Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

09 грудня 2020 року [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] . Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 09 жовтня 2001 року, який було визнано дійсним рішенням суду від 12 жовтня 2020 року, він є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Разом із будинком йому перейшла земельна ділянка площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, що належить попередньому власникові [PERSON] . Питання про відчуження земельної ділянки під час укладення договору купівлі-продажу з відповідачкою [PERSON] не було вирішено належним чином. Посилаючись на викладене, просив визнати за ним право власності на вказану земельну ділянку. Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися. Представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, в якій, крім цього, зазначила, що повністю підтримує заявлені вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, а також за останнім відомим місцем проживання у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 130 ЦПК України, до суду не з`явилися, про причини своєї неявки не повідомили. Суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду представника позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Крім того, враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, не здійснюючи фіксування судового процесу. Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Згідно з державним актом на право приватної власності на землю (а.с. 10), відповідачеві [PERSON] на підставі рішення виконкому Чорноморської сільської Ради народних депутатів № 51 від 12 червня 1997 року було виділено земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку за вказаною вище адресою. 26 грудня 1997 року між [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON] з другою сторони, було укладено договір міни житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що розташований на вказаній вище земельній ділянці, на садовий будинок [ADDRESS] , який посвідчено Біржею нерухомості «Едвайс-Консульт» (а.с. 14-15). У вказаному договорі зазначено, що при обміні житлового будинку на садовий будинок сторонам переходить й право власності на відповідні земельні ділянки на підставі державних актів на право приватної власності. 09 жовтня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , який було посвідчено Південною Товарною Біржею за № 0807 (а.с. 7-8). Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 жовтня 2020 року вказаний вище договір купівлі-продажу було визнано дійсним (а.с. 11-12). Відповідно до ст. 30 ЗК України в редакції 1992 року, який діяв на час укладення договору купівлі-продажу, при переході права власності на будівлю та споруду переходило у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності на земельну ділянку, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі. Згідно з п. 1 ст. 120 ЗК України, який діє з 01 січня 2002 року, при переході права власності на будівлю та споруду право власності на земельну ділянку може переходити на підставі цивільно-правових угод. Як вбачається з договору купівлі-продажу, зміст ст. 30 ЗК України сторонам, що підписали договір, роз`яснено нотаріусом. Аналізуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що разом із житловим будинком [PERSON] відчужувала [PERSON] також земельну ділянку для його обслуговування за цією ж адресою. Обставин, які б вказували, що попередній власник набув право власності на спірну земельну ділянку неправомірно, або, що на неї, окрім позивача, претендують інші особи, в суді не встановлено. Таким чином позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Судові витрати суд відносить на рахунок позивача за клопотанням представника останнього. На підставі викладеного,

Outcome: approved