Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

08.02.2016 року представник позивача [PERSON] звернувся з позовом до суду, в якому просить встановити факт того, що [PERSON], [INFO], який помер 22.06.1959 року, є батьком позивачки, та визнати за позивачем право власності на частину житлового будинку №57 по вул. Азовській в м. Харкові в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], [INFO], який помер 22.06.1959 року (розмір частки не уточнено). В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що у 1947 році батьки позивачки [PERSON] та [PERSON] купили частину домоволодіння №57 по вул. Азовська в м. Харків. Батько позивача [PERSON] помер 22.06.1959 року. Після смерті батьків відкрилась спадщина, яка складається з частини житлового будинку №57 з відповідною частиною надвірних будівель, який знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Азовська. Маючи намір прийняти спадщина, позивач звернулась до нотаріуса 8 ХДНК із заявою про оформлення спадщини після смерті [PERSON], померлого 22.06.1959 року, але їй було відмовлено у звязку з тим, що позивач не довела свій родинний звязок зі спадкодавцем. Але даний факт можна підтвердити наступними обставинами. 26.11.1952 року позивач вийшла заміж за [PERSON] та змінила своє прізвище на «Науменко». Крім того, згідно будинкової книги для прописки громадян, [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані за цією адресою з 1950 року. Також, згідно відповіді нотаріуса 8 ХДНК, вже були видані свідоцтва про право на спадщину на 18/100 часток вказаного домоволодіння на імя інших спадкоємців. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про проведення судового засідання без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином та своєчасно, причину неявки суду не повідомив. Представник відповідача ХМР в судове засідання, призначене на 04.07.2016 року не зявився, повідомлений належним чином та своєчасно, а в попередньому судовому засідання заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, надав письмові заперечення, в яких вказує, що після смерті [PERSON] спадкоємцями стали в рівних частинах його дружина [PERSON] та його син [PERSON] Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності на домоволодіння № 57 по вул. Азовська у м. Харкові належить: [PERSON] -27/200 частин, [PERSON] -30/100 частин, [PERSON] -31/100 частин, тобто позивач добросовісно володіє своєю частиною домоволодіння, яка складається з 51/200 частин. Позивач претендувати на спадщину за померлим [PERSON] не може оскільки спадщина була прийнята після його смерті дружиною та сином. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, свідка, дослідивши матеріали справи,\~\~приходить до наступного. Згідно ст. 60 ЦПК України\~\~кожна сторона\~\~зобов'язана довести\~\~ті обставини,\~\~на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що позивач є інвалідом першої групи (а.с. 9), та 26.11.1952 року уклала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище з «Репіної» на «Науменко», зареєстрована та проживає за адресою: [INFO]. (а.с. 6-8, 35-37). Позивач звернулась до 8 ХДНК із заявою щодо оформлення спадщини після смерті [PERSON], який помер 22.06.1959 року, на що їй було надано відповідь, що вона не довела свій родинний звязок зі спадкодавцем, та після померлого залишилася спадщина, яка складається з частини житлового будинку №57 з відповідною частиною надвірних будівель, який знаходиться в м. Харків по вул. Азовській, та 8 ХДНК вже були видані свідоцтва про право на спадщину на 18/100 часток вищевказаного житлового будинку на імя інших спадкоємців. (а.с. 5). З наданих матеріалів інвентаризаційної справи на домоволодіння по вул. Азовська, 57 в м. Харкові вбачається, що на момент 31.01.1966 року на території вищевказаного домоволодіння було розташовано 3 житлових будинки, володільцями яких були: [PERSON] ? частина, [PERSON]- ? частина та [PERSON] ? частина.(а.с. 51). Рішенням від 16.07.1975 року виконавчого комітету Київської районної ради депутатів трудящих були перерозподілені ідеальні долі між співвласниками домоволодіння по вул. Азовській, 57 наступним чином: [PERSON] -31/100 частин замість ? частки домоволодіння, [PERSON]- 30/100 частин домоволодіння, [PERSON] 21/100 частин замість ? частин будинковолодіння, [PERSON] -18/100 частин замість ? будинковолодіння. (а.с. 52). 01.08.1975 року Виконавчим комітетом Київської районної ради депутатів трудящих були видані свідоцтва про право власності на зазначене домоволодіння: на 30/100 частин [PERSON], на 21/100 частин [PERSON] та 18/100 частин [PERSON] (а.с. 53-55). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] помер 22.06.1959 року. Відповідно до ст. 416 ЦК УРСР (в редакції 1922 року), допускається спадкоємство за законом і за заповітом згідно з нижченаведеними статтями в межах загальної вартості спадкового майна не більше 10000 золотих карбованців, з вирахуванням всіх боргів померлого. Ст. 418 вказаного ЦК передбачено, коло осіб, які закликаються до спадкування за обома, вказаними у ст. 416, підставами, обмежується прямими низхідними (дітьми, онуками та правнуками) та пережившою дружиною померлого, а також непрацездатними та неімущими особами, які фактично перебували на повному утриманні померлого не менше одного року до його смерті. Ст. 420 зазначає, що при одержуванні спадщини за законом спадкове майно ділиться на рівні частки між особами, закликаними до одержання спадщини в порядку черговості, зазначеної в першій та третій частині ст. 418. Ст. 429 зазначає, що якщо спадкоємець, присутній в місці відкриття спадщини, на протязі трьох місяців з дня її відкриття не заявить належному нотаріальному органу про відмовлення від спадщини, він вважається таким, що прийняв її. Відповідно до приписів ст. 433, в разі неявки на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини, відмовлення від прийняття спадщини (за винятком випадку, передбаченого ст. 424) чи позбавлення заповідачем права одержання спадщини одного або декількох спадкоємців, їх частка переходить іншим спадкоємцям за законом і ділиться між ними в порядку, встановленому в ст. 420, якщо тільки в заповіті не зазначено, що заповідач лишає все своє майно призначеним ним спадкоємцям. В судовому засіданні встановлено, що позивач не зверталась протягом 6 місяців після смерті [PERSON] до нотаріальною контори з заявою про прийняття спадщини. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно з положеннями ст.. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. На підставі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно приписів ч.1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. 20.03.1976 року Державним нотаріусом 8 Державної нотаріальної контори м. Харкова було видано свідоцтво про право на спадщину по закону після смерті [PERSON], померлого 22.06.1959 року, відповідно до якого в рівних частинах його дружина [PERSON] та син [PERSON] успадкували спадкове майно, яке складається з 18/100 частин домоволодіння, що знаходиться в м. Харкові по вул. Азовській, 57. (а.с. 56). Вказане свідоцтво в порядку ст. 1301 ЦК України, недійсним визнано не було. Відповідно до ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 17.05.1995 року, визнано право власності за [PERSON] та [PERSON] за кожним на 9/200 частин житлового будинку №57 по вул. Азовській в м. Харкові в порядку спадкування за законом після смерті їх матері [PERSON], померлої 11.02.1993 року. (а.с. 58). Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21.11.1997 року встановлений порядок користування домоволодінням та земельною ділянкою в м. Харкові по вул. Азовській, 57. (а.с. 59-60). Відповідно до витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно КП «ХМБТІ» від 31.03.2011 року, право власності на домоволодіння, розташоване за адресою: м. Харків, вул. Азовська, буд. 57 зареєстровано за: [PERSON] на 27/200 частин, [PERSON] на 30/100 частин, [PERSON] на 31/100 частин та [PERSON] на 51/200 частин. (а.с. 61). Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України\~суд\~\~розглядає цивільні справи\~\~не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про визнання права власності за позивачем в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 22.06.1959 року, оскільки спадщина після його смерті вже була прийнята, частина якої також вже прийнята позивачем після смерті її матері [PERSON] та позивачем не зазначено розмір частки, на яку вона бажає визнати право власності, тобто позивачем належним чином не були обгрунтовані свої позовні вимоги. У відповідності з ч.1, п. 5 ч. 2 ст.234 ч. 2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом невизначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] дійсно є батьком позивачки, та позивач все своє життя проживала у житловому будинку №57 по вул. Азовській в м. Харкові. Але, звертаючись до суду з позовними вимогами щодо встановлення факту родинних відносин між померлим [PERSON] та позивачем встановлено, що метою встановлення факту родинних відносин є визнання права власності в порядку спадкування за законом на частину житлового будинку № 57 по вул. Азовській в м. Харкові, а саме набуття права власності та оформлення своєї частини домоволодіння у відповідних органах реєстрації. Враховуючи, що встановлення факту родинних відносин обґрунтовувалося необхідністю визнання права власності на частину вказаного домоволодіння, а ці вимоги позивачем не доведені, тому суд вважає, що в цій частині позову слід також відмовити.

Outcome: dismissed