Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

09 лютого 2016 року [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог [PERSON], [PERSON], про усунення перешкод у користуванні об'єктом права приватної власності, витребування майна та виселення. В обгрунтування позову зазначила, що їй та її чоловіку, [PERSON], на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] (надалі - спірна квартира). Зі її згоди та згоди її чоловіка, в спірній квартирі проживав їх син - [PERSON]. У листопаді 2004 року, їх син - [PERSON], зареєстрував шлюб з відповідачем [PERSON], та стали проживати у спірній квартирі. У спірну квартиру, син з дружиною вселилися, як наймачі, ані як члени її родини. [INFO] року, у відповідача [PERSON] та її сини [PERSON], народилася дитина - [PERSON], якого зареєстрували у спірній квартирі. В червні 2014 року, [PERSON] повідомила їй, що оскільки на території м.Маріуполя очікуються бойові дії, вона разом з донькою [PERSON] та сином [PERSON], виїжджає на територію АР Крим у м.Джанкой на невизначений час. У зв'язку з цим, вона зажадала від [PERSON] квитанції за оплату комунальних платежів по спірній квартирі, після чого дізналася про велику заборгованість по комунальним платежам. Через місяць, [PERSON] повернулася з АР Крим. З липня 2014 рок по жовтень 2015 року позивач сплачувала всі комунальні платежі, оскільки її сину [PERSON] за місцем роботи не виплачували заробітну плату, а відповідач [PERSON] не працювала, але за умови повернення цих коштів. В кінці вересня 2015 року, [PERSON] влаштувала скандал сину позивача, та поставила йому умову, що не бажає з ним проживати та подає на розірвання шлюбу. Оскільки, у позивача з сином був договір, вона попередила в усній формі [PERSON] про звільнення квартири в жовтні, листопада 2015 року. Відповідач [PERSON] повідомила, що звільняти квартиру не збирається та запропонувала звернутися до суду. Позивач, також зазначає, що спірна квартира необхідна їй для окремого проживання, оскільки вона хвора людина. Посилаючись, зокрема на ст.ст.319, 321, 383, 387 ЦК України, ст.150 ЖК України, просила суд: висилити з квартири [ADDRESS] [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідачі письмових заперечень проти позову до суду не подавали. Під час судового розгляду, за ініціативою відповідача [PERSON], до участі у розгляді справи, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору було залучено Орган опіки та піклування Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради (надалі - Орган опіки та піклування). Третя особа - Орган опіки та піклування, письмових пояснення по справі до суду не подав. 13 червня 2016 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні об'єктом права приватної власності, витребування майна та виселення, на підставі заяви позивача, залишені без розгляду. У зв'язку з цим, суд за клопотанням представника Органу опіки та піклування Халайджян К.А., що діє на підставі довіреності, проти чого сторони не заперечували, виключив з кола третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради. В судовому засіданні, позивач [PERSON] та її представник - адвокат Семенова Н.П., що діє на підставі договору, підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Кондратьєва М.А., що діє на підставі доручення Маріупольського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, в судовому засіданні, проти задоволення позовних вимог заперечували. Зокрема зазначили, що виселення [PERSON] негативно вплине на стан малолітньої дитини - [PERSON], яка є дитиною - інвалідом та не може проживати окремо від матері, оскільки потребує постійного догляду та турботи. В задоволенні позовних вимог просили відмовити. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні, проти виселення не заперечувала, але за рішенням суду. Третя особа [PERSON], подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позовних вимог не заперечував, просив їх задовольнити. Третя особа [PERSON], в судовому засіданні, проти позовних вимог не заперечував, просив їх задовольнити. Допитана в судовому засідання свідок [PERSON] суду пояснила, що у спірній квартирі вона була один раз, про конфлікт між [PERSON] та [PERSON] вона чула зі слів самої [PERSON], безпосереднім свідком перешкод у користуванні спірною квартирою не була. Допитані в судовому засідання свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що про конфлікт між [PERSON] та [PERSON] вони також чула зі слів самої [PERSON], безпосередніми свідками перешкод у користуванні спірною квартирою не були. Допитана в судовому засідання свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] однією сім'єю з [PERSON] не проживала. [PERSON] приходи до онука [PERSON] по вихідним. Допитаний в судовому засідання свідок [PERSON] суду пояснив, що не часто бував у спірній квартирі. Щоб [PERSON] чинила перешкоди [PERSON] у користуванні спірною квартирою він не бачив, про те, щоб [PERSON] звільнила спірну кваритру він не чув. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, третіх осіб, показання свідків, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області на праві власності належить однокімнатна квартира [ADDRESS]. Відповідно до копії особового рахунку [NUMBER] від 03.02.2016 року, у спірній квартирі 17.10.2006 року були зареєстровані [PERSON] та [PERSON], а 22.04.2008 року був зареєстрований [PERSON] Відповідно до ст.158 ЖК України, наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму. Відповідно до ч.2 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно з ч.2 ст.60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а ч.4 цієї статті передбачає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказів того, що між [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON] і [PERSON] з другої сторони, було укладено договір найму спірної квартири, суду не надано. З пояснень [PERSON] та [PERSON] вбачається, що вони зареєстровані, проживали та й зараз проживають разом за адресою: [ADDRESS]. Частина 1 ст.383 ЦК України передбачає, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Таким чином, суд не приймає до уваги посилання позивача [PERSON] про укладання між нею, з однієї сторони, та [PERSON] і [PERSON] з другої сторони, договору найму спірної квартири, а вважає, що [PERSON] набула права користування спірною квартирою як дружина [PERSON], який є сином та членом сім'ї позивача [PERSON] З пояснень [PERSON] вбачається, й проти цього, ані позивач [PERSON]., ані її син, третя особа [PERSON] не заперечували, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 16.05.2016 року, а проживати [PERSON] перестав у спірній квартирі з вересня 2015 року, повернувшись проживати разом зі [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, суд приходить до висновку, що фактично з вересня 2015 року, [PERSON] та її донька [PERSON] перестали проживати однією сім'єю з [PERSON] у спірній квартирі. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частина 1 ст.61 ЦПК України передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З пояснень [PERSON] та [PERSON] вбачається, що вони продовжують проживають у спірній однокімнатній квартирі та добровільно звільняти її не бажають, а лише за рішенням суду. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у користуванні об'єктом права приватної власності, витребування майна та виселення, цілком можна вважати обгрунтованими. В той же час, суд враховує, що право користування спірною квартирою має малолітній [PERSON], який є дитиною - інвалідом та потребує постійного догляду та уваги з боку батьків. Доказів того, що малолітній [PERSON] має право користування іншим житлом аніж спірна квартира, суду не надано. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятого Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Частина ч.4 ст.29 ЦК України передбачає, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Доказів того, що [PERSON] має право користування іншим житлом, аніж спірна квартира, та може без перешкод переїхати до нього разом з малолітнім [PERSON], при цьому не зменшуючи та не обмежуючі права малолітньої дитини - інваліда, а також те, що окреме проживання [PERSON] та її сина [PERSON] один від одного не вплине негативно на стан малолітнього, суду не надано. Таким чином, суд приходить до висновку, що на цей час, позбавлення [PERSON] права користування спірною квартирою може негативно вплинути на права та інтереси малолітньої дитини - інваліда [PERSON], а тому вважає, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. На підставі викладеного, викладеного,

Outcome: partial