Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-07 00:00:00

07.10.2021 [PERSON] (далі- заявник) звернувся до Дарницького районного суду м. Києва із заявою про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] (заінтересовано особа) на строк 6 місяців, встановивши наступні заходи та покласти на неї такі обов`язки: заборонити перебувати в місці проживання (перебування) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити наближатися на 50 м до місця проживання (перебування), інших місць частого відвідування [PERSON] , а саме: місця проживання матері [PERSON] - [PERSON] : [ADDRESS] ; місця проживання сестри [PERSON] - [PERSON] : [ADDRESS] ; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо він за власним бажанням перебуває в невідомому [PERSON] місці, переслідувати його та в будь-який спосіб спілкуватися з ним; заборони вести телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; усунути перешкоди у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю [PERSON] , а саме: садибним (індивідуальний) житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 146,3 кв.м., житловою площею 60,4 кв.м., який був зареєстрований на праві власності державним реєстратором КП «Агенція адміністративних послуг» Пономаренком О.В., рішення про державну реєстрацію прав і обтяжень індексний №44385089 від 03.12.2018 року; легковим автомобілем «Chevrolet Aveo»» 2004 року випуску, реєстраційний № [NUMBER] . Вимоги заяви обґрунтовані тим, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі. Мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . В січні [PERSON] пішла з сім`ї, залишивши заявнику дітей та хворого батька. Разом з особистими речами [PERSON] забрала документі на майно, що придбане в шлюбі. [PERSON] повернулася до квартири лише в липні 2020 року, спровокувала скандал з нецензурною лайкою, криками, штовханиною. Як наслідок, їм обом були виписані термінові заборонні приписи. 07.08.2020 він приїхав до м. Києва, викликав по 102 наряд поліції та написав заяву, що не може потрапити до власної квартири, оскільки жінка з дітьми зникла в невідомому напрямку та змінила замки вхідних дверей помешкання. При зустрічі з охороною та поліцією документально було доведено його право знаходитися і проживати в квартирі. Після повернення з «відпочинку» та тренувального збору з футболу, у серпні 2020 року син - [PERSON] , всупереч примусу матері, знову повернувся жити до нього в квартиру за місцем своєї реєстрації. В той же час, спільна донька залишалася з матір`ю. З метою захисту інтересів дітей, а також своїх прав, він звернувся з позовною заявою про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності. По закінченню навчального року він з сином поїхав відпочивати до своєї матері - [PERSON] в с. Зрайки, Білоцерківського району, Київської області. 23.06.2021 він був вимушений поїхати в м. Київ, син попросив залишитися зі своєю бабусею. Ввечері його мати, якій 78 років, зателефонувала та сказала, що її побили, а [PERSON] проти його волі силою забрала мати. Після виклику правоохоронних органів, зняття побоїв, по факту нанесення тілесних ушкоджень відкрито кримінальне провадження № 12021116160000076. З метою захисту інтересів дітей, а також своїх прав, 06.07.2021 він звернувся з позовною заявою про визначення місця проживання дітей та їх відібрання. Також, 21.07.2021 він звернувся з заявою до Служби у справах дітей та сім`ї про усунення перешкод [PERSON] в спілкуванні батька з дітьми та визначення способу участі у вихованні дітей. Згодом їм обом було виписано термінові заборонні приписи щодо заборони в будь-який спосіб контактувати до 22-00 30.08.2021. Всупереч вимогам термінового заборонного припису [PERSON] наступного дня, 26.08.2021 о 17-25 год. подзвонила в квартиру. Через камеру він побачив, що з нею були ще жінка та двоє чоловіків. Усвідомлюючи намір [PERSON] спровокувати його на порушення термінового припису, він викликав поліцію. За наслідками тих подій, суддею Дарницького районного суду м. Києва Комаревцевою Л.В. були розглянуті матеріали у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] , за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та прийняте рішення про закриття провадження у цій справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу і події адміністративного правопорушення. Постанова набрала законної сили. Також, суддею Дарницького районного суду м. Києва, [PERSON] , 17.09.2021 були розглянуті матеріали у справі № 753/18061/21 та прийнято постанову, відповідно до якої [PERSON] визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу. Крім того, суддею Дарницького районного суду м. Києва Котвицьким В.Л. 29.09.2021 була розглянута заява [PERSON] про видачу обмежувального припису відносно нього, за результатами розгляду якої, відмовлено в її задоволенні. Цього ж дня [PERSON] подзвонила йому о 15:52 год. та почала вимагати з нього гроші за проживання в спільній квартирі, а коли він відмовив, [PERSON] заявила, що він буде платити їй за квартиру, або в квартирі ніхто не житиме. Після цього, [PERSON] з`явилася у квартирі о 19:05 год. та привела з собою двох невідомих йому чоловіків спортивної статури, назвавши їх своїми друзями. Ці особи були найняті його дружиною для того, щоб спровокувати конфлікт та вигнати його з квартири. Вони вели себе зухвало, нецензурно лаялися, принижували його честь і гідність, погрожували зламати руку та розправою. Намагаючись захиститися він викликав поліцію по телефону «102». По приїзду працівників поліції [PERSON] та двоє чоловіків вели себе агресивно, за наслідками чого працівниками поліції на них були складені відповідні протоколи. На деякий час, [PERSON] та її «найманці» вийшли з квартири, при цьому вони заблокували замок спільних дверей на дві квартири [NUMBER] та [NUMBER] , як наслідок він із сусідами були позбавлені права на пересування та не могли вийти із своїх квартир. Оскільки напередодні [PERSON] забрала його ключі від квартири, наступного дня він опинився заблокованим у квартирі. Близько 12:30 знову з`явився «найманець [PERSON] », він вдався до чергової провокації: почав виймати з холодильника продукти та кидати їх у відро для сміття, на що він зробив йому зауваження щодо припинення протиправних дій та викликав поліцію за номером 102. В цілях самооборони ним був застосований до нападника балончик з перцевим газом. Протягом часу, коли його не було в квартирі [PERSON] виламала двері в кімнаті, де знаходились його особисті речі та знищила документи, в тому числі, щодо розгляду судових справ, які викинула в унітаз. Також, [PERSON] разом зі своїм співмешканцем, викидала з квартири його одяг та інші особисті речі. По приїзду наряду спецпідрозділу по запобіганню домашньому насиллю, було складено протоколи про адміністративне правопорушення на нього та його дружину та складено термінові заборонні приписи щодо заборони контактувати у будь-який спосіб протягом 10 діб. 04.10.2021 він звернувся до поліції Дарницького району із заявою про завдання йому тілесних ушкоджень по факту подій 02.10.2021 в квартирі та пройшов відповідне судово-медичне обстеження. Заява внесена до ЄРДР під № 12021105020003287. Враховуючи, що [PERSON] , всупереч встановленого законом судового порядку розгляду спорів систематично порушує його права щодо користування спільним майном, застосовує психологічне, економічне та фізичне насилля по відношенню до нього, протиправного позбавляє його житла, просив заяву задовольнити. Ухвалою суду від 07.10.2021 відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання. Заявник в судовому засіданні заяву підтримав, підтвердив обставини викладені у ній та просив суд заяву задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні [PERSON] заперечувала доводи викладені в заяві. Вказала, що з 2019 року сімейне життя із заявником постійно погіршувалося. Починаючи з липня 2020 року шлюбні відносини були фактично припинені. Враховуючи, що заявник застосовував до неї психологічне та фізичне насильство, вона була вимушена залишити спільну квартиру. Зазначила, що [PERSON] систематично порушує її права та права дітей, агресивно себе поводить на очах дітей, як наслідок, діти знаходяться в постійному стресі. Враховуючи, неможливість її проживання у квартирі за місцем реєстрації, через постійні конфлікти із заявником, вона була вимушена переїхати із дітьми в орендоване житло. При цьому вона неодноразово пропонувала заявнику вирішити питання щодо спільного майна (квартири), в тому числі здати її в оренду, а кошти витрачати спільно на утримання та розвиток дітей, на що отримувала категоричну відмову. Вказала, що заявник має іншу квартиру, в якій фактично зареєстрований та має змогу проживати. Заперечувала проти застосування до чоловіка будь-якого насильства. Також пояснила, що враховуючи, що в квартирі залишилися її особисті речі, вона вимушена відвідувати квартиру лише в присутності третіх осіб, оскільки побоюється за свою безпеку. Визнала, що на даний час у них тривають судові спори з приводу поділу майна та усунення перешкод у вихованні дітей та спілкуванні з ними, при цьому вказала, що службою у справах дітей, проведено оцінку потреб сім`ї та обстежено умови її проживання з дітьми, про що складено відповідний акт. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані суду письмові докази по справі та переглянувши відеозаписи долучені до справи, суд вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Базовим нормативно - правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно- правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Відповідно до п.п. 3, 4, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі по тексту - Закон) домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Згідно з п. 14 ст.1 Закону, економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Положенням ч. 2 т. 3 Закону визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Судом встановлено, що 15.04.2000 було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] [PERSON] та [PERSON] мають двох дітей: сина - [PERSON] , [INFO] , та доньку - [PERSON] , [INFO] . [PERSON] має на праві власності квартиру [ADDRESS] , в якій проживає [PERSON] . Зазначена квартира була придбана заявницею під час перебування в шлюбі з [PERSON] , і на даний час триває розгляд цивільної справи між [PERSON] та [PERSON] щодо поділу майна подружжя. В матеріалах справи наявні копії талонів повідомлення Єдиного обліку № 64642 від 04.10.2021, № 64699 від 04.10.2021, №64771 від 04.10.2021 про прийняття та реєстрацію заяв від [PERSON] , з приводу погроз, які надходили від [PERSON] та знайомих їй чоловіків, викрадення ключів від квартири. Заявником долучено до заяви характеристику [PERSON] за підписом сусідів, підписи яких засвідчені головою правління ОСББ «Добробут». Згідно вказаної характеристики [PERSON] , всупереч вимог чинного законодавства ігнорує інтереси дітей, перешкоджає батьку з ними спілкуватися, приховуючи місце їх перебування, завдаючи їм психологічних страждань. Зазначені факти характеризують [PERSON] , як безвідповідальну, сварливу, безжальну, жорстоку, схильну до насилля, аморальну особу. [PERSON] подану характеристику з місця роботи за підписом директора ТОВ «Квалітек» від 05.08.2021. Згідно вказаної характеристики [PERSON] працює на посаді бухгалтера ТОВ «Квалітек» з вересня 2020 року, за характером комунікабельна, відкрита людям, поставленні завдання виконує на професійному рівні в установленні терміни. Має хороші відносини в колективі, не схильна до конфліктів, дисциплінарних стягнень не має, чесна, дисциплінована, здатна прийняти на себе відповідальність за вирішення будь-яких питань, що знаходяться в її компетенції. Згідно копій сертифікатів про проходження профілактичного та обов`язкового попереднього та періодичного психіатричних оглядів від 05.08.2021, [PERSON] , ознак психіатричних та наркологічних захворювань не має. За місцем проживання [PERSON] та дітей, [PERSON] та [PERSON] по [ADDRESS] Службою у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації було складено Акт обстеження умов проживання дітей від 18.08.2021. Згідно вказаного Акту, санітарно-гігієнічній стан помешкання відповідає вимогам встановлених норм. Квартира складається з трьох кімнат, з усіма комунальними зручностями, меблями, побутовою та оргтехнікою, зроблений євроремонт. Для виховання та розвитку дітей створені усі умови. Батьківські обов`язки матір виконує відповідально. У сім`ї панує лад та спокій, ознаки будь-якого насильства в сім`ї відсутні, як до дітей з боку матері так і в їх присутності. Звертаючись до суду, заявник зазначає, що [PERSON] зі своїм співмешканцем, маючи прямий умисел на позбавлення його майна, провокують його, погрожують, чим завдають психологічного страждання. Після фактичного припинення стосунків, [PERSON] постійно за місцем реєстрації не проживає, шантажує його відібранням майна, змінює замки. Зазначає також про те, що [PERSON] перешкоджає йому користуватися спільним майном, а саме автомобілем та будинком, через що він перебуває у напруженому стресовому стані, що спричинило погіршення стану здоров`я. З переглянутих у судовому засіданні наданих заявником та заінтересованою особою відеозаписів, та відтвореного запису телефонної розмови між [PERSON] та [PERSON] вбачається, що між сторонами склалися неприязні відносини, непорозуміння виникають з приводу користування спільним майном. Наявність зазначених вище доказів не є належними та достатніми доказами по справі з метою підтвердження вчинення заінтересованою особою психологічного або фізичного насильства відносно заявника, оскільки не містять інформації про предмет доказування та не встановлюють причетність і вину [PERSON] . Також суд не може прийняти до уваги характеристику надану заявником на [PERSON] за місцем свого фактичного проживання, оскільки вона стосується подій 2016 - 2020 років. Доводи щодо вживання [PERSON] щодо заявника нецензурної лексики, образ, залякування, погрозах фізичною розправою, доведення до емоційних та нервових зривів не підтверджені належними доказами. Матеріали справи не містять листів, переписок, смс повідомлень в підтвердження погрозливих чи образливих висловів, що могло б оцінюватись як психологічне насильство. Суд звертає увагу також на те, що переважно всі документи, долучені в якості доказів, складені та датовані в період тривання між [PERSON] та [PERSON] судових спорів з приводу поділу спільного майна та участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними. Верховний суд у постанові від 06.02.2020 у справі за 753/8626/19 висловив позицію, що сам факт неодноразового звернення заявника до різних органів з підстав вчинення щодо заявника психологічного та фізичного домашнього насильства свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявником та заінтересованою особою, але не підтверджує факт того, що вчинено щодо заявника домашнього психологічного насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Верховний суд у постанові від 05.03.2020 у справі за 755/5273/19 висловив позицію, що «звернення до органів поліції, служби у справах дітей та внесення відомостей до ЄРДР не підтверджують факт вчинення домашнього насильства, не є доказом вини, враховуючи, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у законному порядку» Розділом IV глави 13 ЦПК України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до ст. 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Пунктами 6, 7 ч. 1 ст. 1 Закону передбачено, що кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Згідно з ч. 2, 3 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: - заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; - усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; - обмеження спілкування з постраждалою дитиною; - заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; - заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; -заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. За п. 9 ч. 1ст. 1 цього ж Закону оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь - якому його прояві. Тимчасові обмеження прав особи та його види мають бути пропорційними меті застосування і не повинні надмірно, у разі встановлення вини, обмежувати права заінтересованої особи. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При вирішенні питання домашнього насильства, суд вважає за необхідне зазначити, що суд при оцінці даного питання, повинен переконатися, чи ґрунтується відповідна вимога на достатній доказовій базі. Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів і ризиків. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 листопада 2018 року (касаційне провадження № 61-19328св18) в результаті перегляду справи № 756/2072/18. Крім того у вказаній постанові роз`яснено, що під час розгляду питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження в майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до вимог ст.ст.316-317,319,320 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. [PERSON] , починаючи з липня 2020 року не проживає за адресою: [ADDRESS] , а винаймає іншу квартиру, хоча при цьому, є співвласником квартири. Варто зазначити, що заборона [PERSON] наближатися до заявника на відстань менше 50 метрів по місцю його фактичного проживання, а саме квартири [ADDRESS] , може порушити право власності заінтересованої особи, оскільки вказана квартира придбана [PERSON] під час перебування в шлюбі з [PERSON] і до завершення розгляду цивільної справи про поділ майна є у спільній сумісній власності подружжя. Тому, обмежувальний припис і в частині заборони перебувати у місці проживання (перебування) заявника є непропорційним меті застосування і може безпідставно порушити (обмежити) право власності заінтересованої особи. Проаналізувавши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що і вимоги заявника про усунення перешкод у користуванні майном, а саме, садибним (індивідуальний) житловим будинком за адресою: [ADDRESS] та легковим автомобілем «Chevrolet Aveo»» 2004 року випуску, реєстраційний № [NUMBER] також не підлягає задоволенню, оскільки заявником не зазначено спосіб усунення перешкод у користуванні майном, та не обгрунтована потреба у видачі обмежувального припису в контексті усунення перешкод у користуванні майном, а також ризики, які можуть настати у разі не вчинення такого обмежувального заходу. Долучені письмові докази по справі, надані пояснення у судовому засіданні свідчать про конфліктні взаємовідносини між сторонами, однак не можуть розцінюватись судом як домашнє насильство. За змістом ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною два цієї статті передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оскільки заявник на виконання свого процесуального обов`язку не надав належні і неспростовні докази на підтвердження своєї позиції, у суду відсутні підстави для задоволення заявлених вимог, та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається заявник як на підставу для задоволення заяви не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні заяви за її недоведеністю. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed