overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

07.11.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 3340,00 гривень . До судового засідання представник позивача не з*явився, але подав заяву в якій просив справу розглянути за його відсутністю, та наполягав на позовних вимогах при обставинах викладених у позовній заяві . Ухвалою суду прийняте рішення розглядати справу за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів у порядку її заочного розгляду. Судом при дослідженні письмових доказів по справі встановлено, що: Наказом №324-с від 16.08.2013 року [PERSON] було зараховано до Харківського національного медичного університету студентом 1 курсу стоматологічного факультету з 01.09.2013 року за кошти фізичної або юридичної особи ( а.с.8), при цьому 20.08.2013 року між позивачем та відповідачем-[PERSON] було укладено договір №131496 відповідно до якого позивач зобов*язався надати [PERSON] освітню послугу на рівні державних стандартів освіти, а відповідач в свою чергу зобов*язався своєчасно вносити платню за навчання цієї особи відповідно до умов договору ( а.с.9-10). Позивачем свої обов*язки були виконані у повному обсязі, а за відповідачем залишилась заборгованість в розмірі 3340,00 гривень ( а.с.7,11,13). На пропозицію позивача щодо сплати суми боргу відповідач не відреагував ( а.с.12). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.1 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Неявку відповідача до судового засідання про яке він був повідомлений у передбаченому законом порядку, суд розцінює як небажання відповідача оспорювати пред'явлений до нього позов, оскільки він не надав суду відомостей про причину своєї неявки, та заперечень щодо пред'явленого до нього позову. Таким чином право позивача по сплаті йому суми боргу підлягає захисту. Крім того відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути суму судового збору сплаченого ним при пред*явлені позову .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

07.11.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання за ним права власності на автомобіль Great Wall Voleex C30, № кузова LGWEE2K51CE663653, сірого кольору, 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], в порядку спадкування майна рідної сестри [PERSON], яка померла 16.01.2015 року. В обґрунтування позову послався на відсутність у нього свідоцтва про реєстрацію цього транспортного засобу, що унеможливлює отримання свідоцтва про право на спадщину сестри за законом у нотаріальній конторі. У судовому засіданні представник позивача предявлений позов підтримала і наполягала на задоволенні; представник відповідача при вирішенні справи послалася на розсуд суду. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивач є рідним братом [PERSON], яка померла 16.01.2015 року. За життя [PERSON] була власником автомобіля Great Wall Voleex C30, № кузова LGWEE2K51CE663653, сірого кольору, 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (далі Автомобіль). У звязку зі смертю [PERSON], відкрилася спадщина на належне їй на праві власності майно, в тому числі й на Автомобіль. Відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України (далі Кодекс) єдиним спадкоємцем майна [PERSON] першої черги за законом є її матір [PERSON], яка у встановлений статтею 1270 Кодексу шестимісячний строк подала державному нотаріусу заяву про відмову від спадщини дочки. Позивач, як рідний брат, згідно статті 1262 Кодексу є єдиним спадкоємцем майна померлої другої черги за законом. У встановлений статтею 1270 Кодексу шестимісячний строк позивач подав заяву про прийняття спадщини сестри, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом йому було відмовлено, в звязку з ненаданням оригіналу свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, яке у позивача відсутнє. Враховуючи те, що відсутність у позивача свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу перешкоджає отриманню в нотаріуса свідоцтва про право власності на Автомобіль як на спадкове майно, права позивача підлягають захистові в судовому порядку. За таких обставин, предявлений позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

07.11.2016 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, мотивуючи це тим, що сімейне життя не склалось, втрачені почуття поваги та взаєморозуміння, спільне господарство та бюджет подружжя не веде. Позивач в судове засідання не прибув, в поданій заяві просить суд розглянути справу у його відсутність. Відповідач в судове засідання не прибув. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Як встановлено у судовому засіданні, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20.07.1991 року та є батьками повнолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.24 ч.1 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушення до шлюбу не допускається. Оскільки спільне господарство та бюджет подружжя з 2014 року не веде, позивач поновлювати сімейні відносини не бажає та має намір створити нову сімю, а ступінь їх відчуженості, нерозуміння один одного є значним та призвів до стійкого розладу подружніх стосунків їх подальше спільне подружнє життя та збереження шлюбу є неможливими і це є підставами для розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

07.11.2016 року позивач звернувся до суду з позовом (уточнений 27.01.2017 року) до відповідача з вимогами про стягнення винагороди за договорами про надання послуг №131 від 28.12.2015 року, №44 від 31.03.2016 року, №90 від 01.07.2016 року, №112 від 20.09.2016 року на загальну суму 35176,13 грн, який підтримав у судовому засіданні. Представник відповідача позов не визнав. Дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Суд встановив, що згідно договорів про надання послуг №131 від 28.12.2015 року, №44 від 31.03.2016 року, №90 від 01.07.2016 року, №112 від 20.09.2016 року, актів виконаних робіт - позивач надав відповідачу послуги на загальну суму 35176,13 грн (з якої утримані податки), але відповідач не здійснив їх оплату. Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Так як відповідач належним чином не виконує зобов'язання - він повинен нести цивільну правову - відповідальність перед позивачем і це є підставами для задоволення позову. Судові витрати по справі, які поніс позивач із сплати судового збору у розмірі 551,20 грн, необхідно покласти на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

07.11.2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 19.10.2013 року перебуває у шлюбі з відповідачем. Шлюбні стосунки припинили. Просить суд розірвати шлюб між ним та [PERSON]. В судове засідання позивач не зявився, надіславши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не зявилася, про причини неявки не повідомила, хоча була повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. Відповідно до вимог ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, то може вирішувати справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановити заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, зясувавши всі обставини в межах наданих письмових доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом на підставі свідоцтва про шлюб серії 1-КЕ № 113375 від 25.11.2013 року (а.с.4). встановлено, що 19.10.2013 року центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON] (до реєстрації шлюбу Великдан) [PERSON], [INFO], актовий запис № 2873. Позивач та відповідач припинили сімейні стосунки. Шлюб існує формально. За таких обставин збереження шлюбу та подальше спільне проживання суперечить інтересам сім'ї та унеможливлює примирення сторін. Відповідно до ч.2 ст.104 СК, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно зі ст.112 СК, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.ст.104, 112 Сімейного Кодексу України, ст.ст.8, 10, 60, 213-215, ч.1 ст.223, 224-226 ЦПК, суд, -

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

07.11.2016 року позивач звернулась в суд з позовом, в якому просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дитини та не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На обґрунтування позову послалась на те, що шлюб з відповідачем зареєстровано 15.10.2005 року, за час перебування у шлюбі у сторін 05.05.2007 р. народився дочка [PERSON]. У листопаді 2015 року відповідач перейшов проживати до своєї матері. Відповідач сімю матеріально не забезпечує, вона перебуває у скрутному матеріальному становищі. Сторони у судове засідання не зявились, подали заяви, в яких просять розгляд справи проводити за їх відсутності. Позивач вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач зазначив, що позов визнає у повному обсязі, погодився на сплату аліментів у розмірі 1/4 частини усіх його доходів. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін без фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Оцінивши представлені документи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом установлено, що сторони уклали шлюб 15.10.2005 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-СГ № 027098, виданим 22.12.2005 року відділом РАЦС Червоноградського управління юстиції Львівської області. Від подружнього життя сторони мають дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про її народження від 22.05.2007 року. Дитина фактично перебуває на утриманні позивача. Відповідач коштів на утримання дочки не надає. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно частини 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Ураховуючи наведене, визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

07.11.2016 року позивач звернулась в суд з позовом до відповідача, у якому просила розірвати укладений між ними шлюб. В обгрунтування позовних вимог послалась на те, що 24.04.2015 року був укладений шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя у сторін не склалося через різні погляди на життя та обовязки, відсутність спільних інтересів. Зазначила, що з вересня 2016 року вони з відповідачем проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, примирення між ними неможливе. В судовому засіданні позивач позов підтримала, пояснила, що не бажає зберігати сімю. У них з відповідачем виникають сварки, свідком яких є дитина, має намір проживати окремо від відповідача. Зазначила, що відповідач застосовував до неї фізичну силу. Просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що намагається більше часу приділяти сімї та зберегти стосунки. Визнав, що вдарив позивача по обличчі. Заслухавши сторін, зясувавши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Установлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 24.04.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-СГ № 244480, виданим 24.04.2015 року виконавчим комітетом Соснівської міської ради м.Червоноград Львівської області. Від подружнього життя торони мають дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про її народження. Сімейне життя в сторін не склалось, позивач зазначає, що примирення між ними неможливе, вказує на негідну поведінку відповідача у шлюбі та сімї, що не заперечено відповідачем. За таких обставин суд дійшов висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливе та суперечитиме моральним засадам суспільства, тому шлюб між ними слід розірвати на підставі частини 2 статті 112 СК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

07.11.2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частки з усіх видів його доходів та на своє утримання до досягнення дочкою [PERSON] трьохрічного віку у розмірі 1000 грн, щомісячно, оскільки відповідач добровільно належної матеріальної допомоги на утримання дітей та на її утримання не надає. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав. Відповідач в судове засідання не прибув без поважних причин. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які на даний час мешкають разом з позивачем, а відповідач мешкає окремо від позивача. Згідно до вимог ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати свою неповнолітню дитину. Відповідно до ст.84 Сімейного Кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною трьох років. Суд вважає, що відповідач зобовязаний здійснювати виплату позивачу аліментів на утримання малолітніх дітей у розмірі 1/3 частини із всіх видів його доходів, а також утримання на дружину у розмірі 1/6 частини із всіх видів доходів, так як він працевлаштований, щомісячно отримує доходи у вигляді заробітної плати та не має інших утриманців і ці обставини є підставами для часткового задоволення позову.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

07.11.2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дочки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходів та на своє утримання як інваліда третьої групи у розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходів, щомісячно, оскільки відповідач добровільно належної матеріальної допомоги на утримання дитини та на її утримання не надає. Позивач у судовому засіданні позов підтримав. Відповідач позов визнав частково, згоден сплачувати аліменти лише на утримання дитини у розмірі 1/3 частини від його заробітку, в іншій частині позов не визнав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони по справі 21.09.2016 року розірвали шлюб у судовому порядку(який був зареєстрований 08.11.2003 року), вони є батьками малолітньої дочки - [PERSON], [INFO], яка на даний час мешкають разом з позивачем, а відповідач мешкає окремо від позивача і 17.05.2012 року позивачу була безстроково встановлена третя група інвалідності. Згідно до вимог ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати свою неповнолітню дитину. Відповідно до змісту ст. 75 ч.ч.1-3, ст.76 ч.1 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Суд вважає, що відповідач зобовязаний здійснювати виплату непрацездатному позивачу аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/3 частини із всіх видів його доходів, а також утримання (аліменти) на дружину у розмірі 1/6 частини із всіх видів доходів, так як він працевлаштований, щомісячно отримує доходи у вигляді заробітної плати та не має інших утриманців і ці обставини є підставами для часткового задоволення позову.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

07.11.2016 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на дитину, який обгрунтувала тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 28.09.2010 року до 19.07.2013 року. Мають спільну дочку [PERSON], [INFO], яка мешкає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач на утримання дочки матеріальної допомоги не надає, однак має таку можливість, оскільки працює. Інших осіб на утриманні не має. Просить стягнути з відповідача на її користь, аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісяця, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дочки. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає, проти задоволення позову не заперечує. Вислухав пояснення позивача, проаналізувавши зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно ст.181 ч.3, 183 Сімейні кодекси України, за рішенням суду грошові кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу його матері, батька та (або) у твердій грошовій сумі, розмір яких визначається судом. Згідно ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, сина, дочки, інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, вимоги позивача підлягають задоволенню, у звязку із чим з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, до повноліття дитини. У звязку з тим, що згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнена від сплати судового збору, його слід стягнути з відповідача в доход держави на підставі ст.88 ЦПК України в розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

07.11.2016 року позивач звернулася до суду з даним позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем по справі вони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 14.03.2015 року, від якого у них народилася дитина- син [PERSON],[INFO]. Позивач зазначає, що спільне життя не склалося через різні погляди та відсутність взаєморозуміння, оскільки втратили почуття поваги та кохання один до одного, внаслідок чого вони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть. Вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе та суперечить її інтересам. Дитина залишається з нею після розірвання шлюбу. А тому просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, а також стягнути понесені нею судові витрати. У судове засідання сторони не зявились, подали письмові заяви про розгляд справи без їх присутності, відповідно до яких позивач на позові наполягає, відповідач позов визнав. Дослідивши подані сторонами заяви, матеріали даної цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, у звязку з повним визнанням відповідачем позову, що не порушує прав та інтересів інших осіб, та не суперечить чинному законодавству. У судовому засіданні встановлено, що подружжя зареєстрували шлюб 14 березня 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області, про що складено актовий запис № 108, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб.( а.с. 4). Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження.( а.с.5). Сторони подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть та згідно з поданими письмовими заявами примирення вважають неможливим. Внаслідок зазначених обставин сім`я подружжя фактично розпалась, а шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Відповідно до ст..88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем судові витрати: 551 грн.20 коп. судового збору( а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved