Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

08 вересня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення коштів. В своєму позові позивач зазначив, що 30.03.2012 року між КС «Глобинська» та [PERSON] було укладено кредитний договір №61 за умовами якого, [PERSON] отримала кредит у сумі 54 900 грн. строком на 12 місяців. Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 21.01.2015р. (справа №527/2346/14-ц), в звязку з невиконанням позичальником зобовязань, стягнуто з [PERSON] та [PERSON] як поручителя по договору №61 від 30.03.2012р. на користь КС «Глобинська» 65 319,08 грн. основний борг та відсотки за кредитом. 25.02.2015 року на виконання судового рішення видано виконавчий лист, який було пред'явлено до виконання в ВДВС Глобинського РУЮ у Полтавській області. 28.12.2012 року між тими ж сторонами було укладено кредитний договір №139 на суму 164 000грн., строк повернення 12 місяців. 08.12.2014р. рішенням Глобинського районного суду Полтавської області (справа №527/1525/14-ц) стягнуто з [PERSON] та [PERSON] як поручителя по договору №139 від 28.12.2012р. на користь КС «Глобинська» 234 032,74грн. основний борг та відсотки за кредитом. 23.02.2015 року на виконання даного судового рішення видано виконавчий лист, який було пред'явлено до виконання в ВДВС Глобинського РУЮ у Полтавській області. 02.03.2015 року виконавчою службою були відкриті виконавчі провадження. Заборгованість [PERSON] та [PERSON] перед КС «Глобинська» погашена у примусовому порядку 29.03.2017 року. З часу винесення судом рішень про стягнення з відповідачів спірних сум за невиконаними зобов'язаннями в розмірі 65 319,08 грн. та 234 032,74грн. і до фактичної їх сплати на користь КС «Глобинська», тривало знецінення цих коштів та протиправне їх використання боржниками на власний розсуд. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом та оскільки [PERSON] та [PERSON] є солідарними боржниками перед КС «Глобинська» по грошовим зобов'язанням, вони повинні також солідарно нести відповідальність і за несвоєчасне виконання цих зобов'язань. КС «Глобинська» нараховує інфляційні та відсотки на основні суми боргу, які, згідно рішень судів, становлять 47 266,05грн. та 164 000 грн. відповідно (разом 211 266,05грн.). Відтак, за прострочку сплати 47 266,05грн. та 164 000грн. [PERSON] та [PERSON] повинні компенсувати КС «Глобинська» інфляційні втрати за час прострочення та сплатити 3% річних за час користування цими коштами. Враховуючи довідку виконавчої служби, КС «Глобинська» розрахувала, що сукупно за час прострочення сплати відповідачами коштів у сумах 47 266,05грн. та 164 000 грн. (разом 211 266,05грн.) відповідачі повинні сплатити КС «Глобинська» 138884,57 грн., з яких: 124 434,73 грн. інфляційні втрати та 14 449,84 грн. 3% річних з часу проголошення судових рішень - до їх виконання - березень 2017 року. Посилаючись на викладене, позивач просив суд, стягнути з відповідачів на користь Кредитної спілки «Глобинська» 138884,57 грн. в якості компенсації інфляційних втрат та відсотків річних. 30 листопада 2017 року позивач звернувся до суду з додатковими позовними вимогами, в яких посилаючись на те, що під час подачі первісного позову було проведено розрахунки з моменту винесення судового рішення і до фактичного погашення заборгованості в примусовому порядку та не було враховано період з моменту планового закінчення вказаних договорів та до моменту винесення судових рішень, просив суд, стягнути додатково з [PERSON] та [PERSON] на користь Кредитної спілки «Глобинська» 53085,01 грн. в якості інфляційного збільшення боргу по кредитному договору № 61 за період з 31.03.2013 року по 24.02.2015 року та по кредитному договору № 139 за період з 29.12.2013 року по 07.12.2014 року. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала із наведених в позові підстав. Відповідачі в судове засідання не зявилися повідомлені належним чином про місце та час розгляду справи, направили суду письмовий відзив на позовну заяву (а.с.86-87, 100,101). Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, посилаючись на те, що передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання. Крім того, більша частина позовних вимог стосується періоду який виходить за межі позовних вимог тому просив застосувати до вказаних позовних вимог строки позовної давності. Вислухавши пояснення представників позивача, відповідачів, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, обєктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. Між КС «Глобинська» та [PERSON] 28 грудня 2012 року було підписано кредитний договір № 139 на суму 164000 грн., строк повернення 12 місяців (а.с.4-5). 08.12.2014 року рішенням Глобинського районного суду Полтавської області (справа №527/1525/14-ц) стягнуто з [PERSON] та [PERSON] як поручителя по договору №139 від 28.12.2012р. на користь КС «Глобинська» 234 032,74 грн. основний борг та відсотки за кредитом (а.с.8-9). 30 березня 2012 року між КС «Глобинська» та [PERSON] було укладено кредитний договір №61 за умовами якого, [PERSON] отримала кредит у сумі 54 900 грн. строком на 12 місяців (а.с.6-7). Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області, в звязку з невиконанням позивальником зобовязань від 21.01.2015р. (справа №527/2346/14-ц) стягнуто з [PERSON] та [PERSON] як поручителя по договору №61 від 30.03.2012р. на користь КС «Глобинська» 65 319,08 грн. основний борг та відсотки за кредитом (а.с.10-11). Як зазначено в ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строку (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною 1 статті 610 Цивільного кодексу України встановлено, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Відповідно до ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як зазначено в частині другій статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Правовий аналіз норм статей 525, 599, 611, 625 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання, передбаченої статтею 625 цього Кодексу. Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 6-2311цс16. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що зобовязальні відносини, що склалися між сторонами на підставі договорів № 139 від 28 грудня 2012 року та № 61 від 30.03.2012 року мають майново-грошовий характер, тому у цьому випадку, відповідно до ст. 625 ЦК України позивач має право на відшкодування інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми у зв'язку з невиконанням відповідачем грошових зобов'язань. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Позивачем суду надано таблицю розрахунку інфляційних витрат по Договору № 61 від 30.03.2012 року та № 139 від 28.12.2012 року та 3 % річних (а.с.13-15 47-48). Відповідно до положень частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з позовних вимог, позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача на його користь на користь Кредитної спілки «Глобинська» 138884,57 грн. в якості компенсації інфляційних втрат та відсотків річних та згідно додаткових позовних вимог 53085,01 грн. в якості інфляційного збільшення боргу по кредитному договору № 61 за період з 31.03.2013 року по 24.02.2015 року та по кредитному договору № 139 за період з 29.12.2013 року по 07.12.2014 року. Кожен укладений договір між позивачем та відповідачем є окремим зобовязанням, з окремими термінами дії та розміром невиконаного зобовязання на який нараховуються інфляційні втрати та три проценти річних, тому вони повинні обраховуватися по кожному договору окремо. Як вбачається з довідки, виданої Глобинським районним відділом ДВС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області № 4310/11.3-38 від 02.06.2017 року, на виконанні в останньому перебуває виконавче провадження № 46937442 про стягнення коштів з боржника коштів в загальній сумі 226618,23 грн. Залишок боргу станом на 01.06.2017 за зведеним виконавчим провадженням складає 72733,59 грн. 25.05.2015 року стягнуто кошти в солідарному порядку з [PERSON] в сумі 2033,33 грн., 30.03.2016 року - в сумі 8169,04 грн., 21.12.2016 року - в сумі 6363,64 грн.; 25.01.2017 року в сумі 1818,18 грн., 29.03.2017 року в сумі 208234,04 грн. (а.с.12). З розрахунку наданого позивачем вбачається, що вищезазначена довідка під час розрахунку інфляційного збільшення боргу та трьох відсотків річних позивачем не врахована та останні нараховувалися на основну суму боргу, яка протягом усього розрахунку не зменшується. Як пояснив в судовому засіданні представник позивача, оплати які зазначені в довідці виконавчої служби надходили на рахунок позивача, але вони йшли на погашення відсотків та інших платежів, а не основної суми боргу. Разом з тим, позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, яким чином розподілялися кошти, які надходили від відповідачів на виконання зобовязань за договорами, а саме на виконання якого з двох договорів та на погашення основної суми боргу чи відсотків. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача до задоволення не підлягають в звязку з недоведеністю обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог. В звязку з відмовою у задоволенні позову позивачу, не підлягають стягненню з відповідача також судові витрати.

Outcome: dismissed