Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

10.02.2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом до відповідача про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання, мотивуючи тим, що вона є матір'ю [PERSON], [INFO] Батьком дитини записано [PERSON], відомості були записані на підставі ст.135 СК України. Позивач вказує, що дитина проживає разом з нею, повністю перебуває на її утриманні, має все необхідне для повноцінного розвитку, навчається у Херсонському ясла-садку №77 Херсонської міської ради. 25.12.2014р. відповідач забрав у неї дитину без відома та дозволу, разом з особистими речами дитини із Херсонського ясла-садка, а повернув їй тільки 11.01.2015р. 26.01.2015р. відповідач знову забрав її малолітнього сина з Херсонського ясла-садка та до цього часу не повертає, на вимоги про це не реагує. Як вказує позивач, вона неодноразово зверталась до міліції, проте кримінальне провадження не порушувалось, посилаючись на наявність цивільно-правових відносин. На підставі вищевикладеного, позивач просить відібрати малолітнього [PERSON], [INFO] від [PERSON] та передати [PERSON] за попереднім місцем проживання - за місцем проживання [PERSON]; допустити негайне виконання рішення суду в частині відібрання малолітнього [PERSON], [INFO] і повернення його за попереднім місцем проживання - за місцем проживання [PERSON]. 20.03.2015р. позивач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом про визначення місця проживання дитини, мотивуючи тим, що він є батьком дитини [PERSON], [INFO], який на даний час проживає разом з ним за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] зазначає, що у дитини є все необхідне для проживання, відвідує дитячий садок, має всі умови для нормального розвитку, він в свою чергу працює та може забезпечити дитину матеріально. Натомість у відповідача [PERSON] немає жодних умов для проживання дитини, немає заробітку, відповідно вона не може забезпечити нормальні умови розвитку та виховання дитини. На підставі вищевикладеного, позивач просить визначити постійним місцем проживання малолітнього [PERSON], [INFO] за адресою його проживання - [ADDRESS]; судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні позивач та її представник за договором Сергет В.В. за первісним позовом, підтримали заявлені позовні вимоги, просили задовольнити позов про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. При цьому представник пояснив, що відповідач [PERSON] не є батьком дитини, самочинно, без згоди матері змінив місце проживання її сина. Щодо задоволення зустрічної позовної заяви заперечували з тих підстав, що [PERSON] не є батьком дитини, а тому і не може звернутись до суду із викладеними в його позові вимогами. [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення первісного позову, просив відмовити в його задоволенні, при цьому пояснив, що з весни 2014 року він припинив стосунки із [PERSON], і вони почали проживати окремо. Йому відомо, що в свідоцтві про народження дитини відомості про батька записані зі слів матері, однак вважає себе батьком, а тому не вважає, що хтось може завадити його спілкуванню із дитиною. Також зазначив, що після припинення стосунків із матір'ю дитини, неповнолітній [PERSON] проживав із матір'ю, а в період з червня по листопад 2014 року включно загалом приблизно 26 днів проживав у нього. Також зауважив, що мати не здійснює належним чином виховання своєї дитини, а тому, на його думку [PERSON] має проживати із ним, як з батьком. В зв'язку з чим просить суд задовольнити його вимоги за зустрічним позовом в повному обсязі та визначити постійним місцем проживання малолітнього [PERSON], [INFO] за адресою його проживання - [ADDRESS]. Представник служби у справах дітей виконавчого комітету Комсомольської районної у м.Херсоні ради, за довіреністю Котько С.В., в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги за первісним позовом в повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову просила відмовити, при цьому зазначила, що за документами [PERSON] ніким не приходиться дитині, а являється сторонньою особою. Мати дитини не перебуває на обліку в службі у справах дітей, скарг з приводу неналежного з її боку виховання дитини не надходило. Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, суд встановив, що сторони не перебували в зареєстрованому шлюбі. З огляду на свідоцтво про народження, видане 15.05.2010 р. Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис № 464, матір'ю малолітнього сина [PERSON], [INFO], є позивач [PERSON], батьком записано [PERSON] у відповідності до ст.135 СК України. Судом встановлено, що малолітня дитина [PERSON] з моменту народження проживала разом з матір'ю - [PERSON] Відповідно до талону-повідомлення, виданого Комсомольським РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області, були прийняті заяви до Єдиного обліку за №17648 від 28.12.2014 р. та за № 1108 від 26.01.2015 р. За результатом розгляду даних звернень до Комсомольського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області у матеріалах цивільної справи міститься висновок Комсомольського РВ ХМУ, яким закінчено перевірку фактів за зверненням адвоката Сергета В.В. в інтересах [PERSON], враховуючи наявність у викладених в заяві фактах цивільно-правових відносин. Відповідно до ч.7 ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Зі змісту ст. 150 СК України, вбачається, що одним із основних батьківських обов'язків є обов'язок по належному вихованню дитини, прищеплення їй моральних цінностей, духовності, культури своєї нації. Саме батьки повинні навчити дитину формувати систему пріоритетів та ні в якому разі не дати їй спотворити існуюче світосприйняття. Батьки повинні виховувати особистість, яка б із повагою ставилася б до прав та свобод інших людей, любила б свою сім'ю та родину. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За нормами ст.162 СК України - якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. У відповідності до ст.163 СК України - батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.1 Європейської Конвенції про здійснення прав дітей (1991р), предметом цієї Конвенції є підтримка у найвищих інтересах дітей їхніх прав. Зі змісту ст. 3 Конвенції вбачається, що першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір?ю. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Взявши до уваги вищевикладене, суд на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає первинний позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі, а зустрічний позов таким, що не підлягає задоволенню у зв'язку із його необґрунтованістю. При цьому судом також враховано, що увесь час з моменту народження дитина проживала з матір'ю за її місцем проживання. [PERSON] не підтвердив належними та допустимими доказами родинність його відносин із малолітнім [PERSON], а тому з урахуванням положень ст.161 СК України його вимоги про визначення місця проживання дитини із ним, як батьком є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону. Будь-які інші виключні обставини, які б викликали необхідність розлучення малолітньої дитини з її матір'ю відсутні. На підставі наведеного,

Outcome: approved