Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

08 червня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до матері дитини - [PERSON] , в обґрунтування якого посилається на те, що з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , яка є інвалідом дитинства. 16.02.2018 року, за заявою [PERSON] , шлюб між ними було розірвано відповідним рішенням суду. Протягом останніх років позивач намагався узгодити з матір`ю дитини місце постійного проживання доньки з ним, жодним чином не перешкоджав матері бачитися з дитиною, здійснювати свої материнські обов`язки. Вважає, проживання доньки з батьком заявлене ним в інтересах самої дитини. Він, як батько дитини, може забезпечити своїй дочці належний матеріальний та моральний захист, є цілком забезпеченою людиною. На даний час позивач зареєстрований та проживає по [ADDRESS] . Разом з ним проживають його батько [PERSON] , мати [PERSON] , а також бабуся [PERSON] . Так, [PERSON] наполягає на тому, що за місцем його проживання створені належні умові для проживання його малолітньої дитини, він позитивно характеризується, будь-яких протипоказань з медичного боку не має. На відміну від цих факторів, матір дитини не працює, постійного доходу не має, що унеможливлює створення нормальних умов для дитини, веде розкутий спосіб життя, зловживає алкоголем, постійно змінює своє місце проживання, співмешкає з різними чоловіками. З вини матері, дитина не отримує потрібного догляду та не забезпечена всіма необхідними умовами для проживання. Мати перешкоджає лікуванню дитини, яка потребує медичної допомоги, що призводить до погіршення стану здоров`я дитини та її духовного розвитку. Відповідач не виконує свої батьківські обов`язки відносно доньки. Крім того, у відповідача є старша донька від першого шлюбу, яка залишилася прожити зі своїм батьком [PERSON] . За таких обставин, позивач вважає, що перебування дитини в сім`ї відповідача негативно впливає на її виховання та здоров`я. В свою чергу, він має можливість і велике бажання надати дитині лікування, добробут, освіту та все необхідне для її повноцінного розвитку і зростання. Усі матеріальні витрати по утриманню та вихованню, лікуванню доньки готовий взяти на себе, а тому звернувся до суду з даним позовом. 17 липня 2018 року по справі відкрито провадження суддею Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Мельником О.М. За результатами повторного автоматизованого розподілу справа передана в провадження судді Сороки О.В. В судове засідання позивач не з`явився, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність, одночасно позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач відзиву на позов не подала, в судове засідання не з`явилася, про час, дату і місце судового засідання була повідомлена належним чином, шляхом направлення судової повістки за останнім відомим місцем проживання, а також шляхом розміщення оголошення на веб-посталі судової влади України, причину неявки суду не повідомила, а тому, у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, надавши заяви про розгляд справи у їх відсутність. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та відповідач по справі - [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі та являються батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11 січня 2017 року (а.с.8). Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2018 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 10). У відповідності до ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Наявність такого договору, укладеного між батьками, судом не встановлено. Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Визначення місця проживання малолітньої дитини за конкретною адресою унеможливлює маніпуляції з боку того з батьків, з ким буде проживати дитина, зокрема проживати де завгодно, унаслідок чого батько дитини не буде мати змоги брати участь у її вихованні. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Так, суду подано довідку про доходи та характеристику з місця роботи позивача (а.с.45,46), з яких вбачається, що [PERSON] з 17 березня 2016 року працює електромеханіком в структурному підрозділі «Дніпровська дистанція сигналізації та зв`язку», має стабільний заробіток, який за період з березня по серпень 2018 року становить 59 231 грн., за місцем роботи характеризується позитивно. 31 жовтня 2017 року позивач пройшов профілактичний наркологічний, психіатричний огляд, про що свідчить копія сертифікату та медичної довідки (а.с.19,20). Згідно акту обстеження умов проживання позивача від 01.06.2018 року (а.с.18). останній зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , в одноповерховому будинку, який складається з 9 кімнат. Умови проживання в помешканні задовільні, з дотриманням санітарно-гігієнічних норм. Разом з [PERSON] проживає його донька [PERSON] , батьки позивача - [PERSON] та [PERSON] , а також бабуся позивача [PERSON] . За місцем проживання батька створені належні умови для проживання його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.14,15). В матеріалах справи містяться виписка з історії хворого, виписний епікриз, довідка про стан здоров`я, у відповідності до яких малолітній [PERSON] встановлено повний діагноз: гостра респіраторна вірусна інфекція, гострий ринофарингіт Дисплазія ТБС, вроджений вивих лівого стегна, правобічна м`язова кривошия, МАРС: функціонуюче овальне вікно, затримка мовного розвитку (а.с.11-14). Судом встановлено, що мати дитини [PERSON] не виконує батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої дитини [PERSON] , у зв`язку з чим неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальністю, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУаАП (а.с.51,59,120). За даними Миколаївської сільської ради Новомосковського району (а.с.89), відповідач за місцем реєстрації - [ADDRESS] не проживає з 2014 року, її місцезнаходження не відоме. Згідно повідомлення Новокодацького ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області 15.05.2019 року через оператора «102» до відділу надійшла інформація від мешканки буд .[ADDRESS] , про те що за адресою [ADDRESS] громадянин [PERSON] та його цивільна дружина [PERSON] зловживають алкогольними напоями та не виконують батьківські обов`язки по вихованню малолітньої доньки [PERSON] , яка мешкає спільно з матір`ю. Виїздом на місце було встановлено, що малолітня дитина залишена без батьківського піклування. На момент виходу, матері [PERSON] вдома не було, у зв`язку з чим, малолітню дитину [PERSON] було доставлено до ДДМКЛ №6, а відносно матері складено адміністративний протокол за ч.1 ст.184 КУпАП (а.с.118). Суду надано висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради (а.с.35), у відповідності до якого на засідання комісії мати дитини - [PERSON] не з`явилася, її місце проживання не відоме. Комісією було встановлено, що [PERSON] була доставлена до КЗ «Дніпропетровської міської клінічної лікарні №6» ДОР» робітниками поліції, де знаходилася 11 днів. Мати дівчинки з`явилася без особистих документів, тому було вирішено [PERSON] передати батькові [PERSON] . Так, з 27.06.2019 року дівчинка проживає разом з батьком, за адресою: [ADDRESS] , та знаходиться під наглядом амбулаторії № 2. Мати дитини постійного місця проживання немає, неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків. У зв`язку з чим, беручи до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування вважають за доцільне визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Оскільки відповідачем [PERSON] не подано жодного доказу, який би свідчив про те, що вона має власне житло, самостійний дохід та в змозі самостійно утримувати свою дитину [PERSON] , суд вважає, що така бездіяльність відповідача, як матері, суперечить інтересам дитини, порушує її права, гарантовані міжнародним та національним законодавством. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , яка на даний час проживає з батьком, необхідно визначити місце проживання дитини разом з батьком - [PERSON] . Вирішуючи позов в частині зобов`язання відповідача передати малолітню дитину батькові, то ці вимоги задоволенню не підлягають, оскільки на момент розгляду справи дитина вже проживає разом з батьком. На підставі викладеного,

Outcome: partial