Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

09 вересня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив зобовязати відповідачів зняти арешт з транспортного засобу марки Mitsubishi lancer, д.н.з. [NUMBER], № шасі - JMBSNCY2A8U014920, що належить [PERSON], накладений постановою державного виконавця Новозаводського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції. Обґрунтував позивач позов тим, що в нього відсутні будь-які штрафи, а тому він звертався до начальника [PERSON] відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції з метою зняття арешту з належного йому рухового майна. Проте, листом від 19.09.2016 року начальник [PERSON] відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції повідомив, що раніше існуюче виконавче провадження №11309636 було завершено 30.10.2009 року на підставі ст. ст. 40, 76 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі провадження №11524540, №15841522 закінчені 04.11.2013 року, 11.02.2010 року на підставі ст.ст. 37, 38 Закону України « Про виконавче провадження». Постанова №5887 від 03.12.2008 року, що видана ДАІ, постанова №3863 від 28.11.2008 року, що видана ДАІ, постанова №016089 від 11.08.2009 року, що видана ДАІ про стягнення на користь держави з адміністративних штрафів повторно на примусове виконання не предявлялись, а тому підстав для зняття арешту з майна не має. Представники позивача позовні вимоги підтримали. Представник відповідача [PERSON] відділу державної виконавчої служби міста Чернігів [PERSON] територіального управління юстиції в Чернігівській області пояснив, що повноважень на зняття арешту не має, оскільки в даний час відсутні виконавчі провадження. Представник відповідача [PERSON] територіального управління юстиції у Чернігівській області в судове засідання не зявився, подав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника. Представник відповідача [PERSON] управління національної поліції в Чернігівській області заперечувала проти позову. Представник відповідача [PERSON] сервісного центру в Чернігівській області в судове засідання подав письмові пояснення, щодо задоволення позовних вимог поклався на розсуд суду. Представник третьої особи Департаменту патрульної поліції Національної поліції України у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення представників та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що згідно даних ЄДРВП на примусовому виконанні в [PERSON] ВДВС м. Чернігів знаходилась постанова №5887 від 03.12.2008 року видана ДАІ про стягнення з [PERSON] на користь держави адміністративного штрафу у розмірі 260 грн. (ВП №11524540), постанова №3863 від 28.11.2008 року видана ДАІ про стягнення з [PERSON] на користь держави адміністративного штрафу у розмірі 1000 грн. (ВП №15841522), Згідно даних ЄДРВП виконавче провадження №11309363 завершено 30.10.2009 року на підставі ст.ст. 40, 76 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі провадження № 11524540, № 15841522 закінчені 04.11.2013 року, 11.02.2010 року на підставі ст.ст. 37, 38 Закону України «Про виконавче провадження». Наслідки завершення та закінчення даних виконавчих проваджень не передбачають зняття арешту з майна боржника. Одночасно встановлено, що дані виконавчі провадження знищені у звязку зі спливом терміну зберігання завершених виконавчих проваджень переданих до архіву відповідно до Закону України «Про національний архівний фонд і архівні установи», «Правил роботи архівних підрозділів органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій» та Наказу [PERSON] архівного управління при Кабінеті Міністрів України №41 від 20.07.1998 року «Про затвердження переліку типових документів» зареєстрованого в Мінюсті України 17.09.1998 року, тому відновити дані виконавчі провадження та відповідні постанови з даного виконавчого провадження не має можливості. Постанова №5887 від 03.12.2008 року видана ДАІ, постанова №3863 від 28.11.2008 року видана ДАІ, постанова №016089 від 11.08.2009 року видана ДАІ про стягнення з [PERSON] на користь держави адміністративних штрафів повторно на примусове виконання не предявлялись, а наслідки їх виконання встановити не має можливості. Разом з тим, встановлено, що за виконавчими провадженнями №115245409 та №11309363 були сплачені, що підтверджується копіями квитанцій від 06.12.2008 року та від 06.12.2008 року (а.с. 34, 35), а арешт накладався на майно боржника у виконавчому провадженні (ВП №11524540) постановою від 18.08.2009 року, що підтверджується карткою арешту транспортного засобу - марки Mitsubishi lancer, д.н.з. [NUMBER], № шасі - JMBSNCY2A8U014920, що належить [PERSON] (а.с. 36). Одночасно судом було встановлено, що зазначені вище виконавчі документи повторно для виконання в установлений законом строк не предявлялися. Позивач звертався до начальника [PERSON] відділу державної виконавчої служби міста Чернігів [PERSON] територіального управління юстиції у Чернігівській області та просив зняти арешт з його рухомого майна. На письмове звернення [PERSON] начальником [PERSON] відділу державної виконавчої служби міста Чернігів [PERSON] територіального управління юстиції у Чернігівській області листом №5/5 від 19.09.2016 року від було надано відповідь, що виконавчі повернуті стягувачу та повторно на примусове виконання не предявлялись, а наслідки їх виконання встановити не має можливості, а тому підстави для зняття арешту відсутні. Відповідно до ч.1,2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Згідно ч. 1, 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Згідно\~ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст. ст.\~10,\~11,\~60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За таких обставин, враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні докази щодо наявності заборгованості позивача перед стягувачем, а тому позовні вимоги позивача про зняття арешту з рухомого майна, яке йому належить підлягають задоволенню, адже арешт накладений постановою від 18.08.2009 року, зберігає свою чинність, що порушує права позивача як власника майна і відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» зазначене є підставою для зняття арешту з майна позивача, накладеного цією постановою. Згідно 1 ст 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивач також просить стягнути з відповідача судові витрати, понесені у звязку зі сплатою судового збору та оплати правової допомоги. У звязку задоволенням позову з відповідача - [PERSON] відділу державної виконавчої служби міста Чернігів [PERSON] територіального управління юстиції у Чернігівській області (адже саме цим відповідачем накладено арешт і не знято його на вимогу позивача у добровільному порядку, у звязку з чим він змушений був звертатися за захистом свого порушеного права до суду) на користь позивача належить стягнути судовий збір та витрати на правову допомогу, які понесені позивачем і підтверджені належними доказами. При вирішенні питання відшкодування судових витрат суд виходить з положень п. 2 ч.3 ст.79, ст.84 ЦПК України, згідно до яких відшкодуванню підлягають витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, а розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу, а граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено, що оплачується участь особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. При цьому, враховуючи категорію складності справи, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу, надану адвокатом при підготовці позовної заяви (1 година) та участі у судових засіданнях (0,5 години), а всього 1,5 години в розрахунку 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи, як це передбачено Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», що складає 960 грн. 00 коп.

Outcome: approved