Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

07 квітня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Супрунівської сільської ради Білопільського району про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. Свої вимоги мотивувала тим, що [INFO] року помер її батько [PERSON]. Після смерті останнього відкрилась спадщина на земельну ділянку, площею 4,29 га, розташовану на території Супрунівської сільської ради Білопільського району Сумської області. За життя батько склав заповіт, яким заповів їй все своє майно. Вона прийняла спадщину, однак оформити її не має можливості у зв'язку з тим, що сертифікат на право на земельну частку (пай) втрачений. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 4,29 умовних кадастрових гектари у землі, яка перебувала в колективній власності сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу «Супрунівське», розташовану на території Супрунівської сільської ради Білопільського району Сумської області, в порядку спадкування за заповітом після батька [PERSON], який помер [INFO] року. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, представник останньої за довіреністю [PERSON] надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує (а. с. 24). Представник відповідача - Супрунівської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання також не з'явився. Сільський голова листом повідомив, що з позовом згодний, просив розглянути справу без участі представника сільради (а. с. 25). Представник третьої особи - Улянівської державної нотаріальної контори Сумської області в судове засідання не з'явився, надіслав письмову заяву про розгляд справи в його відсутність (а. с. 26). У зв'язку з неявкою сторін, третьої особи, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступних висновків. Суд вважає, що до спірних правовідносин слід застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, а також норми нині діючого Цивільного кодексу України, так як вказані правовідносини продовжують існувати і на даний час. Згідно з частиною першою статті 524 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ч. 1 ст. 534 ЦК Української РСР в редакції закону 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом статті 1216 Цивільного кодексу України 2003 року спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. У відповідності до ч. 1, ч. 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ч. 2, 3 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об'єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. За змістом п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови «Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Згідно п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Аналогічні положення закріплені і в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зі змінами і доповненнями. Судом встановлено, що батьками позивачки [PERSON] були [PERSON] та [PERSON] (а. с. 6, 7). [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а. с. 9). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [INFO] року помер [PERSON] (а. с. 10). Згідно з заповітом, посвідченим 18 листопада 1995 року секретарем виконкому Супрунівської сільської ради Білопільського району, зареєстрованим у реєстрі за №41, [PERSON] все своє майно заповів [PERSON] (а. с. 11). Відповідно до наявної в матеріалах справи копії сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого Білопільською районною державною адміністрацією 16 грудня 1996 року на підставі рішення Білопільської райдержадміністрації від 28 листопада 1996 року №337, [PERSON] належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала в колективній власності сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу «Супрунівське», розміром 4,29 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартістю 15 039 грн.(а. с. 12). Згідно з оголошенням в газеті «Білопільщина» від 04 квітня 2015 року сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданий на підставі рішення Білопільської РДА від 28 листопада 1996 року №337 на ім'я [PERSON], втрачений (а. с. 13). У відповідності до довідки Супрунівської сільської ради Білопільського району Сумської області від 17 лютого 2015 року [PERSON], який помер [INFO] року, постійно і на день смерті проживав в [ADDRESS]. Після смерті останнього залишилось спадкове майно у виді земельної ділянки (паю). Заповіт від імені померлого посвідчувався виконкомом Супрунівської сільської ради Білопільського району 18 листопада 1995 року за реєстровим №41. Донька [PERSON] - [PERSON] після смерті батька вступила в управління спадковим майном, розпорядилася предметами домашнього вжитку і особистими речами померлого, здійснила поховання, доглядає за житловим будинком, тобто фактично прийняла спадщину, але юридично не оформила (а. с. 8). З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, виданої Улянівською державною нотаріальною конторою, вбачається, що спадкова справа після [PERSON], який помер [INFO] року, не заводилась (а. с. 27). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачка має право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 4,29 в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території Супрунівської сільської ради, в порядку спадкування за заповітом після батька [PERSON], який помер [INFO] року, однак, вона позбавлена можливості отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину і вільно розпоряджатися спадковим майном у зв'язку з тим, що втрачений оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай). Таким чином, суд вважає за можливе позовні вимоги [PERSON] задовольнити та визнати за останньою право власності на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала в колективній власності сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу «Супрунівське», розміром 4,29 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) в порядку спадкування за законом після батька [PERSON] , який помер [INFO] року. На підставі викладеного,

Outcome: approved