Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

07.12.2015 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] центральної районної лікарні (надалі [PERSON] ЦРЛ) про відшкодування заподіяної матеріальної шкоди, внаслідок несвоєчасного виконання грошового зобовязання. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що вироком [PERSON] міськрайсуду від 25.02.2014 року лікаря акушер-гінеколога [PERSON] визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 140 КК України та призначено їй покарання у виді одного року обмеження волі з позбавленням права займатися лікарською та акушерсько-гінекологічною діяльністю строком на два роки. [PERSON] звільнено від відбування основного покарання у виді одного року обмеження волі на підставі п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2011 році». Відповідно до рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 21.11.2014 року, зміненого рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 21.01.2015 року, ухвалено стягнути з [PERSON] ЦРЛ на їх користь по 10 281 грн. 62 коп. у відшкодування матеріальної шкоди та по 100\~000 грн. у відшкодування моральної шкоди. З часу набрання рішенням законної сили, а саме з 21.01.2015 року у відповідача виникло грошове зобовязання перед кожним з них. Разом з тим, лише 19.10.2015 року вищевказане рішення суду було виконане. Оскільки з часу винесення рішення суду мали місце інфляційні процеси, стягнуті рішенням суду кошти значно знецінилися. [PERSON] ЦРЛ зволікала у виплаті матеріальної та моральної шкоди, намагаючись затягнути виплату даних сум шляхом розстрочення виконання рішення суду. Враховуючи, що грошове зобовязання було виконано лише 19.10.2015 року, вважають, що з 21.01.2015 року по 19.10.2015 року сума грошового зобовязання має бути проіндексована та нараховано 3% річних на користь кожного з позивачів. А тому, просили суд стягнути з [PERSON] ЦРЛ на користь [PERSON], [PERSON] по 43561 грн. 23 коп. інфляційних втрат з урахуванням індексу інфляції 1,395 за період з 21.01.2015 року по 19.10.2015 року та 2456 грн. 41 коп. 3% річних від суми простроченого зобвязання за 271 день, а всього по 46017 грн. 64 коп. на користь кожного за затримку виконання грошового зобовязання. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, з підстав викладених у ньому, просила його задовольнити. Крім того, суду пояснила, що час прострочення грошового зобовязання слід рахувати з 21.01.2015 року часу набрання рішенням суду законної сили, по 19.10.2015 року день зняття ними готівки у відділенні «Ощадбанку», оскільки 18.09.2015 року на час зарахування коштів на їх рахунки вони перебували з дитиною на лікуванні, а тому не мали змоги їх зняти. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, хоча про час, день та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Проте, подав до суду письмову заяву, у якій просив справу розглядати у його відсутність, позов підтримав в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] ЦРЛ [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Просив суд врахувати, що рішення суду набрало законної сили 22.01.2015 року, а позивачами предявлено виконавчі листи про стягнення вказаних коштів до виконання в [PERSON] управління ДКС України Хмельницької області лише 22.07.2015 року, отже позивачі відповідно до ст. 613 ЦК Ураїни прострочили виконання зобовязання. Враховуючи, що грошове зобовязання було виконане [PERSON] ЦРЛ 18.09.2015 року, вказував на те, що з 22.07.2015 року по 18.09.2015 року сума грошового зобовязання має бути проіндексована та нараховано 3% річних на користь кожного з позивачів. При цьому, загальний індекс інфляції з 22.07.2015 року по 18.09.2015 року становить 1,005, тому проіндексована сума складає 551 грн. 40 коп. А при проведенні розрахунку трьох процентів річних слід врахувати, що прострочено грошове зобовязання на 58 днів, тому на користь кожного з позивачів підлягає стягненню 525 грн. 72 коп. А тому, просив позов задовольнити частково, стягнувши з [PERSON] ЦРЛ по 1077 грн. 12 коп. на користь кожного з позивачів за затримку виконання грошового зобовязання. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобовязання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі. Судом встановлено, що вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 лютого 2014 року [PERSON], працююча лікарем акушер-гінекологом [PERSON] ЦРЛ визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2\~ст.140 КК України, так як під час прийняття пологів у [PERSON] допустила тактичні помилки внаслідок неналежного виконання вимог нормативних актів у сфері охорони здоровя, за що їй призначено покарання у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права займатися лікарською та акушерсько-гінекологічною діяльністю строком на два роки та звільнено від відбування основного покарання у виді одного року обмеження волі на підставі п.«є»\~ст.1 Закону України «Про амністію у 2011 році» від 08.07.2011 року. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області від 20 травня 2014 року вказаний вирок змінено, [PERSON] звільнено від відбування основного\~покарання у виді одного року обмеження волі\~та додаткового покарання у виді позбавлення права займатись лікарською та акушерсько-гунекологічною діяльністю строком на два роки на підставі п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» в редакції Закону від 06.05.2014 року. В решті вирок залишено без змін, і він набрав законної сили 20 травня 2014 року. Вироком суду відмовлено у задоволенні позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, розяснено право позивачам на звернення до суду з позовом до [PERSON] ЦРЛ про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку цивільного судочинства. Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 листопада 2014 року, зміненим рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 21 січня 2015 року, задоволено частково позов потерпілих від злочину [PERSON] та [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Ухвалено стягнути з [PERSON] ЦРЛ на користь\~[PERSON] 10 281 грн. 62 коп.\~у відшкодування матеріальної шкоди та 100 000 грн. у відшкодування моральної шкоди та на користь [PERSON] 10 281 грн. 62 коп.\~у відшкодування матеріальної шкоди та 100 000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Отже, з часу набрання рішенням Шепетівського міськрайонного суду від 21 листопада 2014 року законної сили, а саме з 21 січня 2015 року у відповідача [PERSON] ЦРЛ виникло зобовязання перед позивачами [PERSON] та [PERSON] Таке зобовязання зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобовязанням. Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, яка в силу ст. 360-7 ч.1 абз. 2 ЦПК України є обовязковою для суду першої інстанції при вирішенні вказаного спору, відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобовязанням. Визначена рішенням суду по цивільній справі № 688/3708/14-ц шкода в сумі 220\~563 грн. 24 коп. згідно виписок по рахункам [PERSON] управління Державної казначейської служби України Хмельницької області від 21.08.2015 року та від 18.09.2015 року, була стягнута у безспірному порядку із [PERSON] ЦРЛ на користь [PERSON] та [PERSON] остаточно 18 вересня 2015 року. Крім того, дата зарахування вказаних коштів 18 вересня 2015 року на рахунки позивачів вбачається також з квитанцій від 16.10.2015 року та від 19.10.2015 року, виданих ТВБВ № 10022/088 філії-Хмельницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» про зняття готівки з рахунків позивачів [PERSON] та [PERSON] відповідно, досліджених судом, на які посилається позивач [PERSON], як на остаточну дату виконання грошового зобовязання 19.10.2015 року. Відповідно до ст. 599 ЦК України\~зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що [PERSON] ЦРЛ прострочила виконання грошового зобовязання, що виникло між сторонами, саме за період з 22 січня 2015 року по 18 вересня 2015 року. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Оскільки відповідач [PERSON] ЦРЛ не виконала зобов'язання по сплаті боргу, тому наявні підстави для стягнення з неї інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми за період прострочення. З урахуванням вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 1078 від 17 липня 2003 року, якою затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення, загальний індекс інфляції з 22.01.2015 року по 18.09.2015 року становить 1,340 (1,053 х 1,108 х 1,140 х 1,022 х 1,004 х 0,99 х 0,992 = 1,340), отже проіндексована сума складає 37495 грн. 75 коп. (110281 грн. 62 коп. х 1,340 = 147777 грн. 37 коп.; 147777 грн. 37 коп. 110281 грн. 62 коп. = 37495 грн. 75 коп.) А тому, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] ЦРЛ на користь кожного з позивачів саме таку проіндексовану суму в розмірі 37495 грн. 75 коп. При проведенні розрахунку трьох процентів річних, суд враховує, що грошове зобовязання за період з 22 січня 2015 року по 18 вересня 2015 року прострочено на 240 днів, тому така сума становитиме на кожного позивача 2175 грн. 42 коп. (110281 грн. 62 коп.(сума боргу) : 100% х 3 % : 365 (днів у році) х 240 днів (днів прострочки) = 2175 грн. 42 коп.) Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги належить задовольнити частково, стягнувши з відповідача [PERSON] ЦРЛ на користь кожного з позивачів [PERSON] та [PERSON] 37495 грн. 75 коп. інфляційних втрат за час прострочення виконання грошового зобовязання та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 2175 грн. 42 коп., а всього на користь кожного по 39671 грн. 17 коп. Крім того, суд рахує за необхідне на підставі ч.3 ст. 88 ЦПК України, стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. На підставі ст.ст. 11, 509, 599, 625 ЦК України,

Outcome: partial