Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

09.04.2014 року позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, посилаючись на слідуючи обставини. 05.02.2014 року відповідач подарувала їй 1 / 2 частку квартири [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS]. Відразу ж вона прийняла дарунки. 1 / 2 частка квартири [ADDRESS], належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 18.02.1999 року приватним нотаріусом Алчевського міського нотаріального округу Луганської області [PERSON], реєстровий № 210. Право власності зареєстровано в КП «АБТІ» за реєстровим № 23472 в реєстровій книзі № 99 17.03.1999 року. Дана квартира куплена відповідачем у шлюбі з [PERSON], тому друга частина квартири належить йому на праві власності. Квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі рішення Алчевського міського суду Луганської області від 08.04.2013 року. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним № 122017444112 від 31.07.2013 року. Через декілька днів вона звернулась до нотаріуса з метою зареєструвати укладений правочин нотаріально, але у реєстрації договору дарування їй було відмовлено, оскільки договір дарування є двостороннім договором, тому при укладенні цього правочину необхідна присутність всіх сторін. З моменту укладення договору значно погіршився стан відповідача, тому вона не змогла прибути до нотаріуса з метою посвідчення вищезазначеного договору дарування. За таких обставин, вона звернулась до суду з позовом, в якому просить: визначити частки у спільній сумісній власності подружжя [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] та визнати кожного з них власниками 1 / 2 частки; визнати дійсним договір дарування спірного нерухомого майна, укладений 05.02.2014 року між відповідачем та нею; визнати за нею право власності на вищевказану нерухомість. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнала, не заперечувала проти його задоволення. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON], є такими, що відповідають вимогам чинного законодавства і підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, згідно рішення Алчевського міського суду Луганської області від 08.04.2013 року по справі № 406/2338/13, [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] (а.с. 22). Право власності належним чином зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним № 122017444112 від 31.07.2013 року (а.с. 23). Відповідно до Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 18.02.1999 року приватним нотаріусом Алчевського міського нотаріального округу Луганської області [PERSON], реєстровий № 210, [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] (а.с. 18). Право власності зареєстровано в КП «АБТІ» за реєстровим № 23472 в реєстровій книзі № 99 17.03.1999 року (а.с. 19). Згідно ст. 328 ЦК України право власності отримується на підставах, не заборонених законом. Право власності передбачається таким, що виникло правомірно, якщо інше прямо не виходить із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом. Квартира [ADDRESS] куплена відповідачем [PERSON], перебуваючи у шлюбі з [PERSON], який був зареєстрований 29.06.1991 року та розірвано на підставі рішення суду від 08.02.2013 року (а.с. 32). Згідно ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, судом встановлено, що вищезазначена квартира була придбана подружжям Боженко-Кучина за час шлюбу, тому їхні частки в даній квартирі, яка належить їм на праві спільної сумісної власності, є рівними і складають по 1 / 2 частці. Згідно ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. [PERSON], як дарувальник, передала у власність своїй дочці - [PERSON], як обдаровуваній, правовстановлюючі документи та ключі від квартир, а остання у свою чергу дарунок у вигляді спірних квартир прийняла, про що свідчить письмовий договір дарування нерухомого майна від 05.02.2014 року (а.с. 3). Згідно роз'яснень, наданих 07.04.2014 року приватним нотаріусом Алчевського міського нотаріального округу Луганської області [PERSON], позивачу відмовлено в посвідченні договору дарування спірного нерухомого майна, оскільки для посвідчення договорів дарування обов'язково повинні бути присутні дві сторони договору - дарувальник та обдаровуваний (або їх представники) (а.с. 26). Відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об'єкта нерухомого майна (а.с. 40, 41), відомості щодо обтяжень по спірній нерухомості відсутні. Згідно інформацій з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (а.с. 39, 42), відомості щодо заборон відчуження по спірній нерухомості відсутні. У відповідності з ч. 2 ст. 219 ЦК України, суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі. Оскільки фактично умови договору дарування квартир сторонами були виконані, то суд вважає, що цей договір можливо визнати таким, що відбувся, та визнати право власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] та на 1 / 2 частку квартири [ADDRESS]. На підставі викладеного та

Outcome: approved