Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

09.12.2016 року [PERSON] звернувся до суду з первісним позовом. Після уточнення позову 29.12.2016 року ( а.с. 28), позовні вимоги позивачем обґрунтовані тим, що його батько [PERSON], який помер [INFO] року, та його мати -[PERSON], яка померла [INFO] року, були членами на належне їм на праві власності домогосподарство [ADDRESS], головою якого був [PERSON]. На час смерті батьків , він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном - вище зазначеним будинком з господарськими будівлями та спорудами. Позивач вказав, що його зареєстроване місце проживання в с. Майдан, поряд з батьками на сусідній вулиці, що також підтверджує ту обставину, що він вступив в управління та володіння спадковим майном, протягом тривалих років підтримував його в належному стані, робив поточний ремонт, використовував господарські речі, обробляв город та садок, охороняв, періодично ночував у будинку тощо. Факт постійного проживання в селі Майдан, підтверджується Актом від 30.08.16, показами свідків - сусідів. 24 березня 2016 року позивач звернувся у Вінницьку районну державну нотаріальну контору, щоб отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, але отримав відмову у вчиненні нотаріальних дій, так як відсутні правовстановлюючі документи на нерухоме майно та для вирішення питання про успадкування запропоновано звернутись до відповідного суду. Також Вінницька районна Державна нотаріальна контора повідомила його, що після смерті батьків спадкова справа не заводилась, ніяких заяв до контори не надходило. В червні 2016 року для отримання доказів на звернення до суду, він з відповідним адвокатським запитом звернувся до виконавчого комітету Майданівської сільської ради Вінницького району Вінницької області. Однак, в липні 2016 році позивач дізнався, що відповідач у справі, його племінник [PERSON] (онук спадкодавців), отримав свідоцтво про право на спадщину за законом та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно: житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, [ADDRESS] Позивач зазначив, що відповідач отримав свідоцтво про право на спадщину на підставі довідки, виданої виконавчим комітетом Майданівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, про те, що там проживав рідний брат позивача - [PERSON] (син спадкодавців), який помер [INFO] року, тобто батько відповідача. Позивач вважає дану довідку такою, що не відповідає дійсності, оскільки йому відомо та підтверджується домовою книгою, а також інформацією з Вінницького обласного адресно-довідкового бюро, що його померлий брат [PERSON] проживав та був зареєстрований за іншими адресами на день відкриття спадщини: зокрема по 27.01.2012 року включно проживав в м. Вінниці, і на момент смерті батьків в 1999 та 2001 роках фактично у спадщину на батьківську хату не вступав. Відповідач, приховавши від нотаріуса відомості про наявність другого спадкоємця, прийняв спадщину. Також, відповідач з серпня 2016 року перешкоджає йому використовувати даний будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, власником якого фактично являється позивач, та погрожує, що має наміри продати дане нерухоме майно. Зазначив, що його покійний брат - [PERSON], протягом шести місяців з відкриття спадщини в 1999 та 2011 роках постійно проживав в м. Вінниці, і в спадщину фактично не вступив. Згідно будинкової книги по будинковолодінню по [ADDRESS] покійний батько відповідача, та його брат - [PERSON] почав проживати в селі Майдан за вказаною адресою задовго після смерті батьків (спадкодавців), лише з 27.01.2012 року, тобто через 11 років після смерті матері. Окрім того, вважає, що якщо умовно допустити, що [PERSON], і прийняв спадщину за правилами п.1 ч.І ст. 549 ЦК УРСР 1963 року. То його син (відповідач) - [PERSON] - не є спадкоємцем за законом за померлими [PERSON] (помер [INFO] року) та [PERSON] (померла [INFO].), так як онуки не передбачені в якості спадкоємців за законом статтями 529, 530 ЦК УРСР 1963 року, а самий розділ VII ЦК УРСР 1963 року не містить положень про спадкову трансмісію. Вказує, що на час відкриття спадщини (1999 рік та 2001 рік) батько відповідача - [PERSON] був живим, тому його син (відповідач) - [PERSON] не має право на спадкування за законом в порядку статті 529 ЦК УРСР 1963 року. Вважає ,що йому, як спадкоємцю першої черги за законом , який вступив у спадщину за своїми батьками в порядку п.1 ч.І ст. 549 ЦК УРСР 1963 року повинен належати на праві власності у порядку спадкування увесь спірний житловий будинок, який був власністю його моїх покійних батьків. Факт власності його покійних батьків на зазначений будинок підтверджується Листом Майданівської СР від 12.08.2016року № 148 та засвідченими копіями господарських книг. Видане свідоцтво відповідачу повинно бути визнаним недійсним, як видано в супереч положень ст.ст. 529, 549 ЦК УРСР 1963 року, що діяли на момент відкриття спадщини, а також всупереч положень статті 1218 ЦК України. Оскільки, на момент смерті його брата - [PERSON] в 2015 року -будинковолодіння по [ADDRESS] свідоцтва про право на спадщину він не отримував (та й не міг отримувати), згідно Довідки Майданіської СР № 461 від 12.08.2016 року та Листа Майданівської СР № 148 від 12.08.2016 року, копій господарських книг, дане будинковолодіння належало виключно померлому в 1999 році [PERSON], а після його смерті - його дружині - [PERSON], яка померла в 2001 році. Відповідач не міг отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на все майно запомерлим [PERSON], якщо з довідки виданої виконавчим комітетом Майданівської сільської ради Вінницького району, яка вимагається під час оформлення спадщини не вбачається навіть реєстраціїйого померлого брата, нотаріус повинен був перевірити наявність інших спадкоємців, з дотриманням вимог Закону України «Про нотаріат» та «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України». Просить суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 07.06.2016 року, на житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS], який зареєстровано за [PERSON] та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 10.06.2016 року на вищевказаний будинок. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився . Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі з підстав зазначених у ньому та надав суду аналогійні пояснення. Відповідач [PERSON] позов не визнав , суду пояснив , що з раннього віку він завжди проводив літні канікули в дідуся і бабусі в [ADDRESS]. Він неодноразово чув як від свого батька, так і від дідуся з бабусею, що вони домовились про те, що дідусь з бабусею та батько допомагають у будівництві власного будинку його дядькові [PERSON], а будинок по [ADDRESS] після їх смерті буде належати його батькові [PERSON], що і відбулося. Зокрема на початку 80-х років минулого століття по [ADDRESS] був житловий будинок, який був оформлений на [PERSON], у який він одразу ж поселився з власною сім'єю та проживає до цього часу. Для будівництва цього будинку були використані в основному власні заощадження дідуся та бабусі, також були продані свійські тварини, зокрема корова та бички. Також його батьком неодноразово надавались будівельні матеріали, які він мав змогу виписувати на роботі. Після того як позивач заселився в новозбудований будинок, він лише навідувався до батьків, та жодним чином не допомагав їм по господарству. Всю допомогу по догляду за городом та господарством надавав його батько, який кожні вихідні з його мамою та сестрами приїжджав до своїх батьків на службовій машині (батько більше тридцяти років пропрацював водієм). За ці вихідні вони намагались якомога більше допомогти по господарству дідусю й бабусі. Спірний будинок був побудований 1985 року. Цей будинок будувався на місці старого аварійного. А будувався він як за рахунок дідуся та бабусі, так і за особисті кошти його батька. Його батько зберіг накладні на матеріали та на автотранспортні послуги, якими вони привозились в с. Майдан, та з яких побудований будинок. Усі ці накладні виписані на його батька та датовані 1981-1986 роками. Як вбачається з цих накладних його батьком придбавалась цегла, цемент, шифер, дошки, асфальто-бетон. Саме з цих матеріалів і був побудований будинок. В підтвердження своїх вимог позивач надав лише акт обстеження умов проживання від 30.08.2016 року. Вважає, що до цього акту, як до доказу, суд має ставитись критично, з огляду на наступне. Так, самі по собі акт обстеження умов проживання може підтвердити або спростувати факти або обставини, які існують саме на момент проведення такого обстеження. Як вбачається, акт був складений 30 серпня 2016 року, а обставини, про які в ньому йдеться, нібито мали місце в 1999 та 2001 році, тобто більше п'ятнадцяти років тому. Більше того станом на день проведення цього нібито обстеження власником будинку по [ADDRESS] був відповідач. Окрім нього в указаному будинку ніхто не зареєстрований та не проживає. Про складання такою акту йому, як власникові будинку, нічого не відомо, та дозволу на його проведення він нікому не надавав. Вказує, що 20 березня 2016 року сусідами, які проживають поруч з будинком по [ADDRESS] складено акт, в якому вони підтвердили, що його батько після смерті свого батька [PERSON], а потім матері [PERSON] доглядав за будинком (зокрема здійснив підключення будинку до газопостачання та провів поточний ремонт, обробляв земельну ділянку, доглядав за подвір'ям). Позивач зазначає, що він проживав з покійним дідусем та бабусею однією сім'єю, вів спільне господарство по вул. Шкільній, 17. Дане твердження спростовується довідкою, виданою виконавчим комітетом Майданської сільської ради № 508 від 27.09.2016 року, у якій зазначено, що гр. [PERSON], [INFO], зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] з 27 січня 1981 року по теперішній час. Твердження позивача, що він після смерті батьків фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, є голослівним, оскільки не підтверджується жодним належним та допустимим доказом. Вказує, що з довідки, виданої виконавчим комітетом Майданської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 27.09.2016 року за № 507, вбачається, що у книзі платників земельного податку є запис, що гр. [PERSON] є користувачем земельної ділянки площею 0,73 га та з 2002 року по 2005 рік сплачував земельний податок у сумі 19.43 грн. щорічно, а у книзі платників земельного податку з фізичних осіб по Майданській сільській раді за 2006-2013 роки є записи, що гр. [PERSON] є користувачем земельної ділянки площею 0,73 га та здійснював сплату земельного податку, а саме: за 2006 рік - 19,42 грн.; за 2007 рік 19,83 грн., за 2008 рік - 99,40 грн.;, за 2009 рік - 99.40 грн.; за 2010 рік - 104,65 грн.; за 2011 рік - 97,32 грн; за 2012 рік - 97,32 грн, з 2013 року гр.[PERSON] пенсіонер за віком та отримав пільгу.З зазначеного вище вбачається, що його батько, сплачуючи податок на земельну ділянку за адресою: вул. Шкільна, 17 здійснив дії по фактичному вступу у спадщину в розумінні п.1 ч.1 ст.549ЦК УРСР 1963 року. Зазначив, що в 2006-2007 році проводилась газифікація села Майдан, і його батько, будучи особою, що прийняла спадкове майно та цілком усвідомлюючи, що він є його власником, повністю оплатив підключення будинку та літньої кухні до газопостачання, що зокрема підтверджується робочим проектом по газифікації житлового будинку [ADDRESS] Вказаний проект був виготовлений на підставі його власноручно написаної заяви. В подальшому розрахункові книжки були виписані на його ім'я та він до смерті здійснював оплату за постачання газу.Зазначене вище повністю спростовує твердження позивача, що батько відповідача не вступив у спадщину, а тому єдиним спадкоємцем саме позивач. Також вважає, що твердження, позивача про те, що нібито відповідач успадкував майно від померлих дідуся та бабусі шляхом спадкової трансмісії, що не було передбачено ЦК УРСР 1963 року. Спадкової трансмісії не відбулось, оскільки він успадкував майно, що належало його батькові, як спадкоємець першої черги за законом. Просить суд у задоволенні - відмовити. Представник відповідача [PERSON] просив відмовити у задоволені позову з підставі зазначених відповідачем. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, оглянувши інвентаризаційну справу, суд вважає, що позов необґрунтований та такий, що підлягає відмові у задоволенні, виходячи з такого. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження (а.с.12) батьками позивача [PERSON] були [PERSON] та [PERSON], які померли, відповідно [INFO] року та [INFO] року, що підтверджується копіями свідоцтв про смерть [NUMBER] виданого повторно, та серії [NUMBER] виданого повторно (а.с.10, 11). Відповідно до відповіді на адвокатський запит, наданої Майданскою сільською радою Вінницького району Вінницької області від 12.08.2016 року № 148, за [PERSON] рахувався житловий будинок за адресою[ADDRESS] Вінницької області, а після смерті останнього з [INFO] року будинок належав його дружині [PERSON] (а.с.16, 113). Вказані обставини також підтверджуються витягами з погосподарської книги за даним будинковолодінням (а.с.14-15, 114-115). Крім того, факт належності на праві приватної власності житлового будинку в [ADDRESS] [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про право особистої власності на будиноковолодіння [NUMBER], виданого на підставі рішення виконкому Вінницької районної ради народних депутатів № 128 від 19.05.1988 року (а.с.70). Згідно з листом державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори від 24.03.2016 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з неподанням оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно з підтвердженням реєстрації права власності у встановленому законом порядку (а.с.8, 111). Вказаним листом [PERSON] також повідомлено про те, що після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, та [PERSON], померлої [INFO] року, у Вінницькій районній державній нотаріальній конторі спадкові справи не заводилися, ніяких заяв до контори не надходило. Судом також встановлено, що ще одним сином [PERSON] та [PERSON], які померли, відповідно [INFO] року та [INFO] року, був [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.55, 120). [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.53). Відповідно до копії довідки, виданої виконавчим комітетом Майданської сільської ради Вінницького району Вінницької області 20.05.2016 року за № 314, померлий [PERSON] проживав і був прописаний в [ADDRESS] з дня народження по день смерті [INFO] року. Померлий [PERSON] проживав та був прописаний в [ADDRESS] з дня народження по день смерті [INFO] року (а.с.62). Після смерті [PERSON] спадщину на житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS], який на підставі свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння, виданого 05.06.1989 року Майданською сільською радою народних депутатів Вінницького району Вінницької області на підставі рішення № 128 від 19.05.1988 року, зареєстрованого Комунальним підприємством «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» 05.06.1989 року, про що зроблено запис у реєстрову книгу за № 1461, належав [PERSON], батьку [PERSON], який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, прийняв та оформив його син [PERSON], що підтверджується матеріалами спадкової справи, заведеної до майна померлого [INFO] року [PERSON] (а.