Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

07 листопада 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до до [PERSON] про визнання спадкоємцем четвертої черги за законом на спадкове майно [PERSON], який помер 25.07.2010 року, у вигляді 1/6 частини квартири [ADDRESS], обґрунтовуючи його наступним. 25.07.2010 року помер [PERSON], який постійно проживав [INFO] про що зроблено актовий запис №1489, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності в рівних частинах, тобто по 1/3 частині кожному: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло №748/п від 08.04.1997 року, виданого управлінням міського майна Маріупольської міської ради. Після смерті матері [PERSON], 09.06.1998 року, позивач спадкувала належну частину квартири матері. Своє дівоче прізвище змінила на [PERSON] у звязку із реєстрацією шлюбу. [PERSON] залишив заповіт17.12.2005, який посвідчений нотаріусом заповів належну його частину квартири [ADDRESS] своєму сину [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] помер 05.02.2009 року. Спадок після смерті [PERSON] позивач прийняла, оскільки постійно проживала зі спадкодавцем. Звернулась до Першої маріупольської державної нотаріальної контори з питань оформлення спадкових прав, нотаріусом розяснено що може бути видано свідоцтво про право власності за заповітом на 1/6 частини квартири, на частину яка залишилась - 1/6 відкрилась спадщина за законом. Фактично постійно проживала зі спадкодавцем [PERSON]ГГ. однією сімєю з дати свого народження. [PERSON] був одружений на її бабці [PERSON] та вони проживали однією сімє з матірю позивача [PERSON]. Після смерті в 1993 році [PERSON], [PERSON] та [PERSON] залишились проживати однією сімєю до дати його смерті. Інших рідних у спадкодавця не було Проживаючи однією сімєю у спірній квартирі, зі спадкодавцем були однією сімєю вели спільне господарство, мали єдиний сімейний бюджет, проявляли турботу один про одного, здійснювали необхідних догляд, сумісно проводила сплату комунальних послуг. Після смерті [PERSON] поховала його за особисті кошти. Тобто однією сімєю проживали більше пяти років. Відповідач [PERSON] з яким перебуває у зареєстрованому шлюбі став проживати в сімї позивача з березня 2006 року, тим самим однією сімєю з спадкодавцем більше пяти років до часу відкриття спадщини не проживав. Тому звернулась до суду. \~Позивач в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву з проханням про розгляд справи у її відсутність, зазначивши, що на заявлених позовних вимогах наполягає та просе їх задовольнити. Представник позивача адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги повністю підтримала. В подальшому надала заяву про розгял справи за її відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням про розгляду справи у його відсутність та не заперечує проти задоволення позовних вимог. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надал свідчення щодо проживання разом позивача із спадкодавцем [PERSON] тривалий час, понад п'ять років. Суд, заслухавши представника позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі, з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії 1-НО №018522 виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області 05.08.2005 року, між [PERSON] та [PERSON], 01.06.1983 року укладено шлюб, після реєстрації шлюбу прізвище [PERSON] [PERSON] (а.с. 12) Відповідно свідоцтва про народження [PERSON], її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). У особовому рахунку №2022-22, у квартирі №6 будка №30 по вул. Зелінського у м.Маріуполі (ордер «2218 від 27.07.1970 року) станом на 19.10.2016 року зареєстровані: [PERSON] з 11.01.1985 та [PERSON] з 14.03.2006, також були зареєстровані: з 24.01.1969-10.08.2010 [PERSON] квартировинаймач, з 24.04.1969 15.05.1993 [PERSON] дружина, з 24.04.1969 27.03.1984 [PERSON] син, з 12.08.1983 по 12.06.1998 [PERSON] донька (а.с.17) Відповідно свідоцтва про смерть виданого 09.06.1998 року Жовтневим відділом реєстрації актів громадського стану м.Маріуполя Донецької області [PERSON] померла 09.06.1998 року. Після смерті [PERSON] спадкоємцем майна стала [PERSON] донька, а саме 1/3 частка трикімнатної квартири номер 6, що розташована у будинку 30 по вулиці Зелінського в місті Маріуполь. Відповідно свідоцтва про смерть серії І-НО №364826 виданого Виконкомом Бердянського сільської ради Першотравневого району Донецької області 06.02.2009 року, [PERSON] 05.02.2009 року помер. Відповідно свідоцтва про смерть серії І-НО №475567 виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області 26.07.2010 року, [PERSON] 25.07.2010 року помер. У матеріалах спадкової справи міститься заповіт [PERSON] (ВКС№524160), у якому зазначено, що останній на випадок своєї смерті зробив розпорядження, зокрема на належну частку квартири за номером шість, розташовану по вулиці Зелінського у будинку номер 30 в м.Маріуполі, заповів [PERSON], [PERSON] в рівних частках кожному. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру після смерті [PERSON] відкрилась спадкова справа, заведена Першою маріупольською державною нотаріальною конторою №59696355. З заявою про прийняття спадщини за смерті [PERSON] звернулась [PERSON]. У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 р. зазначено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення факту, що має юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права, які можуть вплинути на права та обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців спору між ними». Згідно до ч. 2, ч. 4 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. У відповідності до статей 1216, 1217, 1220, 1221, 1222 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, спадщина відкривається внаслідок смерті особи в цей же день, за останнім місцем проживання спадкодавця. Відповідно до ст.1217 ЦК встановлено, що спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Так, відповідно до ст. 1264 ЦК України право на спадкування за законом четвертої черги мають особи, яки мешкали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш 5 років до часу відкриття спадщини. У відповідності до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, у разі якщо він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або він подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, згідно ч.1 ст.1270 ЦК України, якщо він не заявив про відмову від неї. Таким чином, оскільки [PERSON] мешкала з померлим [PERSON] однією сім'єю не менш 5 років до часу відкриття спадщини, суд визнає, що позивач є спадкоємцем за законом четвертої черги після смерті [PERSON], тому заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, задовольняючи позов, суд виходить із положень ст. 1 ЦПК України, відповідно до яких задачами цивільного судового провадження є захист порушених та невизнаних прав свободі та інтересів фізичних осіб, зокрема [PERSON] щодо спадкового майна після смерті [PERSON]. Судом встановлено, що задоволення позову не порушує права інших громадян.\~\~ Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved