Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

08 липня 2014 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про поділ майна. Свої вимоги мотивує тим, що з 23 червня 2000 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від шлюбу вони мають двох доньок. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 21 травня 2014 року шлюб з відповідачем розірвано. За час шлюбу ними спільно придбано: - у листопаді 2004 року - квартиру [ADDRESS]; - у листопаді 2007 року - легковий автомобіль [NUMBER]. [PERSON] заперечує її право спільної сумісної власності на вказане майно, тому вона і звернулась до суду. Просить суд ухвалити рішення, яким: - визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]; - визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля [NUMBER]; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину автомобіля [NUMBER]. У судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено та не оспорювалось учасниками судового розгляду, що сторони з 23 червня 2000 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 21 травня 2014 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 8). Від шлюбу сторони мають двох доньок (а.с. 11). За час шлюбу було придбано квартиру [ADDRESS] та автомобіль [NUMBER]. З відповіді на запит суду Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 22 серпня 2014 року № 39266 (И-2014) вбачається, що квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 28 жовтня 2004 року (а.с. 37). Згідно відповіді на запит суду з УДАІ ГУ МВС України в м. Києві від 21 серпня 2014 року № 10/17549 автомобіль [NUMBER] зареєстрований за [PERSON] 21 листопада 2007 року (а.с. 34, 35). Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Сторони не дійшли згоди щодо поділу спільного майна у досудовому порядку. З пред'явлених вимог вбачається, що позивач не порушує питання про виділ їй у натурі спірного майна, як неподільної речі та не бажає сплатити іншому співвласнику грошову компенсацію. Відповідно до пункту 25 роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Позивач просить визнати за нею право власності на 1/2 частину спірної квартири та на 1/2 частину автомобіля. Відповідач у судовому засіданні не заперечував проти запропонованого позивачем варіанту поділу майна подружжя. Суд вважає, що частки сторін в квартирі [ADDRESS] та автомобілі [NUMBER] є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки вони придбані в шлюбі. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 2100 гривень судового збору.

Outcome: approved