Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

07 жовтня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивувала тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: Сумська область, м.Білопілля, вул.Супруна, 26. З 11 березня 2009 року за вказаною адресою зареєстрований її племінник [PERSON], який в 2008 році виїхав до м.Кривий ріг Дніпропетровської області, де проживає і на даний час. В будинку, власником якого є позивачка, особисті речі відповідача відсутні, він в зазначеному будинку не проживає з 2008 року року. У добровільному порядку [PERSON] з реєстраційного обліку не знімається, у звязку з чим вона позбавлена можливості вільно розпоряджатись своєю власністю та оформити субсидію на сплату комунальних послуг. Посилаючись на вказані обставини, [PERSON] просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком, що знаходиться в м.Білопіллі по вул.Супруна, 26, Сумської області. В судове засідання позивачка [PERSON] не з»явилася, передала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, на підставі ст.74 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про день, час та місце слухання справи через опубліковане в газеті «Сумщина» від 11 листопада 2015 року за №42 оголошення про виклик до суду (а.с.30) Представник третьої особи Білопільського РС УДМС України в Сумській області в судове засідання також не зявився, хоча належним чином був сповіщений про час, день і місце розгляду справи, причин неявки не повідомив (а.с.31). Суд розглядає справу на підставі статті 197 ч.2 ЦПК України, згідно якої у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] отримала в дар від [PERSON] житловий будинок № 26 по вул.Супруна в м.Білопіллі Сумської області, який на праві власності належить позивачці, що підтверджується договором дарування житлового будинку, посвідченого 30 вересня 2003 року нотаріусом Білопільської державної нотаріальної контори, та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.8-10). Згідно технічного паспорта житловий будинок №26 по вул.Супруна в м.Білопіллі належить на підставі договору дарування [PERSON] (а.с.11-14). З будинкової книги вбачається, що [PERSON], [INFO], зареєстрований в [INFO] з 11.03.2009 року і на даний час з реєстраційного обліку не знятий (а.с.15-17). З довідки виконкому Білопільської міської ради від 02 жовтня 2015 року вбачається, що племінник [PERSON] - [PERSON], який зареєстрований в [INFO], фактично не проживає за вказаною адресою з 2008 року (а.с.18). Вказані вище обставини про відсутність відповідача за місцем реєстрації також підтверджуються актом від 02 жовтня 2015 року, складеним сусідами позивачки [PERSON], а саме: [PERSON], яка мешкає в м.Білопіллі по вул.Супруна, 25, [PERSON], мешканкою буд.27 по вул.Супруна м.Білопілля, а також мешканкою [ADDRESS] - [PERSON] (а.с.19). 11 листопада 2015 року в № 42 газети «Сумщина» надруковане оголошення про виклик в судове засідання відповідача [PERSON] (а.с.30). Реєстрація [PERSON] у будинку позивачки порушує права останньої, як власника житла, користуватись, володіти та розпоряджатись своєю власністю. Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб. \~ \~ \~ Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна). У відповідності до ст.ст.319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. \~Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Аналогічне положення містить і ст.150 ЖК України. \~ \~ Статтею 386 ЦК України передбачено, що\~ власник має право вимагати усунення будь-яких порушень права власності, вимагати усунення будь-яких перешкод з боку інших осіб, пов'язаних із здійсненням ним володіння, користування або розпорядження належним йому майном. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. \~ \~ \~ Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Вказаний вище закон є спеціальним актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст.7 даного закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязана з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Обраний позивачкою спосіб захисту свого права шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користуватись житловим приміщенням, не суперечить положенням статті 391 та ч.2 ст.16 ЦК України. Відповідно до ст.ст.71, 72 ЖК України, якщо особа не проживає в жилому приміщенні без поважних на те причин понад встановлені законом строки, вона може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Відповідач [PERSON] не є членом сімї позивачки, не є власником або наймачем житлового будинку, який належить на праві власності позивачці, в будинку не проживає з 2008 року. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що відповідач без поважних \~причин не проживає у спірному будинку з 2008 року, його особистих речей в будинку немає, а тому [PERSON] необхідно визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням, що знаходиться за адресою: м.Білопілля, вул.Супруна, 26, Сумської області. На підставі викладеного,

Outcome: approved