Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

08.11.2018 представник позивача подав до суду позов, в якому просив суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК Є ГРОШІ», заборгованість за договором № 3314316667-007715 від 06.06.2018 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту у сумі 11429,92 грн., з яких заборгованість за кредитом 1600 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 4069,92 грн., заборгованість за пенею 5760,00 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору 1762 грн. та витрати на правову допомогу - 1500 грн. В обґрунтування позову вказував, що 06.06.2018 між ТОВ «ФК Є гроші» та [PERSON] укладено договір № 3314316667-007715 від 06.06.2018 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Цей договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації Відповідача на Інтернет сайті https://е-groshi.com і виконання певних дій які свідчать про укладення договору. Договір укладено у письмовій електронній формі, шляхом підписання одноразовим ідентифікатором, який зазначений у тексті договору «Підписи сторін». Відповідач [PERSON], через особистий кабінет Клієнта на веб-сайті позивача, виразила намір отримати грошові кошти у позику, шляхом подання анкети, яка є невідємною частиною договору. Відповідно до умов договору ТОВ «ФК Є ГРОШІ» надало [PERSON] позику в розмірі 1600 грн., з перерахуванням її на картковий рахунок відповідача. Відповідач зобовязалася повернути позику до 23:00 год. 25.06.2018, сплативши проценти за користування грошима в розмірі 2 % за кожен день користування позикою, на загальну суму 229,92 грн. за 20 днів, а також сплатити пеню у разі порушення строків повернення позики в розмірі 3 % від залишку суми позики за кожен день прострочення, починаючи з першого дня прострочення. Відповідач [PERSON] зобовязання за кредитним договором не виконала, у звязку з чим станом на 23.10.2018 у неї сформувалася заборгованість за кредитом в загальному розмірі 11429,92 грн., яку позивач просив стягнути в судовому порядку, а також вирішити питання про розподіл судових витрат. Представник позивача правом на участь в судовому засіданні не скористався, просив справу розглядати за його відсутності, на задоволенні позову наполягав, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с. 7). Відповідач [PERSON] до суду викликалася у встановленому законом порядку, за зареєстрованим місцем проживання (а.с. 57), до суду повторно не зявилася, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності та відзиву на позовну заяву до суду не надходило (а.с. 63-64, 66, 68). Відповідно до п. 2 ч.7, ч.8 ст. 128 ЦПК України, про час та місце розгляду справи відповідач вважається повідомленою належними чином. За даних обставин, неодноразові неявки відповідача в судове засідання суд розцінює як намір затягування розгляду справи, що суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 1950 року. Зі згоди представника позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів в силу ст. 280 ЦПК України. У звязку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.06.2018 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ Є ГРОШІ» (а.с. 10-16) та [PERSON] (а.с. 27-28) укладено договір № 3314316667-007715 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (а.с. 32-40). Договір укладено шляхом оформлення позичальником анкети заяви в особистому кабінеті Клієнта на веб-сайті Товариства, встановленої форми, яка виражає намір Клієнта отримати грошові кошти у позику (на умовах фінансового кредиту) та є невідємною частиною цього Договору. Підписання договору здійснено з використанням електронного підпису [PERSON], у вигляді СМС: 271124. Укладення договору в електронній формі відповідає вимогам п. 12, ч.1 ст. 3, ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Умовами договору визначено, що ТОВ «ФК Є ГРОШІ» надає [PERSON] кошти в позику на умовах фінансового кредиту, в розмірі 1600 грн., зі сплатою процентів за користування грошима в розмірі 2 % за кожен день користування позикою, а [PERSON] зобовязалася повернути позику до 23:00 год. 25.06.2018 та сплатити нараховані відмотки 229,92 грн. (а.с. 32-38). Умовами договору визначено графік розрахунків (а.с. 39). Відповідно до п. 4.1 договору позика вважається наданою в момент отримання позичальником коштів через касу, або зарахування коштів на поточний (картковий) рахунок Позичальника. Факт надання позики [PERSON] підтверджується платіжним дорученням від 06.06.2018 (а.с. 40), проведеним ПАТ КБ «Конкорд» на виконання умов договору № 92.1500010412 від 19.02.2018 про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам (а.с. 21- 26), а також листом від 25.09.2018 яким підтверджено факт перерахування коштів на рахунок відповідача (а.с. 44). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит, сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення\~параграфа 1\~цієї глави «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У силу ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, при цьому одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. Імперативним приписом ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобовязання. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ Є ГРОШІ» та [PERSON], є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав та обов'язків сторін, на боржника покладено цивільно-правовий обов'язок з повернення отриманих кредитних коштів, якому відповідає право вимоги кредитора (ч.1 ст. 509 ЦК України) вимагати їх повернення. Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою. Відповідно до ст. 550 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Пунктом 7.1 договору визначено пеню в розмірі 3 % від залишку суми позики за кожен день прострочення, починаючи з першого дня прострочення (а.с. 34). Відповідач [PERSON] отримавши позику в сумі 1600 грн., обовязку щодо її повернення в строк до 23:00 25.06.2018 та сплати процентів за користування позикою не виконала, у звязку з чим у неї сформувалася заборгованість за тілом позики 1600 грн. (а.с. 46-50) та пенею - 5760 грн. за період з 26.06.2018 по 23.10.2018, з якою суд погоджується, оскільки вона нарахована відповідно до умов договору. Відповідач до суду не зявилася, розрахунку заборгованості наданого позивачем не заперечила (а.с. 46-50). Однак суд, рішення якого відповідно до ч.1 ст. 263 ЦПК України, має бути законним і обґрунтованим, не може погодитися з розрахунком заборгованості за процентами за користування кредитом зі слідуючих підстав. Як слідує з п. 3.2.1 договору, сторони встановили розмір відсотків за вище вказаним договором, визначивши його в розмірі 2 % за кожен день, починаючи з дати видачі позики, і закінчуючи датою фактичного повернення позики включно, протягом строку користування позикою. Проценти за користування позикою встановлені в договорі, підлягають нарахуванню в межах строку кредитування, встановленого п. 5.2-5.4 договору, тобто в період з 06.06.2018 до 25.06.2018, що відповідає змісту ч.1 ст. 1048 ЦК України. Після вказаної дати, у разі неповернення суми позики у визначений строк, права позивача підлягають захисту в порядку ч.1 ст. 1050 ЦК України, тобто шляхом стягнення грошової суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу. Аналогічна позиція викладена в постанові ВС від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12. Відповідно до ст. 4, 13 ЦПК України, позивач вільно розпоряджається правом на визначення позовних вимог, а суд розглядає справи лише в межах заявлених вимог. Оскільки станом на дату припинення строку кредитування розмір процентів за користування кредитом склав 229,92 грн. (а.с. 46), вимог про стягнення грошових сум в порядку ст. 625 ЦК України позивачем не заявлено, тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині процентів за користування позикою частково в розмірі 229,92 грн. Вирішуючи питання про розмір витрат позивача на правову допомогу, суд беручи до уваги положення ч.2 ст. 60, ст. 137, 141 ЦПК України, той факт, що розмір витрат на правничу допомогу, надану ТОВ «ФК Є ГРОШІ» ФОП [PERSON], складає 1500 грн., підтверджується договором про надання юридичних послуг від 01.08.2018, актом приймання-передачі наданих послуг № 144 від 01.10.2018, який містить детальний опис робіт (наданих послуг) та їх вартість, платіжним дорученням № 1540 від 12.10.2018 (а.с. 45), беручи до уваги відсутність клопотання відповідача про зменшення розміру цих витрат, суд приходить до висновку про обґрунтованість суми витрат на правничу допомогу. Відповідно до ч.2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд

Outcome: partial