Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

09.04.2019 р. представник [PERSON] [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом. В позовній заяві зазначає, що 22.10.2009 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Глоба В.І. Веселівського районного нотаріального округу Запорізької області та зареєстрований в реєстрі за № 2027. Відповідно до п. 1 договору позики від 22.10.2009 р. позивач отримав у відповідача гроші в сумі 18000 доларів США, що на день передачі грошей відповідає еквівалентові суми 144000 грн., за курсом, що визнали сторони 8,00 грн. за 1 долар США, без стягнення процентів, які позивач повинен повернути в строк до 22.10 2014 року включно. Позивач вважає, що вказаний договір позики є недійсним з наступних підстав. Так, [PERSON] є власником земельної ділянки із кадастровим номером № 2321280500:02:011:0006, площею 12,5280 га, що знаходиться на території Білоріцької сільської ради Веселівського району Запорізької області, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 09.07.2004 р. Веселівською районною державною адміністрацією. У 2009 році [PERSON] вирішив покинути своє постійне місце проживання у с. Мала Михайлівка Веселівського району Запорізької області, та переїхати до с. Станіслав Білозерського району Херсонської області. Дізнавшись про ці обставини, його знайомий фермер [PERSON] запропонував придбати належну [PERSON] земельну ділянку. Отримавши згоду [PERSON] , [PERSON] взяв на себе організацію оформлення цього правочину. Оскільки цільовим призначенням зазначеної земельної ділянки є ведення особистого господарства, що підпадає під мораторій відчуження, укладення договору купівлі-продажу між сторонами було неможливе. 22.10.2009 р. у приміщенні приватного нотаріуса Глоби В.І. Китаєву [PERSON] . [PERSON] . було запропоновано підписати: договір позики, довіреність і заповіт. При цьому [PERSON] та нотаріус пояснили позивачу, що довіреність складається з метою надання права відповідачеві здійснювати будь-які дії стосовно земельної ділянки, у тому числі користуватися, а заповіт і договір оренди нададуть змогу [PERSON] набути права власності на земельну ділянку у майбутньому Сторони домовились, що [PERSON] бере в оренду земельну ділянку на строк 7 років, при цьому сплачує загальну суму орендної плати за весь період користування у розмірі 15000 грн. [PERSON] не розумів та не знав про можливі наслідки підписання згаданих вище документів, та через низький рівень освідченості (середня освіта) погодився на умови [PERSON] . Після підписання зазначених вище документів, [PERSON] жодного разу не зустрічався із [PERSON] , який протягом цього часу користувався належною позивачу земельною ділянкою. Так, [PERSON] передав в оренду належну [PERSON] земельну ділянку ТОВ «Газ інцест», які сплачують орендну плату саме [PERSON] .. Натомість, на початку 2018 р. [PERSON] отримав копію позовної заяви, яка у подальшому була уточнена, із вимогами сплатити [PERSON] заборгованість за договором позики від 22.10.2009 року у розмірі 17800 доларів США, суму інфляційних збитків у розмірі 12744 доларів США 80 центів, суму 3% річних у розмірі 1733 доларів США 667 центів, суму пені у розмірі 4086 доларів США 18 центів, а всього: 36364 доларів США 65 центів. Рішенням Веселівського районного суду Запорізької області від 21.01.2019 р. у справі № 313/425/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, позов [PERSON] задоволено у повному обсязі. На час звернення із даним позовом, зазначене рішення не набуло законної чинності та переглядається в апеляційній інстанції. 12.09.2018 р. за заявами [PERSON] , посвідченими приватним нотаріусом Білозерського районного нотаріального округу Херсонської області за реєстровим №№ 414, 415, скасовано довіреність та заповіт, складені [PERSON] на ім`я [PERSON] та посвідчені 22.10.2009 року приватним нотаріусом Веселівського районного нотаріального округу Запорізької області. За позовом просить визнати недійсним договір позики, укладений 22.10.2009 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Веселівського районного нотаріального округу Запорізької області Глоба В.І. за реєстровим номером № 2027. Ухвалою від 16.04.2019 р. відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 27.05.2019 р. 27.05.2019 р. підготовче судове засідання відкладено на 01.07.2019 р. на підставі п.1 ч.2 ст.198, п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України за клопотанням представника позивача. 01.07.2019 р. підготовче судове засідання відкладено на 06.09.2019 р. на підставі п.1 ч.2 ст.198, п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України за клопотанням представника відповідача. 06.09.2019 р. закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд на 31.10.2019 р. 31.10.2019 р. розгляд справи відкладено на 23.12.2019 р. через перебування судді у нарадчій кімнаті по розгляду кримінального провадження. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовну заяву, просили її задовольнити з підстав, викладених в позові. Представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві (а.с.27-30). Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Як встановлено судом 22.10.2009 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Глоба В.І. Веселівського районного нотаріального округу Запорізької області та зареєстрований в реєстрі за № 2027 (а.с.6). Відповідно до п. 1 договору позики від 22.10.2009 р. позивач отримав у відповідача гроші в сумі 18000 доларів США, що на день передачі грошей відповідає еквівалентові суми 144000 грн., за курсом, що визнали сторони 8,00 грн. за 1 долар США, без стягнення процентів, які позивач повинен повернути в строк до 22.10 2014 року включно. [PERSON] в поданому до суду позові стверджує, що не розумів можливих наслідків підписання згаданого вище договору позики через низький рівень освідченості (середня освіта). Ч.1, п.2 ч.2 ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема: визнання правочину недійсним. Згідно ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Підставами недійсності правочину, відповідно до ст.203 ЦК України, є невідповідність (суперечливість) його змісту вимогам Цивільного кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; відсутність у особи, яка вчиняє правочин, необхідного обсягу цивільної дієздатності; відсутність вільного волевиявлення учасника правочину і невідповідність його внутрішній волі; невідповідність форми вчинення правочину установленій законом; правочин має бути спрямований на настання реальних правових наслідків. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Відповідно до статті 6\~ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 203\~ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно зі статтею 235\~ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Удаваним є правочин, що вчинюється з метою приховання іншого правочину, який сторони насправді вчинили. Тому при укладенні удаваного правочину до відносин його учасників застосовуються правила щодо правочину, який сторони мали на увазі (який сторони приховали). Закон не передбачає недійсність удаваного правочину, а лише пропонує застосовувати до відносин сторін норми, що регулюють той правочин, який сторони дійсно мали на увазі. Реальний (прихований) правочин може бути дійсним або недійсним. Якщо правочин, який сторони насправді вчинили, відповідає вимогам закону, відносини сторін регулюються правилами, що його стосуються. Якщо ж правочин, який сторони насправді вчинили, суперечить законодавству, суд виносить рішення про визнання недійсним цього правочину із застосуванням наслідків, передбачених для недійсності правочинів такого типу (стаття 216 ЦК України). \~ \~ \~ \~Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець), передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових кошів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. \~ \~ \~ \~Як слідує з ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики за своєю юридичною природою є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15. Вирішуючи спір про визнання угоди недійсною суд з`ясовує наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків. Позивач в поданому до суду позові стверджує, що договір позики, укладений 22.10.2009 р. є удаваним, оскільки мав намір продати земельну ділянку позивачу, при цьому договір купівлі-продажу не було укладено через мораторій на продаж земель сільськогосподарського призначення, та ним було видано довіреність на ім`я [PERSON] та складено заповіт. При цьому [PERSON] не вказує, який реальний правочин було вчинено між сторонами, які підстави для визнання реального правочину не дійсним та наслідки визнання цього правочину недійсним. Відповідно до ч. 5,6 ст.\~263\~ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При винесенні рішення судом також враховано, що за ст. 12, 81 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З досліджених судом письмових доказів слідує, що між сторонами 22.10.2009 р. був укладений нотаріально посвідчений договір позики, за умовами якого позичальник отримав у позикодавця гроші в сумі 18\~000 доларів США, передачу грошей було здійснено до підписання цього договору (п.1); сторони у присутності нотаріуса стверджували, що договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, їй волевиявлення є вільним і відповідає внутрішній волі, договір не має характеру фіктивного та удаваного правочину (п.10). Крім того, позичальник діяв зі згоди дружини (п.7). \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, в зв`язку з чим відмовляє в задоволенні позову. Крім того, факт укладення договору позики було встановлено рішенням Веселівського районного суду Запорізької області від 21.01.2019 р. у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, під час розгляду якої відповідач з будь-якими позовними вимогами про визнання договору позики недійсним не звертався. При вирішенні клопотання представника відповідача про застосування до спірних правовідносин позовної давності суд виходив з наступного. В п.11 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз`яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Оскільки при постановленні рішення судом відмовлено в задоволенні позову через його не необґрунтованість та доведеність, суд не надає оцінки поважності причин пропуску зверення позивача до суду з даним позовом. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, суд не стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збіру.

Outcome: dismissed