Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-15 00:00:00

07 лютого 2020 року до Нововодолазького районного суду Харківської області надійшла позовна заява [PERSON] до Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, в якій позивач просить встановити факту сумісного проживання однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини її та [PERSON] , який помер [INFO] та визнати її спадкоємцем четвертої черги за законом після [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , до цього часу вона, члени її сім`ї та померлий весь час, починаючи з 2009 року, проживали разом у домоволодінні, розташованому за адресою: [ADDRESS] , фактично проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, підтримували добрі дружні стосунки, допомагали та піклувалися один про одного. 13 листопада 2019 року [PERSON] звернулася до Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , оскільки інших спадкоємців у нього не було. Як зазначила позивача, на підставі її заяви була заведена спадкова справа № 194, номер у Спадковому реєстрі 65049062, але у зв`язку із відсутньою документів, які підтверджують родинний зв`язок між [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 838 від 13 листопада 2019 року. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила встановити факту сумісного проживання однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини її та [PERSON] , який помер [INFO] та визнати її спадкоємцем четвертої черги за законом після [PERSON] . Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 19 лютого 2020 року позов [PERSON] до Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області про становлення факту сумісного проживання однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини та визнання спадкоємцем четвертої черги прийнято до розгляду та відкрито провадженні у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 03 квітня 2020 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів по справі та витребувано від Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області інформацію про наявні відкриті спадкові справи та заповіти, складені [PERSON] , який помер [INFO] та належним чином завірену копію відкритої спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , номер у нотаріуса 194, номер у Спадковому реєстрі 65049062. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 08 травня 2020 року закрито підготовче провадження по справі за позовом [PERSON] до Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області про становлення факту сумісного проживання та визнання спадкоємцем четвертої чергита призначено справу до судового розгляду. Інших процесуальних дій (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) у справі не вживалось. У судовому засіданні [PERSON] та її представник - адвокат Мякота Т. М. заявлені вимоги щодо встановлення факту сумісного проживання позивача з померлим [PERSON] однією сім`єю та визнання позивача спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті [PERSON] підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити, надавши пояснення аналогічні тим, що містяться у позові. Так, [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що вона, члени її сім`ї та [PERSON] з 2009 року проживали разом в її домоволодінні, розташованому за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначила, що померлого [PERSON] вона знада дуже давно, оскільки вони працювали разом. Після того, як [PERSON] звільнився з кримінально - виконавчої інспекції закритого типу, він прийшов до неї, оскільки йому не було де жити, його дружина померла, а будинок, де вони мешкала згорів, тому позивач дозволила йому проживати з її родиною, виділивши йому окрему кімнату. Під час спільного проживання, вони вели спільне господарство, допомагали та піклувались один про одного. Позивач та її представник зазначили, що у встановленому законом порядку [PERSON] звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте оформити її не має можливості, оскільки позивач не являється, в установленому законом порядку, родичем померлого [PERSON] , у зв`язку з чим вимушена звернутися до суду з даним позовом. В подальшому у судове засідання [PERSON] та її представник не з`явилися, хоча про дату, час і місце розгляду справи були сповіщені завчасно відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про що свідчать наявні в матеріалах справи розписки про отримання судових повісток. Скориставшись правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, через канцелярію суду представник позивача - адвокат Мякота Т. М. надала заяву, яка була зареєстрована за вхідним № 4156/20-вх від 16 липня 2020 року, відповідно до якої просила надалі розгляд справи здійснювати за їх із позивачем відсутності, зазначивши, що заявлені вимоги вони підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити. Уповноважений представник Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області у судове засідання не прибув, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України про причини неявки не повідомив. Через канцелярію суду сільський голова Біндус М. В. надав заяву, що була зареєстрована за вхідним № 1992/20 - вх. від 01 квітня 2020 року, згідно якої просив розгляд справи здійснювати без участі представника відповідача, зазначивши, що не мають заперечень проти задоволення позову [PERSON] . Положеннями частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у учасників справи свідчать їх відповідні заяви, долучені до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання явки учасників справи обов`язковою для надання особистих пояснень не має, оскільки вони були надані у попередньому судовому засіданні, суд вважає за можливе закінчити розгляд справи за відсутності сторін. Вислухавши пояснення та доводи позивача та його представника, показання свідків, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують правовідносини, що виникли, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Вирішуючи спірні правовідносини суд враховує, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). Частиною 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно приписів частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Із матеріалів справи судом встановлено, що [INFO] у віці 46 років помер [PERSON] , [INFO] , про що 07 червня 2019 року Старовірівською сільською радою Нововодолазького району Харківської області складений відповідний актовий запис за № 10 та видано свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до частин 1 та 2 статті 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). При цьому, спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 Цивільного кодексу України). З інформаційної довідки із спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 59974578, сформованої 08 квітня 2020 року об 11 годині 52 хвилини та наданою завідувачем Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Козелько Т. М. листом від 08 квітня 2020 року № 246/01-16 вбачається, що у спадковому реєстрі відсутня інформація про заповіти та спадкові договори, складені за життя [PERSON] . Разом із тим, з інформаційної довідки із спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 59974568, сформованої 08 квітня 2020 року об 11 годині 52 хвилини та наданою завідувачем Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Козелько Т. М. листом від 08 квітня 2020 року № 246/01-16 вбачається, що після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області 13 листопада 2019 року була заведена спадкова справа, номер у нотаріуса 194, номер у спадковому реєстрі - 65049062. З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13 листопада 2019 року, винесеної державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Змієвською Т. М., вбачається, що [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] було відмовлено, у зв`язку з відсутністю підтвердження родинного зв`язку зі спадкодавцем [PERSON] . Перевіривши матеріали спадкової справи № 194/2019 (номер у Спадковому реєстрі № 65049062, дата заведення 13 листопада 2019 року), що направлені на адресу суду завідувачем Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори в порядку виконання обов`язків державного нотаріуса Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Козелько Т. листом від 08 квітня 2020 року № 247/01-16 встановлено, що позивач - [PERSON] у встановлений статтею 1270 Цивільного кодексу України строк звернулась до нотаріуса з завою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Вказана заява була зареєстрована в книзі обліку спадкових справ за № 483 від 13 листопада 2019 року. Інформації щодо інших спадкоємців, які б фактично прийняли спадщину, або зверталися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] матеріали спадкової справи не містять. Судом встановлено, що померлий [PERSON] , [INFO] , з 1998 року по день смерті [INFO] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено довідкою, виданою Караванським старостинським округом №1 Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області № 1/316 від 11 листопада 2019 року. Згідно довідки, виданої Караванським старостинським округом №1 Старовірівстької сільської ради Нововодолазького району Харківської області № 1/343 від 05 листопада 2019 року вбачається, що дійсно померлий [PERSON] , [INFO] , фактично проживав без реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] з 2009 року по день смерті [INFO] . Проживав разом з [PERSON] , яка проживає та зареєстрована за вказаною адресою з 1990 року по даний час. На підтвердження факту проживання спадкодавця [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , було надано акт № 1/56, складений депутатом Старовірівської ради Нововодолазького району Харківської області Варварюк Віталієм Івановичем 04 листопада 2019 року, в присутності двох свідків: [PERSON] та [PERSON] , з якого вбачається, що дійсно померлий [PERSON] фактично проживав без реєстрації в домоволодінні [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з 2009 року по день смерті [INFO] . У судовому засіданні, що відбулося 15 червня 2020 року, будучи допитаними в якості свідків у відповідності до вимог статті 230 Цивільного процесуального кодексу України та попередженими про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , підтвердили факт проживання однією родиною позивача, [PERSON] , та померлого [PERSON] , які проживали в одному будинку за адресою: [ADDRESS] . Як вказала свідок [PERSON] , [PERSON] після звільнення з місць позбавлення волі став проживати у будинку позивача, оскільки йому ніде було жити, так як будинок його згорів. Жив [PERSON] за рахунок позивача, мав у будинку окрему кімнату, жили вони усі однією родиною та разом займались господарством. Похованням [PERSON] займалась позивач, [PERSON] , оскільки інших близьких родичів у нього не лишилось. Батьки [PERSON] померли ще до того, як він звільнився з місць позбавлення волі, доки померлий відбував покарання, його дружина також померла, дітей у нього не було. Таким чином, судом встановлено, що позивач - [PERSON] та померлий [PERSON] проживали однією родиною понад п`ять років до смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Як зазначив позивач у судовому засіданні та його представник, встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю з померлим [PERSON] понад п`яти років, необхідне позивачу для оформлення спадкових прав. Вирішуючи даний спір, суд виходить з того, що в силу статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 Цивільного кодексу України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Отже, в основі спадкування за законом знаходиться принципі черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення. Згідно зі статтею 1264 Цивільного кодексу України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Приписами частин 1 - 3 статті 1268 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частин 2 та 3 статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 03 червня 1999 року № 5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», судам роз`яснено, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Як роз`яснив Пленуму Верховного Суду України у пункті 23 своєї постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, тобто, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів . Пунктом 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що у разі відсутності в паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію місця проживання доказом постійного проживання можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкоємцем. Згідно абзацу 1 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. З огляду на викладене та у контексті приведених правових норм регулювання предмета спору, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, у зв`язку з чим підлягають задоволенню у повному обсязі. Питання щодо судових витрат, суд вирішує відповідно до положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з урахуванням положень частин 1 та 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України за якими суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог; при цьому, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Оскільки питання відшкодування судових витрат під час звернення до суду з позовом [PERSON] до Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області про встановлення факту сумісного проживання та визнання спадкоємцем четвертої чергине порушувалось, процесуальне рішення з вказаного питання судом не вирішується. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved