Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-15 00:00:00

09 грудня 2019 року [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] та [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] , треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Управління-служба у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач просить визнати [PERSON] , [INFO] , та неповнолітню [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування домоволодінням [ADDRESS] , що є підставою для зняття [PERSON] , [PERSON] з реєстрації місця проживання за вищезазначеною адресою. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Від позивача [PERSON] надійшла заява з проханням розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася. Про місце, дату та час судового засідання сповіщена належним чином. Про причину неявки суд не повідомила. В судове засідання представники третіх осіб: Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Управління-служби у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі радине з`явилися. Про місце, дату та час судового засідання сповіщені належним чином. Про причину неявки суд не повідомили. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За таких обставин, суд вважає відповідача належним чином повідомленим та можливим, за згодою представника позивача, розглянути справу на підставі наявних доказів, заочно, відповідно до статті 280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] на праві власності належить домоволодіння [ADDRESS] : -Ѕ частина домоволодіння на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2009 року (а.с. 7-8); -Ѕ частина домоволодіння на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2015 року (а.с. 9-10), що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухому майно (а.с. 11). В домоволодінні [ADDRESS] зареєстрованими значаться: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується довідкою № 12175 про склад сім`ї або зареєстрованих в житловому приміщенні/будинку осіб від 20 листопада 2019 року (а.с. 24). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] в домоволодінні [ADDRESS] не проживають з вересня 2018 року, в домоволодінні відсутні їх особисті речі, а також відповідач не несе витрати по сплаті комунальних послуг, що знайшло своє підтвердження в актах від 21 грудня 2018 року та від 03 березня 2019 року (а.с. 22, 23). Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За змістом права власності, визначеного ст. 317 ЦК України, право власності - це право володіння, користування і розпорядження майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На підставі ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною другою статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Також, в силу ст. 6 вищезазначеного Закону, громадянин України зобов`язаний протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання проводиться за рішенням суду. За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. На основі повного і всебічного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved