Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

10.07.2017 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якому просять суд стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 10835,30 гривень; стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 10979,35 гривень та моральну шкоду у розмірі 10000,00 гривень, мотивуючи позовні вимоги тим, що неправомірним діями відповідача щодо витребування сплати коштів по кредитному договору, який визнаний шахрайським, нанесено позивачам матеріальну і моральну шкоду. До судового засідання представник позивачів адвокат [PERSON], діюча за ордером, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, а також не заперечувала проти розгляду справи за її відсутністю. Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою суду від 02.07.2018 року було задоволено клопотання представника позивача та витребувано з ПАТ КБ « Приватбанк» відомості щодо проведення службового розслідування відносно кредитного договору №DNH4KP20431202 від 11.07.2006 року. Судом, на підставі поданих сторонами доказів та матеріалів справи встановлено, що рішенням Київського районного суд м. Одеси від 25.05.2017 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 07.07.2015 року, вчинений Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №3025, яким позивача [PERSON] було зобовязано сплатити на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суму боргу у розмірі 74771,32 гривень. При розгляді даної справи судом було встановлено, що кредитний договір №DNH4KP20431202 від 11.07.2006 року було оформлено не [PERSON], а іншою особою у звязку із чим зазначений договір був визнаний недійсним. Відповідно до вимог ст. 82 ч. 4 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили , не доказуються при розгляді іншої справи. У якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. \~ \~ \~ \~Згідно змісту матеріалів службового розслідування ( зазначено у висновку від 28.02.2017 року), надано до суду відповідачем: колишній співробітник Приватбанку [PERSON] ( яка звільнена 26.09.2006 року) у зговорі з [PERSON] використовуючи ксерокопії паспортів і ідентифікаційних кодів громадян, укладала без участі і згоди таких осіб, від їх імені кредитні договори, а отриманні кошти привласнювала. З вересня 2005 року по липень 2006 року, були незаконно оформлені пятдесят один споживчий кредит, на загальну суму 853221,68 грн., у тому числі і договір №DNH4KP20431202 від 11.07.2006 року на імя [PERSON] У відношенні [PERSON] і [PERSON] по фактам укладення шахрайським шляхом вказаних договорів 21.03.2007 року Приморським РВ ГУМВС України в Одеській області було порушено кримінальну справу , по якої 14.05.2012 року Приморским районним судом винесено вирок. Дані обставини встановлені самим відповідачем, і згідно зазначеного висновку договір розстрочки №DNH4KP20431202 від 11.07.2006 року, визнається відповідачем таким, що оформлений шахрайським шляхом. \~ \~ \~ \~29.02.2012 року на імя [PERSON] з боку ПАТ КБ « Приватбанк» направлено лист-повідомлення про існування заборгованості за договором №DNH4KP20431202 від 11.07.2006 року. 29.07.2015 року ПАТ КБ « Приватбанк» направив лист керівнику Київського відділу ДВС Одеського міського Управління юстиції про прийняття до виконання виконавчий документ виконавчий напис нотаріуса, виданий 07.07.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального кругу [PERSON] про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №DNH4KP20431202 від 11.07.2006 року у розмірі 74771,32 грн. 31.07.2015 року Головним державним виконавцем Київського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції [PERSON] було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, та почалось виконання даного виконавчого документу. 22.09.2015 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із позовом, який був задоволений рішенням суду від 25.05.2017 року, та було визнано недійсним договір №DNH4KP20431202 від 11.07.2006 року \~ \~ \~ \~, визнано таким що не підлягає виконанню виконавчий напис від 07.07.2015 року. Рішення набрало законної сили 06.06.2017 року. Відповідно до розяснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Крім того, згідно зст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. При зясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен зясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. В даному випадку суд приймає до уваги, що з 2007 року ( моменту порушення кримінальної справи) відповідачу було відомо про факти фальсифікації з боку співробітників банку ( яки начебто укладали договір і з [PERSON]І.) кредитних договорів, однак замість належної перевірки всіх договорів, яки укладались вказаними співробітниками у вищезазначений час, та по яким була наявна заборгованість ( виклик даних осіб до банку для зясування обставин укладання договорів та інше), та навіть після встановлення у 2012 році вироком суду винності співробітників банку у фальсифікації договорів, банк звернувся до [PERSON] із повідомленням про наявну заборгованість а потім отримавши виконавчий напис нотаріусу звернувся до виконавчої служби із заявою про примусове стягнення заборгованості. Суд, також, приймає до уваги, що позивачі є сімєю, проживають сумісно та мають загальний бюджет коштів, та всі питання повязані із спорами із банком вирішувались позивачами сумісно ( у судових засіданнях по справах приймає участь і [PERSON] ). Аналізуючи зазначені обставини, суд вважає, що діями відповідача по витребуванню заборгованості за сфальсифікованим договором та бездіяльність відповідача щодо перевірки наявності такої заборгованості, враховуючи вже виявлені на той час випадки фальсифікацій договорів з боку співробітників банку, позивачу [PERSON], [INFO] , безумовна була заподіяна моральна шкода діями ті бездіяльністю посадових осіб відповідача, яка підлягає стягненню саме з відповідача. Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON], суд бере до уваги конкретні обставини справи, розмір та характер заподіяної шкоди, виходячи з характеру правопорушення, а також враховує вимоги розумності та справедливості. \~ \~ \~ \~Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку про доведеність у судовому засіданні розміру моральної шкоди, заподіяної [PERSON] у розмірі десяти тисяч гривень. \~ \~ \~ \~Також суд, приймаючи до уваги відсутність позовних вимог з боку [PERSON] щодо стягнення моральної шкоди, а також положення ч.1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках, не розглядає питання про наявність заподіяної [PERSON]І моральної шкоди та її розміру. Що стосується вимог позивачів щодо стягнення матеріальної шкоди, сул враховує наступне: Позовні вимоги обґрунтовані тим, що дії відповідача, які тривали більш ніж пять років призвели до значних грошових витрат позивачів на транспорт, медичні ліки та аналізи, оскільки через дії банку у позивачів погіршився стан здоровя. Так, у період тривання розгляду справ щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, проведення слідчих дій, позивач [PERSON] неодноразово зверталась за медичною допомогою до міської клінічної поліклініки №10 м.Одеси задля медичного огляду, в результаті якого призначено лікування та позивачем потрачено на ліки кошти сумою 6011,50 гривень (товарний чек від 03.04.2014 року), сумою 2204,05 гривень (товарний чек від 13.04.2014 року), на суму 2619,75 гривень ( товарний чек від 10.06.2014 року). Тобто загальна сума матеріальної шкоди визначена позивачем [PERSON] становить 10835,30 гривень. Позивачем [PERSON] також понесені матеріальні витрати на оздоровлення, оскільки він взяв на себе всі заходи щодо врегулювання спору його витрати на медикаменти становлять розмір 7979,35 гривень, що підтверджено товарними чеками від 13.09.2014 року, 23.09.2014 року, 15.11.2013 року, 12.09.2015 року. також [PERSON] понесені витрати на транспортні пересування (варіть бензину) сумою 3000 гривень. Тобто загальна сума матеріальної шкоди встановленої [PERSON] становить 10979,35 гривень. При зверненні до суду позивачі посилаються на вимоги ст. 1166 ч.1 ЦК України яка наголошує на те, що майнова шкода, завдана неправомірним рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка їх завдала. Однак суд, враховує, що у відповідності до положення ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Крім того, згідно ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У наданих позивачами доказів у вигляді медичної документації відсутні відомості про погіршення стану здоровя саме у звязку із діями відповідача. Позивачі, які є особами достатньо похилого віку надають відомості про наявні у них захворювання: остеохондроз, який турбує протягом тривалого часу ( епікриз №17866 а/с 36), церебральний атеросклероз ( епікриз №14035/456), ознаки виражених прояв дисциркуляторної енцефалопатії з наявністю атрофічних вогнищ і атрофічних змін кори великого мозку ( МРТ дослідження а/с 35) і т.п., що відносяться до звичайних прояв захворювання людей з віком. Посилання про погіршення стану здоровя у 2013 та 2014 роках, не можуть прийматись судом як доведеність наявності прямого причинного зв'язку між погіршенням стану здоровя та діями відповідача, а є лише зіставленням двох фактів для припущення наявності звязку. Таким чином під час розгляду справи позивачами та їх представником не були доведені наявність вини відповідача у заявлених збитках, а тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині стягнення із відповідача на користь позивачів матеріальної шкоди, повязаної із лікуванням та придбанням у звязку із захворюваннями ліків. Також відсутні докази в обґрунтуванні понесених позивачем [PERSON] витрат на транспортні розходи у розмірі 3000 грн., як матеріальними збитками повязаними саме з діями або бездіяльністю відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial