Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

10.03.2015 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON], згідно якого просить визнати відповідачів такими, що втратили право на користування квартирою [ADDRESS] Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він, [PERSON] та [PERSON] є співвласниками вказаної квартири. При цьому на даний час в квартирі окрім позивача також зареєстровані відповідачі по справі - [PERSON] та [PERSON]. Разом з тим з лютого 2013 року відповідачі не проживають у даній квартирі, не здійснюють оплату за користування житловим приміщенням та комунальними послугами, а також не несуть інших витрат по утриманню квартири. На підставі зазначеного та зважаючи на те, що рішення суду про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням необхідно позивачу для зняття їх з реєстрації у відповідності до положень ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити його в повному обсязі. 3-тя особа [PERSON] позов визнала , просила задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, у тому числі шляхом розміщення оголошення в газеті «Урядовий Кур'єр» від 29.01.2016 року, про причини неявки суд не повідомили. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст. 224 та відповідно до ч.1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, в судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності позивачу та третім особам по справі - [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 09.10.2014 року (а.с. 4) та Витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі № 38581714 від 09.10.2014 року (а.с. 5-7). Разом з тим на даний час за вищевказаною адресою, окрім позивача, також зареєстровані відповідачі по справі - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою Комунального концерну «Центр комунального сервісу» № 3542 (форма № 3) від 07.11.2015 року (а.с. 8). При цьому, в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідачі не проживають в [ADDRESS] з серпня 2014 року, що підтверджується Актами від 04 серпня, 06 жовтня, 08 грудня 2014 року, 06 листопада 2015 року та 11 січня 2016 року, які складені комісією у складі майстра т/д [PERSON], майстра т/д [PERSON], бригадира [PERSON], з підписами сусідів, які проживають поряд з квартирою позивача, та засвідчені печатками ТОВ «Київжитлосвіт» та КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва (а.с. 9-12, 40). Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, у відповідності до вимог ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Окрім того, положеннями ст. 391 ЦК України регламентовано, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, з огляду на вказані положення закону, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Враховуючи наведене, на підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 321, 391, 405 ЦК України та

Outcome: approved