Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

10.01.2019 року [PERSON] звернулася до суду із заявою в порядку окремого провадження, про встановлення факту, що має юридичне значення, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що її мати [PERSON], [INFO] (дошлюбне прізвище «Димова») за національністю болгарка, як і її батьки, які проживали в с. Коларівка Коларівської сільської ради Приморського району Запорізької області, яке було засновано у 1862 році болгарами-переселенцями з села Єнікіной Бессарабії. 09 серпня 1967 року народилась [PERSON], батьками якої є [PERSON] та [PERSON], про що 05 вересня 1967 року складено відповідний актовий запис №262 (Свідоцтво про народження серії 1-КИ 711179, видане повторно 28.12.2018 року). В сімї матері заявника спілкувались болгарською мовою, підтримували болгарські традиції, святкували національні свята. Батько заявниці був членом КПРС (Комуністична партія Радянського Союзу), та на час коли йому виповнилось 16 років, будував свою політичну карєру. Згідно ст. 3 [PERSON] Міністрів від 28.08.1974 року №677 «Про затвердження Положення про паспортну систему в СРСР», в паспорт вносились дані про особистість: прізвище, імя, по батькові, число місяць, рік народження, місце народження, національність. Запис про національність у паспорті проводилась відповідно національності батьків. Якщо батьки належали до різних національностей, то при видачі паспорта вперше, національність записувалась за національністю батька або матері, залежно від бажання одержувача паспорта. Надалі запис про національність зміні не підлягав. Однак вибір національності «болгарка» міг негативно вплинути на політичну карєру батька заявниці. Таким чином, в паспорті СРСР національність заявниці зазначена як «українка», хоча вона завжди себе відносила до болгарської національності. В дусі поваги до свого історичного походження, відновлення своєї корінної болгарської приналежності, має для [PERSON] велике значення, оскільки вона підтримує дух болгарської національності, віросповідання, живучи традиціями болгарської культури та народу, розуміє болгарську мову, поважає болгарську культуру. 03 лютого 1990 року заявник зареєструвала шлюб з [PERSON] та відповідно змінила прізвище на «Костенко», згідно копії свідоцтва про одруження [PERSON] 1-КИ №161053. 24 червня 2003 року вказаний шлюб розірвано, про що в Книзі реєстрації актів цивільного стану зроблено відповідний запис №46, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-КИ №084558. 09 серпня 2012 року заявниця уклала шлюб з [PERSON], та змінила прізвище на «Сефер», про що в книзі реєстрації шлюбів 09 серпня 2012 року зроблено відповідний актовий запис за №100. На даний час [PERSON] бажає відновити свою дійсну національність, як це передбачено Законом України «Про національні меншини», згідно ст. 11 якого визначено, що громадяни України мають право вільно обирати та поновлювати національність і примушення громадян в будь-якій формі до відмови від своєї національності не дозволяється. В звязку із викладеним, заявник [PERSON] просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що вона є болгаркою за національністю. До початку проведення судового засідання представник заявника [PERSON], [PERSON], надала суду заяву про підтримання заявлених вимог та розгляд справи без їх присутності. Представник заінтересованої особи в особі начальника Синельниківського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області [PERSON], надала суду заяву про відсутність заперечень у даній справі та розгляд справи без присутності представника відділу. З'ясувавши обставини справи, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до наступного. Заявник [PERSON] двічі змінювала прізвище у звязку із укладенням шлюбу, а саме: з «Коваленко» на «Костенко» (свідоцтво про одруження [PERSON] І-КИ №161053 повторно видане 18.12.2002 року, а.с.8), який розірвано 24 червня 2003 року, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №46 (а.с.9) та з «Костенко» на «Сефер», відповідно до Свідоцтва про шлюб [PERSON] 1-КИ №229777, виданого 09 серпня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Синельникове Синельниківського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.10). Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] І-КИ №711179, виданого повторно 28 грудня 2018 року Синельниківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області, а також копії Запису акту про народження №262 від 05 вересня 1967, встановлено, що в графі «Відомості про батьків» [PERSON], [INFO], зазначено, що її батько [PERSON] за національністю українець, а мати [PERSON] за національністю болгарка. В свою чергу, батьки матері заявника [PERSON], [PERSON], [INFO], [PERSON] та [PERSON], за національністю болгари, що встановлено із наданої суду 29.03.2019 року державним архівом Запорізької області копії запису акту про народження №42 [PERSON], [INFO]. Згідно\~ст.11 Конституції України, держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України. За змістом\~ст. 269 ЦК України, особисті немайнові права належать кожній особі від народження або за законом, а відповідно до\~ст. 271 цього ж Кодексу, зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя. Фізична особа має право на індивідуальність. Фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства (ст. 300 ЦК України). Згідно положень статей\~1\~та\~3 Закону України «Про національні меншини в Україні», Україна гарантує громадянам республіки незалежно від їх національного походження рівні політичні, соціальні, економічні та культурні права і свободи, підтримує розвиток національної самосвідомості й самовиявлення. Усі громадяни України користуються захистом держави на рівних підставах. При забезпеченні прав осіб, які належать до національних меншин, держава виходить з того, що вони є невід'ємною частиною загальновизнаних прав людини. До національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Відповідно до\~статті 11 Закону України «Про національні меншини в Україні», громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян в будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Статтею 1 Рамкової конвенції [PERSON] Європи про захист національних меншин від 01.02.1995 року, ратифікованої Законом України від 09.12.1997 р., встановлено, що захист національних меншин та прав і свобод осіб, які належать до цих меншин, є невід'ємною частиною міжнародного захисту прав людини і одним із напрямків міжнародного співробітництва. Згідно п.5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення. Суд може встановлювати факти, що породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. З огляду на вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про достатність доказів, які узгоджуються між собою для задоволення заяви [PERSON], [INFO], та встановлення того факту, що за національністю (національним походженням) вона є болгаркою, виходячи з того, що в актовому записі про її народження національність її матері [PERSON] визначена як болгарка, що підтверджено також записом акту про народження останньої, згідно якого її батьки за національністю є болгарами. Встановлення вказаного факту має юридичне значення для реалізації особистих немайнових прав заявника, виходячи із положень\~ст.300 ЦК України, а також\~ст.13 Закону України «Про національні меншини в Україні»\~про те, що громадяни, які належать до національних меншин, вільні у виборі обсягу і форм здійснення прав, що надаються їм чинним законодавством, і реалізують їх особисто, а також через відповідні державні органи та створювані громадські об'єднання. На підставі ст.ст. 269, 300 ЦК України, Закону України\~«Про національні\~меншини в\~Україні» та

Outcome: approved