Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-17 00:00:00

07.11.2018 р. [PERSON] звернулась з вищевказаним позовом, в якому зазначила, що 30.11.2010 р. вона та відповідач уклали шлюб. В період шлюбу у них 29.12.2010 р. народились діти: [PERSON] та [PERSON]. З 20.04.2018 р. вона з відповідачем разом не проживають. Весь цей час діти проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні, відповідач не надає коштів на їх утримання. За позовом [PERSON] просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання кожного з дітей в розмірі ? частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення ними повноліття. Ухвалою від 19.12.2018 р. було відкрито провадження та справа призначена до судового розгляду на 18.01.2019 р. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивача, позов підтримує, просить задовольнити. Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідач в судове засідання не зявився, про розгляд справи був повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомив, подав відзив на позовну заяву (а.с.22-23) в якому зазначає, що надавав матеріальну допомогу на утримання дітей, і лише після створення позивачем йому перешкод у спілкуванні з дітьми, припинив надання такої допомоги. Не заперечує проти стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частки від його заробітку, який через проживання в сільській місцевості є досить незначним. На підставі ч.1 ст.223 ЦПК України розгляд справи було проведено за відсутності відповідача. В силу ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Перевіривши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію представника позивача та відповідача, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Згідно свідоцтв про народження позивач і відповідач мають спільних дітей: [PERSON] та [PERSON], які народились 29 грудня 2010 року (а.с.4, 5). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ст.182 СК України визначено, що при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Ч.3 ст.182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аналізуючи вище наведені норми діючого законодавства, врахувавши позицію сторін та оцінивши надані ними докази в обгрунтування вимог та заперечень, суд дійшов висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу), але не мешне, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. [PERSON], як одержувач аліментів, від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції звільнена (п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір»), відтак, відповідно до положень частини 2 статті 141 ЦПК України судовий збір в сумі 704,80 грн. за подання позовної заяви підлягає стягненню з [PERSON] до спеціального фонду Державного бюджету України.

Outcome: partial