Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

08 червня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про зміну розміру аліментів та надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька, в якому просить суд змінити розмір аліментів, стягуваних з [PERSON] рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.11.2012 р. та стягувати з [PERSON], [INFO], аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], до досягнення нею повноліття, починаючи стягувати з дня набрання законної сили рішенням суду та аліменти сплачувати [PERSON]; постановити рішення про надання дозволу [PERSON] на тимчасовий виїзд за кордон за межі України, до [PERSON] Федерації неповнолітньої [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька [PERSON] в період з 01.08.2016 р. по 31.10.2016 р.; дозволити [PERSON] без згоди батька [PERSON] оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої [PERSON], [INFO], за межі України, до [PERSON] Федерації в період з 01.08.2016 р. по 31.10.2016 р. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду від 12.07.2016 р. позовну заяву [PERSON] до [PERSON],третя особа: Орган опіки та піклування - Охтирська міська рада Сумської області про зміну розміру аліментів та надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька, в частині зміни розміру аліментів, стягуваних з [PERSON] рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.11.2012 р. та стягнення з [PERSON], [INFO], аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], до досягнення нею повноліття - залишено без розгляду. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та мотивує їх тим, що від шлюбу з відповідачем у них народилась дочка [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу донька залишилась проживати разом з нею (позивачкою). Відповідач участі у вихованні та утриманні дитини не приймає, аліментів, встановлених рішенням суду, не сплачує, не цікавиться життям і здоровям дитини. Зразу після розірвання шлюбу вона (позивач) зверталась до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, однак відповідач відмовив їй у цьому, не пояснюючи причин. На даний час вона намагалася звязатися з відповідачем, щоб отримати від нього згоду на виїзд дочки до [PERSON] Федерації, однак на телефонні дзвінки відповідач не відповідає, місце його проживання чи перебування їй (позивачці) не відомо, вже більше двох років відповідач не телефонує їм з дитиною, не приїжджає до дитини, не листується з дитиною, ніякої матеріальної допомоги не надає. Тому вона змушена звернутись з вказаним позовом в суд. Просить її позов задовольнити та надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон за межі України, до [PERSON] Федерації малолітньої [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька [PERSON] в період з 01.08.2016 р. по 31.10.2016 р. для оздоровлення дитини та для відвідування рідних та спілкування з ними, та надати дозвіл на виготовлення відповідних документів дитині. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, справа розглядається в порядку заочного провадження. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області - [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти надання [PERSON] дозволу на тимчасовий виїзд за кордон за межі України, до [PERSON] Федерації неповнолітньої [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька [PERSON] в період з 01.08.2016 р. по 31.10.2016 р. та дозволу на виготовлення відповідних документів. Суд, вислухавши пояснення позивачки, представника органу піки та піклування, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 14 листопада 2009 р., що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія 1-БК № 123654 від 14.11.2009 р. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.07.2012 року, що набрало законної сили, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Від даного шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія 1-ОК № 158947 від 27.07.2010 року. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.11.2012 року, що набрало законної сили, з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з 29.08.2012 р. до досягнення дитиною повноліття, та стягнуто аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку у твердій грошовій сумі у розмірі 500,00 грн. починаючи з 29.08.2012 р. і до досягнення [PERSON] трьох років. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.11.2012 року, що набрало законної сили, визначено місце проживання дитини [PERSON], 15.07.2010 р., разом з матірю [PERSON], [INFO], за адресою [ADDRESS]. Судом встановлено, що неповнолітня [PERSON], [INFO], з моменту розірвання шлюбу між сторонами проживає разом з матірю [PERSON] та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою ПП «Сіб» № 918 від 01.06.2016 р. Відповідно до\~ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтею 25 ЦК України\~встановлено, що здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов'язки може пов'язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку. Відповідно до частини 3\~статті 313 ЦК України\~фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до положень\~ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до\~ст. 150 СК України\~батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Згідно зі\~ст. 153 СК України\~мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частинами 1, 2\~ст. 155 СК України\~визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 157 СК України\~визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до\~ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей, предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 7\~ст. 6 СК України\~дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року,\~\~у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до принципів 4, 7 Декларації, дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Найкраще забезпечення інтересів дитини щодо її освіти та навчання має бути керівним принципом для батьків. Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою 27 лютого 1991 року,\~\~передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобовязуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. ч. 1, 2 ст. 3). Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (частина 1 статті 18 Конвенції). Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено\~Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в України громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених\~Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Згідно ч. 2\~ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього\~Закону\~право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. п. 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених\~Постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року, з послідуючими змінами, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, зокрема, за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, а також без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, в тому числі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. \~\~\~\~\~\~\~\~\~Таким чином, законодавством передбачена можливість вирішення у судовому порядку питання про надання дозволу на виїзд за кордон дитини, якій не виповнилося 16 років, із зазначенням конкретної країни, конкретної дати виїзду (разового), а не надання рішенням суду дозволу на виїзд дитини за кордон без зазначення держави перебування та конкретного періоду такого перебування, що у порушення ст. ст.153,157 СК України\~фактично позбавить батька дитини можливості брати участь у її вихованні та можливості особистого спілкування з нею. В позовній заяві позивачка просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини до [PERSON] Федерації для оздоровлення дитини та зустрічі з рідними прадідом та прабабусею [PERSON], які є громадянами [PERSON] Федерації і проживають в даній країні, та через свій вік не взмозі відвідати онуку. Також позивачкою зазначено період, на який вона просить надати дозвіл для тимчасового виїзду до [PERSON] Федерації малолітньої [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька [PERSON] - з 01.08.2016 р. по 31.10.2016 р Тобто позивачкою відповідно до норм закону зазначено конкретну країну, до якої вона просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини без згоди батька, період виїзду дитини, надано підтвердження проживання в [PERSON] Федерації дідуся та бабусі позивачки. Так, факт проживання прабабусі та прадіда малолітньої [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] в [PERSON] Федерації на законних підставах підтверджується копією їх паспортів. Згідно висновку органу опіки та піклування - виконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області від 11.07.2016 року, виконавчий комітет Охтирської міської ради вважає доцільним тимчасовий виїзд до [PERSON] Федерації малолітньої дитини [PERSON], [INFO] без згоди та супроводу батька [PERSON] в період з 01 серпня 2016 р. по 31 жовтня 2016 року та доцільним надати дозвіл на оформлення документів для тимчасового виїзду дитини до [PERSON] Федерації, оскільки дитина побачить рідних та поспілкується з ними, водночас дитина матиме можливість оздоровитися в гірській кліматичній зоні, де проживають родичі. Встановлено, що позивач після розірвання шлюбу вживала заходів по зверненню до батька дитини за наданням згоди\~\~на виїзд дитини з України у супроводі матері, однак відповідач їй в цьому відмовив, зловживаючи своїм правом. На даний час місце проживання чи перебування відповідача позивачці невідоме, відповідач протягом тривалого часу з дитиною не спілкується, не приїжджає до дитини, не телефонує їй, не цікавиться її життям та станом здоров'я, участі у вихованні та матеріальному утриманні дитини не приймає, аліменти, стягнуті рішенням суду, не сплачує. Враховуючи викладене, суд вважає, що [PERSON] слід надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини [PERSON], [INFO], громадянки України, до [PERSON] Федерації без згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO], на період з 01 серпня 2016 року до 31 жовтня 2016 року у супроводі матері та дозволити [PERSON] виготовлення документів для виїзду до [PERSON] Федерації, у період з 01 серпня 2016 року до 31 жовтня 2016 року на доньку [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька [PERSON]. Суд вважає, що відпочинок та оздоровлення доньки позивачки в [PERSON] Федерації буде поєднано з можливістю дитини бачитись та спілкуватись зі своєю прабабусею [PERSON] та прадідусем [PERSON], що відповідає інтересам та потребам дитини та ґрунтується на положеннях\~ст.257 СК України. Крім того, надання такого дозволу не позбавляє батька дитини можливості брати участь у її вихованні та можливості спілкування з нею. Згідно \~ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно з п.6 ч.3\~ст.79 ЦПК України\~до судових витрат належать витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Виклик відповідача [PERSON] було здійснено судом через оголошення у пресі, так як зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи його невідоме, що підтверджується витягом з газети «Урядовий курєр» № 125 від 07.07.2016 року. Оплату, повязану з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, в сумі 420,00 грн. здійснила позивач. Враховуючи викладене, згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати по справі, а саме судовий збір в сумі 551,20 грн. та судові витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, в сумі 420,00 грн., а всього 971,20 грн. На підставі викладеного, ст.. 33 Конституції України, ст. ст. 6, 141, 150, 153, 155, 157 СК України, Закону України «Про охорону дитинства», Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в України громадян України», Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених\~Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57,

Outcome: approved