Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

09 вересня 2019 року [PERSON] , [PERSON] (далі - позивачі) звернулися в суд з позовом до Центру медичної реабілітації та санаторного лікування «Одеський» (далі - відповідач-1, Центр), начальника Центру медичної реабілітації та санаторного лікування «Одеський» (далі - відповідач-2) про відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн. В якості підстав позову зазначають, що у період з 17 липня 2019 року по 30 липня 2019 року вони перебували на санаторно-курортному лікуванні у Центрі. Зазначають, що умови проживання у кімнаті, в якій їх заселили є неналежними та не відповідають санітарним нормам. Крім того посилаються на некоректну поведінку з боку адміністрації та персоналу центру. З наведених підстав та з посиланнями на приписи ст.23 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів» просять суд зобов`язати відповідачів відшкодувати позивачам завдану моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн. Ухвалою судді від 02 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. У письмовому відзиві від 27 жовтня 2019 року відповідачі позов заперечують та зазначають, що послуги були надані позивачам належної якості. У відповіді на відзив від 13 листопада 2019 року позивачі наполягають на задоволенні своїх позовних вимог з підстав викладених у позові. Оскільки судом отримані всі заяви по суті справи, і суд не вбачає за необхідне розглядати справу у відкритому судовому засіданні з викликом сторін, суд вважає за можливим розглянути справу по суті у письмовому провадженні та прийняти рішення. Дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши заяви по суті справи, а також надані сторонами докази, суд вважає за необхідним позовні вимоги задовольнити частково, з таких підстав. Судом встановлено та сторонами не заперечується, що у період з 17 липня 2019 року по 30 липня 2019 року позивачі перебували на санаторно-курортному лікуванні у Центрі. Також сторонами не заперечується, що протягом проходження лікування у цьому Центрі позивачі неодноразово письмово та усно скаржилися на умови проживання та неналежне обслуговування з боку Центру. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. В першу чергу суд зауважує, що правовідносини між сторонами виникли з приводу надання послуг санаторно-курортного лікування саме Центром, як юридичною особою. За загальним правилом, цивільну відповідальність за завдану шкоду, яка пов`язана з діяльністю юридичної особи, несе, власне, ця юридична особа, а не її керівник, який є найманим працівником, що підтверджується, зокрема, положеннями ст.1172 ЦК України. Оскільки з позову випливає, що позивачі обґрунтовують свої вимоги виключно неналежним обслуговуванням при здійсненні Центром своєї статутної діяльності - наданні послуг санаторно-курортного лікування, суд дійшов висновку, що відповідач-2, як посадова особа підприємства, є неналежним відповідачем у справі, а тому у задоволенні позовних вимоги до нього суд відмовляє саме з цих підстав. Що стосується позовних вимог до належного відповідача - Центру медичної реабілітації та санаторного лікування «Одеський», суд зазначає таке. Частинами першою та другою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Крім того, суд зауважує, що у цивільному судочинстві, на відмінно від адміністративного, тягар доказування факту наявності моральної шкоди та її розміру лежить саме на позивачеві, а не на відповідачеві. На відповідачеві лежить лише тягар доказування відсутності в його діянні вини у вчиненому цивільному правопорушенні. Тобто, посилаючись на наявність моральної шкоди у вигляді неналежного обслуговування та неналежного проживання під час санаторно-курортного лікування у Центрі, позивачі повинні надати суду належні та допустимі докази наявності моральної шкоди, а саме протиправних діянь з боку відповідача. В розглядуваному випадку позивачами був наданий відеозапис з якого слідує, що у кімнаті №1216, в якій проживали позивачі під час санаторно-курортного лікування, умови проживання очевидно не відповідають санітарним вимогам, а також загальноприйнятим у суспільстві уявленням про охайність у житловому приміщенні. Так, з відеозапису видно, що шпалери у кімнаті значно забруднені, а у душовій кімнаті наявна значна іржа на сантехніці та відкритих стояках водопроводу. Крім того, на відеозаписі видно, що у кімнаті періодичну обвалюються покриття стелі. Для суду викладені у відеозаписі обставини є очевидним та такими, що підтверджують неналежний санітарно-гігієнічний та технічний стан житлового приміщення, в яке були поселені позивачі. Спеціальних знань для встановлення цього факту суд не потребує. В той же час суд вважає безпідставними посилання позивачів на некоректну поведінку персоналу та адміністрації Центру, а також наявність смороду на території цього Центру, оскільки ці обставини позивачами не доведені будь-якими належними та допустимим доказами, зокрема показами свідків, відео- чи аудіозаписом тощо. На переконання суду, встановлені судом обставини дають можливість стверджувати суду про наявність у діянні Центру факту неналежного обслуговування позивачів як споживачів послуг санаторно-курортного лікування, яке виявилося у незабезпеченні належного санітарно-гігієнічного та технічного стану житлового приміщення, в яке були поселені позивачі Щодо наявності моральної шкоди, яка завдана протиправною поведінкою Центру, суд зазначає, що позивачі є особами похилого віку, інвалідами ІІ групи, а отже вони могли дійсно перенести душевні страждання, внаслідок протиправної поведінки щодо себе. Крім того суд зауважує, що проживання у неналежних житлових умовах може свідчити про приниження гідності позивачів, як фізичних осіб, що також є підставою для відшкодування моральної шкоди. Причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою у даній ситуації є очевидним та додатковому доказуванню з боку позивачів не потребує. В той же час, відповідач-1 належними та допустимим доказами не надав суду доказів того, що у даній ситуації відсутня його вина у завданій шкоді, а тому під час розгляду цієї справи були встановлені всі чотири елементи цивільного правопорушенні (делікту): протиправна поведінка, шкода, причинно-наслідковий зв`язок та вина. Визнаючи розмір належної до відшкодування моральної шкоди суд враховує, що завдана шкода не призвела до докорінних змін у житті позивачів, а також враховує, що незважаючи на виявлення неналежних житлових умов на початку надання послуги, вони не відмовилася від неї та достроково не розірвали договір з Центром. Зважаючи на всі обставини справи, суд присуджує в якості відшкодування моральної шкоди по 2 000,0 грн. моральної шкоди кожному позивачу. Такий розмір відшкодування, на переконання суду, є достатнім для покриття душевних страждань та приниження гідності людини, якого зазнали позивачі. Одночасно, статтею 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. В розглядуваному випадку, на переконання суду, ефективним способом захисту порушеного права позивачів буде не зобов`язання відповідача відшкодувати моральну шкоду, а стягнення суми моральної шкоди з відповідача на користь позивачів, оскільки позивачі обрали спосіб відновлення свого порушеного права саме шляхом виплати їм грошової компенсації, а не вчинення інших дій, а ухвалення судом рішення зобов`язального характеру призведе до ускладнення виконання судового рішення та суперечить правовій природі стягнення моральної шкоди у вигляді грошової компенсації. Вказане, на думку суду, не буде виходом за межі позовних вимог, оскільки саме на виплаті грошової компенсації наполягають позивачі. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд стягує з належного відповідача-1 на користь держави судовий збір пропорційно задоволеним вимогам, а саме 153,68? грн. (768,40 х (4000/20000)). Слід зазначити, що відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018р. у справі № 761/11472/15-ц, вимоги про відшкодування моральної шкоди для цілей сплати судового збору є вимогами майнового характеру, і саме тому суд здійснює розподіл судових витрат пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial