Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

07 червня 2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просила суд стягнути 48450,00 грн авансового платежу, сплачений судовий збір та витрати на правничу допомогу та поштовий обіг. Свої вимоги мотивувала тим, що 13 квітня 2019 року між сторонами був укладений договір майнового найму № 13/04, відповідно до умов якого ФОП [PERSON] зобов`язалася надати позивачу у строкове платне користування нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 1.3 договору дане приміщення мало бути передане орендареві із наявним у ньому обладнанням, яке описане у додатку 1. Розмір щомісячної оплати за оренду становив 900 доларів США. При укладенні договору авансом позивач сплатила відповідачу плату за перший та останній місця оренди, тобто у розмірі 1800 доларів США. В той же час, при укладанні договору додаток 1, який передбачений умовами, складений та підписаний не був, оскільки як з`ясувалося, з приміщення було вивезене обладнання для роботи кафе. Позивач зазначає, що оскільки акт прийому-передачі приміщення сторонами підписаний не був, об`єкт нерухомості фактично [PERSON] переданий не був, договір майнового найму є неукладеним. З метою повернення суми сплаченого авансу позивач 08 травня 2019 року поштою звернулася до ФОП [PERSON] з відповідною вимогою, однак відповіді не отримала. Ухвалою від 14 червня 2019 року відкрито провадження у справі, вирішено провести розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням /викликом/ сторін. Заочним рішенням суду від 31 липня 2019 року позов був задоволений. Ухвалою від 13 січня 2020 року задоволено заяву [PERSON] , скасоване заочне рішення у справі, призначений судовий розгляд. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі. Пояснив, що позивач підшукувала приміщення для організації роботи кафе. При підписанні договору оренди між [PERSON] та [PERSON] було узгоджено, що оплата оренди буде здійснена за перший та останній місяць. Вказане приміщення задавалося відповідачем в оренду з обладнанням, про що зазначено в умовах договору. Грошові кошти у сумі 1800 доларів США були передані готівкою чоловіку [PERSON] . Однак, після укладення договору попередні орендарі повідомили [PERSON] , що обладнання вони демонтують за забирають з приміщення. Додаток № 1 до договору, який передбачений в умовах та містить специфікацію (відомості про обладнання приміщення), сторонами підписаний не був. Вважає договір неукладеним, оскільки приміщення фактично зайнято не було, акт прийому-передачі не підписувався. Під час розгляду справи представник відповідача проти задоволення позову заперечив. Зазначив, що договір між сторонами вважається укладеним з моменту підписання. Оплата за оренду була стягнена за перший і останній місяць. Вважає, що у зв`язку із тим, що позивачеві не підійшло приміщення, відповідно до умов договору вона мала за 30 днів повідомити відповідача про його розірвання. Оскільки така умова дотримана не була, сплачені грошові кошти поверненню не підлягають. При цьому, представник відповідача визнав той факт, що [PERSON] фактично не приступила до оренди майна. Зазначає, що позивачем обраний неправильний спосіб захисту порушеного права оскільки у даному випадку необхідно було звертатися до суду із позовом про розірвання договору. Вказані грошові кошти не є авансом, а сплачені як гарантія. Аналогічні доводи викладені у відзиві [PERSON] на позов, який був наданий суду 20 січня 2020 року. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ч. 1 ст. 759 ЦК України). Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 763 ЦК України). Судом встановлено, що 13 квітня 2019 року між [PERSON] (орендар) та ФОП [PERSON] (орендодавцем) був укладений договір майнового найму № 13/04. Предметом договору є передача в строкове платне користування нежитловим приміщенням площею 24,8 м.кв. за адресою: [ADDRESS] . Плата за найм об`єкта встановлена п. 1.4 договору у розмірі 900 дол. США щомісячно. Крім того, оплата за перший та останній місяці найму сплачена до підписання договору. Позивачем до позову додані фотографії нежитлового приміщення, на яких зображений інтер`єр об`єкту оренди, який містить обладнання для роботи закладу громадського харчування (кавоварку, посуд, столи, мийки, устаткування для приготування та підігріву їжі, миття та сушки посуду). Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди, з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ч. 1-2 ст. 640 ЦК України визначено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Як убачається з умов договору найму, сторонами не було досягнуто згоди стосовно всіх істотних його умов, зокрема щодо об`єкту нерухомого майна, а саме його якості (обладнання для цілей діяльності закладу громадського харчування). У п. 1.3 договору зазначено, що об`єкт передається орендодавцем орендареві у строкове користування із наявним у ньому обладнанням (устаткуванням), яке описане у додатку 1 до цього договору і є обов`язковим пунктом цього договору. При цьому, як встановлено в ході судового розгляду та не заперечується представником відповідача, додаток 1 до договору сторонами підписаний так і не був. За змістом ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. З огляду на викладене, на відміну від завдатку, аванс це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а є попередньою оплатою, яка підлягає поверненню у випадку невиконання зобов`язання. Вказане спростовує позицію представника відповідача щодо гарантійного характеру переданої позивачем відповідачеві суми. Крім того, така плата не є санкцією за порушення порядку розірвання договору, як зазначає представник відповідача. Пунктом 1.4 договору встановлено, що орендна плата за перший та останній місця найму об`єкта, сплачена до моменту підписання договору. Допитаний у якості свідка [PERSON] пояснив, що він є чоловіком [PERSON] , допомагав займатися здачею в оренду приміщення на [ADDRESS] . Зазначив, що договір був підписаний, його дружина отримала орендну плату від [PERSON] за перший та останній місяць. Приблизно за тиждень позивач зателефонувала та повідомила, що займати орендне приміщення не буде. Суд наголошує, що фактом початку та відповідно припинення орендних правовідносин є підписання акта приймання-передачі нерухомого майна як від орендаря до орендодавця, так і від орендодавця до орендаря. Сторони можуть установити й інший момент відліку строку, однак цю обставину вони повинні узгодити та викласти у договорі оренди (правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 127/14633/16-ц). Акт прийому-передачі приміщення сторонами не підписаний, передача приміщення та обладнання не відбулося, що визнано представниками та свідком в судовому засіданні, тому, на переконання суду, [PERSON] не приступила до фактичної оренди майна. За наведених обставин, договір оренди вважається судом неукладеним, а сплачені позивачем кошти у сумі 1800,00 доларів США в рахунок першого та останнього місяця найму приміщення є авансом та підлягає поверненню особі, яка їх сплатила, незалежно від того, з вини якої сторони не відбулося укладення договору. 08 травня 2019 року позивач звернулася до [PERSON] із вимогою про повернення авансового платежу, в якій просила повернути авансовий платіж у сумі 1800 доларів США у строк до 15 травня 2019 року. Дана вимога була надіслана [PERSON] поштою, про що у матеріалах справи наявні копії накладеної, фіскального чеку та опису вкладення до листа ПАТ «Укрпошта». Згідно з положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, на спростування встановлених судом обставин відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов [PERSON] є підставним та таким, що підлягає задоволенню, з відповідача на її користь слід стягнути авансовий платіж в розмірі 1800 доларів США, що у еквіваленті складає 48450,00 грн. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, відносяться витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з проведенням експертизи (п. 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Статтею 137 цього Кодексу передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, розрахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. В той же час, позивачем, її представником не надано суду документу (квитанції, чеку тощо), який би підтверджував оплату [PERSON] суми 10000 грн на рахунок адвоката та адвокатського об`єднання. Акт приймання-передачі виконаних робіт також не містить відомостей про фактичну оплату правничої допомоги шляхом передачі суми готівкою чи через банківський рахунок. Відтак, суд приходить до висновку про недоведеність судових витрат позивача, пов`язаних з наданням йому правничої допомоги у суді адвокатом Титаренком В.С., тому не здійснює розподілу цієї частини витрат. Згідно з положенням ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позовних вимог з відповідача на користь [PERSON] слід стягнути сплачену та документально доведену суму судового збору у розмірі 768,40 грн., а також поштові витрати у сумі 42,20 грн, пов`язані з надсиланням вимоги про повернення авансу.

Outcome: approved