Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

07 грудня 2016 року з вищевказаною позовною заявою до Миргородського міськрайонного суду звернулися [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог позивачці посилаються на те, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS] У вказаній квартирі зареєстрований, однак не проживає з 2004 року [PERSON], який не є співвласником вказаної квартири. На даний час наявність реєстрації відповідача в квартирі обмежує права позивачів, що стало підставою для їх звернення до суду. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, та просила їх задовольнити. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений шляхом публікації оголошення в газеті «Зоря Полтавщини» від 03 березня 2017 року (а.с.47), про причини неявки суду не повідомив, заперечень, пояснень щодо позову не надавав, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представник Миргородської ради Полтавської області, в судове засідання не з'явився. Установа направила на адресу суду лист в якому просила розгляд справи провести без участі свого представника. Заперечень проти задоволення позову міська рада не висловила (а.с.42). Відповідно до положень ст. ст 77, 224 ЦПК України судом ухвалено провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, покази свідків, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] Їх право власності підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 24 грудня 1999 року ( а.с.7). Відповідач [PERSON] зареєстрований в квартирі позивачів, що підтверджується адресною довідкою № 03-01/17873 від 14.12.2016 р. (а.с.28). Відповідно до довідки № 149 від 11.11.2016 р. виданої секретарем мікрорайону «Промисловий», відповідач [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає з 2004 року (а.с.9). Свідки [PERSON], [PERSON] в своїх показах, наданих в судовому засіданні повідомили суду, що вони є сусідами позивачів і знають їх сім'ю тривалий час. Відповідач [PERSON], що є внуком позивачки [PERSON], та племінником позивачів [PERSON], [PERSON], виїхав з квартири в 2004 році, не залишивши в квартирі власних речей, теперішнє місце його проживання їм невідоме. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись своїм майном , на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів ґрунтуються на законі, а тому [PERSON] необхідно визнати таким, що втратив право на користування приміщенням квартири [ADDRESS]. Згідно ч. 1 ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

Outcome: approved