Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

07 грудня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про звільнення його від обовязку по сплаті аліментів на утримання їх спільної неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], які йому присуджені для стягнення у розмірі ј частини заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь відповідачки на підставі судового наказу Новобузького районного суду від 27.03.2018 року. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує на те,\~\~що на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини при Новобузькій РДА від 26.06.2018 року № 6 визначено місце проживання даної дочки з батьком, тобто з ним. Посилаючись на те, що дочка з червня 2018 року і по теперішній час проживає з ним і перебуває виключно на його утриманні, просив звільнити його від сплати аліментів, присуджених йому за вищевказаним судовим наказом, натомість просив ухвалити судове рішення про стягнення таких аліментів вже з відповідачки на свою користь на утримання малолітньої дочки [PERSON] у розмірі ј частини заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. 18.01.2019 року за ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про зупинення провадження у вказаній справі до вирішення цивільної справи № 481/1661/2018 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини з підстав встановлених ч. 2 ст. 252 ЦПК України. 18.01.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів для доведення обставин проживання неповнолітньої [PERSON] з батьком [PERSON] за місцем його проживання, з тих підстав, що дані обставини не спростовувалися стороною відповідача. 25.02.2019 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду справи по суті на 25.03.2019 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON], посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Вказав, що з відповідачкою проживав у шлюбі, від якого має доньку [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу відповідачка, звернувшись до Новобузького районного суду Миколаївської області, отримала судовий наказ про стягнення з нього (позивача) аліментів у розмірі ј частини його заробітку( доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 13.03.2018 року і до повноліття дитини. Відповідно до рішення комісії з питань захисту прав дитини при Новобузькій РДА Миколаївській області від 26.06.2018 року визначене місце проживання дитини [PERSON], [INFO], з батьком [PERSON] за адресою: м. Новий Буг вулиця Ганни Дівіної ,39, а відповідачці визначені дні спілкування з нею. Після цього, донька почала проживати разом з ним, а відповідач інколи бере дитину до себе, в тому числі залишає у себе ночувати. Відповідач не дотримуються встановленого комісією графіку побачень та самовільно забирає її. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, не заперечувала того факту, що після засідання комісії з питань захисту прав дитини при Новобузькій РДА Миколаївській області від 26.06.2018 року, на якій визначене тимчасове місце проживання дитини з батьком, до вирішення цього питання судом, донька почала проживати з ним, за адресою його реєстрації. Судовий наказ про стягнення аліментів з позивача на її користь був дійсно виданий, але до виконання не предявлявся, у звязку з наявністю спору про місце проживання дитини. Маючи можливість періодично спілкуватись з дитиною, вона забирає її до себе додому, по мірі своїх доходів, так як отримує невелику пенсію, як інвалід ІІ групи, несе витрати на її утримання, зокрема харчування, одяг, необхідні для повсякденного життя та спілкування речі, зокрема придбала мобільний телефон, золоті сережки; несе певні витрати у звязку з навчанням дитини у школі. Позивач протягом всього часу не звертався до неї з проханнями чи вимогами про надання допомоги на утримання дитини, більш того, не приймав продукти харчування, які вона передавала доньці. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази, суд приходе наступного висновку. При судовому розгляді справи встановлено, що в період з 26.09.2009 року по 30.01.2018 року сторони перебували між собою у зареєстрованому шлюбі (а.с.6,7). Від вказаного шлюбу у сторін народилася спільна дитина, дочка [PERSON], [INFO] (а.с. 8). На підставі рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 30 січня 2018 року, шлюб між сторонами був розірваний (а.с.7). Згідно судового наказу, винесеного Новобузьким районним судом Миколаївської області 27 березня 2018 року по цивільній справі наказного провадження № 481/333/18 (провадж. № 2-н/481/13/2018), з [PERSON], позивача у справі, на користь [PERSON], - відповідачки у справі, стягнуто аліменти у розмірі ј частини його заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання дочки [PERSON], починаючи з 13.03.2018 року і до її повноліття. Як зясовано під час судового розгляду справи відповідачка [PERSON] для примусового виконання даний судовий наказ не предявляла. 26.06.2018 року, за наявності спору між батьками стосовно місця проживання дитини, комісією з питань захисту прав дитини при Новобузькій РДА від 26.06.2018 року прийнято рішення про тимчасове визначення місця проживання дівчинки разом з батьком [PERSON] до прийняття остаточного судового рішення за цим спором (а.с.10). Наразі в провадженні Новобузького районного суду Миколаївської області перебуває на розгляді цивільна справа № 481/1661/2018 за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування при Новобузькій районній державній реєстрації Миколаївської області, про визначення місця проживання дитини з матір'ю. Розгляд даного справи, на теперішній час, не завершився. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст.51 Конституції України\~та статті 180 СК України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, за рішенням суду відповідно до\~ статті 181 СК України. Згідно положень ст. ст.180, 181 СК України\~батьки зобовязані\~\~утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання своїх обовязків щодо утримання дитини визначається за домовленістю батьків. За домовленістю\~між\~батьками\~дитини той\~із\~них,\~хто\~проживає\~окремо від\~дитини,\~може\~брати\~участь у\~її\~утриманні\~в грошовій\~і\~(або)\~натуральній\~формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Системний аналіз ст.181,182 СК України свідчить про те, що у разі відокремленого проживання батьків дитини, той з батьків, з яким залишилася проживати дитина, має право на одержання аліментів на утримання дитини у розмірі, які визначаються за рішенням суду, однак за умови, якщо батьки не дійшли між собою згоди щодо сплати таких аліментів та у разі, якщо той з батьків, який проживає окремо від дитини, відмовляється добровільно надавати допомогу на її утримання або ж виплачує аліменти не в тому розмірі чи спосіб. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Відповідно до приписів ч. 4\~ ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили,\~\~яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом предявлення нового позову вимагати зміни розміру аліментів строків платежів або звільнення від них. Під час судового розгляду справи встановлено, що малолітня [PERSON] тимчасово проживає разом з позивачем [PERSON] Зазначені обставини не оспорювалися також в судовому засіданні і відповідачкою. Судовий наказ, за яким присуджено відповідачці з позивача аліменти на утримання дочки [PERSON] видавався [PERSON] на підставі представлених нею доказів про проживання даної дочки на той час з нею та перебування дитини виключно на її утриманні, з посиланням на те, що батько [PERSON] відмовлявся добровільною надавати будь-яку допомогу на її утримання. За таких обставини, зважаючи на те, що обставини, які впливали на присудження цих аліментів змінилися, і наразі вже свідчать про наявність підстав для їх припинення, позовні вимоги позивача про звільнення його від сплати аліментів знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи, а тому підлягають у цій частині задоволенню. Вирішуючи вимогу позивача про стягнення на його користь аліментів з відповідачки на утримання дочки [PERSON], у розмірі ј частини заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд приходе наступного висновку. Відповідно до вимог ч.2,3 ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів . Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Як встановлено при судовому розгляді між сторонами триває спір щодо місця проживання дитини, яка тимчасово, за рішенням комісії з питань захисту прав дитини при Новобузькій РДА Миколавської області від 26.06.2018 року, проживає з батьком, який, наполігши, щоб дитини проживала з ним, несе витрати на її утримання. До відповідача з вимогою про надання допомоги на утримання дитини, позивач не звертався, а тому не можна стверджувати, що вона відмовляється добровільно надавати допомогу на утримання дитини або ж виплачує аліменти не в тому розмірі чи спосіб. Відповідач не чинить перешкод у виконанні рішення комісії з питань захисту прав дитини, погодилась на тимчасове перебування дитини з батьком, та на виконання цього рішення, хоча з порушенням графіку, приймає участь в утриманні та вихованні дитини шляхом побачень з нею, придбанні їй продуктів харчування, речей, необхідних для її розвитку та життя. Як стверджувала відповідачка, що також не заперечував позивач, дитина періодично проживає та ночує у неї. Під час проживання дівчинки з [PERSON], остання піклується про неї та несе витрати на її утримання. Судом встановлено, що, відповідач в липні 2018 року придбала доньці мобільний телефон за 2969 грн., а в листопаді 2018 року золоті сережки за 2331,00 грн. (а.с.48,49). Загальна сума витрат на ці речі складає 5300 грн. Як видно з довідки про розмір пенсії, яку отримує [PERSON], як інвалід ІІ групи, він складає суму 1452 гривні( а.с.17). Виходячи з розміру аліментів за позовними вимогами, які предявив [PERSON]С.(1/4 доходу), сума, яка би, на підставі вимог ч.2 ст.182 СК України підлягала стягненню з пенсії [PERSON] на дитину складала 363 гривні, а з урахуванням її витрат на придбані речі доньці, це сплата аліментів за 14,5 місяців (5300 : 363). При цьому суд не враховує ті витрати відповідача, які вона несе під час перебування дитини з нею. Заперечення позивача з цього приводу, спростовуються його ж власними поясненнями наданими в судовому засіданні стосовно того, що коли [PERSON] бере до себе проживати на кілька днів дитину, він у цей час жодних витрат на її утримання не несе. Доводи представника позивача стосовно того, що придбання мобільного телефону і золотих сережок не основні, а лише додаткові витрати на дитину, а тому не підлягають врахуванню, є безпідставними, оскільки, як зазначено вище, позивач не звертався до відповідача за допомогою на утримання дитини, а тому вона придбала дитині речі, які вважала необхідними, тобто на свій розсуд . Таким чином, зважаючи на те, що відповідач добровільно виконує свій обовязок щодо утримання дитини, не дивлячись на невеликий розмір свого доходу, надає таку допомогу, суд не знаходить підстав для присудження з неї аліментів на користь позивача на утримання дитини, тимчасове місце проживання якої визначене з батьком, тому у задоволенні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів з [PERSON] слід відмовити. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до наступного. За позовною вимогою про припинення стягнення аліментів, за якою позивачем було сплачено судовий збір в сумі 704 гривень 80 копійок, та яка судом задоволена, зазначена сума повинна бути повернута останньому. Але, з урахуванням тих обставин, що відповідач є інвалідом ІІ групи, вона, відповідно до п.9 ч.1 ст.141 Закону України «Про судовий збір» звільняється від сплати судового збору, який, на підставі ч.6 ст.141 ЦПК України компенсується позивачу за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. За позовною вимогою про стягнення аліментів, у задоволенні якої судом відмовлено, яка судовим збором не оплачувалась, на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та з урахуванням положень ч.6 ст.141 ЦПК України, компенсується за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial