Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

07 травня 2015року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення суми боргу за кредитним договором, на обґрунтування якого зазначило, що 03.09.2008 року між ТОВ «Простофінанс» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 06017505869, за умовами якого відповідачу було надано кредит в розмірі 9567 грн. зі сплатою 8 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 10.09.2011 року. 18.05.2012 року між ТОВ «Простофінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за яким товариство з обмеженою відповідальністю «Просто Фінанс» відступило право вимоги за кредитним договором №06017505869 від 03.09.2008 ТОВ «Кредитні ініціативи». Зазначаючи на порушення відповідачем умов договору, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 08.04.2015 року склала 32737,89 грн., з яких: 9330,98 грн. заборгованість за кредитом, 3273,01 грн. заборгованість по несплачених відсотках, 17682,44 грн. заборгованість за комісією, 2451,46 грн. неустойка (штраф), позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 32737,89 грн. та судовий збір, сплачений ним при подачі позову до суду в розмірі 327,38 грн. Заочним рішенням суду від 16.06.2015року позовні вимоги були задоволені в повному обсязі. Ухвалою суду від 15.04.2016року за заявою відповідача заочне рішення було скасовано. В судове засідання після призначення справи до судового розгляду в загальному порядку представник позивача, незважаючи на визнання судом його явки обовязковою, до судового засідання для дачі пояснень по суті предявленого позову не зявився. Відповідач та його представник, не заперечуючи факту укладення кредитного договору № 06017505869 від 03.09.2008 року між ТОВ «Простофінанс» та відповідачем [PERSON], просили суд застосувати строки позовної давності і у задоволенні позову відмовити. Судом установлено, що 03.09.2008 року між сторонами укладено кредитний договір № 06017505869, відповідно до умов якого Банк надав відповідачу кредит у сумі 9567 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 8 % на рік на суму залишку заборгованості по кредиту з кінцевим терміном погашення 10.09.2011 року. Повернення коштів мало здійснюватись протягом 36 місяців відповідно до узгодженого графіку, згідно якого щомісячний платіж складав 557,15 грн., щомісячна комісія за управління кредитом - 2,69 %, річна процентна ставка - 8%. Дата останнього платежу за кредитом визначена сторонами 10.09.2011року (а.с.4). Згідно п.5.2 Договору у випадку невиконання або неналежного виконання Позичальником грошових зобовязань щодо сплати щомісячних платежів, що підлягають сплаті Позичальником на підставі п.3.5 цього Договору, Кредитодавець має право вимагати від Позичальника сплати неустойки (штрафу) в розмірі 20 % від повної суми щомісячного платежу, зобовязання по сплаті якого порушено Позичальником (а.с.5). Таким чином, уклавши кредитний договір, відповідач взяв на себе зобовязання погашати заборгованість по кредиту, процентам за його користування, що передбачено п.3.3, 3.3, 3.4, 3.5, 3.5 Кредитного договору. Проте, як свідчить наданий позивачем розрахунок заборгованості, відповідач свої зобовязання щодо погашення кредиту не виконав, і станом на 08.04.2015року загальна сума боргу за кредитним договором становить 32737,89 грн., з яких: 9330,98 грн. заборгованість за кредитом, 3273,01 грн. заборгованість по несплачених відсотках, 17682,44 грн. заборгованість за комісією, 2451,46 грн. неустойка (штраф) (а.с.22). Доказів на спростування зазначеного розрахунку відповідачем не надано, тому доводи відповідача і його представника щодо повного виконання умов кредитного договору суд вважає неспроможними. 18 травня 2012 року між ТОВ «Простофінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за яким згідно витягу з Додатку №1 до зазначеного Договору ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло права вимоги заборгованості за кредитним договором, укладеним з відповідачем (а.с.9-13). Твердження представника відповідача про те, що ТОВ «Кредитні ініціативи» не може бути належним стягувачем у звязку з неповідомленням відповідача про зміну кредитора, суд вважає безпідставним, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обовязку погашення заборгованості. Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обовязку погашення кредиту взагалі. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду України № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року. Згідно до ст.ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України, зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також у частині першій статті 611, частині другій - четвертій статті 612 ЦК України, частині першій, другій статті 220 ГК України, які передбачають відповідальність боржника. Разом з тим, законом визначено, що з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу особа може звернутися протягом строку позовної давності, яка обчислюється за правилами, встановленими статтями 253-255 Цивільного Кодексу. Як свідчить графік платежів, розроблений на виконання кредитного Договору, перший платіж мав відбутися 10.10.2008року, останній - 10.09.2011року, проте, як встановлено судом на підставі досліджених доказів, своїх зобовязань відповідач не виконав. Згідно ст.257 Цивільного Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) відповідно до ст.258 цього Кодексу - в один рік. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до вимог ст.ст.3,60 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів і на засадах змагальності зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З вимогою сплати існуючої заборгованості новий кредитор звернувся до відповідача 07.05.2015року, після спливу позовної давності, на що в ході судового розгляду зазначав відповідач. Доказів того, що в межах трирічного строку позовної давності ТОВ «ПростоФінанс» або новий кредитор ТОВ «Кредитні ініціативи» звертались до відповідача з вимогою сплати існуючої заборгованості, суду не надано. Своє право на надання особистих пояснень в судовому засіданні позивач не використав, детальних розрахунків на предмет початку виникнення заборгованості та заборгованості, виниклої на момент отримання права вимоги, на вимогу суду не надав. За правилами ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Наданий позивачем письмовий розрахунок заборгованості детальної інформації про виконання відповідачем кредитних зобовязань, зокрема дат погашення заборгованості, не містить. Будь-яких даних на предмет сплати суми кредиту позивачем також не надано. З огляду на це та відмову представника позивача надати особисті пояснення у судовому засіданні за ухвалою суду про визнання явки позивача обовязковою у суду є підстави для висновку про пропущення ним строку позовної давності, про застосування якої заявив відповідач. Так як заява відповідача про застосування строку позовної давності, подана суду до виходу в нарадчу кімнату, є беззаперечною підставою для відмови у позові, у задоволенні вимог позивача слід відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed