Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

07 серпня 2017 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернулось ПАТ КБ «Приват Банк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обгрунтування позовних вимог зазначається, що 24 січня 2008 року з [PERSON]. було укладено договір б/н, за яким остання отримала кредит у розмірі 2000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік суми залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керувався п.2.3 та п.3.3 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.3.3 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір, підтверджується підписом у заяві. Позивач зазначає, що в цьому випадку сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України, якою визначений порядок і умови укладення договору приєднання. Вказує на те, що відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг, цей договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо ж протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматичного лонгується на такий же термін. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. У порушення норм ст.ст.526, 527, 530, 599, 1054 ЦК України та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, у звязку з чим станом на 30 червня 2017 року [PERSON] має заборгованість в сумі 44261,42 гривень, яка складається з наступного: -1779,32 гривень - заборгованість за кредитом; - 36329,38 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3806,94 гривень заборгованість за пенею та комісією; -250 гривень (штраф) фіксована частина; -2095,78 гривень процентна складова. Позивач просить суд стягнути з [PERSON] зазначену вище заборгованість на користь ПАТ КБ «Приват Банк» та судові витрати. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. Згідні на заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Позов підтримують повністю. Відповідач у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, де також додала, що дійсно, вона 24 січня 2008 року уклала договір з позивачем для отримання кредиту в розмірі 2000,00 гривень. Останнє відрахування по кредиту відбулось 09 квітня 2014 року в сумі 192,90 гривень. Про утримання з її рахунку 28 квітня 2015 року коштів, у розмірі 0,16 гривень, в рахунок погашення кредиту їй нічого невідомо. ПАТ КБ «Приват Банк» з вимогою про стягнення з нього заборгованості звернувся до суду після спливу трьох років, як позивач дізнався про його порушене право. Позовні вимоги не визнає та просить суд застосувати до спірних правовідносин позовну давність та відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Судом досліджені та надана оцінка таким доказам: Дійсно, відповідно до умов кредитного договору №б/н від 24 січня 2008 року [PERSON] від ПАТ КБ «Приват Банк» отримала кредит у розмірі 2\~000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п.3.2 та п.3.3 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Згідно з ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Ч.2 ст.205 правочин, для якого законом не встановлена обовязкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. В спірному випадку договір в цілому не підписується, достатньо лише досягнення окремих істотних умов в заяві, де й містяться підписи сторін. Ч.2 ст.642 якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відповідно ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.610 Цивільного кодексу України, порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно ст.1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, суд вважає, що у порушення норм закону та умов договору відповідач свої зобовязання за договором належним чином не виконував і тому (відповідно до розрахунку заборгованості) заборгованість за кредитом складає 44261,42 гривень, з яких: 1779,32 гривень - заборгованість за кредитом, 36329,38 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3806,94 гривень заборгованість за пенею та комісією, а також відповідно до п.8.6 умов та правил надання банківських послуг штраф 250 гривень фіксована частина та 2095,78 гривень процентна складова. Проте суд приймає рішення у відповідності до ч.3 ст.267 ЦК України, за якою позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідач по справі заявив про застосування позовної давності в своїй заяві. Вирішуючи питання про застосування позовної давності, суд виходить з наступного. Пунктом 2 розділу І Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності (повернення). Відповідно до пунктів 3.1.1., 5.4. розділу ІІ Умов та правил надання банківських послуг строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле MONTH). Строк дії картки, виданої останній, становить два роки. Згідно штампу Межівського районного суду Дніпропетровської області вх.№2028 від 07 серпня 2017 року ПАТ КБ «Приват Банк» звернулось до суду з позовною заявою про захист свого порушеного права лише 07 серпня 2017 року, позовна заява датована 22 липня 2017 року. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Як зазначив відповідач у своїй заяві останній платіж був здійснений 09 квітня 2014 року поза спливом трирічного строку позовної давності з моменту звернення до суду, який в межах встановлення можливого переривання строку позовної давності звертає увагу на певний платіж, згідно розрахунку заборгованості, а саме: 28 квітня 2015 року - 0,16 гривень. Зазначене списання було автоматичне та невідоме на той час для [PERSON] Дані відомості не свідчать, що боржник [PERSON] свідомо вчиняла дії, направлені на погашення кредитної заборгованості, що доводить визнання кредитних зобовязань та наявності підстав для переривання строку позовної давності, передбачених положеннями ст.264 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обовязку, можуть, з урахування конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобовязання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, якщо такі дії вчинено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що не відбулось переривання строку позовної давності, лише за наданим банком розрахунком, який не підтверджений квитанціями, касовими ордерами та іншими документами, що засвідчують здійснення платежу особисто відповідачем [PERSON] та визнання нею боргу, оскільки остання у своїй заяві заперечувала про вчинення цих дій. Таким чином, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приват Банк» слід відмовити у звязку із пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed