Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

09.08.2021 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів в розмірі 10\~600,00\~грн.та відшкодування моральної шкоди у розмірі 10\~000,00 грн. В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що відповідач є адвокатом, який надавав правову допомогу її сину, [PERSON] , під час розгляду кримінальної справи № 740/133/18. Позивач стверджує, що віддала відповідачу грошові кошти в розмірі 10\~600,00 грн. За ці кошти відповідач обіцяв укласти угоду про примирення та добитися умовного засудження судом її сина. Вироком суду від 31.01.2018 її сина було засуджено до реального строку позбавлення волі, стягнуто кошти, витрачені на стаціонарне лікування в Комунальному лікувально-профілактичному закладі «Ніжинська центральна міська лікарня ім. М.Галицького» потерпілого в сумі 8360 грн. 66 коп. на користь місцевого бюджету. В якості доказів надала до суду копії розписок відповідача та копії матеріалів виконавчого провадження. Позивачка вважає, що відповідач порушив її права, безпідставно отримав від неї кошти, наніс моральну шкоду, тому вона звернулася до суду за захистом своїх прав. 26.08.2021 ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі з викликом сторін. 06.10.2021 відповідач надав до суду письмові заперечення, в яких у задоволенні позову заперечував, посилаючись на недоведення позивачкою отримання коштів. Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] був захисником сина позивачки обвинуваченого (наразі засудженого) [PERSON] у кримінальній справі № 740/133/18, провадження № 1-кп/740/117/18. Дана обставина сторонами не заперечується. Згідно розписки від 15.01.2018 відповідач отримав від позивачки кошти у розмірі 5000,00 грн в рахунок відшкодування шкоди [PERSON] (аванс). Суд критично ставиться до записів «+ 4000» та «+1600», вказаних у розписці, через явну очевидність їх дописування, що фактично підтвердила у судовому засіданні і позивачка. Згідно розписки від 22.02.2021 відповідач за рахунок коштів позивачки у розмірі 8300,00 грн у присутності свідків відшкодував потерпілому [PERSON] моральну шкоду. Заслухавши сторони, дослідивши оригінали зазначених розписок, суд приходить до висновку, що вони засвідчують факт отримання від позивачки грошових коштів в сумі 5000,00 грн для передачі третій особі, однак не містять обов`язку повернути зазначені кошти позивачці, тобто не містять ознак боргової розписки. За змістом розписки від 15.01.2018, грошові кошти у сумі 5000,00 грн були прийняті від позивачки для передачі [PERSON] та були передані, згідно розписки від 22.02.2021 у розмірі 8300,00 грн. Крім того, позивачкою не доведений той факт, що зазначені кошти були залишені у власності відповідача та намір, щодо їх передачі [PERSON] , відповідач не виконав. За клопотанням відповідача було досліджено матеріали кримінального провадження №740/133/18 по обвинуваченню [PERSON] за ч.1 ст.121 КК України. В матеріалах кримінального провадження на а.с.38 мається заява потерпілого [PERSON] , з якої вбачається, що останній не має претензій до [PERSON] . Відповідно до ст. 2\~ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно ч.1\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч.ч.1, 4\~ст.83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Статтею 11 ЦПК України\~ передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Згідно ч.ч. 1,2,3\~ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачка не заявляла клопотання про виклик свідків. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). За приписами ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною 1\~ст.13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Сторони скористалися своїм правом щодо подання доказів на власний розсуд, в той час як збирати та відшукувати інші докази замість сторін суд не вправі. Аналіз ст.1212 ЦК України вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: 1) набуття або збереження майна; 2) набуття або збереження за рахунок іншої особи; 3) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого ст.1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. За змістом ст.89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За наведеного суд вважає, що заявлений позов є необґрунтованим, недоведеним, а тому є таким, що не підлягає задоволенню. Відповідно\~до ст.141\~ЦПК України,\~враховуючи,\~що у\~задоволенні позову\~відмовлено,\~а при\~зверненні до\~суду позивач\~була звільнена\~від сплати\~судового збору\~на підставі\~п.9\~ч.1\~ст.5\~Закону України\~«Про судовий\~збір»,\~суд приходить\~до висновку,\~щосудові\~витрати по\~даній справі\~необхідно віднести\~на рахунок\~держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed