Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

08.05.2014 року позивач звернувся з даним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що з 19.09.2002 року по 14.10.2013 року відповідач працював у ТОВ «Регул» на посаді агронома і для службових цілей йому в користування було надано а/м ВАЗ-211540-110-30 ЗНГ, р/н [NUMBER], 2011 року випуску. Внаслідок недобросовісного користування відповідачем вказаним автомобілем, систематичного керування автомобілем у стані алкогольного сп'яніння, перевищення швидкості руху було пошкоджено кузов, агрегати автомобіля, внаслідок чого позивач поніс витрати на його ремонт в сумі 6648,14 гр. Просить стягнути з відповідача завдану шкоду та витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача позов не визнав, просить відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження вини відповідача у завданні матеріальної шкоди. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідач [PERSON] в період часу з 19 вересня 2002 року по 14 жовтня 2013 року працював головним агрономом Агродільниці № 1 ТОВ «Регул», після чого був звільнений за згодою сторін. За час роботи у позивача відповідачу згідно наказу № 16/оп від 01.11.2011 року надавався в зв'язку з виробничою необхідністю у користування належний позивачу на праві власності автомобіль марки ВАЗ моделі 211540-110-30 ЗНГ, р/н [NUMBER] (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, видане Апостолівським ВРЕР). Факт використання відповідачем вказаного автомобіля підтверджується подорожніми листами, оглянутими в судовому засіданні, за період часу з 01 жовтня 2012 року по 06 вересня 2013 року, при цьому у всіх оглянутих подорожніх листах міститься запис про те, що виїзд автомобіля дозволений механіком, що свідчить про справність автомобіля на час його використання відповідачем. З акту приймання-передачі автотранспортного засобу від 13 вересня 2013 року, складеного представниками позивача, встановлено, що механік [PERSON] передав, а головний механік [PERSON] прийняв у задовільному для експлуатації стані транспортний засіб ВАЗ моделі 211540-110-30 ЗНГ, р/н [NUMBER]. Згідно вказаного акту сторони підтвердили, що вказаний транспортний засіб на момент передачі знаходиться у задовільному для експлуатації стані. Таким чином, судом встановлено, що відповідач, працюючи у позивача, у службових цілях використовував належний позивачу автомобіль марки ВАЗ моделі 211540-110-30 ЗНГ, р/н [NUMBER], при цьому вказаний автомобіль під час його використання відповідачем знаходився у справному стані та був переданий 13.09.2013 року у задовільному для експлуатації стані. Ч.3 ст. 10 та ст.60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач посилається в позовній заяві та підтвердив в судовому засіданні, що внаслідок недобросовісної експлуатації відповідачем вищевказаного автомобіля ним понесені витрати на придбання деталей для проведення ремонту автомобіля, який вийшов з ладу з вини відповідача, але в порушення вимог ст.ст.10 та 60 ЦПК України докази на підтвердження вказаних обставин позивачем не надано. На підтвердження позовних вимог позивачем надано видаткову накладну № 75 від 31.01.2013 року, видаткову накладну № 649 від 27.06.2013 року та товарний чек без номеру від 22.01.2014 року, з яких вбачається, що позивачем були придбані запасні частини. Суд не бере до уваги вказані видаткові накладні та товарний чек, оскільки вказані документи підтверджують факти придбання позивачем запасних частин та їх вартість і не підтверджують вину відповідача у завданні шкоди позивачу. Суд не може взяти до уваги пояснення представника позивача Лісової С.В., так як вказана особа не допитана як свідок, тому вказані пояснення відповідно до ч.2 ст. 57 ЦПК України не є доказами. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed