Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

08.12.2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], зазначивши третьою особою Приватного нотаріуса ХМНО [PERSON] і просить суд визнати недійсним договір дарування серія та номер 2714, виданий 27.07.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], укладений між [PERSON] та [PERSON], та повернути сторони у первісний стан. На підтвердження позовних вимог позивач зазначає, що вона є власницею 3/8 частин житлового будинку по вул. Сімферопольській 52 в м. Харкові. Також вона має житловий будинок, що розташований в Харківській області, Дергачівському районі, с. Вільшани, пров. Покровський, 5. Влітку 2016 року до [PERSON] в с. Вільшани приїхав сусід [PERSON], запропонував їй свої послуги по забезпеченню її доглядом, харчуванням, ремонтом та утриманням частини житлового будинку по вул. Сімферопольській, 52 у м. Харкові, для можливості там проживання у зимовий період під час холодів, шляхом укладення договору довічного утримання. Позивач, враховуючи свій поважний вік (85 років на 2016 рік) і тяжкий матеріальний стан погодилась, внаслідок чого [PERSON] влітку 2016 року відвіз її у Дергачі до нотаріуса для оформлення на нього довіреності для виготовлення технічної документації на житловий будинок, якої не вистачало для укладення договору довічного утримання. Текст підписаного документа у нотаріуса [PERSON] не читала, вважаючи, що в ньому враховані всі права та обовязки, про які була домовленість з [PERSON] В перші місяці [PERSON] сумлінно виконував сі домовленості, забезпечував позивача харчами, ліками, але з часом його візити стали рідше, а з початком 2017 року припинились. Перечекавши зиму, весну та літо 2017 року в листопаді з настанням холодів позивач вирішили виїхати до свого будинку у м. Харкові на зимівку, але не змогла знайти ні ключів ні документів від житлового будинку по вул. Сімферопольській, 52 в м. Харкові. 08.11.2017 року, приїхавши до Харкова [PERSON] зі станції метро Холодна гора викликала працівників поліції за номером 102 і заявила про зникнення документів і ключів. Побачивши на місці свого будинку новий паркан і зачинені двері, [PERSON] звернулась до співвласника будинку [PERSON], який пояснив, що всі роботи були здійснені [PERSON] Позивач звернулась по правову допомогу і для неї було отримано інформаційну довідку з Державного реєстру прав на нерухоме майно, відповідно до якої 3/8 частини житлового будинку по вул. Сімферопольській, 52 в м. Харкові вже належать [PERSON] відповідно до договору дарування серія та номер 2714, виданого 27.07.2016 року та посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], про існування договору позивач не знала, копію його не отримувала, зазначає, що відповідач обманним шляхом змусив її підписати договір дарування (або уклав його від її імені за довіреністю), повідомивши, що необхідно виготовити технічний паспорт на будинок для оформлення в подальшому договору довічного утримання, для чого необхідно підписати довіреність. В силу похилого віку позивач не розуміла який саме документ був нею підписаний, не знала його правову сподівалась на договір довічного утримання, а договір дарування є вкрай невигідним для неї, оскільки в силу похилого віку вона потребує сторонньої допомоги та догляду. При цьому особливу увагу позивач звертає на те, що [PERSON] не є родичем чи близькою людиною для [PERSON], що додатково підтверджує введення [PERSON] її в оману щодо правової природи підписаних документів. Посилаючись на ст.ст. 203, 717, ч.2 ст. 215, а також ст. 229, ч.2 ст. 328, ч.2 ст. 386 ч ЦК України, позивач вказує, що вказані недійсні правочини не створюють для сторін тих прав і обовязків, які мають встановлювати, а породжують наслідки, передбачені законом. І хоча реституція не передбачена у ст. 16 ЦК України як один із способів захисту, проте такий перелік способів захисту не є вичерпним, а норма ч.1 ст. 216 ЦК України є імперативною, тому суд має забезпечити зазначені в ній правові наслідки. Провадження у справі після залишення позову без руху і усунення відповідних недоліків відкрито 16.01.2018 року на підставі ухвали судді Жовтневого районного суду м. Харкова. Одночасно з позовом позивачем [PERSON] подана заява про забезпечення позову, яка ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.01.2018 року задоволена частково. Заборонено відповідачу [PERSON], і будь-яким\~іншим особам,\~уповноваженим від\~його імені,\~здійснювати дії,\~спрямовані на\~відчуження (зміну\~власника)\~нерухомого майна,\~що належить\~відповідачу,а саме: 3/8 частки житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Сімферопольська, буд.52; заборонено будь-яким органам та особам, що є субєктами державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо 3/8 частки житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Сімферопольська, буд.52. Також представником позивача [PERSON] подано клопотання про витребування доказів, яке задоволено ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова під час підготовчого засідання. Від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнані в повному обсязі і зазначено, що в частині спірного будинку позивач не проживала тривалий час, у звязку з чим на земельній ділянці біля будинку було все занедбано, росли дерева, які відповідачу заважали, як власнику сусіднього будинку №50 по вул. Сімферопольській в м. Харкові, у звязку з чим відповідач поїхав до позивача в с. Вільшани та попросив її навести лад на земельній ділянці біля свого будинку, на що позивач відповіла, що не буди нічого робити в силу похилого віку їй це вже важко, після чого сказала, якщо потрібно, то вона подарує [PERSON] частину будинку, на що останній погодився, після чого були зібрані документи, необхідні для оформлення дарування, довіреність позивачем для цього не надавалась, всі довідки вона підписувала особисто, про договір довічного утримання мова не йшла. 27.07.2016 року [PERSON] з [PERSON] приїхали до нотаріуса [PERSON], позивач надала нотаріусу необхідні документи для укладення договору, нотаріус розяснив зміст договору, після чого [PERSON] прочитала і підписала договір, а також знялась з реєстрації місця проживання і зареєструвалась в с. Вільшани, пров. Покровський, 5. Після підписання договору дарування [PERSON] передала відповідачу ключі від частини будинку та документи. Враховуючи, що договір дарування є одностороннім правочином, який за загальним правилом не створює будь-яких обовязків для обдарованого, відповідач вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що оспорюваний договір дарування укладено під впливом помилки щодо обставин, які мають істотне значення. Представник позивача [PERSON] подав заперечення на відзив, в яких підтримав викладені в позові обставини, посилаючись на раніше викладені правові підстави і зазначив, що [PERSON] не є заможною людиною, а відповідач не є родичем чи близькою людиною [PERSON], у звязку з чим не було жодної потреби людині похилого віку в скрутному фінансовому становищі безоплатно передавати своє майно сторонній людині. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.04.2018 року підготовче провадження у даній цивільній справі закрито, справа призначена до судового розгляду а також задоволено заяву представника позивача про виклик в судове засідання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] В судове засідання Приватний нотаріус ХМНО [PERSON] не зявився, повідомлений про день і час розгляду справи, про причини неявки суд не сповістив, письмові пояснення не надавав, що не є перешкодою для розгляду справи. Сторони та їх представники в судовому засіданні надали вступне слово, в якому кожний підтримав свої вимоги та заперечення. Зокрема, позивач пояснила, що відповідача до його приїзду у с. Вільшани вона бачила в останнє ще маленьким, відповідач їй багато чого обіцяв, але не виконав та викрав в неї документи на частину будинку, дарувати яку сторонній людині у неї наміру не було. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні також підтвердив свої заперечення проти позову і пояснив, що дійсно приїхав до [PERSON], колишньої сусідки по вул. Сімферопольській, яку не бачив з дитинства, з метою запропонувати прибрати на її частині земельної ділянки насадження, які заважали сусідам, а позивач сама запропонувала йому подарувати частину будинку, від чого він не відмовився, оскільки це було її бажання, знав, що в [PERSON] є родичі, зокрема, племінник Коля в с. Вільшани, через якого відповідач і знайшов [PERSON] [PERSON] також зазначив, що таку пропозицію йому, сторонній людині, позивач зробила через його харизму, а не через якісь обіцянки. Він пропонував позивачу заплатити, але позивач відмовилась, зазначивши, що в грошах вона не має потреби. Після цього він почав займатись оформленням необхідних документів для укладення договору дарування, скрізь їздив з позивачем по організаціям, після чого такий договір був укладений у нотаріуса. Відповідач брав участь у справі від початку розгляду її по суті, був присутній при допиті свідків, але в останнє судове засідання, в якому досліджувались письмові докази, він та його представник не зявились, повідомлені про день і час розгляду справи, про причини неявки суд не сповістили, у звязку з чим розгляд справи закінчено в їх відсутність. Суд, заслухавши вступне слово і пояснення сторін та їх представників, показання свідків [PERSON],[PERSON] та [PERSON], приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, враховуючи наступне. Право спільної часткової власності на 3\\8 частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: м. Харків, вул. Сімферопольська, 52 зареєстровано за [PERSON] на підставі договору дарування, серія та номер 2714, виданого 27.07.2016 року приватним нотаріусом ХМНО [PERSON]. Інші 5/8 частин будинку зареєстровані на праві спільної часткової власності за [PERSON], що вбачається з інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, сформованої 01.12.2017 року (а.с.20). Відповідно до договору дарування від 27.07.