачів по справі. З врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення права на частку у спільному майні шляхом виплати іншим співвласникам грошової компенсації вартості їх частки, виділ якої є неможливим, слід встановити наступне: - чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; - чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; - чи спроможні інші співвласники виплатити компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. Встановлено, що спірна квартира, яка є неподільною річчю, є спільною частковою власністю сторін, спільне володіння і користування якою є неможливим, тому вирішення даного спору саме шляхом виділу і виплати грошової компенсації належної відповідачу частки квартири не буде порушувати та обмежувати права й інтереси останнього та буде відповідати інтересам усіх сторін по справі. Враховуючи вищевикладене, суд також погоджується з тим, що розв`язання цієї спірної ситуації в іншій спосіб неможливе, оскільки не буде відповідати інтересам другого співвласника та буде порушувати й обмежувати його майнові права. Про можливість припинення права відповідача на 1/6 частку у спірній квартирі дійшов висновку і орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації. Відповідно до п.п.3,4 п.6 постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 4.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при неможливості виділу частки в натурі, що виділяється, присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий у даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. П. 5 цієї ж постанови передбачено, що в окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, і за відсутності згоди власника, що виділяється, зобов`язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов`язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник у будинку не проживає і забезпечений іншою жилою площею. Виходячи з того, що відповідач як другий співвласник постійно проживає в іншій квартирі, потреби в проживанні в спірній квартирі не має, суд приходить до висновку про розподіл спірної квартири шляхом стягнення з позивача на користь відповідача вартості належної йому 1/6 частки в спірній квартирі, та виділ цієї частки у власність іншого співвласника. Згідно Звіту з незалежної оцінки майна № 03/2021 від 12.01.2021 року ринкова вартість квартири на час розгляду справи складає 648 000,00 грн., відповідно ринкова вартість 1/6 частки відповідача у квартирі складає 108 000,00 грн. Відповідність висновків Звіту визначенню ринкової вартості даної квартири підтверджена рецензією від 13.01.2021 року. Позивачем грошова компенсація частки відповідача в праві спільної часткової власності в розмірі 108 000,00 грн. внесена на депозитний рахунок суду за квитанцією від 18.05.2021 року № ПН 4404366. Представник відповідача у відзиві заперечувала проти даного висновку, посилаючись на те, що запропонована грошова компенсації обмежує права відповідача в майбутньому користуватися та володіти законною майновою часткою в спірній квартирі. Проте, і іншої вартості спірної квартири за іншим висновком не надала і про призначення експертизи не просила. Відповідно до положення ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків встановлених цим Кодексом. Частинами 1-2 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст.77 ЦПК України.). Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку про припинення права власності відповідача на належну йому 1/6 частку у спільному майні з виплатою компенсації її вартості - 108 000,00 грн. т а визнання права власності на неї за позивачем. І саме такий спосіб вирішення даного спору буде як найкраще відповідати та захищати інтереси як позивача, так і відповідача, та ніяким чином не обмежує та не порушує права та інтереси останнього.

Outcome: approved