Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

08 квітня 2016 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду Харківської області з позовною заявою про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, після смерті батька [PERSON], померлого 16 липня 2014 року. У судовому засіданні представник позивача, який діє на підставі довіреності позовні вимоги підтримв та прохав їх задовольнити у повному обсязі. В обгрунування позовних вимог зазначив, що 16 липня 2014 року помер батько позивача [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, що складається з земельної ділянки площею 5.41 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Шевченківської селищної ради Харківської області, згідно державного акту на право приватної власності на землю . Враховуючи що він на час смерті батька проживав разом з ним вважав , себе таким що спадщину прийняв. Пізніше виникла необхідність в оформлені спадкових прав .Звернувшись до нотаріальної контори для отримання відповідного свідоцтва про спадщину йому було відмовлено через пропуск встановленого строку. Інші спадкоємці за законом першої черги: дружина померлого та його сестра, від прийняття спадщини відмовились на його користь. Враховуючи , що ним вичерпані позасудові можливості отримати спадщину, вимушений звернутися до суду та просить визнати за ним право власності на земельну ділянку , що належала батькові [PERSON] померлому 16 липня 2016 року , в порядку спадкування за законом. В судове засідання [PERSON], [PERSON] не зявились надавши письмові заяви з клопотанням про розгляд справи за їх відсутності та проти задоволення позову [PERSON] не заперечують. Представник Шевченківської селещної ради Шевченківського району Харківської області в судове засідання не заявився , надавши заяву про розгляд справи у своєї відсутності ,проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує. Суд заслухавши пояснення представника позивача, свідків, перевіривши матеріали справи, вважає що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст.11 Цивільного кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 60 ЦПК України передбачає ,що кожна сторона зобовязана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом установлені такі факти, і відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження (серії ІІ-ВЛ №373506, виданого Шевченківським РАЦС Харківської області від 15 грудня 1978 року) позивач за справою: [PERSON], народився 3 грудня 1978 року, його батьком вказаний відповідно [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть (серія І-ВЛ № 448468, виданого виконавчим комітетом Старовірівської сільської ради Шевченківського району Харківської області від 17 липня 2014 року) батько позивача [PERSON], помер 16 липня 2014 року. За життя [PERSON] отримав права власності на земельну ділянку площею 5.41 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва,яка розташована на території Шевченківської селищної ради Харківської області, згідно державного акту на право приватної власності на земелю серія І-ХР № 068080, виданого 05 грудня 2002 року на підставі розпорядження Шевченківської райдержадміністрації Харківської області за №246, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №18 З довідки Старовірівської сільської ради Шевченківського району Харківської області вбачається , що [PERSON], [INFO], з дня прибуття і до дня своєї смерті 16 липня 2014 року, постійно проживав та значився зареєстрованим в [INFO], разом з ним проживав та значився зареєстрований його син [PERSON], [INFO]. Других осіб за місцем проживання та реєстрації померлого [PERSON] зареєстрованих та мешкаючих не було. Допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON], [PERSON] пояснили суду, що [PERSON] позивач за справою, доводиться сином [PERSON]. Він постійно проживав разом з батьком, доглядав його, підтримував морально та матеріально, так як він мав похилий вік та поганий стан здоровя, а коли в липні місяці 2014 року він помер, то поховав його. З довідки №29-20.29-0.4-501/2-16 Держгеокадастра у Шевченківскьому районі Харківскьої області від 23 березня 2016 року вбачається, що за померлим [PERSON] значиться земельна ділянка площею 5.41 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташованої на території Шевченківської селищної ради Харківської області по реформованому ВАТ Індустріальне і належить йому згідно державного акту на право приватної власності на землю серія І-ХР №068080 зареєстрованого за №18 від 5 грудня 2002 року, вартість даної земельної ділянки на 01 січня 2016 року становить 32936.10 грн. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно після [PERSON]Є, померлого 16 липня 2014 року, позивач звернувся до Шевченківської державної нотаріальної контори Харківської області, але йому буловідмовлено (лист №37/01-16 від 12 лютого 2016 року) у видачі свідоцтва про право на спадщину, та рекомендовано для вирішення даного питання звернутися до суду. Також довідкою №90/01-08 Печенізької державної нотаріальної контори Харківської області від 18 травня 2016 року засвідчено, що після смерті [PERSON], який помер 16 липня 2014 року, заповіти відсутні. Відповідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним. Частинами 1, 2 ст.15, 16 Цивільного кодексу України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п. 4.15 Наказу Мін'юсту від 22 лютого 2012 року № 296/5 зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» вказано, що видача свідоцтва, про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІУ, однією із підстав державної реєстрації прав на нерухоме майно є рішення судів, що набрали законної сили, оскільки визнання права власності на нерухоме майно є прерогативою суду. За правилами ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею ст. 1218 Цивільного кодексу України передбачено ,що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його У першу чергу право на спадкування за законом , відповідно до положень ст. 1261 Цивільного кодексу України, мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 5 ст.1268 Цивільного кодексу України, передбачено , що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Зі змісту ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України вбачається ,що спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину чи відмовитися від її прийняття. Спадкоємець , який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким ,що прийняв спадщину , якщо протягом , встановленого ст. 1270 Цивільного кодексу України не подав заяву про відмову від спадщини. Як зазначалось вище та підтверджується належними та допустимими доказами [PERSON] на час відкриття спадщини проживав зі спадкодавцем, заяву про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори протягом 6 місяців не подавав. З правової позиції викладеної у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»,будь яка особа, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою ,що своєчасно прийняла спадщину. Згідно до ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Оцінивши надані докази у їх сукупності ,надавши їм належну правову оцінку, також враховуючи той факт ,що позивач є спадкоємцем першої черги, інші спадкоємці відмовились від отримання спадщини , визнання за ним права власності не порушають нічиїх прав та інтересів, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є доведеними та такими ,що підлягають задоволенню.

Outcome: approved