Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

08 серпня 2016 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] районної державної адміністрації в Дніпропетровській області, третя особа Головне управління Держгеокадастру Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 21 червня 1997 року його було зараховано робітником в КСП ім.Петровського та направлено навчатися до Дніпропетровського державного Агроуніверситету на спеціальність ветлікар, куди було зараховано 01 вересня 1997 року на стаціонарну форму навчання. 20 вересня 1999 року [PERSON] був прийнятий в КСП ім Петровського у відділення Симентал на посаду молодшого ветеринарного працівника, а 24 вересня цього ж року переведений на 3-й курс заочної форми навчання. Згідно протоколу засідання правління зазначеного підприємства №5 від 01 березня 2000 року, позивач з 01 лютого 2000 року був виключений із членів КСП ім Петровського та цього ж дня [PERSON] прийнято на посаду ветлікаря у відділенні Симентал ТОВ «Агрофірма ім.Петровського», де працював до 08 вересня 2002 року. В липні 1997 року позивача прийнято в члени КСП ім.Петровського. Зборами членів цього підприємства, які відбулись у січні 1998 року, було затверджено членство [PERSON] в КСП ім.Петровського. 12 листопада 1998 року КСП ім.Петровського отримало Державний акт на право колективної власності на землю серії ДП Мж №014, в додатку до цього акту №1 [PERSON] помилково не внесено до списку громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства з невідомих йому причин, оскільки під час розпаювання він був членом підприємства. У відділі трудового архіву [PERSON] районної ради Дніпропетровської області відсутній протокол загальних зборів щодо внесення осіб, які мають право на земельну частку (пай), однак про наявність цього права [PERSON] дізнався 06 травня 2016 року після звернення до останніх. У позивача земельної частки (паю) немає, її середній розмір на території Зорянської сільської ради складає 10,78га, де є землі запасу, орендовані фізичними та юридичними особами. [PERSON] переконаний, що має право на земельну частку (пай), оскільки в період розпаювання був членом КСП ім.Петровського та навчався у Дніпропетровському державному Агроуніверситеті. Позивач, з урахуванням змін до позову, просить суд визнати за ним право на земельну частку (пай) в розмірі 10,78 умовних кадастрових гектар на території Зорянськської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, який встановлений для члена колективного сільськогосподарського підприємства ім.Петровського с Зоряне Межівського району Дніпропетровської області. У судове засідання позивач та його представник не зявилися, останній надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, на позовних вимогах наполягає повністю. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без їх участі. Змінені позовні вимоги визнають. Представник відділу Держгеокадастру в [PERSON] районі Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, надано суду заяву про розгляд справи без їх участі. При розгляді справи просять застосувати строк позовної давності. Письмовими поясненнями [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтверджується, що [PERSON] дійсно з 1997 року був прийнятий у члени КСП ім.Петровського, якого направили на навчання до Дніпропетровського державного аграрного університету. Після переведення позивача на заочну форму навчання він продовжував працювати в зазначеному вище підприємстві у якості молодшого фельдшера ветеринарної служби. Причини не включення [PERSON] для отримання земельного паю невідомі, але всі його однокласники земельний пай отримали. Суд, оцінивши зібрані у справі докази, зясувавши обставини справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Під час вивчення документів по справі, їм надано відповідну оцінку. Згідно трудової книжки серії ТН №354018, заповненої 27 грудня 1999 року, [PERSON] 21 червня 1997 року зарахований робочим в КСП ім.Петровського та направлений на навчання до Дніпропетровського державного Аграрного університету (наказ №39 від 20 травня 1997 року), 20 вересня 1999 року прийняти до підприємства у якості молодшого ветробітника у відділення «Симентал» (наказ №10 від 21 вересня 1999 року), 01 лютого 2000 року, згідно протоколу №5 від 01 березня 2000 року, позивача виключено з членів ім.Петровського, а згідно наказу №17 від 01 лютого 2000 року [PERSON] прийнятий в ТОВ «АФ Петровського» у якості ветеринара відділення «Симентал». Згідно трудової книжки серії АХ №710046, заповненої 23 червня 2010 року, [PERSON] з 29 червня 2010 року працював у ТОВ «Агрофірма ім.Петровського», яке перейменовано в ТОВ «Агрофірма» «Схід-Агро», а з 12 квітня 2016 року працює в останньому підсобним робітником на відділені «Симентал». Довідкою ТОВ «Агрофірма» «Схід-Агро» підтверджується, що [PERSON] дійсно працював у ТОВ «Агрофірма ім.Петровського». Дата прийняття на роботу 01 лютого 2000 року, наказ №11 від 01 березня 2000 року, та, згідно наказу №15 від 08 квітня 2002 року, звільнений 08 квітня 2002 року. Згідно повідомлення відділу Держземагенства у [PERSON] районі Дніпропетровської області №791 від 01 липня 2016 року, в книзі реєстрації сертифікатів на земельний пай членів КСП ім.Петровського Межівського району Дніпропетровської області [PERSON] не значиться і сертифікат на право на земельну частку (пай) на його прізвище не видавався. В списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, який додається до Державного акту на право колективної власності на землю серії ДП МЖ №014, виданого 12 листопада 1998 року КСП ім.Петровського, [PERSON] не зазначений. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки по КСП ім.Петровського (Зорянська сільська рада), станом на 01 січня 2016 року становить 298169,04 гривень. Повідомленням відділу трудового архіву [PERSON] районної ради Дніпропетровської області №К-97-16 від 06 травня 2016 року підтверджується, що у наказі директора КСП ім.Петровського від 20 травня №39 (далі мовою оригіналу) «[PERSON] 21.6.97 г. зачислен рабочим и направлен на учебу в Дніпропетровський Агроуниверситет по специальности ветврач. [PERSON] [PERSON]В.» У протоколі засідання правління КСП ім.Петровського від 21 вересня 1999 року №10 (далі мовою оригіналу) «Принять на работу [PERSON] 20.09.1999 в качестве младшего ветработника на отд.Симентал. [PERSON][PERSON]». У протоколі засідання правління КСП ім.Петровського від 01 березня 2000 року №5 зазначено: (далі мовою оригіналу) «[PERSON] исключить с членов КСП с 1.02.2000 г согласно ст.36 п.2 [PERSON] [PERSON] (так у документі)». Архівною довідкою відділу трудового архіву [PERSON] районної ради Дніпропетровської області №К-98-16 від 06 травня 2016 року, яка видана по документах (розрахунково-платіжні відомості) архівного фонду КСП ім.Петровського с.Зоряне Межівського району, Дніпропетровської області, підтверджується стаж роботи (вихододні) за період з 1996 року по 2000 рік (відділок «Симентал» на імя [PERSON] з жовтня 1999 року по січень 2000 рік). Згідно повідомлення відділу трудового архіву [PERSON] районної ради Дніпропетровської області №48-16 від 29 липня 2016 року, протокол загальних зборів КСП ім.Петровського щодо внесення до списків осіб, які мають право на земельну частку (пай), на централізоване зберігання не надходив. Розпорядженням голови [PERSON] РДА Дніпропетровської області №177-р від 10 квітня 1996 року підтверджується реєстрація колективного сільськогосподарського підприємства ім.Петровського та його статуту. Довідками виконкому Зорянської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області №172, №173 та №174 від 10 травня 2016 року, які видані [PERSON], підтверджується, що середній розмір земельної частки (паю) становить 10,78 умовних кадастрових га, земельного паю на території Зорянської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області позивач не має, а також на території Зорянської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області знаходяться землі запасу, які перебувають в оренді фізичних та юридичних осіб. П.2 Указу Президента № 720/95 від 08 серпня 1995 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» передбачено що, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Абзацом 2 частини 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Пункт 17 Перехідних положень Земельного кодексу України передбачає, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно зі ст.ст.1,2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). З огляду на вищевикладене з урахуванням того, що документально підтверджено факт трудових відносин позивача з КСП ім.Петровського та виключення його з членів цього підприємства у 2000 році в період в період розпаювання земель (12 листопада 1998 року), показами свідків перебування його в членах КСП з моменту прийняття на роботу, суд вважає доведеним факт членства позивача та наявність права на земельну частку (пай), яке набув згідно Указу Президента № 720/95 від 08 серпня 1995 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», а тому є всі підстави задовольнити вимоги позивача. Оскільки відповідач позов визнав повністю, суд приймає визнання позову відповідачем, в частині заявлених вимог, яке на думку суду не суперечить вимогам закону, та обставини позову не потребують доказуванню відповідно до ст.61 ЦПК України. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Стосовно застосування строку позовної давності, про що заявила третя особа, слід зазначити, що цей строк, згідно законодавства, починає перебіг, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушене право. Позивач, вважаючи себе членом КСП ім.Петровського, не намагався реалізувати своє майнове право в речове протягом всього часу з моменту розпаювання і до звернення до відповідача, дізнався про невнесення до списку громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, що додається до державного акта на право колективної власності на землю лише 06 травня 2016 року, а тому вважати його пропущеним не можна. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Обов'язок суду вирішити питання про розподіл судових витрат передбачений ст.ст. 214, 215 ЦПК України. При цьому суд зазначає, що норми ст. ст.88,214,215 ЦПК України є нормами процесуального права, носять імперативний характер та не можуть бути змінені за згодою сторін (за виключенням випадків укладання мирової угоди). На підставі викладеного,

Outcome: approved