Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

07 квітня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Іскрисківщинської сільської ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] року померла його баба - [PERSON]. Після смерті останньої відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS]. Фактично спадщину після [PERSON] прийняла її донька, а його мати - [PERSON], але юридично не оформила. Остання померла [INFO] року. Він своєчасно прийняв спадщину після матері. Однак, отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом на вказане вище нерухоме майно не може у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить визнати за ним в порядку спадкування за законом після матері, [PERSON], яка померла [INFO] року, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився. Представник останнього за договором про надання правової допомоги, [PERSON], подав заяву про розгляд справи в його відсутність, позов підтримує (а. с. 40). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає (а. с. 46). Представник відповідача - Іскрисківщинської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не з'явився. Сільський голова надіслав листа про розгляд справи без участі їх представника, з позовом згодні (а. с. 39). Представник третьої особи - Білопільської районної державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції в Сумській області в судове засідання не з'явився. Завідувач держнотконтори Ковальова Л. Б. надіслала листа про розгляд справи у відсутність їх представника, при ухваленні рішення покладаються на розсуд суду (а. с. 32). У зв'язку з неявкою сторін, третьої особи, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Суд вважає, що на підставі п. 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року до правовідносин щодо прийняття спадщини після померлої [INFO] року [PERSON], слід застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, а після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року - норми нині діючого ЦК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року. Згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а. с. 9). Остання була матір'ю [PERSON] (а. с. 6-7). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої ввійшов житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], побудований останньою у 1949 році, а також земельна ділянка для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства площею 0,67 га в межах згідно з планом, розташована на території Іскрисківщинської сільської ради Білопільського району Сумської області, право власності на яку посвідчене державним актом серії [NUMBER], виданим 14 серпня 2000 року Іскрисківщинською сільською радою на підставі рішення 12 сесії 22 скликання, зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №58 (а. с. 12, 15). Згідно з матеріалами справи [PERSON] на день смерті [INFO] року була зареєстрована і проживала в [ADDRESS] разом зі своє донькою [PERSON] і онуком [PERSON] та вела з ними спільне господарство (а. с. 10-12). Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 13 квітня 2017 року спадкова справа після [PERSON], яка померла [INFO] року не заведена (а. с. 33). Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що [PERSON] в порядку, передбаченому ст. 549 ЦК УРСР, який діяв на час виникнення даних правовідносин, фактично прийняла спадщину після померлої [INFO] року матері, [PERSON], але юридично її не оформила. Статтею 1216 Цивільного кодексу України поняття спадкування визначено як перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця (ч. 1 ст. 1261 ЦК України). В силу ст. ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини чи подачі до нотаріальної контори або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяви про прийняття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, подавши відповідну заяву нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1273 ЦК України). Судом встановлено, що [PERSON] була матір'ю позивача - [PERSON] (а. с. 5-7). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] року (а. с. 8). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно, яке вона фактично прийняла після смерті своєї матері, [PERSON], але за життя юридично не оформила, зокрема на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, розташований у [ADDRESS]. Згідно з довідкою Іскрисківщинської сільської ради від 22 березня 2017 року [PERSON], яка померла [INFO] року, на день смерті була зареєстрована і проживала разом зі своїм сином [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS] та вела з ним спільне господарство (а. с. 10). Спадкова справа після [PERSON], яка померла [INFO] року, заведена за заявою позивача 28 березня 2017 року. Номер у Спадковому реєстрі 60442528 (а. с. 33-36). Згідно з заявою від 28 грудня 2015 року, поданою до виконавчого комітету Іскрисківщинської сільської ради Білопільського району Сумської області, відповідач [PERSON] відмовився від прийняття спадщини після матері, [PERSON], яка померла [INFO] року на користь позивача (а. с. 23). Крім того, відповідач подав суду заяву про те, що позов визнає, на спадщину, яка відкрилася після смерті матері не претендує (а. с. 46). З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті матері [PERSON] Відповідно до висновку та довідки КП «Білопільське районне архітектурно-планове бюро» від 04 квітня 2017 року житловий будинок та господарські будівлі, розташовані за адресою: [ADDRESS], зведені з дотриманням архітектурних, санітарних і протипожежних норм та правил, знаходяться в межах земельної ділянки, не виходять за червону лінію вулиці, а також не знаходяться на суміжних земельних ділянках (а. с. 14). З довідки Філіалу Білопільська госпрозрахункова виробнича дільниця КП Сумське міське бюро технічної інвентаризації від 29 березня 2017 року вбачається, що право власності на житловий будинок, розташований за вказаною вище адресою за фізичною чи юридичною особою не зареєстровано. Забудовником була [PERSON] (а. с. 13). Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з ч. 4 ст. 3 означеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56. Вказаним нормативним актом передбачалася державна реєстрація (інвентаризація) будинків і домоволодінь у межах міст та селищ, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Проте, виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тобто, фактично записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що [PERSON], яка померла [INFO] року, набула право власності на домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] у порядку, який був передбачений законодавством, що діяло на момент виникнення цього права. У подальшому це право успадкувала мати позивача, [PERSON], яка померла [INFO] року Частиною 1 статті 316 ЦК України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). На підставі наведеного, суд дійшов до висновку, що позивач [PERSON], який прийняв спадщину після смерті матері, [PERSON], у тому числі на вищезгаданий житловий будинок, набув у порядку спадкування за законом право на нього з моменту відкриття спадщини. Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами під номером [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після матері [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved