Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

07.12.2016 року позивач звернулась до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за нею, як спадкоємицею за законом першої черги, право власності на земельну ділянку площею 3,08 га, яка розташована на території Ларжанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, свої вимоги мотивує тим, що вищевказана земельна ділянка належить її чоловіку [PERSON]. 17.02.2011 року [PERSON] помер, після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з вищевказаної земельної ділянки. Позивач прийняла спадщину, оскільки мешкала разом із спадкодавцем за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Ларжанка, вул. Молодіжна, 6-а. При зверненні до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину, позивачу було відмовлено, у звязку із тим, що відповідно до пп. 4.15 п. 4 гл. 10 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Документ, що посвідчує право власності на вищевказане майно на імя спадкодавця. Оригінал документа, що посвідчує право власності спадкодавця [PERSON] на вищевказану земельну ділянку, відсутній. Представник позивача в судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, якою підтримала позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, якою позовні вимоги визнає та просить справу розглянути за його відсутністю. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] належить земельна ділянка площею 3,08 га, яка розташована на території Ларжанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії РІ № 456879, виданий 07.02.2003 року Ларжанської сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 10-09-414. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 247671 від 21.02.2011 року, виданого Ларжанською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] помер 17.02.2011 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить земельна ділянка площею 3,08 га, яка розташована на території Ларжанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) № 47265248 від 29.03.2017 року, наданої Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON], померлого 17.02.2011 року відсутня. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являється: - дружина [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-ЖД № 442738, виданим 22.11.1987 року Ларжанською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області. Інших спадкоємців, які заявили свої права на спадкове майно, немає. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] на час відкриття спадщини мешкала разом із [PERSON] за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Ларжанка, вул. Молодіжна, 6-а, що підтверджено довідкою № 983 від 14.11.2016 року виконавчим комітетом Ларжанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, тобто позивач вважається таким, який фактично прийняв спадщину. Письмовою відповіддю Ізмаїльської державної нотаріальної контори від 14.04.2017 року за №481/02-14 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з тим, що відповідно до пп. 4.15 п. 4 гл. 10 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Оригінал документа, що посвідчує право власності спадкодавця [PERSON] (Державний акт на право приватної власності на землю серії РІ № 456879, зареєстрований 07.02.2003 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 10-09-414) на вищевказану земельну ділянку, відсутній. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved