Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

09.04.2014 року [PERSON] від імені та в інтересах [PERSON] звернувся в суд з позовом до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про захист прав споживача, визнання недійсними окремих положень кредитного договору. В обґрунтування заявлених позовних вимог представником позивача зазначено, що 24.01.2008 року між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір № ML-006/1880/2008. Цільовим використанням кредиту відповідно до п. 2 частини №1 зазначеного договору було придбання нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS]. Укладений договір є договором споживчого кредитування, правовідносини за яким регулюються Законом України «Про захист прав споживачів». Умови укладеного сторонами у справі кредитного договору № ML-006/1880/2008 є неоднозначними, суперечливими, несправедливими та оманливими для позичальника, як споживача послуг. Так, відповідно до пункт 3 частини №1 договору для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка, тобто фіксований відсоток + FIDR, а пунктом 1.4. частини №2 цього ж договору визначено, що - плаваюча процентна ставка за користування кредитом розраховується як FIDR + фіксований відсоток з розрахунку річної бази нарахування процентів, підлягає корегуванню стосовно всієї суми непогашеного кредиту кожного року після перебігу 11 місяців з дати укладення договору без укладення будь-яких додаткових договорів. Водночас частина №2 кредитного договору № ML-006/1880/2008 містить пункт 1.9. відповідно до якого Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов»язань в цілому або в частині у випадку невиконання позичальником зобов»язань за кредитним договором, яке настає з дати відправлення Банком такої вимоги, що ставить позичальника в умови необхідності виконання неузгоджених зобов»язань, а у випадку їх невиконання є підставою для розірвання банком договору в односторонньому порядку. Пунктом 4 частини №2 кредитного договору передбачено штрафні санкції за порушення зобов»язань щодо повернення кредитних коштів у виді пені в розмірі 1% від суми несвоєчасного виконання боргових зобов»язань за кожний день прострочки та штрафу у розмірі - 0,01 % від суми прострочених боргових зобов»язань, але не менше 25,00 грн. у випадку прострочення виконання зобов»язань понад 15 днів, а у випадку прострочення понад 30 каледарних днів штраф у розмірі 0,02 % від суми прострочених боргових зобов»язань, але не менше 50, 00 грн., що є потрійним стягненням неустойки за одне і те саме порушення. Посилаючись на те, що зазначені пункт та підпункти договору є такими, які порушують рівність сторін договору та свідчать про застосування нечесної підприємницької діяльності, просив визнати їх недійсними та виключити з умов договору з моменту його укладення, а також відшкодувати понесені судові витрати по сплаті судового збору. У судовому засідання представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити з зазначених у позовній заяві підстав. Представник відповідача, будучи присутнім у попередньому судовому засіданні надав суду письмові заперечення. Відповідно до змісту заперечень представника відповідача, ПАТ «ОТП Банк» заявлений позов не визнає з тих підстав, що, підписуючи договір, позивач підтвердила свою згоду на його умови та реалізувала право на вільний вибір контрагента та визначення умов договору. В кредитному договорі наведено визначення та механізм розрахунку плаваючої відсоткової ставки, яка складається з фіксованого відсотка (є незмінною на весь строк дії договору) та змінної частини - FIDR (ставка якого може змінюватися - збільшуватися чи зменшуватися шляхом зміни ставки FIDR). Таким чином в діях банку при укладенні кредитного договору не вбачається використання нечесної підприємницької практики та введення позивача в оману, а тому не можливо посилатись на ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» як на підставу визнання частини кредитного договору недійсним. Крім того, перед укладанням кредитного договору банком було повідомлено позичальника про орієнтовну сукупну вартість кредиту, що підтверджується анкетою-заявкою фізичної особи на отримання іпотечного кредиту. Стверджував, що нечесна підприємницька практика та обман мають місце тоді, коли банк за договором умисно спонукає, вчиняє дії чи бездіяльність, на укладення договору на умовах, на які споживач, будучи обізнаним, за жодних обставин не погодився би. Оскільки позивач не була позбавленай можливості провести власні розрахунки і на власний розсуд погодилася на запропоновану банком вартість кредиту, змінну плаваючу відсоткову ставку та суму щомісячного платежу, вважаючи їх прийнятними для себе, тому можна дійти висновку, що порушень з боку банку не було. Для того, щоб укладений кредитний договір з його додатками носив дискримінаційний характер необхідно, щоб особа була обмежена або позбавлена прав і свобод не безпричинно, а за ознакою раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних або інших поглядів, національного або соціального походження, майнового положення, народження або іншої обставини. При укладенні кредитного договору з позивачем було дотримано всі передбачені законом істотні умови, які обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами, так і прийняті ними, а також дотримані вимоги щодо форми договору, порядку та форми його зміни. Таким чином, закріплені в кредитному договорі умови є справедливими та не носять дискримінаційного характеру, оскільки позивачем не доведено істотного дисбалансу договірних прав та обов»язків на його шкоду. Просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Третя особа [PERSON] позові вимоги, заявлені [PERSON] в інтересах [PERSON] підтримала, просила задовольнити їх, як такі, що ґрунтуються на вимогах закону. Представник відповідача у судовому засіданні під час розгляду справи по суті відсутній, будучи належним чином повідомленим, про причини неявки суд не повідомив, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався, а тому суд визнав за можливе розглянути справу по суті за відсутності представника відповідача. Заслухавши учасників судового розгляду справи, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.01.2008 року між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір № ML-006/1880/2008 (а.с. 15-19). Відповідно до умов , зазначеного вище договору Банк надав позичальнику кредит у розмірі 149 680,00 дол. США на придбання нерухомого майна, дата остаточного повернення кредиту - 24.01.2027 року. Пунктом 3 частини №1 та пунктами 1.4.,1.9.,4. частини №2 кредитного договору № ML-006/1880/2008 від 24.01.2008 року передбачено, що: для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка - фіксований відсоток + FIDR. Фіксований відсоток - 4,49% річних. FIDR - процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. В залежності від зміни вартості кредитних ресурсів банку ставка FIDR може змінюватись банком (збільшуватись чи зменшуватись) в порядку передбаченому цим договором. Інформація щодо розміру ставки FIDR розміщується на сайті банку www.otpbank.com.ua., а також в приміщенні банку (як в головному офісі так і в інших установах банку) на інформативних стендах.; плаваюча процентна ставка за користування кредитом розраховується як FIDR + фіксований відсоток з розрахунку річної бази нарахування процентів, підлягає корегуванню стосовно всієї суми непогашеного кредиту кожного року після перебігу 11 місяців з дати укладення договору без укладення будь-яких додаткових договорів.; у разі використання плаваючої процентної ставки, проценти за користування кредитом розраховуються як FIDR + фіксований відсоток з розрахунку річної бази нарахування процентів. За базовий FIDR сторони приймають ставку FIDR (діючу на момент укладання цього договору). Плаваюча процентна ставка по кредиту підлягає коригуванню протягом дії цього договору щоразу після перебігу кожного дванадцятого календарного місяця, починаючи з дати укладання цього договору, якщо інше не передбачено договором. Плаваюча процентна ставка за користування кредитом впродовж першого року дії договору підлягає коригуванню після перебігу одинадцятого календарного місяця, починаючи з дати укладання цього договору. Плаваюча процентна ставка фіксується відповідно до умов цього договору в перший банківський день місяця, наступного за місяцем закінчення одинадцяти/дванадцяти місячного періоду дії попередньої плаваючої процентної ставки. З зазначених дат, проценти нараховуються виходячи зі ставок FIDR (фактично діюча на дату корегування) + фіксований відсоток з розрахунку річної бази нарахування процентів. Сторони цим висловлюють свою цілковиту згоду щодо такої зміни плаваючої процентної ставки, стосовно всієї суми непогашеного кредиту, без укладання будь-яких додаткових договорів до цього договору. Підвищення процентної ставки, передбачене п.п.1.4.1.5.1. цього договору, буде здійснено в силу настання п. 1.4.1.5.1. цього договору та не потребує укладання будь-якого додаткового договору до цього договору чи графіку погашення у новій редакції та сторони згодні з таким підвищенням по відношенню до всієї неповернутої суми кредиту, при цьому, процентна ставка по кредиту підлягає підвищенню в перший банківський день місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено порушення будь-якого з п.п. 2.3.6., 2.3.7. договору.; банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов»язань в цілому або визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем та/або майновим поручителем своїх боргових та/чи інших зобов»язань за цим договором. Зобов»язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов»язань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом тридцяти календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги. У випадку невиконання позичальником боргових зобов»язань понад тридцять вісім календарних днів банк має право в односторонньому порядку розірвати цей договір у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником зобов»язань за кредитним договором, яке настає з дати відправлення Банком такої вимоги, що ставить позичальника в умови необхідності виконання неузгоджених зобов»язань, а у випадку їх невиконання є підставою для розірвання банком договору в односторонньому порядку. Пунктом 4 частини №2 кредитного договору передбачено штрафні санкції за порушення зобов»язань щодо повернення кредитних коштів у виді пені в розмірі 1% від суми несвоєчасного виконання боргових зобов»язань за кожний день прострочки та штрафу у розмірі - 0,01 % від суми прострочених боргових зобов»язань, але не менше 25,00 грн. у випадку прострочення виконання зобов»язань понад 15 днів, а у випадку прострочення понад 30 каледарних днів штраф у розмірі 0,02 % від суми прострочених боргових зобов»язань, але не менше 50, 00 грн., що є потрійним стягненням неустойки за одне і те саме порушення. Звертаючись в суд з позовом, представник позивача стверджує, що п.п.1.4.1.1.2., п.п. 1.4.1.1.3.,п.п. 1.4.1.1.4., п.п. 1.4.1.1.5., п.п.1.4.1.5., п.п.1.4.1.5.2., п.п.1.4.1.5.1., п.п.1.9.1., п.п.1.9.3., п.п. 4.1.1., п.п.4.1.2., п.п.4.1.3. є такими, що порушують законні права та інтереси позивача [PERSON], оскільки умови кредитного договору № ML-006/1880/2008 від 24.01.2008 року викладені в зазначених пунктах є нечіткими, незрозумілими та недвозачними, що свідчить про здійснення кредитором нечесної підприємницької практики, а тому у такий спосіб позичальник введена в оману, що є підставою для визнання зазначених пунктів незаконними відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу . Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах , встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом судом недійсним (оспорюваний правочин). Частиною четвертою ст. 203 ЦК України визначено, що правочин має вчинятися у формі встановленій законом. За змістом частини 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладанням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зодов»язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2)кредитні умови, зокрема: а) меду для якої споживчий кредит може бути витрачений ; б) фори його забезпечення: в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов»язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; г) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (а поцентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов»язаних з одержанням кредиту та укладанням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість ждострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач має одержати докладнішу інформацію; І) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Чстиною 4 ст. 11 цього Закону передбачено, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов»язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством. За даними анкети-заяви фізичної особи на отримання іпотечного кредиту зробленої [PERSON] 26.12.2007 року, остання підтвердила, що погоджується з усіма пунктами анкети та вся надана нею інформація вірна. Підписанням анкети-заяви підтверджує, що Банк надав їй в письмовій формі та у повному об»ємі інформацію передбачену п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (а.с.34-35). Відтак, приймаючи до уваги анкету-заяву позивача [PERSON], зроблену до укладення кредитного договору № ML-006/1880/2008 від 24.01.2008 року, а також ознайомившись зі змістом пунктів договору, умови яких оспорюються, зміст яких наведено вище, суд приходить до висновку, що Банк доступно та чітко виклав умови, якими було визначено, вид відсоткової ставки за користування кредитними коштами, а також порядок та умови її нарахування за кристування кредитними коштами в тому числі і джерело отримання інформації про плаваючу відсоткову ставку. Твердження представника позивача про те, що оспорювані пункти договору містять оманливі, несправедливі, агресивні та дискримінаційні умови не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Відповідно до правил ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика включає вчинення дій, що кваліфікуються законодавством, як прояв недобросовісної конкуренції, або будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману або є агрессивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Агресивною вважається підприємницька практика, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінки споживача стосовно придбання продукції. Правила зазначеної статті містять перелік обставин за умови яких має місце здійснення підприємницької практики такої, що вводить в оману та є агрессивною, однак представник позивача не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження його посилань, що кредитний договір, а саме оспорювані ним окремі його умови були прийняті позичальником та укладено договір внаслідок здійснення кредитором нечесної підприємницької практики та наявність в підприємницькій практиці агресії. Не надано представником позивача також доказів суду щодо наявності несправедливості в оспорюваних ним пунктах кредитного договору № ML-006/1880/2008 від 24.01.2008 року, що є наслідком прояву дискримінації відносно позивача [PERSON]. З огляду на викладене, та, приймаючи до уваги положення ст. 60 ЦПК України, за правилами якої, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання недійсними окремих пунктів, укладеного сторонами у справі кредитного договору, щодо умов які стосуються обраної сторонами плаваючої відсоткової ставки за користування кредитними коштами, порядку її встановлення, а також права кредитора на дострокове повернення кредиту за настання обставин, які визначені умовами договору та застосування штрафних санкцій. Судові витрати по сплаті судового збору від яких була звільнена позивач, при зверненні [PERSON] в суд з позовом від її імені необхідно віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed