Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

07.12.2017 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], про розірвання шлюбу. Позивач в обґрунтування своїх вимог за позовом, зазначив, що знаходиться у шлюбі, який був зареєстрований 10 вересня 2002 року ВДРАЦС Київського районного управління юстиції у м. Донецьк, про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис за № 532. Від шлюбу подружжя неповнолітніх дітей не має. У своїй позовній заяві позивач вказує, що між ним та відповідачем постійно виникали непорозуміння та сварки з різних причин, шлюбні відносини між ним та відповідачем фактично припинились, після чого, з лютого 2017 року сторони проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть. Спору, відносно належності спільного майна між позивачем та відповідачем не виникло. В судове засідання сторони не зявились. Згідно позовної заяви позивач просив про розгляд справи за його відсутності. Відповідач, повідомлена судом про дату та час розгляду справи, також в судове засідання не зявилася. Разом з тим, про її обізнаність щодо місця й часу розгляду справи свідчить подана нею заява, у якій [PERSON] з позовними вимогами погодилася у повному обсязі та просила суд розглядати справу без її участі. При даних обставинах, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за наявними документами. Розглянувши матеріали справи, судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про одруження, яке було видане 05 червня 2002 року ВДРАЦС Київського районного управління юстиції у м. Донецьк, актовий запис № 532, серії 1-НО № 283027, сторони у справі знаходяться у зареєстрованому шлюбі (а.с. 7). Відповідач, як особа переміщена з тимчасово окупованої території, проживає за адресою: [INFO], б. 19, про що свідчить довідка № [NUMBER] від 14.11.2017 року. Позивач, згідно позовної заяви, зареєстрований, проживає у [INFO], б. 250. Згідно ст. 51 Конституції України, ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Стаття 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) забезпечує рівноправність членів подружжя як під час перебування у шлюбі, так і …в разі його розірвання. Відповідно до ст.ст. 105, 110, 112 СК України шлюб розривається судом за позовом одного із подружжя, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Починаючи з лютого 2017 року шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться, сторони мешкають окремо. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно і поновлена бути не може. Таким чином, встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, що має вагоме значення для вирішення спору в даній справі. Статтею 113 СК України, передбачено право особи, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач це питання не ставить, а тому суд вважає за можливе залишити їй шлюбне прізвище «Ковяр». Також згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Однак позивач у своїй позовній заяві не ставить питання про стягнення з відповідача на його користь сплачених судових витрат, а тому суд це питання не розглядає. Враховуючи ст. ст.\~110,112,113 СК України,

Outcome: approved