Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

07 червня 2016 року, публічне акціонерне товариство«Комерційний Банк «Надра»( далі по тексту ПАТ КБ «Надра») в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Стрюкової І.О. звернулося до Шевченківського районного суду Харківської області з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунування позову зазначило, що 30 липня 2007 року відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого з 4 лютого 2011 року є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» та [PERSON], був укладений кредитний договір № 6/1/11/2007/840-К/143 , згідно якого позивач надав відповідачу на умовах строковості, платності, зворотності, забезпеченості та цільового характеру використання, грошові кошти в сумі 3 000.00 дол. США, зі сплатою процентів у розмірі 14.49%, встановлених в кредитному договорі, строком до 29 липня 2015 року. Свої зобов'язання за кредитним договором позивач виконав у повному обсязі, перерахувавши відповідачу кошти за кредитним договором в розмірі 3 000.00 дол. США. Згідно п.3.4 кредитного договору нарахування відсотків за коритсування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді (28-2930-31/360) на залишок заборгованості. При розрахунку відсотків враховується день надання та не враховується день погашення кредиту. Відповідно до п.3.3.2 договору (позичальник) повертає кредит та сплачує передбачені цим договором платежі шляхом внесення готівки через касу банку на поточний рахунок або шляхом здійснення безготівкового перерахування на рахунок банку мінімально необхідного платежу у розмірі 55.48 доларів США. За умов п.3.3.3 кредитного договору (позичальник) вносить мінімально необхідний платіж щомісячно до 30 числа поточного місяця. Згідно п.4.2.4 кредитного договору банк має право, вимагати від позичальника дострокового погашення кредиту і нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, якщо (позичальник) не вніс черговий платіж у термін, визначений п.3.3.3 цього договору, а також у випадку, не виконання умов передбачених у п.4.3.6 даного договору. Відповідно до п.5.1. кредитного договору, у разі прострочення позичальником виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій, та можливих штрафних санкцій у строк, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. Пунктом п.5.2. кредитного договору зазначено, що у разі порушення позичальником вимог п.п.4.3.1., 4.3.2., 4.3.7., 4.3.9., 4.3.10 даного договору, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% від суми фактичної заборгованості за кредитом, та нарахованими процентами, за кожен випадок. З метою забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов'язань щодо погашення кредиту сплати відсотків та іншіх платежів, передбачених договором було укладено договори поруки з [PERSON], [PERSON], [PERSON], які зобов'язались відповідати перед банком за належне виконання відповідачем своїх обов'язків перед банком як солідарні боржники. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе обов'язків станом на 12 травня 2016 року утворилась заборгованість у сумі 149 326.70 грн., яка складається: заборгованість за кредитом, в тому числі прострочена - 60 295.09 грн.; заборгованість за відсотками, в тому числі прострочена - 33 924.99 грн.; заборгованість по сплаті комісії, в тому числі прострочена - 2 651.60 грн.; пеня за прострочення сплати кредиту - 44 857.32 грн.; штраф за порушення умов кредитного договору - 7 597.70 грн. На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідачів солідарно, суму заборгованості у розмірі 149 326.70 грн. за кредитним договором №6/1/11/2007/840-К/143 від 30 липня 2007 року, а також витрати пов'язані з розглядом справи у суді, в сумі 2239.90 грн. 16 серпня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з зустрчною позовною заявою про визнання поруки припиненою. В якій просить суд визнати поруку за договором поруки № 6/1/11/2007/840-П/146 від 30 липня 2007 року, укладеним між ним та відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра», припиненою. Представник позивача в судове засідання не з'явився надавши до суду письмову заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності та просив задовольнити позовні вимоги у поному обсязі. Проти задоволення зустрічної позовної заяви, заперчує. В судові засідання [PERSON] не зявлявся, хоча про розгляд справи повідомлявся належним чином, про що свідчать розписки про отримання судових повісток. Причини неявки суду не повідомив. Відповідно до свідоцтва про смерть ([NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського РУЮ у Харківській області від 05 січня 2016 року) [PERSON] - відповідач за справою, помер [INFO]. Суд вважає можливим продовжити розгляд справи у відстуності відповідача [PERSON] на підставі наданих суду доказів. [PERSON] відповідач за справою, в судове засідання не з'явився надав до суду письмову заяву про розгляд справи та поданого ним зустрічного позову за своєї відсутності. Позовні вимоги позивача не визнає та просить визнати договір поруки припиненим, у зв'язку з пропуском позивачем строку пред'явлення до нього як поручителя претензій. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник, який діє на підставі довіреності, проти задоволення позову про стягнення з неї заборгованості за кредитним догоовором частково заперечували , в обгрунування заперечень відповідач зазначила, що дійсно нею був в'язкий кредит у позивача у розмірі 3 000 доларів США, терміном до 2015 року. Спочатку вона сплачувала своєчасно кредитні зобов'язання, але після підняття долару та тривалої хвороби чоловіка не мала змоги розрахуватися. На лікування чоловіка були витрачені всі кошті які мала родина але це йому не допомогло, в 2016 році чоловік помер. В 2013 році її було викликано до банку та повернуто документи на квартиру , яка була предметом іпотеки, в банку повідомили ,що у зв'язку з ліквідацією банку її договір анулюється але будь яких документів не надали. Вона просить зменшити суму пені та не застосовувати до неї штрафні санкції , враховуючи її матеріальне становище. Зустрічну позову заяву підтримала та прохала задовольнити. Представник відповідача підтримав пояснення відповідача, та доповнив,що нарахування банком пені та штрафу не відповідають діючому законодавству та є цивільно - правовою відповідальністю одного характеру , пеня і штраф є видами неустойки, а не окремими та самостійними видами юридичної відповідальності, окрім того за рішенням суду розмір пені може бути зменшений ,якщо він перевищує розмір збитків та наявні істотні умови ,які цьому передували. Відповідач до 2013 року належним чином виконувала взяті на себе зобов'язання але по незалежним від неї причинам не змогла їх виконати. Нарахування неустойки в сумі майже 50 000.00 грн. значно завищив суму можливих збитків , яка компенсується нарахованими відтоками. Також зазначив ,що позивачем листом від 13 листопада 2012 року було змінено умови кредитного договору , а саме його строк виконання. Тому просить суд відмовити в частині стягнення неустойки у вигляді штрафу та зменшити розмір неустойки, врахувавши ступінь виконання зобов'язання та поважність причин порушення зобов'язання з боку відповідача. Відмовити в задоволені позову щодо поручителів, зустрічний позов задовольнити в повному обсязі. Суд, вислухавши відповідача, її представника, дослідивши матеріали справи дійшов наступного. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільну справу не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору №6/1/11/2007/840-К/143 від 30 липня 2007 року укладеного між ВАТ «Комерційний Банк «Надра», згідно п.1.2 статуту від 4 лютого 2011 року правонаступником якого є ПАТ «Комерційний Банк «Надра» та [PERSON], остання отримала, у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, грошові кошти в сумі 3 000.00 дол. США, для придбання ліків для свого хворого чоловіка [PERSON] Договором передбачено, що відповідач у разі порушення вимог п.п.4.3.1., 4.3.2., 4.3.7., 4.3.9., 4.3.10 даного договору, зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% від суми кредиту, визначеної у п.5.2. цього договору, за кожен випадок, відсотки, пеню по заборгованості кредиту та штраф. З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених договором, можливих штрафних санкцій до умов договору було укладено з поручителями: [PERSON], [PERSON], [PERSON] договори поруки №6/1/11/2007/840-П/145, №6/1/11/2007/840-П/146, та №6/1/11/480-П/147, які зобов'язалися відповідати перед банком за належне виконання [PERSON] позичальником взятих на себе зобов'язань. За умов кредитного договору відповідач повинен виконувати вимоги договору для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, пенею, комісією, та інших витрат. Матеріали справи містять ,що позивачем свої зобов'язання були виконані належним чином , відповідачем взяті на себе зобов'язання виконувались з порушенням. З врахуванням викладеного, станом на 12 травня 2016 року заборгованість відповідача становить 149 326.70 грн., а саме: заборгованість за кредитом, в тому числі прострочена - 60 295.09 грн.; заборгованість за відсотками, в тому числі прострочена - 33 924.99 грн.; заборгованість по сплаті комісії, в тому числі прострочена - 2 651.60 грн.; пеня за прострочення сплати кредиту - 44 857.32 грн.; штраф за порушення умов кредитного договору - 7 597.70 грн. Статтями 526, 530 Цивільного кодексув України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. На підставі ч.1 ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобовязаний виконати свій обов'язок. За договором банк зобовязаний надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти відповідно ст. 1054 ч.1 Цивільного кодексу України. Згідно ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. У відповідності до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення. За змістом ст.551 Цивільного кодексу України, предметом неустойки може бути грошова сума. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. За вищевикладених обставин суд вважає, що з [PERSON] має бути стягнута заборгованість по вказаному вище кредитному договору виходячи з наступного: заборгованість за кредитом, в тому числі прострочена - 60 295.09 грн.; заборгованість за відсотками, в тому числі прострочена - 33 924.99 грн.; заборгованість по сплаті комісії, в тому числі прострочена - 2 651.60 грн.,пеня за прострочення сплати кредиту-2 651.60 грн. В даному випадку, врахувавши судову практику при розгляді кредитних правовідносин, обставини справи , суд вважає за можливим зменшити суму пені та звільнити відповідача від сплати штрафу ,враховуючи положення ст. 551 та 549 Цивільного кодексу України. Щодо солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором суд дійшов наступного. В забезпечення кредитного договору укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON] , 30 липня 2007 року були укладені наступні договори поруки : з [PERSON], №6/1/11/2007/840-П/146; з [PERSON] , за №6/1/11/2007/840-П/145,[PERSON] за №6/1/11/2007/840-П/147. Згідно умов договорів поручителі відповідають за належне виконання [PERSON] умов кредитного договору №6/1/112/007/840-К/143 від 30 липня 2007 року, за яким остання отримала у ПАТ КБ «НАДРА» кредит у розмірі 3 000.00 доларів США, строком до 29 липня 2015 року . У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору ПАТ КБ «НАДРА», звернувся 7 червня 2016 року до Шевченківського районного суду Харківської області із позовною заявою про стягнення з позичальника та поручителів існуючої заборгованості за зазначеним кредитним договором. В запереченням до зустрічного позову представник позивача зазначає,що строк виконання зобов'язання визначений договором як 29 липня 2015 року але вважає ,що договір закінчує свою дію після його належного виконання, поручителі зобов'язались відповідати за неналежне виконання зобов'язання , зобов'язання належним чином на теперішній час не виконано , а тому вважає,що зустрічний позов задоволенні не підлягає. З таким висновком суд погодитися не може. Пунктом 1.1. договорами поруки встановлений строк виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, 29 липня 2015 року. Відповідно до п.5.3. договору поруки №6/1/11/2007/840-П/146 - дія цього договору закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору чи виконання поручителем своїх зобов'язань, згідно з умовами цього договору. Відповідно до ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Частиною 2 ст. 554 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, якщо інше не встановлено в договорі поруки. За змістом частини четвертої ст. 559 Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимогу до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання і незалежно від того встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Відповідно до ч. 1 ст. 251 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк за правилами ч. 1 ст. 252 Цивільного кодексу України визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, що визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати, що зазначено в ст.ст. 251, 252 Цивільного кодексу України. Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251 Цивільного кодексу України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимогу до поручителя. При цьому, під виконанням сторонами основного зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, основне зобов'язання - це не зміст кредитного договору, а існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору. Отже, виходячи з положень ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку повного виконання зобов'язання по кредитному договору позичальником, а саме з 29 липня 2015 року. Окрім того, як вбачається з листа на ім'я поручителя [PERSON] (вих. 5-3-08753 від 13 листопада 2012 року) банк вимагав від позичальника дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі та використав своє право передбачене ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України та п. 4.2. договору щодо односторонньої зміни умов договору, а саме строку його дії . Виходячи з вищевикладеного позивач мав право звернутися до поручителів протягом шести місяців після пред'явлення вимоги про дострокове виконання зобов'язань але це зробив лише 7 червня 2016 року. Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Даний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України у справі № 6- 53цс14, який є обов'язковим для всіх судів України відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України. У зв'язку з тим, що умови кредитного договору №6/1/11/2007/840-К/143 від 30 липня 2007 року було змінено , поважної причини звернення до суду , після спливу строку виконання зобов'язання позивачем не зазначено , суд дійшов до висновку ,що в даному випадку, порука, за вищезазначеними договорами поруки від 30 липня 2007 року на час звернення позивачем до суду, припинилася. Вищезазначені аспекти стосуються усіх укладених договорів поруки. Оцінивши надані докази у їх сукупності , надавши їм належну правову оцінку , суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача та задоволення зустрічного позову. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві , пропорційно до розміру задоволених позовних вимог,

Outcome: partial