Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

09 квітня 2021 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати право спільної часткової власності на квартиру, а саме визнати за [PERSON] право спільної часткової власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] площею 74,6 кв.м, житловою площею 35,7 кв.м. та визнати за [PERSON] право спільної часткової власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] площею 74,6 кв.м, житловою площею 35,7 кв.м. Свої вимоги мотивує тим, що з 24 вересня 2005 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. 19 лютого 2008 року відповідач уклав договір №136/06-ФФБ Про участь у Фонді фінансування будівництва виду «А» 6-8-12 поверхового житлового будинку з адміністративно-тоговими приміщеннями та підземними стоянками на [ADDRESS] з АКБ «Трансбанк». 02 березня 2011 року на підставі наказу Управління комунальної власності Департаменту економічної політики ЛМР №342-Ж-3 Про оформлення права приватної власності на квартири у житловому будинку [ADDRESS] було видано Свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] площею 74.6 кв.м. житловою площею 35,7 кв.м. та оформлено квартиру на відповідача. Крім того, зазначає, що останнім часом у сім`ї почастішали конфлікти та відповідач постійно наголошує, що квартира належить йому і при бажанні може її виселити, оскільки вона не має жодних прав на квартиру. В зв`язку з вказаним, просить позов задовольнити. 26 квітня 2021 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова вказана справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовної провадження без виклику сторін, а відповідачеві було запропоновано подати до суду заяву із обґрунтованим запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов по вказаній справі. Відповідач [PERSON] у встановлений строк відзиву до суду не подав. 31 травня 2021 року позивач [PERSON] подала до суду клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. 31 травня 2021 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова у задоволені клопотання позивача [PERSON] про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відмовлено. Враховуючи наведене, відповідно до частини 8 статті 178\~та частини 5 статті 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 вересня 2005 року між сторонами укладено шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Старосамбірського районного управління юстиції Львівської області, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] /а.с.12/. Сторони від шлюбу мають двох дітей [PERSON] ,\~ [INFO] \~та [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~що підтверджується\~свідоцтвами \~про народження\~серія [NUMBER] \~та серія\~ [NUMBER] /а.с.13,14/. 19 лютого 2008 року відповідач [PERSON] уклав договір №136/06-ФФБ Про участь у Фонді фінансування будівництва виду «А» 6-8-12 поверхового житлового будинку з адміністративно-тоговими приміщеннями та підземними стоянками на [ADDRESS] з АКБ «Трансбанк» /а.с.15-17/. З довідки №136/06-ФФБ Про проведення остаточного розрахунку учасника Фонду фінансування будівництва виду «А» 6-8-12 поверхового житлового будинку з адміністративно-тоговими приміщеннями та підземними стоянками на [ADDRESS] від 11 січня 2011 року вбачається, що відповідачем [PERSON] здійснено повну оплату закріпленого за ним об`єкта інвестування квартири [ADDRESS] , площею 74,60 кв.м. /а.с.18/. 02 березня 2011 року на підставі наказу Управління комунальної власності Департаменту економічної політики ЛМР №342-Ж-3 Про оформлення права приватної власності на квартири у житловому будинку [ADDRESS] відповідачу [PERSON] було видано Свідоцтво про право власності на квартиру № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] площею 74.6 кв.м. житловою площею 35,7 кв.м. /а.с. 20,21/. Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно за № 30108664 від 27 травня 2011 року [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] -2 а.с.22/. Відповідно до частини першої\~статті 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі\~статтею 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої\~статті 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до положень частини першої\~статті 71 СК України\~майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3\~ст. 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Верховний Суд вказав, що зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі № 725/1776/18. Судом в ході розгляду справи було встановлено, що квартира [ADDRESS] , набута сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі, а відтак дане майно є спільною сумісною власністю сторін та їх частки в цьому майні є рівними. Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та свідчили про те, що спірна квартира була придбана за грошові кошти, які належали йому особисто, або у будь-який інший спосіб спростовував презумпцію спільності права власності подружжя на спірну квартиру. Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, врахувавши, що \~спірна квартира була набута сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбу в інтересах сім`ї і є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, приходить висновку, що підлягають до задоволення вимоги позивача про поділ спільного сумісного майна сторін шляхом визнання за кожною зі сторін права власності на квартиру у рівних частинах, тобто по 1/2 ідеальних частин за кожним. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір підлягає стягнення з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved