Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

08 січня 2019 року позивачка звернулася до суду з відповідним позовом до Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області у якому зазначила, що [INFO] помер її дід [PERSON] . Після його смерті залишилось спадкове майно, зокрема житловий будинок розташований за адресою [ADDRESS] , який він заповів своєму синові, її дядьку [PERSON] , та земельна ділянка площею 0,20 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, щодо якої заповіту дід не складав. Дядько спадщину після діда прийняв, однак спадкових прав на вказане майно нотаріально не оформив. [INFO] дядько [PERSON] помер. Нотаріусом їй було відмовлено в оформленні спадкових прав на майно, через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на житловий будинок та невідповідність його вимогам закону, а також через не застережені належним чином виправлення у Державному акті на землю. Посилаючись на викладене, позивачка просила суд визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,20 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд та житловий будинок по [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті дядька [PERSON] Ухвалою суду від 10 квітня 2019 року до участі у справі як співвідповідачів було залучено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Позивачка та її представник - адвокат Терлецька Т.О. (за договором про надання правової допомоги від 04.12.2017 року ) в судове засідання подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Відповідач та співвідповідачі в судове засідання не з`явилися, до суду направили заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнали у повному обсязі, не заперечували проти їх задоволення. У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного. З матеріалів справи слідує, що [INFO] помер [PERSON] (а.с.12). Після його смерті відкрилась спадщина, зокрема, на житловий будинок розташований по [ADDRESS] , що належав покійному на підставі свідоцтва про право приватної власності на домоволодіння, виданого 11 жовтня 1988 року виконавчим комітетом Березнегуватської районної ради народних депутатів Миколаївської області на підставі рішення від 21 вересня 1988 року № 189 та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, що належала йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданого на підставі рішення 16 сесії ХХІ скликання Висунської сільської ради народних депутатів від 05 травня 1994 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 235 (а.с.18-20). З копії спадкової справи № 72/2010 зареєстрованої в книзі обліку та реєстрації спадкових справ 28 вересня 2010 року за № 160 вбачається, що спадщину після смерті [PERSON] за законом та заповітом прийняв його син [PERSON] , однак оформив свідоцтво про право на спадщину за заповітом лише на земельну ділянку площею 4,58 га для товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області. Інші спадкоємці першої черги за законом - дружина [PERSON] та донька покійного [PERSON] , відмовились від прийняття спадщини (а.с.39-44). 07 лютого 2013 року [PERSON] склав заповіти, посвідчені секретарем Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, зареєстровані в реєстрі за № 13 та 14, за якими земельну ділянку, площею 4,58 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, заповів в рівних частках відповідачкам [PERSON] та [PERSON] , а земельну ділянку, площею 6,26 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, заповів в рівних частках позивачці, яка доводиться йому племінницею, та відповідачкам [PERSON] і [PERSON] ( 8-9,11,14-15,46 ). [INFO] дядько позивачки [PERSON] помер, на день смерті він був зареєстрований та проживав за адресою [ADDRESS] один (а.с.10,13). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтями 1216, 1218 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З копії спадкової справи № 19/2017, зареєстрованої в книгу обліку і реєстрації спадкових справ 28 серпня 2017 року за № 94 приватним нотаріусом Березнегуватського районного нотаріального округу Миколаївської області Бондар Н.В., вбачається, що сторони прийняли спадщину після смерті [PERSON] , подавши нотаріусу заяви про прийняття спадщини. При цьому відповідачка [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини за заповітом на користь позивачки. 28 серпня 2017 року та 31 березня 2018 року сторони отримали свідоцтва про право на спадщину за заповітами (а.с.45-54). Однак, 14 листопада 2017 року нотаріусом позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] та присадибну земельну ділянку біля нього, через незастережене виправлення в імені «Петро» в Державному акті на право приватної власності на землю, через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на житловий будинок і невідповідність його фотокопії вимогам законодавств (а.с.22). Згідно зі ст.1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За роз`ясненнями п.3.2 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» - …громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. З матеріалів справи слідує, що за життя [PERSON] не отримав належним чином оформленого правовстановлюючого документу на житловий будинок, однак його було введено в експлуатацію згідно діючих на той час нормативних актів, про що свідчать, зокрема, копія висновку про реєстрацію домоволодіння, згідно якого його було збудовано на земельній ділянці, що належала на праві власності [PERSON] , копія рішення виконкому районної ради народних депутатів № 189 від 21.09.1988 року, згідно якого [PERSON] було надано дозвіл на оформлення права власності на нерухоме майно, зобов`язано виконавчий комітет Висунської сільської ради народних депутатів видати свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок [ADDRESS] філію Снігурівського МБТІ зареєструвати житловий будинок, та технічним паспортом на житловий будинок, складеним 10 січня 1988 міжміським бюро технічної інвентаризації. Згідно статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п.10, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» згідно статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. З копії державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданого 08 червня 1994 року на підставі 16 сесії ХХІ скликання Висунської сільської ради народних депутатів від 05 травня 1994 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 235, убачається, що його видано саме [PERSON] , який мешкає в [ADDRESS] , для будівництва і обслуговування вказаного житлового будинку (присадибна ділянка). Відповідно до частин першої та третьої статті 1296 ЦК України - спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Доказами наявними у матеріалах справи підтверджується, що [PERSON] за життя набув право власності на житловий будинок та присадибну земельну ділянку, а його син [PERSON] прийняв спадщину після смерті свого батька [PERSON] , однак за життя не отримав свідоцтво про право на спадщину щодо цього нерухомого майна. Зважаючи на те, що житловий будинок з надвірними та господарськими спорудами розташований по [ADDRESS] та присадибна ділянка площею 0,20 га увійшли до складу спадкового майна, суд доходить висновку, що наявні правові підстави для визнання за позивачкою права власності на нього в порядку спадкування за законом після смерті дядька [PERSON] .

Outcome: approved