Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

08.08.2013 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] їх не повнолітніх дітей про усунення перешкод у користуванні правом власності та визнання осіб такими, які втратили право користування житловим приміщенням. Обгрунтовуючи свої вимоги позивачка зазначила, що на підставі ухвали Краматорського міського суду Донецької області від 08.04.2009 року вона є власником будинку [ADDRESS]. У даному будинку з 02.04.2013 року зареєструвалися відповідачі разом з дітьми, які в майбутньому бажали придбати цей будинок. Тобто відповідачі проживали в будинку позивачки з 02.04.2013 року. В подальшому відповідачі відмовилися купувати будинок та 15.07.2013 року залишили його. Тобто з 15.07.2013 року та по теперішній час відповідачі з дітьми за вказаною адресою не проживають, житлом не користуються без поважних причин, власних речей там не зберігають, обов'язки по утриманню житла не здійснюють, однак в добровільному порядку з реєстрації не знімаються, чим перешкоджають позивачці вільно здійснювати своє право власності щодо житла. Відповідачі з дітьми фактично мешкають за адресою [ADDRESS]. 27.07.2013 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] разом з позивачкою прийшли до СГІРФО Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області з наміром знятися з реєстрації з будинку, написали заяви, але в останній момент відмовилися їх подавати та пішли. Позивачка просить суд визнати відповідачів з дітьми такими, що втратили право користування житлом у будинку [ADDRESS]. У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала та пояснила, що вона разом з її чоловіком дійсно домовлялася з позивачкою придбати її будинок по [ADDRESS]. З цією метою вони віддали позивачці завдаток, а вона їх зареєструвала у своєму будинку. Згодом позивачка передумала продавати їм будинок та попросила відповідачку разом з сім'єю з'їхати з будинку. На той момент вона припинила стосунки з чоловіком та він виїхав з будинку раніше, а потім вона разом з дітьми переїхала до своїх батьків. З реєстрації вона відмовляється зніматися, оскільки позивачка відмовилася повертати їй завдаток. У будинку по [ADDRESS] вона проживати не бажає, оскільки не збирається його купувати за ту ціну, яку просить позивачка. Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки відповідачка разом дітьми вже тривалий час добровільно не мешкають у спірному будинку та мешкати там не збираються. На підставі цього вважає, що позбавлення відповідачів та їх дітей права користування будинком позивачки ніяк не порушить права неповнолітніх. Вислухавши думки сторін, проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що на підставі ухвали Краматорського міського суду від 08.04.2009 року позивачці на праві особистої власності належить будинок [ADDRESS]. Відповідно до довідки виконавчого комітету Ясногорської селищної ради та домової книги у [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та неповнолітні [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні їм права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право звертатися з до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як встановлено в судовому засіданні та визнано сторонами відповідачі разом з їх неповнолітніми дітьми добровільно з 15.07.2013 року у [ADDRESS] не мешкають, житлом не користуються до теперішнього часу, власних речей там не зберігають, обов'язки по утриманню житла не здійснюють, проживають за адресою [ADDRESS] без реєстрації та у [ADDRESS] мешкати не бажають. Таким чином, суд вважає, що відповідачів [PERSON] та [PERSON] необхідно визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою [ADDRESS], оскільки будь-яких підстав для збереження за ними вищевказаного жилого приміщення, передбачених ст. 71 ЖК України, в судовому засіданні не встановлено. Згідно ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, а також особи у віці від десяти до чотирнадцяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Відповідно до Правил реєстрації фізичних осіб малолітні та неповнолітні діти повинні бути зареєстровані разом з тим з батьків, з ким постійно проживають. Враховуючи те, що малолітні [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], постійно проживають разом з матір'ю [PERSON], то їх реєстрація повинна бути за місцем її проживання, у зв'язку з чим визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом по [ADDRESS], веде до аналогічних наслідків щодо дітей. На підставі викладеного,

Outcome: approved