Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

08 серпня 2017 року [PERSON] звернувся до суду із вищевказаною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 13.04.2005 року він звернувся до Охтирської міської ради із заявою про виділення земельної ділянки по пров. Чайковського, 39-д, м. Охтирка, для комерційного використання, а саме для будівництва автобусної зупинки із вбудованим магазином. Рішенням 28-ї сесії 4-го скликання Охтирської міської ради від 05.07.2005 року надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва автобусної зупинки з вбудованим магазином за вказаною адресою. Розроблений проект землеустрою був попереднього погоджений з Охтирським відділом архітектури і містобудування, Охтирською міською СЕС, Охтирською міськрайонною екологічною інспекцією, Охтирським міським управлінням земельних ресурсів, відділом культури. Рішенням виконавчого комітету Охтирської міської ради №245 від 17.08.2005 року позивачу надано дозвіл на будівництво автобусної зупинки з вбудованим магазином з продажу продовольчих товарів та зобовязано отримати дозвіл на виконання будівельних робіт після розробки та погодження проектної документації. Рішенням 31-ї сесії 4-го скликання Охтирської міської ради від 24.03.2006 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано позивачу в оренду строком на 5 років земельну ділянку площею 0,0116 га для комерційного використання. 07.04.2006 року між позивачем та Охтирською міською радою укладено договір оренди земельної ділянки, за яким [PERSON] передано в оренду строком на 5 років вищезазначену земельну ділянку. 27.02.2007 року Інспекцією державного архітектурно будівельного контролю виконкому Охтирської міської ради видано дозвіл №5 на виконання будівельних робіт з будівництва автобусної зупинки з магазином продовольчих товарів, строк дії дозволу 1 квартал 2008 року. Фактично будівельні роботи закінчені значно пізніше, а строк дії дозволу на виконання будівельних робіт позивачем не був продовжений у встановленому законом порядку. 29.12.2012 року, у звязку із закінченням строку дії договору оренди землі від 07.04.2006 року, повторно укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком ще на 5 років. Після завершення будівництва [PERSON] звернувся до Охтирської міської ради та її виконавчого комітету із заявою про прийняття в експлуатацію самочинно побудованого приміщення магазину. Однак листом виконавчого комітету Охтирської міської ради від 11.07.2017 року позивачу повідомлено, що у відділі Державного архітектурно будівельного контролю Охтирської міської ради відсутні правові підстави для прийняття в експлуатацію самочинного будівництва. Тому, просить визнати за ним право власності на самочинно збудоване нерухоме майно, а саме нежитлове приміщення будівлі автобусної зупинки з вбудованим магазином по вул. Чайковського, 39-д, м. Охтирка, на орендованій земельній ділянці з цільовим призначенням для комерційного використання (будівництво автобусної стоянки із вбудованим магазином). Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з вищевикладених підстав, просили задовольнити. Крім того, [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він затримався у вводі в експлуатацію будівлі, оскільки по мірі своєї зайнятості не придавав цьому значення. А тепер коли змінилося законодавство, йому відмовляють в оформленні права власності на автобусну зупинку з вбудованим магазином по вул. Чайковського, 39-д, м. Охтирка. Представник позивача [PERSON] також зазначила, що до 31.12.2015 року діяла так звана «будівельна амністія», за якою особи могли безоплатно ввести в експлуатацію завершене будівництво. Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461 затверджено Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, згідно п. 10 якого прийняти будівництво в експлуатацію можливо лише на підставі рішення суду. Ті документи, які отримував [PERSON] в 2005 році на даний час не можна привести у відповідність до діючого законодавства. Представник відповідачів в судове засідання не зявився, в письмовій заяві просить справу розглядати без їх участі, позовні вимоги залишають на розсуд суду. Суд, перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та його представника, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що рішенням 28-ї сесії 4-го скликання Охтирської міської ради від 05.07.2005 року [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку для будівництва автобусної зупинки з вбудованим магазином по вул. Чайковського, 39-д, м. Охтирка (а.с. 9). Висновком Охтирського міського відділу архітектури та містобудування, висновком Охтирської міської екологічної інспекції від 27.01.2006 року погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] для комерційного використання (будівництво автобусної зупинки із вбудованим магазином) по вул. Чайковського, 39-д, м. Охтирка (а.с. 12, 14). Рішенням виконавчого комітету Охтирської міської ради №245 від 17.08.2005 року, [PERSON] надано дозвіл на будівництво, реконструкцію, закінчення будівництва автобусної зупинки із вбудованим магазином з продажу продовольчих товарів по вул. Чайковського, 39-д, м. Охтирка; зобовязано отримати дозвіл на виконання будівельних робіт, після розробки та погодження проектної документації (а.с. 16). Рішенням 34-ї сесії 4-го скликання Охтирської міської ради від 24.03.2006 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано [PERSON] в оренду строком на пять років земельну ділянку площею 0,0116 га для комерційного використання (будівництво автобусної зупинки із вбудованим магазином) по вул. Чайковського, 39-д, м. Охтирка (а.с.17). 07 квітня 2006 року між Охтирською міською радою та [PERSON] укладено договір оренди землі, зареєстрований у Охтирському міському відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» при Держкомземі України про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 06.12.2016 року за №040661400195. Згідно даного договору [PERSON] передано в строкове платне користування земельну ділянку для комерційного використання, яка знаходиться за адресою: м. Охтирка, вул. Чайковського, 39-д, відповідно до рішення Охтирської міської ради 4-го скликання від 24.03.2006 року, строком на 5 років (а.с.18-20). 24 грудня 2012 року між Охтирською міською радою та [PERSON] укладено аналогічний договір оренди землі (а.с.21-22, 23, 24). 26 лютого 2007 року Інспекцією державного архітектурно будівельного контролю [PERSON] надано дозвіл №5 на виконання будівельних робіт з будівництва автобусної зупинки з магазином продтоварів по вул. Чайковського, 39-д, строк дії дозволу І квартал 2008 року (а.с.25). 29 червня 2017 року [PERSON] звернувся до Державного архітектурно будівельного контролю Охтирської міської ради із заявою про прийняття в експлуатацію обєкту будівництва (автобусна зупинка з вбудованим магазином) по вул. Чайковського, 39-д, м. Охтирка. Листом міського голови Охтирської міської ради від 11.07.2017 року за №01-15/1963 [PERSON] повідомлено, що 13.01.2015 року Верховною радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» щодо прийняття в експлуатацію обєктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт. На даний час в відділі Державного архітектурно будівельного контролю Охтирської міської ради відсутні правові підстави для прийняття в експлуатацію самочинного будівництва (а.с.29). За результатами проведення технічного обстеження автобусної зупинки з вбудованим магазином по продажу продовольчих товарів по вул. Чайковського, 39-д, м. Охтирка, встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації, що підтверджується звітом про проведення технічного обстеження від 05.08.2017 року проведеного ТОВ «ЛЮКО-С» (а.с. 30-34, 35). Порядок та механізм прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів визначений ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461. Згідно ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», закінчені обєкти будівництва потребують прийняття в експлуатацію відповідно до «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженого Постановою КМУ від 461 від 13.04.2011 року. В той же час, «Порядком…» не передбачено прийняття в експлуатацію самочинно збудованих обєктів, натомість затверджено додаток № 5 до вказаного порядку - Декларацію про готовність до експлуатації самочинно збудованого обєкта, на яке визнано право власності за рішенням суду. А тому, самочинно збудовані обєкти підлягають прийняттю в експлуатацію після визнання права власності на них в судовому порядку. Відповідно до положень\~ст. 328 Цивільного кодексу України,\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно\~ст. 331 Цивільного кодексу України,\~право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ч. 3\~ст. 375 Цивільного кодексу України,\~право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Статтею 376 Цивільного кодексу України, встановлено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.\~\~Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 3, 4, 9\~Постанови від 30.03.2012 р. № 6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)»\~роз'яснив, що право власності у порядку, передбаченому частиною третьою\~статті 376 ЦК України, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв'язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом. При розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Судам слід мати на увазі, що відповідно до\~статті 26 Закону № 2780-XII\~спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша\~статті 15 ЦК, частина перша\~статті 3 Цивільного процесуального кодексу України. У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Пунктом 12 цієї ж\~постанови\~розяснено, що у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга\~статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга\~статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята\~статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. У правовій позиції висловленій Верховним Судом України при розгляді справи N 6-1328цс15 зазначено, що згідно із частиною першою\~статті 376 ЦК України\~самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій\~статті 376 ЦК України\~ознак свідчить про те, що об'єкт нерухомості є самочинним. Водночас згідно із частиною третьою\~статті 376 ЦК України\~право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду. При цьому слід ураховувати положення частини першої\~статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об'єкті нерухомості. Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до компетентного державного органу із заявою про прийняття в експлуатацію обєкту будівництва (автобусна зупинка з вбудованим магазином) по вул. Чайковського, 39-д, м. Охтирка, однак йому було відмовлено та розяснено, що врегулювання даного питання можливе в рамках судового розгляду. Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини, а також те, що нежитлова будівля автобусної зупинки з вбудованим магазином по продажу продовольчих товарів не порушує прав інших осіб, за результатами проведеного технічного обстеження обєкта встановлено можливість її надійної та безпечної експлуатації, а також зважаючи на те, що позивач у встановленому законом порядку звертався до компетентного органу з питань прийняття в експлуатацію обєкта будівництва, однак йому було відмовлено в цьому, суд вважає можливим визнати право власності в порядку\~ст. 376 ЦК України\~на вищевказаний обєкт нерухомості. На підставі викладеного,

Outcome: approved