Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

07 жовтня 2015 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся представник [PERSON] [PERSON] з позовом до ФОП [PERSON], в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 50 000 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 19 червня 2015 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено Договір доручення на надання брокерських послуг, за умовами якого відповідач зобовязався забезпечити придбання на користь позивача будівлі клубу за адресою: Харківська обл., Валківський р-н, с. Мельникове за ціною 160\~000 грн. З метою виконання умов договору позивачем було сплачено аванс у розмірі 50\~000 грн. Позивач вказує, що відповідач не виконав своїх зобовязань за договором, який припинив свою дію 19.09.2015 року, а тому грошові кошти є безпідставно набутими ФОП [PERSON], оскільки підстава їх сплати відпала. [PERSON] звертався до ФОП [PERSON] з вимогою про повернення коштів, яка була залишена відповідачем поза увагою, у звязку з чим він і був змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач та представник [PERSON], який діє на підставі довіреності від 10.09.2015 року, в судовому засіданні заявлений позов підтримали, просили суд його задовольнити. Представник відповідача адвокат [PERSON], який діє на підставі Договору №20/01 від 20.01.2015 року в судовому засіданні 13.01.2016 року проти позову заперечував, посилаючись на те, що грошові кошти у розмірі 50\~000 грн. були сплачені не позивачем, а [PERSON], та були останньому повернуті. В подальшому в судове засідання представник відповідача не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений, причина неявки суду невідома. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши надані матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 19 червня 2015 року між [PERSON] (Клієнт) та Брокерською конторою №392 СПД ФО [PERSON], що діє на підставі Свідоцтва про асоційованого члена ХТБ №392 від 29.06.2006 року (Брокер) було укладено Договір доручення на надання брокерських послуг. (а.с. 5-6) Відповідно до ст. 1000 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Відповідно до п. 1 Договору, клієнт доручає, а брокер зобовязується забезпечити придбання клієнтом майна, а саме: будівлю клубу (ЧСП «Мельников») за адресою: Харківська обл., Валківський р-н, с. Мельникове, за ціною 160\~000 грн. Пунктом 2.5, 2.5.3 Договору передбачено, що [PERSON] зобовязався у дводенний термін сплатити брокеру аванс у розмірі 50\~000 грн. З матеріалів справи вбачається, що 19 червня 2015 року грошові кошти у розмірі 50\~000 грн. були сплачені на користь ФОП [PERSON], про що останнім було видано квитанцію серії ААБ №125061. (а.с. 8) В даній квитанції найменування послуги зазначено, як «аванс к договору от 19.06.15». Також на квитанції міститься позначка «Валки клуб». Представник відповідача заперечуючи проти позову посилається на те, що грошові кошти за вказаною квитанцією були сплачені іншою особою [PERSON] та були йому повернуті. Так, представником відповідача було надано суду копію примірника Договору доручення на надання брокерських послуг від 19.06.2015 року, укладений між [PERSON] та Брокерською конторою №392 СПД ФО [PERSON], що діє на підставі Свідоцтва про асоційованого члена ХТБ №392 від 29.06.2006 року. (а.с. 34-35) Суд зазначає, що зміст Договору, укладеного з [PERSON] зміст аналогічний змісту Договору, укладеного зі [PERSON] Також представником відповідача суду надано копію квитанції серії ААБ №125061 від 19.06.2015 року про сплату 50\~000 грн. на користь ФОП [PERSON] (а.с. 36) В даній квитанції найменування послуги зазначено, як «аванс по договору Валки кл.». Також на квитанції міститься позначка «Валки клуб» та «Геворкян». На копії примірника Договору доручення, укладеного з [PERSON] міститься розписка [PERSON] про те, що 07.08.2015 року він отримав повернення грошових коштів у розмірі 50\~000 грн. за договором від 19.06.2015 року. Таким чином, представник відповідача вважає, що підстави для задоволення позову відсутні. Проте, суд не погоджується з такою позицією представника відповідача та зазначає наступне. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. (ч. 1 ст. 58 ЦПК України) Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. (ч. 1 ст. 64 ЦПК України) Таким чином, суд зазначає, що квитанція №125061 з найменуванням послуги «аванс к договору от 19.06.15» стосується сплати грошей у розмірі 50\~000 грн. за договором, укладеним зі [PERSON], а квитанція №125061 з найменуванням послуги «аванс по договору Валки кл.» - за договором, укладеним з [PERSON] Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд вважає, що розписка [PERSON] у Договорі від 19.06.2015 року не може свідчити про повернення грошових коштів, сплачених [PERSON] у розмірі 50\~000 грн. Відповідно до п. 6.4 Договору доручення, договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до виконання доручення, але не пізніше 3-х місяців з дати підписання договору. Відповідно до ст. 1001 ЦК України, договором доручення може бути визначений строк, протягом якого повірений має право діяти від імені довірителя. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. (ч. 1 ст. 631 ЦК України) Тобто, умовами договору передбачено, що його дія будь-якому разі припиняється не пізніше 19.09.2015 року. Представник позивача пояснив в судовому засіданні, що відповідачем фактично не було виконано зобовязання за договором та не здійснено жодних дій щодо його виконання, а тому з 19.09.2015 року дія договору припинена, грошові кошти у розмірі 50\~000 грн. вважаються набутими без достатньої правової підстави та підлягають стягненню з відповідача на підставі ст. 1212 ЦК України. Проте, суд не може повністю погодитися з такими твердженнями представника позивача у зв'язку з наступним. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України) Таким чином, Договір доручення, укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON] був підставою для виникнення у сторін договору певних зобовязань. Як було встановлено у рішенні вище [PERSON] виконав зобовязання щодо сплати на користь ФОП [PERSON] авансу у розмірі 50\~000 грн., а відповідач ухиляється від виконання взятих на себе зобовязань. Таким чином, грошові кошти у розмірі 50\~000 грн. не можуть вважатися набутими без достатньої правової підстави, у зв'язку з чим положення ст. 1212 ЦК України в даному випадку застосуванню не підлягають. Під час розгляду даної справи важливим є зясування питання про те, чи припиняється у зв'язку з припиненням чинності договору саме зобов'язання як правовідношення, за яким боржник зобов'язаний вчинити на користь кредитора певну дію (утриматися від певної дії), оскілки чинне законодавство не містить вичерпних підстав та наслідків припинення дії договору. Частиною 4 ст. 631 ЦК України передбачено, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Зміст наведеної норми дає підстави для висновку про те, що незважаючи на припинення чинності договору кредитор у разі порушення його прав має право на застосування до сторони-порушника мір цивільно-правової відповідальності. Тобто, зі спливом чинності договору, який не одержав свого завершення шляхом виконання його умов, хоч і припиняється дія самого договору, але продовжується функціонування зобов'язального правовідношення. Підстави ж для припинення зобовязання наведені у Главі 50 ЦК України. В даному випадку Договір доручення є складним зобовязанням, що складається з двох органічно поєднаних між собою зобовязань: по-перше, правовідношення, в якому брокер повинен вчинити від імені та за рахунок клієнта певні юридичні дії; по-друге, правовідношення, в якому клієнт зобовязаний сплатити брокеру аванс та оплатити послуги брокера. Проаналізувавши норми ст. ст. 524, 533-535, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобовязання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобовязання зі сплати коштів. Таким чином, грошовим зобовязанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. У ч. 3 ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Відтак, грошовим слід вважати будь-яке зобовязання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обовязок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Отже, правовідносини, що виникли між сторонами щодо сплати грошових коштів у розмірі 50\~000 грн. є грошовим зобовязанням. Пунктом 6.3 Договору передбачено, що за невиконання доручення з вини брокера останній повертає клієнту авансові платежі та платежі сплачені для проведення аукціону у 5-ти денний термін. Таким чином, до спірних правовідносин мають застосовуватися положення ЦК України щодо правових наслідків порушення зобовязання. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч. 1 ст. 612 ЦК України) У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди. (п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України) Враховуючи викладене, [PERSON] має право вимагати від ФОП [PERSON] відшкодування збитків у зв'язку із невиконанням зобовязання щодо повернення авансового платежу у розмірі 50\~000 грн. Частиною 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК). З урахуванням наведеного важливого значення набуває необхідність належного зясування судом питання щодо того, про захист яких саме прав особи йдеться. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд зясовує характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Виходячи з вищевикладеного та з характеру спірних правовідносин, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права у вигляді стягнення коштів суд вважає належним, у зв'язку з чим позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved