Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

10.05.2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення стягнення аліментів, в якій просить припинити стягнення з нього, аліментів на користь відповідача, на утримання дитини [PERSON] , [INFO] з 22.03.2019 р. оскільки саме 22.03.2019 р. ухвалено рішення про визначення місця проживання дитини разом із ним. Обґрунтовує позовні вимоги тим, що перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано. Під час перебування у шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу син мешкав разом із матір`ю окремо від позивача. Незважаючи на те, що колишня дружина та їх син мешкали окремо, він з сином перебував у дружніх стосунках, він піклувався про нього. В жовтні 2017 р. відповідач виїхала на постійне місце проживання до м. Київ разом із своїм цивільним чоловіком і повність самоусунулась від спілкування з сином. В травні 2018 р. він забрав сина на постійне проживання до себе, також на підставі рішення суду було визначено місце проживання [PERSON] разом із батьком. Але він весь час продовжує сплачувати аліменти на користь відповідача, незважаючи на те, що син повність перебуває на його утриманні. У зв`язку із чим просить припинити виплату аліментів на користь позивача. Згідно ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.3, 4 ст. 12, ч.1, 2 ст.13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. Ухвалу суду від 06.06.2019р. про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі відповідачу направлено за визначеною адресою та визначено строк для подання відзиву на позовну заяву (а.с. 25) У визначений строк відповідач відзив на позовну заяву не подав, доказів на спростування вимог, що викладені в позовній заяві в порядку ст. 83 ЦПК України суду не надав. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. В судове засідання позивач не з`явився, але надав письмову заяву в якій просив справу розглянути без його участі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Приймаючи до уваги думку позивача, який не заперечував проти заочного вирішення справи, суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи відповідно до положень ст. ст. 280-283 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши докази, дійшов висновку про таке. Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 26 квітня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Маріуполя Донецької області, про що зроблено відповідний актовий запис №138 (а.с.6). Згідно рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 15.02.2013 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану ММУЮ у Донецькій області 09.08.2003 року актовий запис №492 розірвано. Рішення набрало законної сили 26.02.2013 року (а.с.7). Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст.181СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За загально відомими відомостями, а саме рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01.12.2012 р., яке міститься у ЄДРСР №0541/6674/2012 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки від заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.11.2012 року і до повноліття дитини. Рішення набрало законної сили 12.12.2012 р. (а.с. 40). Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23.03.2019 р. №266/74/19 визначено місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] разом із батьком [PERSON] , [INFO] за адресою [ADDRESS] . Рішення набрало законної сили 23.04.2019 р. (а.с.8-13). Факт проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] за адресою [ADDRESS] підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи та актом №329 про фактичне проживання виданого 20.11.2018 р. головою КСН «Портовський» (а.с.15). Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно п. 17 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право отримання аліментів тим із батьків, з ким проживає дитина. Судом встановлено, що [PERSON] , мешкає разом із батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] та фактично перебуває на його утриманні, при цьому позивач має зобов`язання за рішення суду сплачувати аліменти на користь відповідача [PERSON] з якою дитина не проживає. Згідно ч.1 ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч.2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Враховуючи, що на даний час неповнолітній син [PERSON] фактично проживає із батьком та знаходиться на його утриманні, право на отримання аліментів на користь відповідача припинилося у зв`язку із чим позовні вимоги про припинення виплати на користь відповідача аліментів підлягають задоволенню. Що стосується вимоги позивача про припинення виплати аліментів з 22.03.2019 р. суд дійшов висновку про таке. Відповідно до ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно ч.1 ст.8СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. В ст.10 СК України визначено, якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Якщо до регулювання сімейних відносин неможливо застосувати аналогію закону, вони регулюються відповідно до загальних засад сімейного законодавства (аналогія права). Таким чином, глава 15 СК України не містить вказівок припинення права на одержання аліментів дитиною в цілому, а лише вказує на право вибору батька з яким проживає дитина порядку та розміру отримання таких аліментів. Разом із тим в ч.2 ст. 82 СК України зазначено, якщо після припинення права на утримання виконання рішення суду про стягнення аліментів буде продовжуватися, всі суми, одержані як аліменти, вважаються такими, що одержані без достатньої правової підстави, і підлягають поверненню у повному обсязі, але не більш як за три роки, на що вказує ст. 1212 Цивільного кодексу України. За таких обставин позивачу слід відмовити в позовних вимогах щодо припинення виплати аліментів за попередній період, а саме з 22.03.2019 р.. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial