Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

08.07.2016 року до суду з позовом звернувся представник позивача [PERSON], в якому з подальшим уточненням просить стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 8549,03 грн., витрати за проведення експертизи в розмірі 4404,00 грн. та судовий збір в розмірі 551,20 грн. В обгруньування вказаних підстав посилається на наступне. 20.10.2015 року позивач, керуючи автомобілем марки ВАЗ 217030 д.р.н. [NUMBER], рухався по вул. Пушкінська м. Харкова, де сталось зіткнення з автомобілем марки «Тойота» д.р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON], чим були спричинені технічні пошкодження автомобілю. Позивач є власником автомобілю ВАЗ. Постановою Київського районного суду м. Харкова від 17.03.2016 року, яка набула чинності, було визнано винними обох водіїв у здійсненій ДТП, та провадження по справі закрито у зв'язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована у жодній страховій компанії, тому відповідно до ст. 41 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння. Позивач звернувся до відповідача з письмовим повідомленням про ДТП та надав копії документів. У відповідь МТСБУ направила до представника позивача лист з проханням надати оригінал автотоварознавчого дослідження щодо встановлення розміру шкоду з долученням оригіналів фотографій пошкодженого ТЗ та копій документів про право на здійснення оціночної діяльності особи, яка проводила дослідження. На думку позивача, відповідач не виконав обов'язок передбачений ст. 34 Закону №1961-ІV, а саме не направила представника або експерта для встановлення розміру спричиненої шкоди автомобілю та після отримання письмового повідомлення про ДТП не повідомила письмово про необхідність надання у наступному проведеної оцінки згідно чинного законодавства, а лише після отримання постанови Київського районного суду м. Харкова, більш ніж як пів року повідомила про необхідність надання оцінки. Враховуючи викладене, та враховуючи висновок судової автотоварознавчої експертизи №10701, відповідно до якої вартість матеріальної шкоди спричиненої автомобілю позивача складає 17098,06 грн., тому враховуючи механізм утворення ДТП, на те, що ступінь провини кожного з водіїв складає 50%, тому позивач просить стягнути з відповідача 8 549,03 грн., та витрати за проведення судової експертизи в розмірі 4404,00 грн. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить проводити судове засідання без своєї участі та участі позивача, уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача МТСБУ в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином та своєчасно, надіслав до суду заперечення проти позову, в яких просить проводити розгляд справи без участі представника МТСБУ, та в задоволенні позову просив відмовити, посилаючись на те, що позивачем не було збережено стан пошкодженого автомобіля після ДТП, та винуватець ДТП не повідомляв МТСБУ про настання страхового випадку, тому підстав для стягнення з МТСБУ будь-яких сум не має. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання: -чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються; -чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; -які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; -яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Судом встановлено, що 20.10.2015 року сталася ДТП за участю позивача та [PERSON], врезультаті якої було пошкоджено транспортний засіб позивача, власником якого він є - ВАЗ 217030 д.н.з. [NUMBER]. Постановою Київського районного суду м. Харкова від 17.03.2016 року винними у ДТП було визнано обох водіїв, а саме позивача та [PERSON], та провадження стосовно позивача у справі було закрито у зв'язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. В результаті даної ДТП, позивачу була спричинена матеріальна шкода, про що він повідомив відповідача. (а.с. 12). Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП не була застрахована у жодній страховій компанії. На адресу представника позивача надійшов лист від 17.06.2016 року №3/1-05/170/6, відповідно до якого МТСБУ просив позивача надати документи, а після їх отримання МТСБУ повернеться до розгляду питання про відшкодування шкоди. (а.с. 8). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(далі - Закон № 1961-IV). Згідно зі статтею 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно зі ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Згідно з п. 2 ст. 33.1 Закону учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані: вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди. У системному зв'язку з п. 5 ч. 1 ст. 989 ЦК України, яким на страхувальника покладено обов'язок повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором, правове значення має повідомлення страховика про настання страхового випадку у строк, який дає страховику можливість дослідити обставини справи та дійти висновку про визнання його страховим випадком чи відмову в цьому. Відповідно до п.35.1 «Закону № 1961-IV» , для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. МТСБ України приймає рішення щодо виплати страхового відшкодування після з'ясування обставин ДТП протягом місяця з дня отримання документів, зазначених у п. 35.2 ст. 35 Закону (п. 37.1 ст. 37 Закону). В судовому засіданні встановлено, що рішення в даному випадку прийнято не було, а 07.06.2016 року (після спливу півроку) представнику позивача надіслано листа про надання додаткових документів, необхідних для прийняття рішення. Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на вищенаведене сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов'язанні ним є страховик). Разом з тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його користь або на користь третьої особи страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Такий правовий висновок Верховний Суд України висловив у постанові від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15. Оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. У пункті 11 Постанови, надано роз'яснення, відповідно до яких, за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові. У разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору є підставою для відмови лише в тому разі, якщо порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись окремо у кожному випадку. Зокрема, несвоєчасне повідомлення страховика про настання страхового випадку саме по собі не може бути підставою для відмови від виплати страхового відшкодування, а лише у тому випадку, коли воно позбавляє страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком, тобто якщо буде доведено, що відсутність у страховика відомостей про це могло вплинути на його обов'язок виплатити страхове відшкодування. Як вбачається з матеріалів справи, вказане ДТП мало місце з вини обох водіїв, а саме позивача та [PERSON], та представником позивача було повідомлено про вказане ДТП, та надіслано пакет документів на його ім'я відповідача, тому посилання представника відповідача на те, що шкода повинна бути відшкодована винуватцем ДТП є не обгрунтованим, оскільки це є правом позивача, а не його обов'язком вимагати відшкодування шкоди саме з відповідача. Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи №10701 від 07.06.2017 року, величина матеріального збитку, заподіяна власнику автомобіля [NUMBER] у результаті ДТП від 20.10.2015 року по цінам дійсним на момент складання висновку складає 17 098,06 грн. А посилання представника відповідача, що позивачем не було збережено стан пошкодженого автомобіля після ДТП, то дане твердження свого підтвердження не знайщло, оскільки до суду надано відповідачем належних та допустимих доказів цьому твердженню. Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Враховуючи, що розмір завданої позивачу шкоди в розмірі 17098,06 грн., та враховуючи ступінь вини обох водіїв, розмір якої суд оцінює як 50% кожного, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 8549,03 грн. підлягають задоволенню, що в подальшому не позбавляє відповідача звернутись в порядку регресу до іншого учасника ДТП. Відповідно п. 4 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз. Таким чином, вимога про відшкодування витрат за проведення експертизи в розмірі 4404,00 грн. також підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати в розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved