overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

07 березня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], з яким зареєструвала шлюб 02 листопада 2013 року, мотивуючи тим, що спільне життя не склалося. Причиною цього є відсутність взаємопорозуміння між сторонами, розходження поглядів на сімейні відносити та сімейні обовязки з ведення спільного господарства. Від цього шлюбу подружжя має спільну малолітню дитину доньку [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач по справі.. Позивач у судове засідання не зявилася, але надала суду письмову заяву, в якій позов підтримала та просила його задовольнити, а справу розглянути за її відсутності. Відповідач будучи своєчасно та належним чином повідомленим за місцем реєстрації про час і місце розгляду справи у судове засідання без поважних причин не зявився. Про причини неявки суду не повідомив. Позивач у своїй заяві погодилася на постановлення судом заочного рішення у справі. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02 листопада 2013 року. Від вказаного шлюбу мають спільну малолітню дитину доньку [PERSON], [INFO]. Зі змісту позовної заяви видно, що сторони проживають окремо з вересня 2016 року. Причиною цього є відсутність взаємопорозуміння між сторонами, розходження поглядів на сімейні відносити та сімейні обовязки з ведення спільного господарства та виховання дитини. Відповідач отримавши судову повістку за місцем реєстрації не скористався своїм правом приймати участь у судовому засіданні та в разі невизнання вимог надавати докази щодо їх спростування. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження вказаної сімї неможливе, так як залишення позивача та відповідача у шлюбі буде протирічити інтересам цих осіб, і вбачає необхідність в задоволенні позову та розірвання шлюбу між сторонами.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

07 березня 2017 року до Овідіопольського районного суду в Одеській області звернувся позивач з вищевказаною позовною заявою в якої вказав, що 05 серпня 2016 року відповідач отримав в борг гроші в розмірі 4 550.00 дол. США, які зобов'язалась повернути частками до листопада 2016 року. Позивач свої зобов'язання по вищевказаному договору виконав, що підтверджується договором. Відповідач свої зобов'язання по договору не виконує. В зв'язку з чим він просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором, а саме борг в розмірі 123 097.46 грн., 3% річних - 1 146.00 грн., пеня -10 759.74 грн., борг з урахуванням індексу інфляції - 5 171.66 грн. та судовий збір в розмірі 1425.86 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав свої позовні вимоги та не заперечує проти прийняття заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце слухання справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі суд вважає можливим задовольнити позов з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 625 ч.2 ЦК України Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1046 ч.1 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості. Так судом встановлено, що 05 серпня 2016 року [PERSON], [INFO] передав [PERSON], [INFO] грошові кошти в розмірі 4 550.00 доларів США, які відповідач зобов'язався повернуть у листопаді 2016 року. Позивач свої зобов'язання по вищевказаному договору позики виконав, що підтверджується договором який укладений у простій письмовій формі. Відповідач свої зобов'язання по поверненню грошей не виконує. Станом на 22 лютого 2017 року сума боргу за вищевказаним договором складає (курс долара США на 22.02.2017 року - 1 дол. США = 27.0425 грн.): - борг за договором - 123 097.46 грн.; - 3% річних - 1 146.00 грн.; - пеня- 10 759.74 грн. - борг з урахуванням індексу інфляції 5 171.66 грн.; А всього сума боргу по вищевказаному договору становить 140176.86 грн. Розрахунок заборгованості по договору позики судом перевірений та складений вірно. В зв'язку з вищевикладеним суд вважає, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Позивач при поданні позову позивач сплатив судовий збір у сумі 1425.86 грн., а тому відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

07 березня 2017 року до суду надійшла заява завідуючого 2-А відділення Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні імені [PERSON] [PERSON] про визнання доцільною госпіталізацію та лікування в психіатричному закладі [PERSON], заява обґрунтована тим, що 06.03.2017 року о 20 год. 10 хв. за направленням лікаря-психіатра ПОПНД [PERSON] на стаціонарне лікування до 2-А відділення ПОКПЛ імені [PERSON] було госпіталізовано [PERSON], [INFO] з діагнозом: «Гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії, суїцидальні наміри, агресія до оточуючих». У звязку з чим просили суд визнати доцільною госпіталізацію та лікування в психіатричному закладі [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні лікар [PERSON], представник лікарні [PERSON] заяву підтримали та просили задовольнити. Хворий [PERSON] з заявою не згоден. Вважає, що не потребує лікування, оскільки є психічно здоровою людиною. Прокурор Сазонова О.В. в судовому засіданні заяву підтримала, просила задовольнити. Мати [PERSON], батько [PERSON], дружина [PERSON] заяву про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару підтримали. Суд, заслухавши думку лікаря [PERSON], представника лікарні [PERSON], прокурора Сазонову О.В., хворого [PERSON], батька [PERSON], матері [PERSON], дружини [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 06.03.2017 року о 20 год. 10 хв. за направленням лікаря-психіатра ПОПНД [PERSON] на стаціонарне лікування до 2-А відділення ПОКПЛ імені [PERSON] було госпіталізовано [PERSON], [INFO] з діагнозом: «Гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії, суїцидальні наміри, агресія до оточуючих». 07.03.2017 року висновком комісії лікарів-психіатрів ПОКПЛ імені [PERSON] [PERSON] встановлено клінічний діагноз: гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії, параноїдний синдром. Рішенням Конституційного суду України від 01.06.2016 року № 2-рп/2016 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» (справа про судовий контроль за госпіталізацією недієздатних осіб до психіатричного закладу) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року № 1489-ІІІ з наступними змінами у взаємозвязку з положенням частини другої цієї статті стосовного госпіталізації особи, визнаною у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. У звязку з вищевикладеним, суд вважає за можливе госпіталізувати [PERSON], [INFO] до Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні імені [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

07 березня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1939 р.н., яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 06.03.2017р. о 14 год. 19 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 06.03.2017р. о 14 год. 19 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ «ДМЛ № 1» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що у хворої порушена поведінка, психомоторне збудження. Пам'ять та інтелект знижені. Себе не обслуговує. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - судинна деменція з порушенням поведінки. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

07 березня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 06.03.2017 р. о 16 год. 32 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 06.03.2017 р. о 16 год. 32 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ «ДКПЛ» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий не спить, тривожний, галюцинує, уходить з дому, бродяжить. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія, галюцинаторно-параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

07 березня 2017 року Київським районним судом м. Харкова задоволено позовну заяву [PERSON], яка діє в інтересах малолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], третя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківській прав та стягнення аліментів на утримання дітей. В резолютивній частині заочного рішення суду не повною мірою вирішено питання про розподіл суми судового збору. Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовної якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав ухвалення додаткового рішення по справі з огляду на наступне. Згідно зі ч. 3, ч. 4 статті 215 ЦПК України рішення суду складається з мотивувальної частини із зазначенням: встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин; мотивів, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти; чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким; назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався. Згідно зі ч. 4 статті 215 ЦПК України рішення суду складається з резолютивної частини із зазначенням: висновку суду про задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновку суду по суті позовних вимог; розподілу судових витрат; строку і порядку набрання рішенням суду законної сили та його оскарження. Як вбачається зі змісту заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 07 березня 2017 року по цивільній справі № 640/18674/16-ц резолютивна частина не містить висновку про розподіл суми судових витрат на користь позивача за звернення до суду з відповідною позовною заявою. З урахуванням вищенаведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

07 березня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказавши, що вони уклали шлюб 19.11.2011 року, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницької області. Від даного шлюбу у подружжя є малолітній син [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось по тій причині, що вони не знайшли взаємного порозуміння, втратили повагу один до одного, у них різні погляди на сімейне життя. Збереження сімї вважає неможливим. Просить розірвати шлюб із відповідачем. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі та задовольнити позовні вимоги, строк на примирення просила не надавати, вказала, що спільно господарство не ведуть. Відповідач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій просить слухати справу за його відсутності, позовні вимоги визнав та просив їх задовольнити, вказав, що спільно господарство не ведуть та просив строк на примирення не надавати. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, згідно наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі зареєстрованому 19.11.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницької області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 19.11.2011 року, серія 1-БВ № 092323, актовий запис № 2420. Від даного шлюбу у подружжя є малолітній син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія 1-БВ № 178681. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб - це добровільна згода чоловіка та жінки, а позивач не бажає перебувати у шлюбі. Згідно ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Як вбачається із матеріалів справи сторони припинили шлюбні відносини, проживають окремо та спільного господарства не ведуть, вважають примирення неможливим, позивач наполягає на розірвані шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, строк на примирення просили не надавати, спільне господарство не ведуть. За таких обставин по справі суд приходить до висновку, що сімя сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Позивач не наполягала на стягненні з відповідача судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

07 березня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 22 листопада 2008 року, мотивуючи позов тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. Позивач у судове засідання подала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання подав заяву про розгляд справи без його участі, вказавши, що позов визнає. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 22 листопада 2008 року, актовий запис № 2149 (а/с 4). Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO] (а/с 5). Подружні відносини подружжя припинило, спільне господарство не ведеться, подальше збереження шлюбу позивач вважає не можливим, оскільки це суперечить її інтересам. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких умов суд вважає, що подальше збереження шлюбу між сторонами суперечитиме їхнім інтересам, а тому шлюб підлягає розірванню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

07 березня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить щомісячно стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини від всіх видів заробітку відповідача, але не менше тридцяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття. Свої вимоги обґрунтовує тим, що дитина проживає з позивачем, перебуває на її повному утриманні, в добровільному порядку відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Позивач надала до суду заяву, відповідно до якої свій позов підтримала в повному обсязі та просила розгляд справи провести без її участі (а.с. 19). Відповідач на розгляд справи не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений шляхом направлення судових повісток за місцем його реєстрації, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення та конвертом з вкладенням, який повернулися до суду з відміткою за незапитом. Заперечень проти позову та заяв про розгляд справи без його участі відповідач не надав (а.с. 22, 24). Згідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. При таких обставинах суд проводить розгляд справи у відповідності до положень ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, в заочному порядку, на підставі наявних у ній матеріалів. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про народження серії І-ОЛ № 104053, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Світловодському району Світловодського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області, [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Відповідно до ст. 180 СК України, обовязок утримання дітей до досягнення ними повноліття покладається на обох батьків, тому відповідач повинен брати участь у витратах на утримання дітей. Згідно ч. 1 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються домовленістю між ними. У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки між сторонами не досягнуто домовленості щодо способів виконання батьком обовязку по утриманню дитини, вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів є обґрунтованими. З підстав ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у сумі 640 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved