Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

08.05.2020 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Держави Україна, який обґрунтовує тим, що у рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 12 червня 2017 року у справі №686/9452/17 встановлена бездіяльність слідчого СВ ЗВП ХВП ГУНП в Хмельницькій області Білика В.А., яка полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей про вчинення злочину на підставі заяви [PERSON] . Відповідною бездіяльністю позивач вважає, що йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у негативних переживаннях, почуттях тривоги, душевному болю, страху, занепокоєнні за психологічне здоров`я, частковій втраті стресостійкості. Раптове хвилювання і душевні страждання викликали високий рівень емоційної напруги, відчуття образи і приниження гідності, що змусило витрачати свій час для поновлення своїх прав, докладання додаткових зусиль для організації свого життя, вжиття заходів для захисту свої прав у суді, відчуття зверхнього ставлення до себе як до людини. Внаслідок бездіяльності слідчого було порушено право правомірну, добросовісну і кваліфіковану діяльність працівників правоохоронних органів, конституційне право на доброякісну послугу від органів державної влади, право на честь і гідність. З огляду на викладене відповідно до ст.ст.22, 23,1174, 1176 ЦК України позивач просить стягнути на його користь 1 000 000 000 грн, моральної шкоди та 60 023 грн 90 коп майнової шкоди. Майнову шкоду позивач обрахував за 6 год. витраченого власного часу по 10 000 грн за годину, 3 грн 90 коп. витрати за друк скарги, 20 грн на проїзд до суду і назад додому. З огляду на викладене [PERSON] просить його вимоги задовольнити в повному обсязі. 25.05.2020 року до суду надійшов відзив представника відповідача ГУНП в Хмельницькій області, в якому він зазначив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги. Витрати на папір, електроенергію, фарбу картриджа, власного часу для написання скарги не відносяться до матеріальних збитків, докази понесення таких витрат у справі відсутні, майнова шкода, по суті є процесуальними витратами у кримінальному провадженні. Позивач в судове засідання не з`явився, просив справу розглянути за його відсутності. Представник ГУНП в Хмельницькій області подав до суду заяву, про розгляд справи без його участі, у задоволенні позову просив відмовити. Суд, заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши наявні у ній докази прийшов до наступного висновку. Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 12.06.2017 року було задоволено скаргу [PERSON] та зобов`язано уповноважену особу ЗВП ГУНП в Хмельницькій області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення вказане у заяві [PERSON] від 18 травня 2017 року за фактом вчинення діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбачених ст.197 КК України, відповідно до ст.214 КПК України, про що повідомити заявника. Позивач стверджував що у зв`язку із невнесенням слідчим відомостей до ЄРДР на підставі якого заяви від 18 травня 2017 року до ЄРДР йому завдано моральної шкоди розмір якої він визначив у сумі 1 000 000 000 грн, а також майнову шкоду, яка полягає у витратах власного часу, а також виготовлення документів для подання скарги до слідчого судді на бездіяльність слідчого в розмірі 60 023 грн 90 коп. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (ст. 55 Конституції України).(Постанова Верховного Суду від 28.03.2018 року Справа № П/9901/370/18). Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право після використання всіх національних засобів юридичного захисту звертатися за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних судових установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна. (ст.55 Конституції України). Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу. Збитками(майновою шкодою) є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Збитки відшкодовуються у повно обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі(ст.22 ЦК України). Статтею 23 ЦК України визначено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Частиною 1 статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Законом визначено механізм контролю за законністю прийнятих процесуальних рішень відповідною посадовою особою органу досудового слідства при здійсненні кримінального провадження. Заінтересована особа має право в порядку, передбаченому КПК України, звернутися зі скаргою на процесуальні рішення, дії або бездіяльність уповноваженої особи органу досудового слідства (слідчого), вчинені нею під час кримінального провадження, зокрема, до суду. Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) слідчих, вчинених при проведенні досудового слідства у конкретній справі, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. У випадку, якщо помилки посадової особи органу досудового слідства (в даному випадку слідчого) неможливо виправити в такий спосіб, такі порушення повинні вирішуватися поданням позову незадоволеної особи проти держави. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи зміст вищевказаних норм ЦК України у цьому виді деліктних зобов`язань необхідно довести як наявність шкоди так і її заподіяння, причинний зв`язок внаслідок протиправного рішення дії або бездіяльності конкретно визначеної посадової особи. Обставини того, що слідчим Зарічанського ВнП Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області не було прийнято процесуальне рішення в порядку ст.214 КПК України та не внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення на підставі заяви [PERSON] від 18 травня 2017 року, та відповідне порушення було усунуто ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 12 червня 2017 року, якою було задоволено скаргу позивача та зобов`язано внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань на думку суду не свідчать про заподіяння шкоди [PERSON] . Витрати власного часу та зусилля позивача на складання скарги, її подачу та участь у розгляді справи є реалізацією права особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій досудового розслідування і не є моральною шкодою в розумінні ст. 1174 ЦК України. Крім того, сам факт зобов`язання уповноважених осіб Зарічанського ВнП Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області внести відомості на підставі заяви повідомлення про вчинення злочину поданої [PERSON] не може бути підставою для відшкодування шкоди на підставі норм Цивільного кодексу України, оскільки чинним законодавством, а саме нормами ст.ст.303-307 КПК України, передбачено механізм захисту порушеного права особи шляхом оскарження дій, чи бездіяльності слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення до слідчого судді місцевого суду, який позивачем було реалізовано шляхом подання відповідної скарги. Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом в постанові від 28 січня 2019 року (справа № 686/7576/18), яку відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховувати суд при застосуванні норм права до спірних правовідносин. При цьому процесуальні порушення, які були допущені слідчим при прийнятті заяви-повідомлення про вчинення злочину [PERSON] були усунуті шляхом постановлення слідчим-суддею ухвали про зобов`язання вчинення дій шляхом внесення відповідних відомостей до єдиного реєстру досудових розслідувань згідно ст.214 КПК України. Жодних доказів, які б вказували на те, що внаслідок допущеної бездіяльності слідчого було заподіяно шкоди правам та інтересам позивача, у справі не міститься. Згідно з роз`ясненнями п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. За змістом ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз`яснено, що судові витрати не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки. Понесені позивачем витрати при розгляді справи в порядку кримінально-процесуального судочинства у сенсі положень пункту 1 частини 2 статті 22 ЦК України не є матеріальними збитками (майновою шкодою), що в порядку цивільного судочинства підлягають відшкодуванню на підставі частини 1 статті 1166, частини 6 статті 1176 ЦК України. З огляду на що майнова шкода, яка полягає у витратах безцінного часу позивача, а також витрати на підготовку скарги в сумі 60 023 грн 90 коп. стягненню не підлягає. Суд, дослідивши надані позивачем докази прийшов до висновку, що обставини, на які [PERSON] посилався як на підтвердження своїх вимог судом, не дають підстав для покладення на державу обов`язку відшкодування моральної та майнової шкоди, у зв`язку із чим цілком погоджується із доводами ГУНП в Хмельницькій області, оскільки права позивача були захищені в судом в порядку визначеному ст.ст.303-307 КПК України, що є правом особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій досудового розслідування. З огляду на викладене, в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Судові витрати віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed