Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

09 лютого 2016 року [PERSON], звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] сільської ради Куликівського району Чернігівської області, [PERSON] РДА Чернігівської області, треті особи приватний нотаріус [PERSON] районного нотаріального округу [PERSON], відділ Держгеокадастру у [PERSON] районі Чернігівської області, в якому просить визнати за нею право власності на право на земельну ділянку згідно сертифікату на право на земельну частку(пай) серії ЧН №0135429 від 27.05.1997, який зареєстрований у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку(пай) по [PERSON] сільській раді за №429 та був виданий на імя померлої 05 лютого 1997 року [PERSON], посилаючись на те, що нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, по тій причині, що сертифікат на право на земельну частку(пай) видано після смерті спадкодавця, тому вищезазначений сертифікат не входить до спадкової маси. Позивач [PERSON], належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судовому засіданні присутня не була, в заяві просить розглядати справу за її відсутності. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Куликівського району Чернігівської області та третя особа приватний нотаріус [PERSON] районного нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилися, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі та про визнання позову. Представники третьої особи - Відділу Держгеокадастру в [PERSON] районі Чернігівської області, будучи належним чином повідомленим про місце, дату і час розгляду справи, в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив. Представник відповідача [PERSON] РДА Чернігівської області [PERSON] в судовому засіданні у вирішенні спору покладалася на розсуд суду, та зазначила, що на її думку, оскільки спадкодавиця [PERSON] за життя була внесена до списку, доданого до державного акту на право колективної власності на землю, та з незалежних від неї причин не отримала сертифікат на право на земельну частку(пай), напевно, позивач має право успадкувати цю земельну частку. Судом по справі встановлено, що 05 лютого 1997 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЕЛ №330438, виданим виконкомом [PERSON] сільської ради Куликівського району Чернігівської області 05 лютого 1997 року(а.с.8). За життя, 28 серпня 1996 року, [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому [PERSON] сільської ради Куликівського району Чернігівської області [PERSON], яким усе своє майно заповіла онуці [PERSON] та онукові [PERSON]М.(а.с.9). Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. Спадщина після смерті [PERSON] відкрилась 05 лютого 1997 року, отже з цього моменту у позивача [PERSON] виникло право на спадщину, тобто до набрання чинності ЦК України (1 січня 2004 р.), тому питання прийняття спадщини повинно регулюватись положеннями норм ЦК УРСР. Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Згідно частин 1 та 2 статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру(спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №43190446 від 09 березня 2016 року встановлено, що спадкова справа до майна померлої 05 лютого 1997 року [PERSON] не заводилася(а.с.26). З довідки виконкому [PERSON] сільської ради Куликівського району Чернігівської області №120 від 15.02.2016 встановлено, що [PERSON] в шестимісячний строк після смерті [PERSON] робила ремонт будинку, в якому проживала [PERSON], сплачувала рахунки за електроенергію, утримувала в належному стані господарські споруди(а.с.11). Інший спадкоємець за заповітом [PERSON] спадщину не приймав та в поданій ним до суду заяві(а.с.5) зазначав, що йому відомо про існування заповіту [PERSON], яким вона заповіла своє майно йому та [PERSON], проте, він не претендує на спадщину. Зважаючи на наведене, суд прийшов до висновку, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом майна померлої 05 лютого 1997 року [PERSON], яка прийняла спадщину, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, відповідно до ч.1 ст.549 ЦК УРСР. Як роз'яснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування /зі збереженням її цільового призначення/ при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до положень ст. 1, 2 Закону України « Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток ( паїв) від 05.06.2003 № 899-ІУ, право на земельну частку (пай) мають громадяни-спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. З матеріалів справи встановлено, що 27 травня 1997 року на імя [PERSON] було виписано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН №0135429, відповідно до якого вона отримала право на земельну частку(пай), розміром 6,87 га, в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки у натурі, у землі, що перебуває у колективній власності КСП ім.Леніна, як член КСП ім.Леніна с.Дрімайлівка Куликівського району на підставі рішення [PERSON] РДА №92 від 07 квітня 1997 року(а.с.14). Як вбачається із копії списку, доданого до державного акту на право колективної власності на землю серії І-ЧН №000011 від 23 листопада 1995 року, виданого КСП ім.Леніна с.Дрімайлівка Куликівського району Чернігівської області на підставі рішення [PERSON] районної [PERSON] народних депутатів від 22 листопада 1995 року №43, [PERSON] була включена до цього списку, як член КСП під №509 та відповідно до списку громадян [PERSON] сільської ради Куликівського району Чернігівської області вона внесена до списку громадян, які мають право на земельну частку (пай). Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ, розяснено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває право на земельну частку(пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку(пай). Зважаючи на наведене, оскільки [PERSON], померла 05 лютого 1997 року, за життя, 23 листопада 1995 року як член КСП ім.Леніна с.Дрімайлівка Куликівського району Чернігівської області включена до списку, який додається до державного акта на право колективної власності на землю серії І-ЧН №000011 від 23 листопада 1995 року, а отже за життя, тобто з дня видачі акта 23.11.1995, набула права на земельну частку(пай), тому і її спадкоємиця за заповітом [PERSON] має право на спадкування цієї земельної частки(паю), проте, за нею не може бути визнано право власності на земельну ділянку, згідно сертифікату на право на земельну частку(пай), оскільки сертифікат посвідчує лише право на земельну частку(пай), без визначення меж земельної ділянки в натурі, що є підставою для часткового задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial