Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

09.07.2018 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив визнати за ним право на земельну частку (пай) із земель колективної власності КСП «Нове життя» на території Віньковецької селищної ради Віньковецького району Хмельницької області розміром 1,98 умовних кадастрових гектари, відповідно до втраченого сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], зареєстрованого в книзі реєстрації за № 215 від 11.06.1997 року, виданого на підставі рішення Віньковецької РДА № 80-р від 17.04.1996 року. В обґрунтування позову вказував, що він є власником земельної частки (пай) із земель колективної власності КСП «Нове життя» на території Віньковецької селищної ради Віньковецького району Хмельницької області розміром 1,98 умовних кадастрових гектари. При зверненні до Віньковецької РДА стосовно отримання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою, йому необхідно було надати оригінал сертифіката на право на земельну частку (пай). Однак сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 11.06.1997 року ним втрачено, про що зроблено оголошення в пресі. При зверненні до відділу у Віньковецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, [PERSON] отримав відмову у видачі дубліката сертифіката, та йому рекомендовано із цього питання звернутися до суду. А тому, покликаючись на п. 2, п. 5 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», ст. 392 ЦК України, з метою захисту свого права він змушений звернутись до суду із вказаним позовом. Ухвалою суду від 13.07.2018 року у справі відкрито провадження. Ухвалою суду від 31.08.2018 року справу призначено до розгляду по суті. У судове засідання 21.09.2018 року учасники справи, будучи належним чином повідомленими, не з'явились. Представник позивача [PERSON] подала до суду письмову заяву, у якій справу просила розглянути за відсутності сторони позивача. Представник відповідача, Віньковецької районної державної адміністрації, будучи повідомленим належним чином про день, час та місце судового засідання, в суд не з`явився, причини неявки не повідомив, свою позицію по суті позову не висловив. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з огляду на таке. Судом встановлено, що позивач [PERSON] на час видачі 29.09.1995 року КСП «Нове життя» с. Карижин Державного акта на право колективної власності на землю серії [NUMBER], працював у колгоспі , був його членом, та зазначений у списку осіб, які мають право на отримання земельної частки (паю) за № 19. Згідно ксерокопії книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) КСП «Нове життя» с. Карижин, на ім'я [PERSON] 11.06.1997 року видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] із земель колективної власності КСП «Нове життя» на території Віньковецької селищної ради Віньковецького району Хмельницької області розміром 1,98 умовних кадастрових гектари. Наведене підтверджується також інформаційною довідкою від 14.06.2018 року відділу у Віньковецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області за підписом заступника начальника М.М. Заєць. Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 08.06.2018 року за підписом в.о. начальника відділу Т.В. Ковенько, [PERSON] відмовлено у задоволенні його заяви про видачу дубліката сертифіката на право на земельну частку (пай), та рекомендовано звернутись за захистом свого права до суду. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Отже, за змістом цієї норми особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до Державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» № 899 від 05.06.2003 р. встановлено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Відповідно до частини 2 вищевказаного Закону документом, що посвідчує право на земельну частку пай є також рішення суду. Відповідно до п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Із п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», слідує, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Судом встановлено, що [PERSON] включений у список Додатку № 1 до Державного акта на право колективної власності на землю серії [NUMBER], виданого 29.09.1995 року, як особа, що має право на земельну частку (пай), та йому видавався сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], із земель КСП «Нове життя», що розташована на території Віньковецької селищної ради, а отже, позивач на законних підставах набув право на земельну частку (пай). Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Таким чином, враховуючи, що через втрату сертифіката на земельну частку (пай), позивач не в змозі реалізувати своє право на набуття землі, а у суді доведено правомірність набуття ним права на земельну частку (пай), позов належить задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved