Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

09.07.2018 року до Шполянського районного суду Черкаської області надійшла дана позовна заява, в якій позивач просить розірвати другий шлюб з [PERSON], який укладений 21.07.2000 року, актовий запис №10. Спір про поділ майна та місце проживання дитини у сторін відсутній. Строк для примирення непотрібний. Позов позивач мотивує тим, що 21.07.2000 року виконкомом Мокрокалигірської сільської ради Катеринопільського району Черкаської області було зареєстровано шлюб між позивачем і відповідачем. Шлюб другий. Від шлюбу мають сина [PERSON] [INFO], який проживає біля позивача. Сімя розпалася в липня 2015 року, по вині обох сторін подружжя. Відповідач залишив сімю і виїхав жити в інше місце. Причиною розпаду сімї стали постійні скандали з чоловіком, які виникали через постійні непорозуміння. Збереження сімї та і подальше проживання з відповідачем є неможливим. Строк для примирення не потрібний. Спір за поділ майна, місце проживання дитини та забезпечення умов її життя немає. Оскільки укладення шлюбу здійснюється на засадах взаємної любові та поваги, то збереження подружніх відносин неможливо, якщо втрачена їх основа. Тому це дає право позивачу звернутись до суду з позовом про розірвання шлюбу. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 23.07.2018 відкрито провадження по справі. Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 29.08.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. У судове засідання позивач не зявився, подав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просив розглянути справу без його участі. Відповідач у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Суд, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення. У суді встановлено, що [PERSON] [INFO], та [PERSON], [INFO], одружилися 21.07.2000 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER] від 21.07.2000 року,виданим виконкомом Мокрокалигірської сільської ради Катеринопільського району Черкаської області, актовий запис №10. Після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с.8). Подальше спільне життя та збереження сімї не можливе. Шлюб другий. Спір про поділ майна та спір про місце проживання дитини у сторін відсутній. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Така ж позиція висловлена в п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з яким проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно зі ст. 51 Конституції України, та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ч.ч.2,3 п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі за заявою про розірвання шлюбу, суди мають враховувати, що воно проводиться органами РАЦС лише у випадках, передбачених статтями 106, 107 СК (2947-14). При цьому питання про розірвання шлюбу вирішується незалежно від наявності між подружжям майнового спору. Розірвання шлюбу судом відбувається: за наявності в подружжя спільних неповнолітніх дітей; за відсутності згоди одного з подружжя на розірвання шлюбу, крім випадків, передбачених ст. 107 СК (2947-14); за спільною заявою подружжя, яке має дітей, відповідно до ст. 109 СК; за позовом одного з подружжя відповідно до ст. 110 СК. Відповідно до п.3. ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Розірвання шлюбу відбувається за позовом одного з подружжя відповідно до ст..110 СК України. Згідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У відповідності до норм ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу Судом зясовано, що немає згоди позивача та відповідача на продовження шлюбу, тобто не має їх вільної і повної згоди на шлюб, примирятися подружжя не бажає. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя за відсутності їх згоди на продовження шлюбу. Побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, які в сторін відсутні. Суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню, і шлюб розривається. Після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище «[PERSON]». Оскільки позов задовольняється, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 704,80 грн. На підставі ст.51 Конституції України, ст.ст.24,56, 105, 110 -112, ст.113 ч.2ст. 114, СК України,

Outcome: approved