Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

09.11.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Мотивував тим, що 27.07.2017 року [PERSON] під розписку позичив у нього гроші в сумі 130 000 грн. строком до 01.09.2017 року. Однак, відповідач позичені кошти у строк не повернув, від повернення суми боргу ухиляється, чим порушив взяті на себе зобов`язання, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Позивач просив суд стягнути з [PERSON], [INFO], і.н [NUMBER], на користь [PERSON], [INFO], і.н. [NUMBER], борг в сумі 130 000 грн., а також судові витрати в сумі 1300 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позов підтримав. Суду пояснив, що відповідач 27.07.2017 року позичив 130 000 грн. у позивача, про що написав власноручно розписку, і обіцяв розраховуватись з 01.09.2017 року, однак з цієї дати борг не погашав, уникав зустрічей і виконання свого зобов`язання, тому представник просив стягнути всю суму боргу за розпискою - 130 000 грн. Також зазначив, що відповідачу відомо про наявність судового спору, але він свідомо не з`являється в судові засідання. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений шляхом направлення повістки за адресою місця реєстрації, відзиву на позов, заяви про відкладення розгляду справи суду не надав. Враховуючи згоду представника позивача, суд вважає необхідним розглянути справу без участі відповідача та ухвалити відповідно до ст. 280-282 ЦПК України заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 27.07.2017 року між позикодавцем [PERSON] та позичальником [PERSON] був укладений договір позики на суму 130 000 грн. Грошові кошти відповідач отримав та зобов`язався повертати кожного 1-3 числа, починаючи з 01-03 вересня 2017 року по 5 000 грн. На підтвердження укладення договору позики і передачі грошей позичальник [PERSON] написав власноручно розписку (а.а 6). Таким чином, сторони в належній формі досягли згоди з істотних умов договору позики щодо його предмету, порядку і строку виконання і даний договір відповідає вимогам ст. 1046 ЦК України. Позикодавець [PERSON] виконав умови договору позики від 27.07.2017 року та передав грошові кошти в сумі 130 000 грн. позичальнику [PERSON], який, в порушення взятих на себе зобов`язань, у строк, зазначений в розписці - з 01-03 вересня 2017 року, борг частинами не повертав. Правовідносини, що виникли між сторонами із договору позики є зобов`язальними, і регулюються нормами глави 47, 48, 51, 71 ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В судовому засіданні досліджувалось питання щодо надання позивачем належного доказу у справі - оригіналу розписки відповідача від 27.07.2017 року, 19.01.2018 року була постановлена судом ухвала про витребування оригіналу доказу у справі (а.с. 27), проте представник позивача [PERSON] в судовому засіданні наполягав, що в матеріалах справи міститься оригінал цієї розписки (а.с. 6). Клопотання про призначення техніко-криміналістичної експертизи документа не надійшло. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 78, 79 ЦПК України обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 77 ЦПК). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Враховуючи пояснення представника позивача щодо наявності оригіналу розписки в матеріалах справи, надані докази, а також те, що відповідач не оспорив суму боргу - 130 000 грн. за розпискою від 27.07.2017 року, кошти не повернув, суд вважає, що дана сума підлягає стягненню з відповідача. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір - 1300 грн., що був сплачений ним відповідно до квитанції від 09.11.2017 року (а.с. 1).

Outcome: approved