Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

08.07.2020 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати договір довічного утримання (догляду), укладений 21 грудня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори Криловецькою В.Є., за реєстровим №4-494; скасувати державну реєстрацію права власності на майно, квартиру [ADDRESS] за [PERSON] ; скасувати заборону на відчуження майна, з квартири [ADDRESS] , встановлену договором довічного утримання, укладеним 21 грудня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори Криловецькою В.Є., за реєстровим №4-494. В обгрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що між нею та [PERSON] 21 грудня 2019 року був укладений договір довічного утримання (догляду), посвідчений державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори Криловецькою В.Є., за реєстровим №4-494. Відповідно до п. 1 договору відчужувач передає у приватну власність набувачу належну йому на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] , взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати [PERSON] утриманням та доглядом довічно. Пунктом 8 договору передбачено, що за згодою сторін обов`язок набувача по наданні відчужувану довічного забезпечення визначається у вигляді: забезпечення його житлом шляхом збереження права безоплатного пожиттєвого проживання у відчужуваній квартирі; здійснення догляду та необхідної допомоги за нею; надання побутових послуг; забезпечення згідно з рецептами лікарів необхідними лікарськими засобами; у разі виникнення потреби забезпечити іншими видами матеріального забезпечення та доглядом. Грошова оцінка зазначених у цьому договорі видів матеріального забезпечення на місяць за згодою сторін визначається у розмірі 1000 гривень, яка в майбутньому підлягає індексації в порядку встановленому законом (п. 9 Договору). З кінця січня 2020року відповідач припинила виконувати свої зобов`язання відповідно до договору, а саме: перестала до неї приходити, не забезпечувала необхідними ліками, не виплачувала 1000 грн. щомісячо, не здійснювала елементарних побутових послуг (виніс сміття, покупки продуктів харчування, оплати комунальних платежів та інше). Відповідно до п. 16 договору цей договір може бути розірваний за згодою сторін, а у випадку невиконання його умов і відмови від добровільного розірвання одного зі сторін - в судовому порядку. Розірвати договір довічного утримання в добровільному порядку не вдалося можливим через неявку відповідача в нотаріальну контору. Враховуючи викладене, просить позов задовольнити. Ухвалою від 09.07.2020 р. позовну заяву [PERSON] залишено без руху. 05.08.2020 р. відкрито загальне позовне провадження і призначено підготовче судове засідання. В підготовчому судовому засіданні представник позивача позов підтримала, посилаючись на мотиви такого. Просить позов задовольнити. Відповідач в підготовчому судовому засіданні позов визнала, підтвердила факти наведені у позовній заяві. Зазначила, що крім цього, подала до суду письмову заяву, в якій виклала свою позицію та визнала позовні вимоги. За таких обставин, оскільки відповідач визнала позов, відповідно до положень ч. 3 ст. 200 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити рішення у підготовчому засіданні. З`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 21 грудня 2019 року уклали договір довічного утримання (догляду), посвідчений державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори Криловецькою В.Є., за реєстровим №4-494. Відповідно до п. 1 договору відчужувач передала у приватну власність набувачу належну йому на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] , взамін чого набувач зобов`язалася забезпечувати [PERSON] утриманням та доглядом довічно. Пунктом 8 договору передбачено, що за згодою сторін обов`язок набувача по наданні відчужувачу довічного забезпечення визначається у вигляді: забезпечення його житлом шляхом збереження права безоплатного пожиттєвого проживання у відчужуваній квартирі; здійснення догляду та необхідної допомоги за нею; надання побутових послуг; забезпечення згідно з рецептами лікарів необхідними лікарськими засобами; у разі виникнення потреби забезпечити іншими видами матеріального забезпечення та доглядом. Грошова оцінка зазначених у цьому договорі видів матеріального забезпечення на місяць за згодою сторін визначається у розмірі 1000 гривень, яка в майбутньому підлягає індексації в порядку встановленому законом (п. 9 Договору). Відповідно до п. 16 договору цей договір може бути розірваний за згодою сторін, а у випадку невиконання його умов і відмови від добровільного розірвання одного зі сторін - в судовому порядку. Як вбачається із відповіді завідуючої Другої Львівської державної нотаріальної контори від 02.07.2020 р., [PERSON] неодноразово не з`являлася в нотаріальну контору для розірвання договору довічного утримання. Як визначено в ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання може бути розірвано за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. В силу ч. ч. 2, 3 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору в судовому порядку зобов`язання сторін припиняються з моменту набрання рішенням суду законної сили. Так, підстави для припинення укладеного договору шляхом розірвання визначені в п.16 договору, а саме за згодою сторін, а у випадку невиконання цих умов і відмови від добровільного розірвання однією із сторін в судовому порядку. Із системного аналізу положень вказаних норм та умов договору вбачається, що підставою для розірвання договору довічного утримання є як повне невиконання набувачем взятих на себе обов`язків, так і їх неналежне виконання у порівнянні з умовами договору незалежно від вини набувача. При цьому, обов`язок з доведення факту належного виконання умов договору довічного утримання, у відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 76 ЦПК України, покладається саме на відповідача, який надає це утримання. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч. 1 ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. Аналізуючи викладене, приймаючи до уваги визнання відповідачем обставин невиконання умов договору, а відтак і визнання позову, що не суперечить закону та не порушує права і свободи інших осіб, суд приходить до висновку про доведеність обставин невиконання [PERSON] умов договору довічного утримання від 21 грудня 2019 року, а тому пред`явлений позивачем позов про розірвання договору підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати на користь позивача.

Outcome: approved