Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

09.04.2015 року до суду надійшла позовна заява від [PERSON] до [PERSON], за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Опікунська рада Березівського району Одеської області, про позбавлення батьківських прав. Ухвалою суду від 10.06.2015 року позовну заяву повернено позивачу. 14.07.2015 року ухвалою Апеляційного суду Одеської області скасовано ухвалу Березівського районного суду від 10.06.2015 року про повернення позовної заяви та справу направлено до того ж суду для вирішення питання про відкриття провадження у справі. Ухвалою суду від 25.08.2015 року було відкрито провадження по справі. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав підтримала та пояснила, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з дітьми, не дбає про їхнє нормальне самоусвідомлення, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Позивач є бабусею дітей та виховує їх з дня народження і до теперішнього часу. Відповідач з 2007 року дітей не відвідувала, діти її не пам'ятають, вона з ними не спілкується та матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Відповідач у судові засідання 22.09.205 року, 07.10.2015 року, 22.10.2015 року, 28.10.2015 року, 09.11.2015 року та 17.11.2015 року не з'явилась, хоча була належним чином повідомлена про час, день та місце розгляду справи, про що свідчить копія газети «Одеські вісті» випуски від 29.09.2015 року №84 та від 17.10.2015 року №89. Окрім цього, на адресу [PERSON] зазначену у позовній заяві, а саме: [ADDRESS] неодноразово направлялись повістки про виклик до суду. Разом з цим, представником третьої особи надано акт обстеження житлового будинку за вищевказною адресою (а.с.76) в якому вказано, що будинок знаходиться в занедбаному, напівзруйнованому стані. Відповідно до частини 4 статті 169 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), - у разі якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Представник третьої особи - Опікунська рада Березівської міської ради Одеської областіу судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що відповідач усунулась від виховання дітей, матеріально їх не утримує. Суд, заслухавши пояснення позивача та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), «держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини» Відповідно до статті 19 Конвенції про права дитини, «держави - учасниці зобов'язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи» Судом встановлено, що відповідач по справі [PERSON], [INFO] є матір'ю неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 28.09.2006 року (а.с.84) та [PERSON], [INFO] - копія свідоцтва про народження [NUMBER] від 24.01.2014 року (а.с.85), відповідно до свідоцтв про народження батьком дітей є [PERSON]. [PERSON] є сином [PERSON], про що свідчить рішення Березівського районного суду Одеської області від 21 червня 2011 року (а.с.89) Відповідно до довідки Березівської міської ради Одеської області № 409 від 12.02.2015 року [PERSON], 2005 р.н. та [PERSON], 2006 р.н. проживають у бабусі [PERSON] на території Березівської міської ради за адресою: [ADDRESS] (а.с.88). Відповідно до висновку опікунської ради № 05 від 22.04.2014 року (а.с.86) опікунська рада Березівської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON]. Увідповідності з частиною 2 статті 150 Сімейного кодексу України зі змінами та доповненнями від 03.09.2015 року (далі - СК України) «Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток». Враховуючи те, що відповідач по справі жодним чином не була позбавлена інформації стосовно міста перебування своїх дітей, а з боку [PERSON] не створювалися перешкоди у спілкуванні дітей з нею та прийманні участі в їхньому вихованні, вище викладенні обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дітей батьківські обов'язки, покладені на неї законом. Відповідно до частини другої статті 157 СК України передбачено: «Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні». Нехтування батьківськими обов'язками з боку матері, на думку суду, принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права матері, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору. Як свідчать положення частини 4 статті 155 СК України: «Ухилення кого-небудь із батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом». Відповідно до статті 164 СК України встановлено: «Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема,… ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини». Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що «позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей» Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Виходячи зі статті 18 Конвенції з прав дитини, «батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування» В даному випадку, суд вважає, що маються всі підстави для позбавлення батьківських прав відповідача, яка ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей. У преамбулі Конвенції ООН про права дитини визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Зазначене положення також закріплено у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», якою сім'я визнається природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і яка несе відповідальність за створення належних умов для цього. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved