Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

07 липня 2016 року позивачка звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 03 вересня 2011 року. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], народжений 31 березня 2012 року, який проживає разом з нею. Сімейні відносини з відповідачем не склались, тому у квітні 2016 року вони були остаточно припинені, з вказаного часу спільне господарство не ведуть, мешкають окремо. Підставою розпаду сім`ї стало те, що відповідач не надавав необхідної уваги до сина, не проявляв турботи про сімю. На її зауваження реагував агресивно, вчиняв сварки, в ході яких оскорбляв її, принижуючи честь та гідність. У судове засідання [PERSON] надала заяву в якій просила справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] через канцелярію суду направив заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність, при цьому вказав, що позовні вимог визнає не у повному обсязі, проте в якій саме частині не зазначив. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності всі досліджені в справі докази, знаходить позовну заяву такою, що підлягає задоволенню. До такого висновку, суд приходить на підставі наступного. [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Асінгерова) [PERSON], з 03 вересня 2011 року перебувають у шлюбі, який зареєстровано у Жовтневим відділі ДРАЦС Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №\~698, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб в матеріалах справи (а.с. 4). Від шлюбу, подружжя мають одного малолітнього сина [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження дитини, а.с. 5). Як встановлено судом, у квітні 2016 року сімейні відносини між подружжям були припинили, спільне господарство не ведуть, з вказаного часу проживають окремо. Причиною розпаду сім`ї стало те, що відповідач не надавав необхідної уваги до сина, не проявляв турботи про сімю, на будь-які зауваження позивача реагував агресивно, вчиняв сварки, в ході яких оскорбляв дружину, принижуючи її честь та гідність. За час окремого проживання, шлюб зберегти не вдалося, сім`я розпалася остаточно. Так, судом вживались заходи для збереження сім`ї, тому за клопотанням відповідача надавався сторонам строк для примирення, проте сторони і надалі проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ст. 55 Сімейного кодексу України чоловік зобовязаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобовязана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Таким чином, з урахуванням обставин справи, враховуючи, що сторони довгий час подружні стосунки не підтримували і підтримувати їх у подальшому позивач намірів не має, а відносини між ними фактично стали недружелюбними, незважаючи на зусилля суду до примирення сторін, суд приходить до висновку про те, що спільне життя суперечить їхнім інтересам, а зберегти сім`ю немає можливості, тому шлюб за вимогою позивача розриває.

Outcome: approved