Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

07 липня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом до [PERSON], третя особа Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління Дніпропетровської області про визнання права власності на частину домоволодіння у порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову посилався на те, що [INFO] померла [PERSON] - сестра дружини позивача [PERSON], що померла [INFO]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на домоволодіння [ADDRESS], що належить їй на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 17.03.1982 року відділом комунального господарства виконкому Бабушкінської районної ради народних депутатів, грошові внески на її ім'я, предмети домашнього вжитку. На грошові внески [PERSON] зробила заповідальне розпорядження в банківській установі на ім'я племінниці - відповідача по справі [PERSON] Частина майна, а саме домоволодіння [ADDRESS], предмети домашнього вжитку залишилася не заповіданою, а тому має бути розділена між спадкоємцями за законом. Зазначене домоволодіння складається з житлового будинку А-1 загальною площею 26,7 кв.м., житловою площею 11,0 кв.м., сараїв Б, В, Г, розташованого на земельній ділянці розміром 360 кв.м. Спадкоємцем за законом відповідно до вимог Цивільного кодексу України в редакції 1963 року після смерті [PERSON] була її сестра та дружина позивача - [PERSON]. Дружина позивача [PERSON] після смерті сестри вступила в управління спадковим майном: проводила поточний ремонт житлового будинку, обробляла присадибну земельну ділянку, переїхала в належне спадкодавцеві домоволодіння, матеріально утримувала його, оплачувала податок на землю, комунальні платежі. В 2006 році вона дозволила відповідачці та її сину [PERSON] вселитися і проживати у спірному будинку. Таким чином, дружина позивача фактично прийняла спадщину, але в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини не звернулася, оскільки не надавала значення оформленню документів на спадщину. [INFO] [PERSON] померла. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом, він прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Крім нього, спадкоємцем після смерті [PERSON] є їхня спільна з покійною донька - відповідач по справі [PERSON] Проте при зверненні до нотаріальної контори для оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом їм було відмовлено. З огляду на викладене, позивач просив суд встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті її сестри [PERSON], померлої [INFO]. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS], яке складається з житлового будинку А-1 загальною площею 26,7 кв.м., житловою площею 11,0 кв.м., сараїв Б, В, Г, розташованого на земельній ділянці розміром 360 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті його дружини [PERSON], померлої [INFO]. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS], яке складається з житлового будинку А-1 загальною площею 26,7 кв.м., житловою площею 11,0 кв.м., сараїв Б, В, Г, розташованого на земельній ділянці розміром 360 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті її матері [PERSON], померлої [INFO]. [PERSON] 22.08.2016 року звернулась з зустрічною позовною заявою до [PERSON], треті особи Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора, Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління Дніпропетровської області про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на частину домоволодіння у порядку спадкування за законом. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що [INFO] померла [PERSON] - сестра її матері [PERSON], що померла [INFO]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на домоволодіння [ADDRESS], грошові внески на її ім'я, предмети домашнього вжитку. На грошові внески [PERSON] зробила заповідальне розпорядження в банківській установі на ім'я [PERSON] Частина майна, а саме домоволодіння [ADDRESS], предмети домашнього вжитку залишилася не заповіданою, а тому має бути розділена між спадкоємцями за законом. Спадкоємцем за законом відповідно до вимог Цивільного кодексу України в редакції 1963 року після смерті [PERSON] була її сестра та мати позивачки за зустрічним позовом - [PERSON]. [PERSON] фактично прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті її сестри, оскільки звернулась із відповідною заявою до Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори. [INFO] [PERSON] померла. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Позивачка є спадкоємцем першої черги за законом, як донька померлої. Крім нього, спадкоємцем після смерті [PERSON] є її батько [PERSON] Позивачка прийняла спадщину на підставі ч.2 ст. 1272 ЦК України, оскільки [PERSON] дав на це згоду, вона була оформлена у вигляді письмової заяви та направлена до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. При зверненні до нотаріальної контори для оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом їм було відмовлено, в зв'язку з не доведенням факту родинних відносин між мамою та її померлою сестрою [PERSON], так як документи, які підтверджують їхні родинні зв'язки, мають помилки, а саме: в свідоцтві про народження [PERSON] в графі «мати» вказано «[PERSON]» замість «[PERSON]», а також прізвище «[PERSON]» замість «[PERSON]» та ім'я «[PERSON]» замість «[PERSON]». З огляду на викладене, позивачка просить суд встановити факт, що [PERSON], яка померла [INFO] є рідною сестрою матері позивачки [PERSON], що померла [INFO]. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS], яке складається з житлового будинку А-1 загальною площею 26,7 кв.м., житловою площею 11,0 кв.м., сараїв Б, В, Г, розташованого на земельній ділянці розміром 360 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті її матері [PERSON], померлої [INFO]. В судове засідання позивач за первісним позовом та його представник не з'явилися, представник позивача надав суду заяву, у якій просив розглянути справу у його відсутність, та задовольнити заявлені вимоги, зустрічний позов визнав в повному обсязі. Відповідач (позивач за зустрічним позовом) в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, у якій просив розглянути справу у його відсутність, свої позовні вимоги підтримав позовні вимоги за первісним позовом визнав у повному обсязі. Треті особи в судове засідання не з'явились, пояснень по суті позову не надали, про час та дату розгляду справи повідомлені належним чином, будь-яких повідомлень про причини неявки від третіх осіб до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі України (ст. 16), Цивільному процесуальному кодексу України (ст.3). Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено наступне. Позивач [PERSON] є чоловіком [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] Від шлюбу [PERSON] і [PERSON] мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER]. [PERSON] взяла прізвище [PERSON] в зв'язку з укладенням шлюбу з [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] Отже, [PERSON] є рідною донькою [PERSON] та [PERSON]. З матеріалів справи також вбачається, [PERSON] мешкає в [ADDRESS], разом з ним проживала та була прописана його дружина [PERSON] з 2000 року по 8 березня 2008 року, що підтверджується довідкою квартального комітету № 19 від 13.11.2013 року. [PERSON] померла [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER]. Судом також встановлено, що [PERSON] померла [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER]. [PERSON] належало на праві власності домоволодіння [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 17.03.1982 року відділом комунального господарства виконкому Бабушкінської районної ради народних депутатів. Згідно з даними технічного паспорту, вказане домоволодіння складається з житлового будинку А-1 загальною площею 26,7 кв.м., житловою площею 11,0 кв.м., сараїв Б, В, Г, огорожі № 1-2, мостіння І. З довідки, виданої головою квартального комітету № 19 [PERSON] від 11.11.2009 року, вбачається, що [PERSON] проживала і користувалась будинком за адресою [ADDRESS] з 2001 року, та оплачувала комунальні послуги до дня смерті. Відповідно до статей 529-530 ЦК України у редакції 1963 року, який був чинним на час смерті [PERSON], при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Відповідно до ч.1 ст.537 ЦК України у редакції 1963 року, частина майна, що залишилась незаповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом, закликаними до спадкоємства в порядку статей 529-533 цього Кодексу. Відповідно до ст.549 ЦК України у редакції 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. На запит суду Сьомою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою надано матеріали спадкової справи № 914/2001 після смерті [PERSON]. З матеріалів спадкової справи вбачається, що [PERSON] 20.11.2001 року звернулась до Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті сестри [PERSON]. Інформація про видані свідоцтва про право на спадщину в Спадковому реєстрі відсутня. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON]. Разом з тим, суттєвим для даного спору є факт перебування [PERSON] і [PERSON] у родинних відносинах між собою. Згідно посвідки про народження, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. Згідно свідоцтва про народження, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. Таким чином, оскільки в документах про народження обох осіб: [PERSON] та [PERSON], батьком зазначена одна особа - [PERSON], а щодо анкетних даних матері є неоднозначність лише в написанні імені [PERSON], які досить подібні за звучанням, крім того, імена «[PERSON]» та «[PERSON]» також подібні за звучанням, суд приходить до висновку, що помилки в написанні імен та прізвища «[PERSON]» обумовлені недостатнім рівнем освіченості особи, яка склала свідоцтво про народження [PERSON], та діалектними особливостями місцевості, в якій це свідоцтво було видано. Отже, [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрами. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Відповідно до частини 2 вказаної статті, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Таким чином, [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті своєї рідної сестри [PERSON] Як вже зазначалося, [PERSON] померла [INFO]. Згідно зі ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається після смерті особи. Відповідно до вимог ч.1 ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до зазначеної норми закону, [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї дружини [PERSON] Згідно ч.2 ст. 1272 ЦК України, за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. 01 лютого 2011 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловим О.А. прийнято заяву від [PERSON], в якій останній повідомив, що він дає згоду на прийняття спадщини після його померлої дружини [PERSON], дочкою померлою [PERSON]. Постановою державного нотаріуса Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Єремеєвої А.В. від 10.06.2016 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS],після смерті її матері [PERSON], померлої [INFO], у зв'язку з відсутністю підстав для закликання до спадкування. До такого висновку нотаріус прийшов, у зв'язку з зазначенням різних прізвищ та імен у документах, та неможливістю встановити наявність родинних відносин між померлими особами. Відповідно до п.23 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа (фізична, юридична) має конституційне право на судовий засіб захисту. Відповідно до ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст.392 ЦК України особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності. Таким чином, в зв'язку з тим, що оформити свої спадкові права у нотаріальному порядку позивачі за первісним та зустрічним позовами не мають можливості, їх права підлягають судовому захисту. Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності на інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, та відповідно до ч.4 ст. 334 ЦК України: права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Частинами 1, 3 статті 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Тому суд вважає, що позивачами за первісним та зустрічним позовами обрано вірний спосіб захисту права. Разом з тим, не підлягає задоволенню вимога [PERSON] щодо визнання за [PERSON] право власності на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті її матері [PERSON], оскільки відповідно до ст. 30 ЦПК України, позивач - це особа, на захист прав та інтересів якої відкрито провадження у справі. З цього випливає, що позовна заява подається для захисту порушених прав. В даному ж випадку право [PERSON] на 1/2 частини спірного домоволодіння не належить позивачу [PERSON], а тому в цій частині у позові необхідно відмовити. Крім того, [PERSON] самостійно заявила вимогу на захист свого права на частину домоволодіння.

Outcome: partial