Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

09.06.2016 року [PERSON] звернувся до Бериславського районного суду Херсонської області з позовною заявою до [PERSON], про стягнення боргу за договором позики в якому посилається на те, що 01.06.2015 року між нею та відповідачем було укладено Договір позики №01/06/15-1, згідно якого позивач передала у власність відповідача грошові кошти у розмірі 246 121,76 гривень. Зазначену грошову суму у позику було надано на строк 12 місяців до 01.06.2016 року. Однак, починаючи з першого місяця відповідач почала здійснювати прострочення виплат за Договором. Просить стягнути з [PERSON], суму основного боргу по Договору позики №01/06/15-1 від 01.06.2015 року у розмірі 227195, 76 гривень з урахуванням виплачених сум та суму заборгованості по сплаті відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 25518, 10 гривень, загалом 252713, 86 гривень, пеню за прострочення виконання зобовязань у загальному розмірі 38168, 89 гривень, суму боргу з урахуванням індексу інфляції за час прострочення виконання зобовязань у загальному розмірі 23628, 35 гривень, суму боргу з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми у загальному розмірі 6107, 02 гривень. В судове засідання позивач та його представник не з»явився, про день, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду направив заяву про розгляд справи за його відсутності на задоволенні позову наполягає. Відповідачка [PERSON] та її представник за дорученням [PERSON] позов не визнали, відповідачка [PERSON] суду пояснила, що вона дійсно уклала договір займу та написала розписку про отримання грошей, але фактично вона гроші не брала у позивачки, оскільки вона та позивачка є приватними підприємцями та на протязі тривалого часу у них склались професійні відносини, щодо реалізації будівельних матеріалів, шпалери та іншого, тобто в неї на реалізації знаходиться товар позивачки та вона погашає суму отриманого товару. Вважає, що її ввели в оману, а тому вона підписала договір та написала розписку. Просить відмовити у задоволенні позову. Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, за наявними у матеріалах справи доказами. У відповідності до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 4 статті 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині надання доказів на підтвердження позовних вимог. Відносно надання суду будь-яких інших доказів сторони наголошували на тому, що надали до справи всі наявні в них докази . З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Перевіривши матеріали справи, заслухавши думку учасників процесу, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі виходячи з наступних підстав. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договором передбачено, за прострочення повернення грошових коштів, передбачена пеня в розмірі 0.05% від простроченої суми за кожен день прострочки, на підтвердження укладення зазначеного договору на умовах визначених у договорі та отримання грошей, позичальник [PERSON] написала розписку (а.с.5,6, 7). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. На підтвердження укладення договору позики позивачка надала суду розписку до договору позики №01/06/15-1, з якої вбачається, що відповідачка отримала від позивачки у повному обсязі грошові кошти в сумі 246 121-76 грн., які зобов»язується повернути позикодавцеві в строк та на умовах визначених договором позики до 01.06.2016 року, при цьому зазначила, що грошові кошти отримані нею для власних потреб та при укладенні договору позики і складанні розписки до неї не застосовувались заходи фізичного чи морального впливу. (а.с.7). Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання позикодавцем від позичальника певної грошової суми. З наведеного вище вбачається, що між сторонами виникли зобов»язання, що виникають з договору позики. Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому одностороння відмова від зобов'язання не допускається (ст. 525 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Однак Договір позики відповідачем у повному обсязі не виконаний, суми позики у повному обсязі не повернуті. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Відповідно до розписки, відповідач зобов'язувалась до 01.06.2016 року повернути суму позики. Судом встановлено, що на час розгляду справи у суді, відповідачкою договір позики у повному обсязі не виконаний, сума позики в повному обсязі не повернута, розмір повернутої суми строни не оспорюють, а тому вона не підлягає доведенню у розумінні ст..61 ч.1 ЦПК України, відповідачка не надала суду належних та допустимих доказів які б спростували доводи позивачки про неповернення боргу у повному обсязі. З урахуванням виплат, здійснених відповідачем, сума заборгованості склала 227 195-76 грн.. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Графіком погашення суми позики (невід'ємна частина Договору позики) визначено розмір відсотків, які Відповідач повинна була сплачувати за Договором позики, який складає 28 %.(а.с.6). З урахуванням виплат, здійснених відповідачем, сума заборгованості по сплаті відсотків за користування грошовими коштами станом на день звернення до суду з позовом складає: 25 518- 10 грн., що не спростовано відповідачкою. Відповідно до ч. 1 статті 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ч. 1 статті 549 ЦК України). В свою чергу, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. З статті 549 ЦК України). Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання (ч. 1 статті 550 ЦК України). Пунктом 6 Договору позики, укладеного між сторонами зазначено що за прострочення повернення позики Позикодавець сплачує пеню у розмірі 0,05 % від простроченої суми за кожен день прострочення. Виплата пені проводиться по день фактичного повернення суми позики, не обмежуючись будь-яким строком. З урахуванням виплат здійснених відповідачем, сума пені за прострочення виконання зобов»язання за Договором позики на час звернення позивача з позовом до суду складає 38 168-89 грн., що не спростовано відповідачкою. Згідно ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, а саме боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З урахуванням виплат, здійснених відповідачем, на користь позивача підлягають стягненню також суми у вигляді: встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, що складає: 23 628-35 грн., 3% річних від простроченої суми, що складає: 6 107- 02 грн. Стаття 1051 ЦК України передбачає можливість оспорення договору позики за безгрошовістю. Відповідно до вимог цієї статті позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Безгрошовість договору може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами. Таким чином, безгрошовість є підставою для оспорювання договору позики, але відповідачка заперечуючи проти позову з підстав його безгрошовості, не оспорила договір позики та не спростувала доводи позивачки, щодо передачі грошей по договору позики. Відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, щодо якого (правочину) законом передбачена письмова форма, може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України саме письмові докази мають визначальне значення для правильного вирішення спору в частині доведеності позовних вимог, які ґрунтуються на спірних правовідносинах. За положеннями ст. ст. 1046, 1047, 1051 ЦК України, ст. 60 ЦПК України саме позичальник має довести належними та допустимими доказами, що гроші йому не були передані позикодавцем. Доводи позивача про введення її в оману належними і допустимими доказами не доведені, тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі. Статтею 88 ч.1 ЦПК України передбачено, що стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. За вищезазначених обставин підлягають стягненню з відповідачки також ї документально підтверджені судові витрати позивачки пов»язані з розглядом справи. На підставі викладеного, в межах заявлених позивачем вимог, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства,

Outcome: approved