Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-05 00:00:00

10.03.2020 року до суду звернулась позивач [PERSON] , з позовом про зміну розміру аліментів до відповідача [PERSON] 26.03.2020 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27.03.2020 року відкрите провадження у справі. Справа призначена до розгляду в спрощеному провадженні без виклику сторін на 06.05.2020 року. Відповідач відзиву на позовну заяву не надав. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить змінити розмір аліментів, стягуваних з відповідача, за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16.08.2013 року, з 800.00 грн., на ј частину заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дати набрання чинності рішенням суду і до повноліття дитини. В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: в період з 2004 року по 2012 рік вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 17.07.2012 року шлюб між ними розірвано. В період шлюбу в них народився син - [PERSON] , [INFO] . За рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16.08.2013 року у справі № 173/1374/13-ц присуджено стягувати аліменти з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі 800 грн., щомісяця до повноліття дитини. Виконавчий лист виданий Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області 19.09.2013 року та пред`явлений до примусового виконання З часу ухвалення рішення про стягнення аліментів розмір витрат на утримання сина зріс. Крім того змінився мінімального розмір аліментів на утримання дітей. Стягувані з відповідача аліменти не забезпечують всіх потреб дитини даного віку, що й стало підставою звернення до суду. Справа розглядалась в спрощеному провадженні без виклику сторін. Відповідач відзиву на позовну заяву не надав. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 2004 року по 2012 рік. Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 17.07.2012 року шлюб між ними розірвано, що підтверджується копією рішення суду. В період шлюбу в сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, в якому сторони записані батьками дитини. За рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16.08.2013 року у справі № 173/1374/13-ц присуджено стягувати аліменти з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі 800 грн., щомісяця до повноліття дитини. Виконавчий лист виданий Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області 19.09.2013 року та пред`явлений до примусового виконання, що підтверджується копією виконавчого листа. Позивач звернулась до суду з позовом про зміну розміру стягуваних аліментів, які просить стягнути в розмірі ј частини заробітку ( доходу) відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дати набрання чинності рішенням суду і до повноліття дитини Необхідність збільшення розміру стягуваних аліментів обґрунтовує збільшення матеріальних затрат на утримання дитини. Та зміною мінімального розміру аліментів, що стягуються на утримання дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до п. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Згідно правової позиції у справі за № 6-143 цс 13 судової палати з цивільних справ Верховного Суду України від 05.02.2014 року в зв`язку з відсутністю імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 С К України зміна розміру аліментів може мати під собою і зміну способу їх присудження. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України - розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи з того, що з відповідача стягнені аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в незначному розмірі, який на даний час є нижчим від встановленого законом мінімального розміру аліментів, тобто 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на думку суду не надає можливості для задоволення всіх необхідних потреб дитини даного віку та не є достатнім для її гармонійного розвитку. Виходячи з вищевикладеного суд вважає за можливе змінити розмір аліментів, стягуваних з відповідача на користь позивачки на утримання дитини відповідно до заявлених позовних вимог . Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 840.80 грн. На основі ст. 180, 182, 192, 194 СК України,

Outcome: approved