Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

09 березня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до Чернігівської міської ради, в якому просить у порядку спадкування визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS]. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що [INFO] померла [PERSON], у зв'язку з чим відкрилася спадщина на належне їй майно. У встановлений законом строк позивач звернулася до Першої Чернігівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Проте, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану квартиру, у зв'язку з тим, що спадкоємцем не надано документів, що підтверджують право власності спадкодавця. Позивач у судове засідання подала заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, подав клопотання, в якому просив справу розглянути без його участі, зазначивши, що при розгляді справи покладається на розсуд суду. Представник Першої Чернігівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, надіслав клопотання, в якому просив справу розглянути без його участі. Представник Реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції у судове засіданні не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (а/с 8), яка доводилася матір'ю позивачу (а/с 6). Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме: квартиру [ADDRESS]. У встановлений законом строк позивач звернулася до Першої Чернігівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Проте, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25 листопада 2015 року № 4388/02-31 нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS], у зв'язку з тим, що спадкоємцем не надано документів, які підтверджують право власності спадкодавця на вказану вище квартиру (а/с 11). Згідно інформаційної довідки КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради від 13.11.2015 року № 3674 право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], не зареєстровано (а/с 10). За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на вказану вище квартиру зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № 36767254, виданого Реєстраційною службою Чернігівського міського управління юстиції 24.03.2015 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 48341252 від 25.11.2015 року. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до положення статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 1216 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За таких обставин, вимоги позивача підлягають задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved