Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

09.12.2013 року [PERSON] звернувся з позовом про солідарне стягнення з [PERSON], [PERSON] суми боргу в розмірі 1 238 911,50 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.12.2011 року позивач передав у борг відповідачам грошові кошти в сумі 180 000 дол. США, терміном повернення до 30.08.2013 року. В підтвердження отримання грошових коштів, відповідачі надали розписку. Частину коштів в сумі 25 000 дол. США відповідачі повернули, залишок боргу становить 155 000 дол. США, що складає 1 238 911,50 грн. На підставі ст. ст. 526, 530, 1049 ЦК України, позивач просить позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні 18.03.2014 року подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій позивач просить стягнути солідарно з [PERSON] і [PERSON] суму боргу в розмірі 4 585 696,50 грн., обґрунтовуючи вимоги тим, що окрім коштів, переданих 15.12.2011 року, позивач також 27.12.2011 року надав у борг відповідачам грошові кошти в сумі 200 000 дол. США, терміном повернення до 31.10.2013 року, в підтвердження чого відповідачі надали розписку. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Зазначив, що частково відповідачі кошти повернули і фактичний розмір заборгованості на час розгляду справи становить 4 341 776 грн., а тому він просить стягнути з відповідачів зазначену суму. Заява про зменшення позовних вимог від позивача чи його представника не надходила. Представник відповідачів у судовому засіданні визнав позов на суму 4 341 776 грн. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню. Встановлено, що 15.12.2011 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] укладено договір позики, про що свідчить розписка, оригінал якої оглянуто судом, а копія міститься в матеріалах справи (а. с. 4), відповідно до якої [PERSON] та її чоловік [PERSON] отримали 180 000 дол. США від [PERSON], терміном повернення до 30.08.2013 року, про що зазначено у розписці. 27.12.2011 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] укладено договір позики, про що свідчить розписка, оригінал якої оглянуто судом, а копія міститься в матеріалах справи, відповідно до якої [PERSON] та її чоловік [PERSON] отримали 290 000 дол. США від [PERSON], терміном повернення до 31.10.2013 року, про що зазначено у розписці. Факт отримання коштів у сумі 180 000 дол. США та 290 000 дол. США підтверджується вказаними розписками, в яких відповідачі зазначають, що отримали грошові кошти від позивача. Відповідачі повернули позивачу частину коштів, решту суми позики відповідачі у строки, встановлені в розписці, не повернули. Дані обставини визнаються сторонами та визнають, що розмір заборгованості на час розгляду справи становить 4 341 776 грн. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч. 1 ст. 61 ЦПК України). Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України, розписка є одночасно документом, який підтверджує передачу грошей позикодавцем позичальнику, й укладення договору позики. З матеріалів справи вбачається, що 15.12.2011 року [PERSON] і [PERSON] отримали від [PERSON] грошові кошти, загальною сумою 180 000 дол. США., а 27.12.2011 року - 290 000 дол. США. В розписці зазначені: сторони зобов'язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яка передається, строк повернення позики та особистий підпис позичальників. Тобто, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики й розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України. Підсумовуючи наведене, доведеними є обставини укладення між сторонами договору позики та отримання [PERSON], [PERSON] у борг від [PERSON] грошових коштів у загальній сумі 180 000 дол. США, терміном до 30.08.2013 року, та 290 000 дол. США., терміном до 31.10.2013 року, що підтверджується розписками від 15.12.2011 року, 27.12.2011 року та визнається сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ЦК України). Судом встановлено, що розмір заборгованості на час розгляду справи становить 4 341 776 грн. Дана обставина визнається сторонами. Враховуючи, що відповідно до вимог ЦК України, розписка є документом, який підтверджує укладення договору позики та передачу грошей позикодавцем позичальнику, порушення відповідачами ст. 1049 ЦК України та не повернення позики в обумовлені строки, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність стягнення на користь позивача заборгованості за договором позики в розмірі 4 341 776 грн. Визнання представником відповідачів позову є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову, згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідачів підлягають стягненню судові витрати у розмірі 3 441 грн. 00 коп. Інші вимоги не підлягають задоволенню, оскільки представник позивача визнав, що відповідачі частково повернули кошти і фактичний розмір заборгованості на час розгляду справи становить 4 341 776 грн., а не зазначений в позовних вимогах.

Outcome: partial