Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

09.02.2016 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], в якому просила визнати в порядку спадкування після смерті [PERSON] право власності на грошові кошти в розмірі 100\~000,00 грн. та стягнути їх з померлої [PERSON] в якості витребування майна з чужого незаконного володіння. В обґрунтування своїх вимог позивач послалась на те, що її бабі [PERSON] за життя на праві власності належало домоволодіння по вул. Радісній, 50А у м.Одесі, яке відповідач [PERSON] продала від імені [PERSON] за 100\~000,00 грн., діючи на підставі довіреності з метою подальшої покупки іншого житла для [PERSON] 18.05.2001 року [PERSON] померла. [PERSON] вважаючи, що кошти від продажу належного на праві власності її бабі [PERSON] майна, залишившись у [PERSON], входять до спадкової маси, просила її позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, пославшись на те, що хоча [PERSON] формально і визначена відповідачем у справі, фактично жодні вимоги до неї не заявлені. Всі процесуальні права були розяснені позивачу в процесі розгляду справи, суд неодноразово зясовував позовні вимоги [PERSON], представник якої за законом підтримав саме предявлений позов, клопотання про заміну неналежного відповідача не заявляв. Враховуючи викладене, вимоги позивача до [PERSON] відсутні, визначення її відповідачем по справі в порядку спадкування вимогам закону суперечить, як і вимоги до померлого спадкодавця [PERSON], строк позовної давності сплив. Зясувавши обставини справи, дослідивши наявні докази суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є бабою [PERSON] 18.05.2001 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м.Одеси від 09.04.2004 року, актовий запис № 4455. За життя 18.05.2001 року [PERSON] подарувала належне їй домоволодіння по вул. Радісній, 50а у м.Одесі (договір дарування, посвідчений Сьомою Одеською державною нотаріальною конторою 18.05.2001 року №2-2459, довідка ОМБТІ та РОН №5053 від 18.10.2001 року). Представник позивача стверджував, що такий договір був укладений померлою з метою зменшення витрат на оформлення угоди, а на справді був укладений договір купівлі-продажу. Отримавши від покупця 100.000 грн. [PERSON] передала їх [PERSON] для придбання за них собі житла. [PERSON], діючи на підставі довіреності від [PERSON] оформила договір дарування. [PERSON] вважаючи, що кошти від продажу належного на праві власності її бабі [PERSON] майна, залишившись у [PERSON], входять до спадкової маси, просила її позов задовольнити та стягнути їх з померлої [PERSON] в якості витребування майна з чужого незаконного володіння. Так, за правилами ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини день смерті особи (ст.ст. 1218,1220 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тобто, отримання особою постанови про відмову у вчиненні такої нотаріальної дії є обовязковим (Постанова Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», Інформаційний лист ВССУ від 27.09.2012 року, Лист ВССУ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»). [PERSON] 27.01.2009 року звернулась до Сьомої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті баби [PERSON] Відповідної нотаріальної відмови не отримувала. Зі вказаного часу з заявою про прийняття спадщини у вигляді спірних грошових коштів у встановленому законом порядку позивач не зверталась, що не заперечувалось представником позивача в судовому засіданні, підтверджується матеріалами спадкової справи №734/01 Сьомої Одеської державної нотаріальної контори. Також, матеріалами спадкової справи встановлена відсутність спадкового майна після смерті [PERSON], зокрема, і спірних 100\~000,00 грн. При цьому, державним нотаріусом було враховано рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 19.11.2008 року. Вказаним рішенням, зокрема, договір дарування, посвідчений Сьомою Одеською державною нотаріальною конторою 18.05.2001 року №2-2459 недійсним не визнаний. Рішення суду висновків суду по даній справі не спростовує. Окрім того, суд погоджується із доводами представника відповідача [PERSON] про невідповідність заявлених позивачем вимог як вимогам матеріального, так і процесуального закону. Так, [PERSON] зазначена відповідачем у справі. Водночас, жодні вимоги до неї не заявлені. Визначення її відповідачем по справі в порядку спадкування вимогам закону суперечить, оскільки вона не є спадкоємцем померлої [PERSON], органом місцевого самоврядування, чи особою, яка відповідно до ст. 392 ЦК України не визнає чи оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно. При вирішенні спору, суд враховує, що всі процесуальні права були розяснені позивачу в процесі розгляду справи, суд неодноразово зясовував позовні вимоги [PERSON], представник якої за законом підтримав саме предявлений позов, клопотання про заміну неналежного відповідача не заявляв. Враховуючи викладене, вимоги позивача до [PERSON] фактично не заявлені. В частині заявлених позивачем вимог про стягнення з померлої [PERSON] грошових коштів в сумі 100.000 грн. в якості витребування майна з чужого незаконного володіння суд виходить з наступного : [PERSON] померла, тобто її цивільна правоздатність припинилась в момент її смерті відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України. Водночас, у суду немає підстав для закриття провадження в порядку ст.205 ЦПК України, оскільки ця особа померла не в процесі розгляд справи. Вищевикладені обставини тягнуть відмову у задоволенні позову [PERSON] Вирішуючи клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності судом встановлено, що згідно із ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Враховуючи, що строком позовної давності захищається порушене право особи, а суд при розгляді справи не встановив порушення прав позивача, її позовні вимоги не підлягають задоволенню по суті заявлених вимог.

Outcome: dismissed