Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

08 травня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Зазначала, що від шлюбу з відповідачем вони мають двох синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. На утримання дітей відповідач зобовязаний сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини всіх своїх доходів. Посилаючись на те, що відповідач після звільнення з роботи 25 квітня 2014 року аліменти своєчасно не сплачував, заборгованість по аліментам за період з 26 квітня 2014 року по 31 травня 2014 року в розмірі 1 371,60 грн. погасив 18 березня 2015 року, за період з 01 червня 2014 року по 31 березня 2015 року станом на 01 квітня 2015 року заборгованість по аліментам складає 2 793,78 грн., просила стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів за період з 26 квітня 2014 року по 31 березня 2015 року в розмірі 10 908,34 грн. (а.с. 2-3). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16 липня 2015 року позовні вимоги [PERSON] задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів за період з 26 квітня 2014 року по 31 березня 2015 року в розмірі 10 908,34 грн. та на відшкодування понесених витрат по сплаті судового збору 243,60 грн. (а.с. 53-54). В апеляційній скарзі відповідач [PERSON], посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду змінити, зменшити розмір пені за прострочення сплати аліментів до 2 000 грн. Зазначає, що його заробітна плата з серпня 2014 року складає в середньому 1 300 грн. на місяць. З цієї заробітної плати 1/3 частка доходу складає 433 грн. на місяць, він добровільно перераховував щомісяця аліменти в розмірі 500 грн. та не знав, що мінімальний розмір аліментів - 30% прожиткового мінімуму для його двох дітей складає 700 грн., внаслідок чого унього і утворилася заборгованість. Суд не врахував, що він щомісяця сплачував комунальні платежі 400 грн. і після сплати аліментів та комунальних послуг йому для існування залишалося лише 400 грн. В теперішній час з метою погашення заборгованості він написав в бухгалтерію підприємства заяву про стягнення з нього аліментів у розмірі 800 грн. щомісяця, переїхав жити до своїх батьків, щоб не сплачувати комунальні послуги та менше витрачати коштів на харчі. Посилаючись на те, що він не мав можливості надавати матеріальну допомогу на утримання дітей в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, вважає, що заборгованість по аліментам у нього виникла частково не з його вини (а.с. 72-74). В судовому засіданні апеляційного суду відповідач [PERSON] доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена. Судову повістку про явку до суду 25 серпня 2015 року отримала 18 серпня 2015 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (форма № 119) (а.с. 96). Позивач надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с. 89-91), просила апеляційну скаргу відповідача відхилити, а рішення суду залишити без змін. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню частково, а рішення суду зміні з наступних підстав: Під час розгляду справи суд першої інстанції встановив, що рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 29 січня 2010 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 12 січня 2010 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с 8). Згідно довідки відділу державної виконавчої служби Димитровського міського управління юстиції Донецької області № 15/3-8-644/04-70 від 30 квітня 2015 року заборгованість [PERSON] по аліментам за період з 01 червня 2014 року по 31 березня 2015 року становить 2 793,78 грн. (а.с. 13). Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість по аліментам у відповідача виникла з його вини. Маючи постійне місце роботи та отримуючи заробітну плату, аліменти відповідач сплачував нерегулярно, а тому зобовязаний нести відповідальність за прострочення сплати аліментів. Суд першої інстанції правильно встановив, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ст. 196 Сімейного кодексу України (далі СК України). Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до частини 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Згідно довідки відділу державної виконавчої служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області № 1 від 25 лютого 2015 року заборгованість [PERSON] по аліментам за період з 26 квітня 2014 року по 31 травня 2014 року складає 1 371,60 грн. (а.с. 12). Згідно довідки відділу державної виконавчої служби Димитровського міського управління юстиції Донецької області № 15/3-8-644/04-70 від 30 квітня 2015 року заборгованість [PERSON] по аліментам на 01 червня 2014 року складає 1 371,60 грн., за період з 01 червня 2014 року становить: червень 2014 року 1 143 грн., липень 2014 року 683 грн., серпень 2014 року 213,70 грн., вересень 2014 року 213,70 грн., жовтень 2014 року 242,50 грн., листопад 2014 року - 242,50 грн., грудень 2014 року - 242,50 грн., січень 2015 року 195,40 грн., лютий 2015 року - 695,40 грн., березень 2015 року переплата 1 077,92 грн. (а.с. 13). Сторони зазначену суму заборгованості не оспорюють. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що заборгованість по аліментам на утримання дітей виникла з вини відповідача, який в період з 26 квітня 2014 року по 31 березня 2015 року сплачував аліменти нерегулярно та не в повному розмірі. Відповідно до рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 29 січня 2010 року відповідач приймав участь у розгляді справи про стягнення з нього аліментів, тобто з часу ухвалення відповідного рішення суду він був обізнаний про свій обов'язок сплачувати аліменти. До 25 квітня 2014 року аліменти утримувалися із заробітної плати відповідача бухгалтерією ДП «Автомобіліст». Після звільнення 25 квітня 2014 року з роботи відповідач протягом двох місяців (травень-червень 2014 року) взагалі не сплачував аліменти, а з липня 2014 року щомісяця перераховував позивачу поштовими переказами по 500 грн., що не є повним розміром аліментів, оскільки ця сума менша, ніж 30% прожиткового мінімуму на відповідну дитину. Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що заборгованість по аліментам виникла частково не з його вини, є необгрунтованими. Згідно довідці ТОВ «ПСБ» від 21 травня 2015 року № 01-86 відповідач працює на цьому підприємстві з 01 серпня 2014 року та має заробітну плату (а.с. 44). Проте відповідач своєчасно про своє місце роботи державного виконавця не повідомив і після 01 серпня 2014 року продовжував сплачувати аліменти шляхом їх перерахування поштовими переказами в розмірі на свій розсуд, внаслідок чого і утворилася заборгованість по аліментам. Лише 26 лютого 2015 року виконавчий лист державним виконавцем був направлений для виконання до ТОВ «ПСБ», що підтверджується листами Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області № 1 від 25 лютого 2015 року (а.с.11), Димитровського міського управління юстиції Донецької області № 15/3-8-644/04-70 від 30 квітня 2015 року (а.с. 13). Доводи відповідача про те, що виходячи з його заробітної плати в ТОВ «ПСБ» він не міг сплачувати аліменти в мінімальному розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не грунтуються на законі. Відповідач є працездатним і має докладати зусиль для організації свого життя, а не існувати за рахунок зменшення матеріальної допомоги, яку він зобовязаний надавати своїм неповнолітнім дітям. Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для покладення на відповідача відповідальності за прострочення сплати аліментів. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з правових позицій, які були викладені в постановах Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року по справі № 6-81цс13, від 1 жовтня 2014 року по справі № 6-149цс14. Відповідно до цих постанов зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, а тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Проте 1 липня 2015 року Верховним Судом України прийнята постанова по справі № 6-94цс15, в якій відступаючи від правової позиції щодо застосування частини першої статті 196 СК України, викладеної у постановах Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року (справа № 6-81цс13) та 1 жовтня 2014 року (справа № 6-149цс14), Верховний Суд України дійшов правового висновку, що згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. З урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Постанова Верховного Суду України від 1 липня 2015 року по справі № 6-94цс15, відповідно до ст. 3607 ЦПК України є обовязковою для застосування судами. Перевіряючи правильність обчислення судом першої інстанції розміру пені з урахуванням правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі № 6-94цс15 від 1 липня 2015 року, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції пеня обчислена невірно. Пеня за прострочення сплати аліментів за період з 26 квітня 2014 року по 31 березня 2015 року станом на 31 березня 2015 року складає 1 486,91 грн.: період нараховано сплачено заборгованість погашена кількість сума пені аліментів аліментів за поточний заборгованість днів (грн.) (грн.) (грн.) місяць прострочення 26-30 квітня 2014 228,60 0,00 228,60 12.03.2015 1 371,60 грн. за квітень (228,60 грн.) і травень 2014 (1 143,00 грн.) 5 днів 11,43 травень 2014 1 143,00 0,00 1 143,00 12.03.2015 1 371,60 грн. за квітень (228,60 грн.) і травень 2014 (1 143,00 грн.) 31 день 354,33 червень 2014 1 143,00 0,00 1 143,00 30 днів 342,90 липень 2014 1 183,00 500,00 3.07.2014 683,00 31 день 211,73 серпень 2014 713,70 500,00 07.08.2014 213,70 31 день 66,25 вересень 2014 713,70 500,00 09.09.2014 213,70 30 днів 64,11 жовтень 2014 742,50 500,00 08.10.2014 242,50 31 день 75,18 листопад 2014 742,50 500,00 20.11.2014 242,50 30 днів 72,75 грудень 2014 742,50 500,00 18.12.2014 242,50 31 день 75,18 січень 2015 695,40 500,00 13.01.2015 195,40 31 день 60,57 лютий 2015 695,40 500,00 17.02.2015 195,40 28 днів 54,71 березень 2015 695,40 380,00 27.03.2015 1 371,60 12.03.2015 заборгова ність за квітень, травень 2015 315,40 31 день 97,77 всього за період з 26 квітня 2014 р. по 31 березня 2015р. 1 486,91 Наданий відповідачем суду першої інстанції фіскальний чек про переказ аліментів в розмірі 500 грн. 07 травня 2014 року ні судом першої інстанції, ні апеляційним судом не врахований, оскільки дата поштового переказу на ньому виправлена, довідки Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» про такий переказ відповідачем суду не надано і відомості про такий переказ відсутні у державного виконавця. Згідно довідок відділу державної виконавчої служби Димитровського міського управління юстиції Донецької області № 15/3-8-644/04-70 від 30 квітня 2015 року, № 3-8-1139/04-70 від 20 серпня 2015 року заборгованість [PERSON] по аліментам за лютий 2015 року склададє 695,40 грн. (а.с. 13, а.с. 94). Проте і відповідачем, і відділом державної виконавчої служби Димитровського міського управління юстиції Донецької області суду наданий фіскальний чек про переказ [PERSON] 17 лютого 2015 року 500 грн. [PERSON] (а.с. 46, а.с. 105, а.с. 94, а.с. 101), а тому розмір пені за лютий 2015 року апеляційний суд обчислює, виходячи із заборгованості по аліментам за лютий 2015 року 195,40 грн. (695,40 500,00). Згідно довідки відділу державної виконавчої служби Димитровського міського управління юстиції Донецької області № 15/3-8-644/04-70 від 30 квітня 2015 року в березні 2015 року [PERSON] нараховані аліменти в розмірі 695,40 грн., сплачено аліментів 1 773,32 грн., переплата - 1 077,92 грн. (а.с. 13). З наданих відповідачем та державним виконавцем до суду фіскальних чеків про поштові перекази встановлено, що в березні 2015 року відповідачем було відправлено 2 поштових переказа: 27 березня 2015 року на суму 380,00 грн. та 12 березня 2015 року на суму 1 371,60 грн., всього на суму 1 751,60 грн. Зазначаючи в довідці про сплату аліментів в березні 2015 року в розмірі 1 773,32 грн., державний виконавець включив в цю суму вартість поштових послуг за переказ грошей 12 березня 2015 року у сумі 21,72 грн., що підтверджується фіскальним чеком від 12 березня 2015 року (а.с. 46). Крім того, зазначаючи про переплату в березні 2015 року аліментів в сумі 1 077,92 грн., державний виконавець не врахував, що поштовим переказом від 12 березня 2015 року відповідач погасив заборгованість по аліментам за період з 26 квітня 2014 року по 31 травня 2015 року в сумі 1 371,60 грн., а за березень 2015 року відповідачем аліменти сплачені лише в розмірі 380,00 грн. поштовим переказом від 27 березня 2015 року і тому в березні 2015 року заборгованість по аліментам складає 315,40 грн., з якої і має нараховуватися пеня. Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що розмір стягнутої з нього судом першої інстанції пені не відповідає обставинам справи частково є обгрунтованим. Відповідно до частини 2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Згідно частини 9 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Враховуючи розмір заборгованості, який існував у відповідача в період з 26 квітня 2014 року по 31 березня 2015 року, та розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача (1 486,91 грн.), ту обставину, що відповідач з 01 серпня 2014 року працює та має постійний заробіток, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку, апеляційний суд вважає, що підстави для зменшення відповідачу пені, передбачені частиною 2 ст. 196 СК України, відсутні, оскільки розмір пені менше, ніж розмір заборгованості. Враховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за прострочення сплати аліментів за період з 26 квітня 2014 року по 31 березня 2015 року в розмірі 1 486,91 грн. Відповідно до частини 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір з позовної заяви в розмірі 243,60 грн. (а.с. 1). Відповідно до ст. 2, п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» у разі подання позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно ст. 22 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28 грудня 2014 року № 80-VIІІ мінімальна заробітна плата з 01 січня 2015 року встановлена в розмірі 1 218,00 грн. Тобто з задоволених позовних вимог підлягає сплаті судовий збір в розмірі 243,60 грн. (1 486,91 х 1% = 14,87 грн., але не менш, ніж 1 218 х 0,2 = 243,60 грн.), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial