Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

07 березня 2014 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача, зазначаючи, що 24.06.2013 року відповідач отримала від неї в борг гроші в сумі 4400 гривень та зобов'язалась повернути борг впродовж шести місяців, тобто 25.12.2013 року. Після отримання грошей відповідач власноруч написала розписку від 24.06.2013 року. Свої зобов'язання відповідач не виконала, протягом встановленого строку борг не повернула, на протязі часу користування грошима проценти не сплачувала, так само як і проценти за прострочення боргу. Таким чином вважає, що з відповідача необхідно стягнути суму боргу в розмірі 4400 гривень та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в сумі 26,25 гривень за період з 25.12.2013 року по 03.03.201ё4 року. В період з січня 2014 року по лютий 2014 року відповідач зобов'язана сплатити позивачу суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції, який за зазначений період складає 100,2 %. При цьому сума інфляційних витрат складає 8,80 гривень. Просила стягнути з відповідача по справі суму боргу в розмірі 4400 гривень, 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в сумі 26,25 гривень, суму інфляційних витрат 8,80 гривень, а всього - 4435,05 гривень, судові витрати покласти на відповідача. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с.13). Відповідач в судове засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги визнала в повному обсязі (а.с.15). Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.06.2013 року відповідач отримала від позивача в борг гроші в сумі 4400 гривень та зобов'язалася повернути зазначену суму протягом шести місяців відповідно до розписки (а.с.14). У визначений строк відповідачем сума боргу не була повернута. Відповідно до ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст. 1046 ЦК України одна сторона (позичальник) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує пред'явлення йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Згідно ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на наведене, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, сума заборгованості за розпискою, 3% річних та сума інфляційних витрат підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. За правилами ст.88 ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір» з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір згідно квитанції, що міститься в матеріалах справи (а.с.2).

Outcome: approved