с.42-74). Звернувшись із даним позовом до суду, позивач [PERSON] стверджує, що він прийняв спадщину за померлими батьками шляхом вступу у фактичне володіння майном на підставі п.1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, положення якого діяли на момент відкриття спадщини за його батьком [PERSON] ([INFO] року) та матір'ю [PERSON] ([INFO]), що підтверджується Актом від 30.08.2016 року, згідно якого [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтверджують, що [PERSON], [INFO], з дня смерті свого батька [PERSON] ([INFO] року) фактично вступив в управління та володіння спадковим майном - будинком з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS], а також те, [PERSON], [INFO], з дня смерті своєї матері [PERSON] ([INFO] року) фактично вступив в управління та володіння спадковим майном - будинком з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] (а.с.109). Позивач вважає, що йому, який вступив у спадщину за своїми батьками, в порядку п.1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, як спадкоємцю першої черги за законом повинен належати на праві власності у порядку спадкування житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] Вінницької області, який був власністю його померлих батьків [PERSON] та [PERSON]. Його племінник (відповідач у даній справі) не мав право отримувати свідоцтво на все спадкове майно, що належало померлим його батькам, оскільки він прийняв спадщину як спадкоємець першої черги. Тому дане свідоцтво повинно бути визнаним недійсним, як видано всупереч положень ст.ст. 529, 549 ЦК УРСР 1963 року, що діяли на момент відкриття спадщини, а також всупереч положень статті 1218 ЦК України. Спадкові відносини після смерті [PERSON] та [PERSON] регулюються Цивільним кодексом УРСР 1963 року. Згідно зі ст.524 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст.529 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно зі статтями 548 та 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Відповідно до ст.553 ЦК УРСР 1963 року спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. Суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що він фактично прийняв спадщину після смерті своїх батьків [PERSON] та [PERSON], вступивши у володіння та управління спадковим майном, та не приймає до уваги Акт від 30.08.2016 року (а.с.109), оскільки все це спростовується довідкою, виданою виконавчим комітетом Майданської сільської ради Вінницького району Вінницької області 27.09.2016 року за № 508, відповідно до якої [PERSON], [INFO], зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] з 27 січня 1981 року по теперішній час (а.с.126); Актом від 20.03.2016 року, відповідно до якого [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтверджують те, що [PERSON] після смерті свого батька [PERSON], а потім матері [PERSON] доглядав за будинком, здійснив підключення будинку до газопостачання, провів поточний ремонт, обробляв земельну ділянку, доглядав за подвір'ям (а.с.127); довідкою виконавчого комітету Майданської сільської ради Вінницького району Вінницької області 20.05.2016 року за № 314 про те, що [PERSON] проживав та був прописаний в [ADDRESS] з дня народження по день смерті [INFO] року (а.с.62); довідкою виконавчого комітету Майданської сільської ради Вінницького району Вінницької області 27.09.2016 року за № 507, відповідно до якої [PERSON] є користувачем земельної ділянки площею 0,73 га та з 2002 року по 2005 рік сплачував земельний податок у сумі 19.43 грн. щорічно, а у книзі платників земельного податку з фізичних осіб по Майданській сільській раді за 2006-2013 роки є записи, що гр. [PERSON] є користувачем земельної ділянки площею 0,73 га та здійснював сплату земельного податку, а саме: за 2006 рік - 19,42 грн.; за 2007 рік 19,83 грн., за 2008 рік - 99,40 грн.; за 2009 рік - 99.40 грн.; за 2010 рік - 104,65 грн.; за 2011 рік - 97,32 грн; за 2012 рік - 97,32 грн, з 2013 року гр.[PERSON] пенсіонер за віком та отримав пільгу (а.с.128). Таким чином, суд приходить до висновку, що після смерті [PERSON] та [PERSON] єдиним спадкоємцем, який фактично прийняв спадщину, але не встиг оформити своїх спадкових прав, був їхній син [PERSON]. Спадкові відносини після смерті [PERSON] регулюються Цивільним кодексом України 2003 року. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що єдиними спадкоємцем після смерті [PERSON] спадщину на житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS], прийняв його син - відповідач по даній справі [PERSON] та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, що підтверджується матеріалами спадкової справи, заведеної до майна померлого [INFO] року [PERSON] (а.с.42-74). Тому твердження позивача про те, що відповідач не може бути спадкоємцем після смерті [PERSON] та [PERSON], оскільки ЦК УРСР 1963 року не передбачав прийняття спадщини в порядку спадкової трансмісії, є помилковими, так як [PERSON] оформляв спадкові права після смерті свого батька [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом відповідно до ЦК України 2003 року. Виходячи з наведеного, суд вважає , що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими, непідтвердженими належними доказами, а тому , будь-які права позивача порушені не були, тому позовні вимоги підлягають відмові у задоволенні.

Outcome: dismissed