Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

09 липня 2020 року [PERSON] звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що шлюб між ними був зареєстрований 23 серпня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Слов`янську реєстраційної служби Слов`янського міськрайонного управління юстиції у Донецької області, за актовим записом № 258. Від шлюбу мають дитину: [PERSON] , [INFO] . Вказує, що сімейне життя із відповідачем не склалося, через те, що між ними виникли суттєві взаємні непорозуміння та різні погляди на життя, відповідач став зловживати спиртними напоями та застосовувати до неї психологічне та фізичне насилля. Зникли любов, щирість, повага і підтримка у відношеннях. Шлюбні відносини між ними припинилися у квітні 2020 року, з цього часу спільне господарство ними не ведеться. Переконана, що подальше спільне життя та збереження шлюбу із відповідачем є неможливим, у зв`язку із чим, просить суд ухвалити рішення яким розірвати шлюб зареєстрований між ними 23 серпня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Слов`янську реєстраційної служби Слов`янського міськрайонного управління юстиції у Донецької області, за актовим записом № 258. Позивачка [PERSON] повідомлена належним чином про дату та час розгляду судового засідання, до суду не з`явилася, надала заяву в якій просила суд розглядати справу без її участі, позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій розгляд справи просив проводити у його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. В ході розгляду справи судом було розв`язано заяви та клопотання сторін та прийнято процесуальні рішення. Ухвалою суду від 24 липня 2020 року було відкрито спрощене позовне провадження. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступні обставини та відповідні ним докази. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 23 серпня 2014 року. Шлюб між ними зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Слов`янську реєстраційної служби Слов`янського міськрайонного управління юстиції у Донецької області, за актовим записом № 258, що стверджується свідоцтвом про шлюб, серії: [NUMBER] , виданим 23 серпня 2014 року. Після реєстрації шлюбу позивачка змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 4). Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народилася [INFO] . Її батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Згідно із довідкою виконавчого комітету Мирненської сільської ради Слов`янського району Донецької області № 01-30/238 від 02 липня 2020 року, [PERSON] зареєстрована разом із своєю дочкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). Спільне життя між подружжям не склалося. Сімейні стосунки між ними погіршилися через взаємні непорозуміння та різні погляди на життя, відсутність спільних інтересів, любові, взаєморозуміння. Шлюбні відносини були припинені у квітні 2020 року. З того часу сторони проживають окремо, дитина проживає разом із позивачкою. Спір з приводу місця проживання дитини відсутній. Спір з приводу поділу спільного майна між сторонами відсутній. Вказані обставини сторонами не оспорюються, ними визнаються. Крім того, що зазначені обставини сторонами визнаються, вони підтверджуються матеріалами справи, їх визнання відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи і інтереси інших осіб, тому підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову суд не вбачає. У зв`язку із цим, суд відповідно до ст. 82 ЦПК України, визнає вказані обставини такими, що не підлягають доказуванню. Так, відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідачем [PERSON] до суду було подано письмову заяву, зі змісту якої видно, що останній, позов [PERSON] визнає у повному обсязі та не заперечує проти його задоволення. Суд приймає до уваги таку заяву відповідача у зв`язку із наявністю для того законних підстав, та вважає за можливе задовольнити вимоги позивачки з огляду на їх законність та обґрунтованість. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. При вирішенні питання про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечило б інтересам одного з них. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, оскільки встановлено, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивачки, заходи щодо примирення сторін, вжити судом позитивних результатів не дали. Дитина залишається із позивачкою, оскільки між сторонами існує про це домовленість. Згідно із ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У зв`язку із цим, враховуючи, що позивачка просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] », суд приходить до висновку, що слід його залишити. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з такого. Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає розподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, ч. 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку із цим, враховуючи визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд приходить до висновку про можливість повернення позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею за звернення до суду із даним позовом, що становить 420 грн. 40 коп.. З огляду на викладене, з врахуванням того, що позов задоволений у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню залишкові 50% понесених нею судових витрат в сумі 420 грн. 40 коп. (а. с. 3). На підставі наведеного,

Outcome: approved