Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

07 квітня 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований по [ADDRESS]. За вказаною адресою зареєстрований [PERSON] З 2012 року відповідач не проживає у будинку, фактичне місце його проживання невідоме. Наявність реєстрації відповідача позбавляє її права користуватися своїм нерухомим майном. Посилаючись на викладене, просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги уточнила. Просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом за вказаною адресою та зняти його з реєстрації. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи - Очаківський реєстраційний сектор УДМС України в Миколаївській області у судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив. Суд, на підставі п. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивачки і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Вислухавши пояснення позивачки, свідків, вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Згідно копії договору довічного утримання від 10.02.2006 року [PERSON] отримала у власність житловий будинок загальною площею 83,30 квадратних метрів, житловою площею 52,60 квадратних метрів, що розташований за адресою: [ADDRESS] З копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 24417116 від 11.11.2009 року вбачається, що вищевказаний будинок зареєстрований за [PERSON], реєстраційний номер 13332345. Згідно до ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до положень, передбачених ст.ст. 383, 391 ЦК України, власник жилого будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно вимог ст.156 ЖК України та ст.405 ЦК України, право члена сім'ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у даному будинку. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Як вбачається з акту обстеження житлових умов заявника від 25.03.2014 року у будинку за адресою [ADDRESS] фактично проживають [PERSON] та [PERSON] [PERSON] зареєстрований, однак не проживає з серпня 2012 року. Свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що відповідача [PERSON] за вказаною адресою не бачили протягом останніх 5-6 років. За таких обставин, судом не встановлено передбачених законом підстав для збереження за відповідачем права користування квартирою, а також підстав, які б свідчили про його відсутність в спірному приміщенні з поважних причин понад установлені законом строки або про іншу домовленість між ним і власницею житла. Відповідно до положень ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, враховуючи те, що відповідач за адресою: [ADDRESS] фактично не проживає більше одного року, а також те, що наявність зареєстрованої особи позбавляє позивачку права розпорядитися своїм нерухомим майном, суд вважає позов останньої таким, що підлягає задоволенню. Судові витрати по справі, за клопотанням позивачки, слід віднести за її рахунок.

Outcome: approved