Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-01 00:00:00

09.09.2020 позивачка звернулася до суду з даним позовом, у якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] . На обґрунтування своїх вимог послалась на те, що перебували у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 26.10.2006. За час спільного проживання [INFO] у них народилась дочка. 04.03.2011 шлюб між ними розірвано. Відповідач проживає окремо, участі у житті дитини не приймає, за 7 років жодного разу не навідувався до дитини, не спілкувався та не бачився з нею. На підставі судового наказу, виданого 29.05.2018 з відповідача стягуються аліменти на дочку у розмірі ј його доходів з 10.05.2018. Однак останній аліменти не сплачує, заборгованість по аліментах становить понад 20000 грн.. Вважає, що відповідач свідомо не бажає брати участь у вихованні дочки, оскільки перешкод у спілкуванні з дитиною ніхто не чинить йому. Фактично він самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини. Тому просить позов задовольнити. Ухвалою від 16.09.2019 було відкрито провадження у справі. 30.01.2019 підготовче провадження закрито, справу було призначено до судового розгляду. 13.03.2020 представник третьої особи подав витяг рішення виконкому. 25.05.2020 представник позивачки подав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, вказав, що позов підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. 26.05.2020 розгляд справи відкладався для повторного виклику відповідача на 02.07.2020. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судові засідання для розгляду справи по суті 26.05.2020 та 02.07.2020 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв, клопотань та відзиву не подав. Тому суд на підставі ст.280 ЦПК України провів заочний розгляд справи, про що судом винесено ухвалу в судовому засіданні. Представник позивача подав суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, вказав, що позов підтримує, просив позовні вимоги задовольнити, не заперечив проти заочного розгляду справи. Представник третьої особи подав витяг рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради від 30.01.2020, згідно із яким позбавлення батьківських прав відповідача відносно дочки є доцільним. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін та відповідно до ст.247 ЦПК України, без фіксування судового процесу. Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Розглянувши заяви, оцінивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Сторони є колишнім подружжям та перебували у шлюбі з 26.10.2006 по 04.03.2011, що підтверджується також копією рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 04.03.2011. Під час спільного подружнього життя у сторін народилась дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . На підставі судового наказу, виданого 29.05.2018 Червоноградським міським судом з відповідача в користь позивачки стягнуто аліменти на дочку [PERSON] у розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 10.05.2018 до повноліття дитини. На підставі даного судового рішення було видано виконавчий документ, який перебуває на виконанні Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, що підтверджується повідомленням начальника ДВС від 18.02.2019 та постанови про відкриття виконавчого провадження. Згідно із розрахунку заборгованості по аліментах від 23.01.2020 встановлено, що заборгованість відповідача по аліментах на утримання дочки [PERSON] за період з 10.05.2018 по 23.01.2020 становить 43218 грн.. Позивачка 10.04.2019 зверталась із заявою про вчинення відповідачем кримінального правопорушення з приводу несплати аліментів більше ніж за 12 місяців. Згідно із повідомлення КП «Центральна міська лікарня Червоноградської міської ради» від 27.06.2019 позивачка на диспансерному обліку в лікаря-нарколога не знаходиться. Із характеристики з місця навчання від 19.02.2019 встановлено, що дочка сторін [PERSON] навчається у 6-А класі Червоноградської загальноосвітньої школи №12, проживає з мамою, батько участі у навчально-виховному процесі не бере. Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради №11 від 30.01.2020 позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , є доцільним. Як стверджує позивачка у позовній заяві, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по утриманню та вихованню дочки, не піклується про її здоров`я, фізичний і моральний розвиток, аліментів не сплачує, дитиною не цікавиться. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно із ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями) виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовимрішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позивачка стверджує, що відповідач належним чином не піклувався про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не надавав дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяв засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляв інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення ним від виховання дитини, оскільки позивачем надано належні та допустимі докази винної поведінки відповідача у свідомому нехтуванні ним своїми обов`язками. Змінити поведінку відповідача у кращу сторону неможливо. З урахуванням характеру поведінки відповідача, особи батька і матері, а також інших обставин справи, зокрема, що відповідач проживає окремо, не спілкується з донькою, не цікавиться нею та не сплачує аліменти, суд дійшов висновку, що відповідача слід позбавити батьківських прав відносно дочки, що відповідатиме інтересам дитини. Виходячи з обставин, встановлених з матеріалів справи, враховуючи інтереси дитини, суд приходить до висновку, що позов є підставним і підлягає до задоволення. Згідно із ст.141 ЦПК України з відповідача в користь позивачки стягнути сплачений судовий збір.

Outcome: approved