Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

09 грудня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що [INFO] померла її мати [PERSON]. Після смерті останньої відкрилася спадщина, до складу якої ввійшли: 1) земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,51 га, розташована на території Ганнівсько-Вирівської сільської ради, посвідчена державним актом серії [NUMBER] від 25 березня 2002 року; 2) земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,53 га, розташована на території Ганнівсько-Вирівської сільської ради, посвідчена державним актом серії [NUMBER] від 28 березня 2003 року; 3) земельна ділянка для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства площею 0,4246 га, розташована на території Ганнівсько-Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області, посвідчена державним актом серії [NUMBER] від 19 липня 2003 року; 4) земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,5133 га, розташована на території Ганнівсько-Вирівської сільської ради, посвідчена свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 03 травня 2014 року. За життя мати склала заповіт, яким заповіла все своє майно їй, а також її сестрі - [PERSON] та братові - [PERSON]. В установлений законом строк вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після матері. [PERSON] подала до нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини на її користь. Посилаючись на те, що внаслідок непорозумінь із відповідачем [PERSON] в добровільному порядку розділити спадщину не можливо, позивачка просила визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] матері [PERSON] право власності на земельні ділянки, а саме: - на 2/3 частини земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,51 га, розташованої на території Ганнівсько-Вирівської сільської ради, посвідченої державним актом серії [NUMBER] від 25 березня 2002 року; - на 2/3 частини земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,53 га, розташованої на території Ганнівсько-Вирівської сільської ради, посвідченої державним актом серії [NUMBER] від 28 березня 2003 року; - на 2/3 частини земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства площею 0,4246 га, розташованої на території Ганнівсько-Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області, посвідченої державним актом серії [NUMBER] від 19 липня 2003 року; - на 2/3 частини земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,5133 га, розташованої на території Ганнівсько-Вирівської сільської ради, посвідченої свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 03 травня 2014 року. На початку судового розгляду справи [PERSON] позов підтримала. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги зазначила, що 2/3 частини спадкового майна, право власності на яке вона просить визнати за нею в порядку спадкування, складаються з 1/3 частини, від яких [PERSON] відмовилася на її користь та 1/3 частини, яка належить брату [PERSON] В подальшому позивачка у судовому засіданні в усній формі змінила позовні вимоги в бік їх збільшення, просила визнати за нею право власності на всі земельні ділянки, у тому числі й на 1/3 їх частину, право на яку за заповітом має відповідач [PERSON] У зв'язку з цим суд роз'яснював [PERSON] право на звернення до суду з відповідною письмовою заявою про збільшення розміру позовних вимог і необхідність доплати судового збору і надавав необхідний для цього час. Проте, в наступному судовому засіданні остання в усній формі звернулася до суду з новими позовними вимогами, просила визнати за нею право власності на дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, посвідчені державним актом серії [NUMBER] та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER], передавши третю земельну ділянку сільськогосподарського призначення, посвідчену державним актом серії [NUMBER], у власність відповідачу, а також визнати право власності на 2/3 частини земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, посвідченої державним актом серії [NUMBER]. Відповідач [PERSON] в судове засідання жодного разу не з'явився, хоча належним чином був сповіщений про час, день та місце розгляду справи, причин неявки не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутність не надав (а. с. 31, 46, 57, 77). Третя особа - [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала. Представник третьої особи - Улянівської державної нотаріальної контори Білопільського району Сумської області в судове засідання не з'явився. Державний нотаріус [PERSON] надіслала листа про розгляд справи без її участі, проти заявлених вимог не заперечує (а. с. 49). Заслухавши позивачку [PERSON], третю особу [PERSON], повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, суд приходить до наступних висновків. За змістом ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (ст. 10 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч. 1 ст. 1223 ЦК України). Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч. 1 ст. 1235 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Згідно з ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом може відмовитися від прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. За змістом ч. 1 ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Судом встановлено, що [INFO] в с. Ганнівка-Вирівська Білопільського району Сумської області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а. с. 5) Згідно з державним актом серії [NUMBER], виданим Ганнівсько-Вирівською сільською радою Білопільського району Сумської області 25 березня 2002 року на підставі розпорядження голови Білопільської районної державної адміністрації №67 від 28 лютого 2002 року, зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю б/н, [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,5132 га (ріллі) в межах згідно з планом, розташована на території Ганнівсько-Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області (а. с. 7). У відповідності до державного акту серії [NUMBER], виданого Ганнівсько-Вирівською сільською радою Білопільського району Сумської області 28 березня 2003 року на підставі свідоцтва про спадщину, посвідченого Улянівською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №447, [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,5319 га (ріллі) в межах згідно з планом, розташована на території Ганнівсько-Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області (а. с. 8). Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,5133 га, розташована на території Ганнівсько-Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області (а. с. 8). У відповідності до витягів із технічної документації від 11 листопада 2015 року нормативна грошова оцінка кожної з вказаних вище земельних ділянок становить 109 477 грн. 17 коп. (а. с. 13, 15 - 16). Відповідно до державного акту серії [NUMBER], виданого Ганнівсько-Вирівською сільською радою Білопільського району Сумської області 19 липня 2000 року на підставі рішення 5 сесії 23 скликання Ганнівсько-Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області від 22 квітня 1999 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №120, [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, загальною площею 0,4246 га в межах згідно з планом, з яких: 0,3485 га сільськогосподарських угідь (0,3035 га - рілля, 0,0450 га - багаторічні насадження) та 0,0761 га - під будівлями, розташована на території Ганнівсько-Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області, за адресою: Білопільський район, [ADDRESS] (а. с. 9). Згідно з витягом з технічної документації від 11 листопада 2015 року нормативна грошова оцінка вказаної земельної ділянки становить 34 675 грн. 93 коп. (а. с. 12). Відповідно до заповіту, посвідченого 11 березня 2015 року секретарем виконкому Ганнівсько-Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області, зареєстрованого в реєстрі за №16, [PERSON], [INFO], мешканка [ADDRESS], заповіла все своє майно своїм дітям: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах (а. с. 6). У відповідності до довідки Ганнівсько-Вирівської сільської ради від 05 лютого 2016 року заповіт від імені [PERSON], посвідчений виконкомом Ганнівсько-Вирівської сільської ради, зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за №16, не відмінявся (а. с. 71). З матеріалів справи вбачається, що спадкова справа після [PERSON] заведена за заявами [PERSON] та [PERSON]. В подальшому, в установлений законом строк остання скасувала свою заяву про прийняття спадщини та відмовилася від спадщини матері на користь [PERSON] (а. с. 33-36). Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку, що [PERSON] має право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] [PERSON], а саме: на 1/3 частину, яку остання заповіла безпосередньо їй та на 1/3 частину, від якої на користь позивачки відмовилася [PERSON], тобто на 2/3 всього спадкового майна. Зі слів позивачки, свідоцтво про право на спадщину за заповітом у нотаріальній конторі вона не отримувала. У зв'язку з цим суд роз'яснював [PERSON] право оформлення спадщини у нотаріуса. Як вбачається з листа завідувача Улянівською держнотконторю [PERSON] від 08 лютого 2016 року, перешкод для отримання позивачкою свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 2/3 частини спадкового майна (своєї та сестри), що залишилося після смерті [PERSON], у позивачки не було (а. с. 70). Стосовно 1/3 частини спадщини [PERSON], на яку згідно із заповітом має право також син останньої - відповідач у справі [PERSON], суд приходить до наступних висновків. Частиною 3 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Зі змісту п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 вбачається, що доказом постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є відмітка у паспорті. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], 1951 року народження з 25 червня 1958 року і на момент смерті [PERSON] [INFO] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 59, 71). У відповідності до ч. 1, ч. 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] прийняв спадщину після померлої [INFO] [PERSON] в порядку, визначеному діючим законодавством, а тому має право на 1/3 її частину і може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за заповітом. У зв'язку з викладеними обставинами суд вважає безпідставними вимоги [PERSON] щодо визнання за нею права власності на 1/3 частину спадщини після [PERSON], право на яку за заповітом має відповідач [PERSON] Статтею 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). У відповідності до ч. 2, ч. 3 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об'єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини (п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України). Таким чином, суд приходить до висновку про визнання за позивачкою [PERSON] права власності на 2/3 частини спадкового майна, яке залишилося після смерті [PERSON], померлої [INFO] (1/3 частина за заповітом належить позивачці та 1/3 частина, від якої відмовилася [PERSON] І.), а саме на: 2/3 частини земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,51 га, розташованої на території Ганнівсько-Вирівської сільської ради, посвідченої державним актом серії [NUMBER] від 25 березня 2002 року; 2/3 частини земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,53 га, розташованої на території Ганнівсько-Вирівської сільської ради, посвідченої державним актом серії [NUMBER] від 28 березня 2003 року; 2/3 частини земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства площею 0,4246 га, розташованої на території Ганнівсько-Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області, посвідченої державним актом серії [NUMBER] від 19 липня 2003 року; 2/3 частини земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,5133 га, розташованої на території Ганнівсько-Вирівської сільської ради, посвідченої свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 03 травня 2014 року. Вимоги позивачки стосовно перерозподілу спадщини [PERSON] таким чином, щоб право власності на дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва визнати за нею, а право власності на третю земельну ділянку сільськогосподарського призначення визнати за [PERSON], не містять під собою законного підґрунтя. Всупереч ст. 60 ЦПК України суду не надано доказів на досягнення такої домовленості із відповідачем. Останній до суду з відповідними позовними вимогами не звертався. До того ж [PERSON] за заповітом має право на 1/3 частину всього спадкового майна після [PERSON], а не на конкретну земельну ділянку, як тог бажає позивачка. На підставі викладеного,

Outcome: approved