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] [PERSON], зареєстрована: [INFO], дарувальник, та [PERSON], зареєстрований за адресою: [INFO], обдарований на підставі ст. 717 ЦК України, згідно з яким дарувальник передає у власність, а обдаровуваний приймає безоплатно у власність в ДАР 3/8 частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться за адресою: Харківська область, м. Харків, вул. Сімферопольська, буд. 52. В п.2-4 зазначеного договору записано, що відчужувана нерухомість належить дарувальнику на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Пятою Харківською державною нотаріальною конторою 08.07.1978 року за реєстровим №1-2514; право власності зареєстроване Харківським міським бюро технічної інвентаризації за реєстровим №459 від 26.07.1978 року. Дар сторони оцінюють в 107981 гривню; сторони підтверджують, що безоплатна передача майна від дарувальника обдарованому є дійсним наміром сторін і не приховують ніяких зобовязань обдаровуваного, повязаних з цим договором, по відношенню до дарувальника; сторони також стверджують. Що їм зрозуміла правова природа договору дарування як договору безоплатного. Ринкова вартість відчужуваної нерухомості становить 107\~981 гривня, відповідно до звіту про визначення ринкової вартості нерухомого майна, складеного 11.07.2016 року фізичною ТОВ «Схід-П Експерт». Відповідно до п.10 договору зазначено, що цей договір укладено і посвідчено в двох примірниках, що мають силу оригіналу, один з яких зберігається в справах приватного нотаріуса ХМНО [PERSON]. а інший видається обдаровуваному. Зазначене підтверджується копією нотаріальної справи щодо посвідчення даного договору дарування, яка містить копію самого договору дарування та відповідних документів, на підставі яких оформлено договір (а.с.58-74). Особисті дані позивача [PERSON], [INFO],підтверджені копією паспорту серії ММ №593235, виданого Жовтневим РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 18.10.2000 року, де зазначена її реєстрація за адресою: сел. Вільшани, пров. Покровський, Дергачівський район Харківської області від 07.07.2016 року (а.с.16-18). Згідно з повідомленням т.в.о. начальника ГУ НП в Харківській області управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування від 19.03.2018 року зазначено, що за даними системи реєстрації повідомлень до служби «102» 08.11.2017 року о 14.45 год. Надійшло повідомлення від чергового Новобаварського ВП ГУНП в області про те, що до відділу поліції звернулась [PERSON] із проханням направити наряд поліції за адресою: м. Харків, вул. Сімферопольська, 52, де співвласник домоволодіння не віддає заявниці документи на частину зазначеного домоволодіння. На місце подій направлявся екіпаж патрульної поліції №0602 управління патрульної поліції в Харківські області Департаменту патрульної поліції НПУ. Повідомлення було зареєстровано в журналі єдиного обліку Новобаварського ВП за №18224 від 08.11.2017 року (а.с.82). Також до матеріалів справи надано копію заяви [PERSON] до начальника поліції від 27.02.2018 року, якою позивач повідомляє, що у 2016 році [PERSON] шахрайським способом заволодів її частиною будівлі за адресою: м. Харків, вул. Сімферопольська, 52і намагається знайти її вдома, повіяти на суд, у звязку з чим вона боїться за своє життя, тимчасово знаходиться у друзів і просить захистити її від цього чоловіка (а.с.99). КП «Центр первинної медико-санітарної Дергачівської районної ради» амбулаторія загальної практики сімейної медицини смт. Вільшани від 24.04.2018 року видана довідка [PERSON], [INFO], в тому, що вона потребує в постійному догляді, так як вона в похилому віці, зазначено діагноз: атеросклеротичний кардіосклероз (а.с.100). Свідок [PERSON], співвласник спірного домоволодіння по вул. Сімферопольській, 52, в судовому засіданні пояснив, що перебуває в добросусідських відносинах з позивачем та відповідачем, неодноразово пропонував купити у [PERSON] належну їй частину домоволодіння, однак позивач відмовлялась, оскільки не могла визначитись з сумою. Свідок також підтвердив, що відповідач дійсно розшукував [PERSON], запитував чи не продає [PERSON] будинок, [PERSON], як сусіду, заважали кущі на частині домоволодіння [PERSON] Пізніше [PERSON] вже повернувся та сказав, що він тут хазяїн, а [PERSON] з дружиною поїхали до [PERSON] зясовувати чи дійсно це так, однак остання незвязно відповідала на питання, однак сказала, що нічого не дарувала. В листопаді 2017 року за адресою спірного домоволодіння приїжджала поліція за викликом позивача. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що товаришує з [PERSON], приїздила до нього в гості в цей час приїхала [PERSON] і вони з [PERSON] обговорювали питання з приводу будинку. Свідок [PERSON], племінник позивача, в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] розшукував [PERSON] і [PERSON] в цьому допоміг. Також свідок зазначив, що [PERSON] потребує допомоги, він два рази на тиждень старається її відвідувати, однак жодного разу вона про дарування частини будинку в Харкові не розповідала, а він не цікавився. За клопотання представника позивача судом розглянута справа без допиту свідка [PERSON] Згідно зі\~статтею 16 ЦК України\~визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені\~статтею 215 цього Кодексу. Так, відповідно до частини першої\~статті 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою\~третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини друга, третя\~статті 215 ЦК України). При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей\~3,\~15,\~16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до\~статті 717 ЦК України\~за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Виходячи зі змісту статей\~203,\~717 ЦК України\~договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Згідно із частиною третьою\~статті 203 ЦК України\~волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За змістом частини першої статті\~203, частини першої статті\~215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6\~статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить\~ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину\~ЦК України\~та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину. За змістом\~ст. 229 ЦК України\~якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Отже, правочин, вчинений під впливом помилки, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно трапилась і що вона має істотне значення. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним з мотивів, визначених\~ст. 229 ЦК України, повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, наявність помилки щодо обставин, які мають істотне значення. Згідно з ч.1\~ст. 236 ЦК України\~нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.\~\~Тому такий правочин не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача. \~Стаття 216 ЦК України\~передбачає загальні наслідки недійсності правочину, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Наслідком недійсності правочину є застосування двосторонньої реституції, яка не ставиться в залежність від добросовісності сторін угоди. Разом з тим, згідно з ч.3\~ст.216 ЦК України\~загальні правові наслідки застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Згідно з частиною 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 95, відповідно до статей\~215\~та\~216 ЦК України\~суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Положеннями ч. 1\~ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~статті 12 ЦПК України та згідно з ч.ч. 1, 5 та 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до частини 2\~статті 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Разом з тим, в судовому засіданні на підставі досліджених належних доказів, показань свідків, та обставин, визнаних сторонами, встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], не мала наміру укладати договір дарування взагалі, помилялася щодо природи підписаного нею договору, в силу її стану здоровя та діагнозу, похилого віку, оскільки на момент укладення договору позивачу виповнилося 85 років, при цьому вона сподівалась на укладення іншого договору, не безоплатного, договору довічного утримання. Зазначені доводи позивача підтверджуються тими обставинами, встановленими на підставі досліджених доказів, що [PERSON] не доводиться позивачу родичем, є сусідом і взагалі сторонньою людиною і до укладання угоди позивач бачила його востаннє маленьким, що визнано в судовому засіданні самим відповідачем. Крім того, як зазначив відповідач, з [PERSON] у нього була розмова, що він буде їй допомагати, також відповідачем визнано, що він пропонував позивачу гроші. Таким чином, враховуючи викладені обставини, факт звернення позивача до поліції, коли вона дізналась про наявність договору дарування, вартість подарованої частини домоволодіння, яка визначена в договорі дарування в розмірі 107 981 грн., наявність у позивача родичів, з якими вона має добрі стосунки, пропозиції співвласника [PERSON] щодо купівлі частини будинку, які не були прийняті позивачем, її потребування сторонньої допомоги в силу похилого віку та стану здоровя і навіть поведінку позивача в судовому засіданні, яка свідчить про важкість розуміння нею подій, що відбуваються, суд приходить до висновку що [PERSON] не мала наміру укладати саме договір дарування, який був нею підписаний під впливом помилки. При цьому обставини укладення і підписання оспорюваного договору дарування, зазначені в самому договорі дарування не можуть спростувати всі вищенаведені висновки суду і беззаперечно свідчити про те, що зазначені обставини фактично були виконані і розяснені нотаріусом позивачу, а остання їх правильно зрозуміла. Разом з тим, відповідачем [PERSON] не надано будь-яких доказів на підтвердження намірів позивача укласти саме договір дарування належної їй нерухомості, клопотання про виклик свідків, витребування або забезпечення доказів ним не заявлялись, пояснення відповідачем тих обставин, що стороння особа подарувала йому нерухомість вартістю 107 981 гривень під впливом його харизми суд вважає безпідставними.\~ За таких умов суд приходить до висновку про наявність законних підстав для визнання недійсним договору дарування серія та номер 2714, виданого 27.07.2016 року та посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], укладеного між [PERSON] та [PERSON], у звязку з чим позовні вимог [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до\~статті 216 ЦК України\~недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Задовольняючи позов в повному обсязі суд вважає за необхідне на вимогу позивача застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, повернувши сторони у первісний стан, що в даному випадку, враховуючи безвідплатність договору дарування, полягає в поверненні у власність [PERSON] 3/8 частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться за адресою: Харківська область, м. Харків, вул. Сімферопольська, буд. 52. За умови задоволення позовних вимог на підставі ст. 141 ЦПК України суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача з відповідача судового збору, сплаченого позивачем у розмірі 640,00 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved