Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

09.11.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди. Останній мотивувала тим, що 04.02.2018 року о 17 год. 30 хв. на пр. Голосіївському, 90 у м. Києві внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини [PERSON] , котрий керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz Sprinter» державний номерний знак [NUMBER] , їй була нанесена матеріальна шкода, а саме: пошкоджено належний їй автомобіль марки «Mitsubishi Galant» державний номерний знак [NUMBER] . Зазначила, що факт дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 04.02.2018 року о 17 год. 30 хв. на пр. Голосіївському, 90 у м. Києві; участі у даній дорожньо-транспортній пригоді транспортного засобу марки «Mercedes-Benz Sprinter» державний номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] , та автомобіля марки «Mitsubishi Galant» державний номерний знак [NUMBER] , що належить їй на праві власності відповідно до Свідоцтва про реєстрацію серії [NUMBER] ; заподіяння у даній дорожньо-транспортній пригоді автомобілю марки «Mitsubishi Galant» державний номерний знак [NUMBER] механічних пошкоджень; порушення [PERSON] ПДР і вчинення ним адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП доказуванню не підлягають, так як це встановлено постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 19.02.2018 року. Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, від 08.02.2018 року № 3122, розмір нанесеної шкоди становить 61 364,53 грн. Вказала, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ «Європейський страховий союз» відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/1071439. Однак, ПрАТ «Європейський страховий союз» не здатне здійснювати страхові виплати, тому відшкодування за невиконаними зобов`язаннями страховика здійснює МТСБУ в межах залишку коштів страховика у фондах МТСБУ відповідно до вимог законодавства 09.02.2018 року вона звернулась до МТСБУ з відповідною заявою про сплату страхового відшкодування, і лише 18.04.2018 року МТСБУ своїм листом від № 12011 повідомило їй про те, що прийнято рішення про відшкодування шкоди у розмірі 6 000,00 грн., котрі згодом були виплачені. Оскільки сплачених МТСБУ коштів було недостатньо для здійснення ремонту її автомобіля, а [PERSON] відмовлявся добровільно відшкодувати завдану шкоду, вона була змушена самостійно шукати спеціалістів, які б здійснили ремонт за розумну плату. За зверненням до ФОП [PERSON] , останнім було здійснено повний ремонт її автомобіля. Вартість наданих послуг склала 39 390,00 грн. відповідно до оформленого рахунку-фактури № 0309/18. Ремонт було закінчено у вересні 2018 року, і кошти були сплачені нею в повному обсязі готівкою. Крім того, вказала на те, що внаслідок ушкодження автомобіля, вона перенесла певні душевні страждання, викликані дискомфортом у вигляді неможливості тривалий час (близько шести календарних місяців) використовувати свою власність за її прямим призначенням, а також клопотами по ремонту останньої. Оскільки вона проживає за межами м. Києва, а працює у місті й дитина ходить у дитячий садочок саме у м. Києві, то відсутність автомобіля змусила її змінити звичний склад життя, а саме: необхідність на дві години раніше будити дитину та добиратися до садочка та її місця роботи громадським транспортом, що додало певного дискомфорту її дитині та їй. Крім того, вона вимушена була витрачати свій власний вільний і роботи час на пошук спеціалістів, які б могли відремонтувати її автомобіль. Тому, вважала, що має право на відшкодування заподіяної їй моральної шкоди і розумним та справедливим визначити розмір відшкодування завданої їй моральної шкоди слід у розмірі 10 000,00 грн. Також, звернула увагу на те, що [PERSON] весь час ухилявся від добровільного відшкодування завданої їй шкоди: спочатку казав про те, що його відповідальність застрахована, і вона має самостійно вирішувати питання зі страховою компанією. В подальшому, коли виявилось, що його страхова компанія збанкрутувала, він все одно відмовлявся відшкодовувати шкоду, обґрунтовуючи свою відмову безробіттям та відсутністю коштів, хоча, при цьому обмовився, що вже відремонтував автомобіль, на якому скоїв дорожньо-транспортну пригоду. Далі - взагалі перестав відповідати на її телефонні дзвінки. Тому, просила стягнути з [PERSON] на її користь з урахуванням збільшення розміру позовних вимог 33 390,00 грн. матеріальної шкоди (39 390,00 грн. - 6 000,00 грн.), 3% річних у розмірі 1448,73 грн., інфляційні втрати в розмірі 3 412,46 грн. та у відшкодування моральної шкоди - 10 000,00 грн., а також 704,80 грн. судового збору. Ухвалою від 10.12.2018 року відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін (а.с. 38-39). 14.05.2019 року у справі було ухвалено заочне рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] (а.с. 59-65). 15.09.2019 року представником позивача - адвокатом Моценком О.В. була подана заява про перегляд заочного рішення від 14.05.2019 року (а.с. 74-77). Ухвалою від 04.11.2019 року заочне рішення від 14.05.2019 року скасовано та призначено справу до розгляду у підготовче засідання на 11.02.2020 року (а.с. 95-97). Розгляд справи відкладено на 12.08.2021 року (а.с. 145). 12.08.2021 року підготовче засідання відкладено на 14.12.2020 року (а.с. 160). Ухвалою від 14.12.2020 року підготовче провадження у справі закрито та призначено судовий розгляд на 18.05.2021 року (а.с. 170). 18.05.2021 року судове засідання відкладено на 23.08.2021 року (а.с. 173-174). 23.08.2021 року розгляд справи не проводився, розгляд призначено на 06.12.2021 року (а.с. 178). Відповідач відзив на позовну заяву не подав. В судовому засіданні позивач підтримала позов з урахуванням збільшень та просила його задовольнити в повному обсязі, виходячи з обставин, викладених у позовній заяві. В судове засідання 06.12.2021 року відповідач, будучи в установленому законом порядку повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Від представника останнього - адвоката Моценка О.В. до суду через електронну пошту 05.12.2021 року о 18 год. 56 хв. надійшла заява про проведення судового засідання 06.12.2021 року за відсутності відповідача. За змістом ст. ст. 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку зокрема з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відповідач про причини неявки не повідомив. Обставин, які б давали підстави для визнання причин такої неявки поважними, судом не встановлено. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги тривалий час перебування справи у провадженні суду (з листопада 20158 року), виходячи з положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється за відсутності відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце цього засідання, і чия неявка у судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані сторонами заяви по суті з доказами в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України). Судом встановлено, що [PERSON] згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] є власником автомобіля марки «Mitsubishi Galant» державний номерний знак [NUMBER] (а.с. 6). 04.02.2018 року о 17 год. 30 хв. на пр. Голосіївському, 90 у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Mercedes-Benz Sprinter» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та належного [PERSON] автомобіля марки «Mitsubishi Galant» державний номерний знак [NUMBER] , внаслідок якого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 19.02.2018 року, котра набрала законної сили 02.03.2018 року, [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП, що сталася 04.02.2018 (а.с. 7). Постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення. Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, від 08.02.2018 року № 3122, розмір матеріального збитку становить 61 364,53 грн. з ПДВ (а.с. 10-23). На момент звернення до суду, автомобіль позивача відремонтовано ФОП [PERSON] . Вартість наданих послуг склала 39 390,00 грн. відповідно до оформленого рахунку-фактури № 0309/18 (а.с. 27). Судом встановлено, що станом на 04.02.2018 року цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ «Європейський страховий союз» відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/1071439 зі строком дії з 16.06.2017 року до 15.06.2018 року лімітом відповідальності з шкоду, заподіяну майну, у розмірі 100 000,00 грн., франшиза 0,00 грн.(а.с. 9). Однак, з матеріалів справи вбачається, що страховиком відповідне рішення про виплату страхового відшкодування на користь позивача не прийнято, виплата не проведена, оскільки ПрАТ «Європейський страховий союз» не здатне здійснювати страхові виплати. Відшкодування за невиконаними зобов`язаннями страховика здійснює МТСБУ в межах залишку коштів страховика у фондах МТСБУ відповідно до вимог законодавства (а.с. 24, 26). 09.02.2018 року позивач звернулась до МТСБУ з відповідною заявою про сплату страхового відшкодування (а.с. 25). 18.04.2018 року МТСБУ листом від № 12011 повідомило позивача про прийняте рішення щодо відшкодування шкоди у розмірі 6 000,00 грн.(а.с. 26). Вказана сума була виплачена позивачу, що останньою визнається, а тому в силу ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. У ст. 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про страхування» страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем. Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (ст. 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (п. 6 ч. 4 ст. 6 Закону України «Про страхування»). Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч. 1 ст. 999 ЦК України). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону України «Про страхування». До них п. 9 ч. 1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 року у справі № 6-691цс15 наведено правовий висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні. Згідно зі ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За правилом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно п. 39.1. ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Основним завданням МТСБУ є, зокрема, здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом (39.2.1. ст. 39.2 Закону). МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (п. 41.1. ґ) ст. 41 Закону). Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст. 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч. 2 ст. 14 ЦК України). Відтак, сума страхового відшкодування в порядку ст. 1194 ЦК України має бути стягнута з відповідача, як винуватця ДТП. Суд погоджується з доводами позивача про те, що остання має право на стягнення з відповідача вказаної вище матеріальної шкоди в порядку ст. 1194 ЦК України. За таких обставин, суд приходить до висновку, що завдана позивачу в результаті дорожньо-транспортної пригоди майнова шкода підлягає стягненню з відповідача в розмірі 33 390,00 грн. Доказів на підтвердження зворотного в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України в розпорядження суду, зокрема, відповідачем, не надано. Крім того, правилами ч. 2 ст.625 ЦК України визначено, що в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. З матеріалів справи вбачається, що правовідносини, які склались між сторонами, за своєю правовою природою є грошовим зобов`язанням, на яке поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Тобто, позивач має право вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми страхового відшкодування. Враховуючи вище викладене, суд вважає, що позивач має право на стягнення із відповідача пені та інфляційних втрат. Позивач просила стягнути з відповідача на її користь 3% річних у розмірі 1448,73 грн., інфляційні втрати в розмірі 3 412,46 грн. Відповідачем розрахунок позивача доказами в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України не спростований. З огляду на викладене, позовні вимоги і в цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України у постанові № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати не майнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, завданих фізичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб, врахуванню підлягає тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, характер та обсяг душевних страждань, характер немайнових втрат. Пунктом 9 постанові № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в т.ч. у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4 зазначено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до положень 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, позивачем всупереч вимогам вказаних норм не надано жодного доказу на підтвердження факту заподіяння їй моральних страждань, так само і їх розміру, тому , суд вважає, що підстави для її відшкодування відсутні. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Виходячи з цих обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial