Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

07 грудня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив , що з відповідачем уклали юридичний шлюб 06 липня 2007 року. Від шлюбу народилася дочки: [PERSON],02 травня 2008 року, [PERSON],04 липня 2012 року. Причиною розпаду сім'ї несумісність характерів.Протягом останнього часу жодних шлюбних відносин не підтримують. Позивач звернулася із письмовою заявою про розгляд справи без її участі,позовні вимоги підтримує повністю.На примирення не згідна. Відповідач звернувся із письмовою заявою про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнає. Суд дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Згідно із частиною третьою статті 200 ЦПК України,за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною четвертою статті 206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин , коли визнання позову відповідачем не суперечить закону,не порушує права,свободи чи інтереси інших осіб,суд ухвалює рішення про задоволення позову у підготовчому судовому засіданні. За нормами ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Установлено та стверджується свідоцтвом про одруження серії 1-ЕГ№025090, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області 06.07.2007 року , що між [PERSON] та [PERSON] (до шлюбу Дворжевською ) Л.І. 06 липня 2007 року укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області , актовий запис №261. Із письмових заяв сторін слідує, що їх шлюбні відносини на даний час фактично припинені, проживають окремо та спільне господарство не ведуть, на примирення не згодні, тому подальше спільне проживання та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. За приписами ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам та інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до ст. 24 СК України,шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, не згоден на примирення, а відповідач визнав позов, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. При цьому, суд, вирішуючи справу про розірвання шлюбу, перш за все виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить її інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 704,80 грн.,що підтверджено квитанцією №15 від 11.09.2018 року ТВБВ 10002/070 Волинського ОУ АТ «Ощадбанк».

Outcome: approved