Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

08.02.2016 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким скасувати розпорядження [PERSON] районної адміністрації Одеської міської ради від 19.11.2013 року № 552 «Про поділ обєкту нерухомого майна по вул. Новгородська, 26-Г». Стягнути на користь [PERSON] з відповідача судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що приватний житловий будинок № 26-Г по вул. Новгородська в м. Одесі знаходиться в приватній спільній частковій власності та до комунальної власності не має будь-якого відношення, тому розгляд питань щодо відносин по розпорядженню частками приватного будинку не входить до компетенції районних адміністрацій, а регулюються нормами цивільного права. Крім того позивач стверджує, що в заяві від 05.11.2013 року № М-1677 підпис від її імені виконано не нею, про написання та подання вказаної заяви їй відомо нічого не було. 24.03.2016 року до канцелярії суду надійшла заява [PERSON] про доповнення позовних вимог, відповідно до якої позивач, посилаючись на вимоги статей 21 та 393 ЦК України, просила визнати незаконним вищевказане розпорядження. Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. У судове засідання зявився представник позивача [PERSON] [PERSON], позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] районної адміністрації Одеської міської ради [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, вказуючи на те, що [PERSON] районна адміністрація діяла у повній відповідності до вимог закону. Інші сторони по справі у судове засідання не зявились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору дарування від 27 лютого 2004 року посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON]О, реєстраційний номер 444, належить 32/100 частин житлового будинку № 26-Г, що знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Новгородська. Іншими співвласниками житлового будинку № 26-Г, що знаходиться за адресою м.Одеса, вул. Новгородська є: [PERSON] та [PERSON], яким на підставі договору дарування від 21 грудня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], належить в рівних частках кожному 9/25 частин будинку, а також [PERSON], так як заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14.07.2015 року визнано недійсним договір дарування 41/50 частин домоволодіння по вулиці Новгородській № 26 -Г в місті Одесі, що був укладений між [PERSON] та [PERSON], від 07 липня 2006 року, посвідчений державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] 07 червня 2013 року Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради було надано Висновок № 419446.63.13 щодо технічної можливості поділу обєкту нерухомого майна, розташованого за адресою: вул. Новгородська, № 26-Г, відповідно до якого за технічними показниками обєкт може бути поділено. Вказаний висновок виконаний у відповідності вимогам Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженою Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 року. 05 листопада 2013 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулись до [PERSON] районної адміністрації Одеської міської ради з заявою про затвердження проекту поділу домоволодіння за адресою м. Одеса, вул. Новгородська, 26-Г згідно висновку КП «БТІ» Одеської міської ради № 419446.63.13 від 07.06.2013 року. Позивач стверджує, що вказану заяву вона не підписувала, так як 05 листопада 2013 року вона знаходилась на своєму робочому місці в ломбарді «Советский», який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 6. На підтвердження чого надає дані «Книги обліку розрахункових операцій» про звіт розрахункових операцій від 05.11.2013 року. Однак, суд критично ставиться до вказаних тверджень так як вищевказана заява хоча і подана до [PERSON] районної адміністрації ОМР 05.11.2013 року, що вбачається зі штампу та вх. № М-1677, проте датована 23.10.2013 роком. Тобто в період з 23.10.2013 року по 05.11.2013 рік позивач в будь-який час могла підписати вказану заяву. Крім того, суд звертає увагу на те, що жодних належних доказів того, що вона не підписувала вказану заяву (зразків почерку в інших документах, експертних висновків тощо) позивач не надала, з клопотаннями про призначення судової почеркознавчої експертизи до суду не зверталась, а від так не спростувала недостовірності її підпису на вищевказаній заяві. Також суд враховує, що окрім довідки Адресного реєстру м. Одеси, оригіналу висновку КП «БТІ» ОМР до [PERSON] районної адміністрації були надані правовстановлюючі документи, копії технічних паспортів та копії паспортів та кодів громадян України, серед яких й документи позивача, які окрім неї ніким не могли бути предоставлені. За ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. ст. 58-59 ЦПК України докази по справі повинні бути належними та допустимими, та не грунтуватися на припущеннях. Згідно ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В порушення вищевказаних норм, позивач не надала суду належних та допустимих доказів того, що вона не підписувала вказану заяву про затвердження проекту поділу домоволодіння, а відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. 19 листопада 2013 року [PERSON] районною адміністрацією Одеської міської ради було прийнято рішення № 552 «Про поділ обєкту нерухомого майна по вул. Новгородська № 26-Г», яким: 1. Затверджено висновок КП «БТІ» Одеської міської ради № 419446.63.13 від 07.06.2013 року щодо технічної можливості поділу обєкту нерухомого майна, розташованого за адресою: вул. Новгородська, № 26-Г. 2. Запропоновано оформити право власності у встановленому законом порядку на обєкти нерухомого майна: - № 26-Г/1 по вул. Новгородська, який складається з житлового будинку літ «Л»: 1-1 - коридор 4,8 кв.м.; 1-2 кухня-столова 27,7 кв.м.; 1-3 коридор 3,7 кв.м.; 1-4 санвузол 8,1 кв.м.; 1-5 сауна 4,4 кв.м.; 1-6 житлова 9,0 кв.м.; 1-7 підсобне 1,9 кв.м.; І- тераса 22,9 кв.м; 1-8 коридор 9,9 кв.м.; 1-9 санвузол 6,5 кв.м.; 1-10 житлова 20,2 кв.м.; 1-11 веранда 22,9 кв.м.; 1-12 житлова 20,6 кв.м.; 1-13 підсобне 2,3 кв.м.; житловою площею 49,8 кв.м.; загальною площею 164,9 кв.м. гр.. [PERSON] та [PERSON], - 1 ціле; - № 26-Г по вул. Новгородська, який складається з житлового будинку літ. «Г» : 4-2 житлова 23,2 кв.м.; 4-6 кухня 8,0 кв.м.; загальною площею 31,2 кв.м., житловою площею 23,2 кв.м., гр.. [PERSON], що складає 15/100 частин домоволодіння; - № 26-Г по вул. Новгородська, який складається з житлового будинку літ. «Г» :4-1 коридор 4,2 кв.м.; 4-3 житлова 9,4 кв.м.; 4-4 житлова 11,2 кв.м.; 4-5 кухня 6,3 кв.м.; 4-7 санвузол 2,8 кв.м.; загальною площею 33,9 кв.м., житловою площею 20,6 кв.м.; в житловому будинку літ. «Э»: 1-1 - коридор 4,5 кв.м.; 1-2 кухня 9,2 кв.м.; 1-3 санвузол 2,8 кв.м.; 1-4 житлова 17,3 кв.м.; 1-5 - житлова 9,2 кв.м.; І котельня 3,9 кв.м.; ІІ гараж 32,1 кв.м., загальною площею 112,9 кв.м., житловою площею 47,1 кв.м., сараї «Ш,Щ», гр.. [PERSON], що складає 85\\100 частин домоволодіння. В своїй позовній заяві позивач зазначає, що розгляд питань щодо відносин по розпорядженню частками приватного будинку, не входить до компетенції районних адміністрацій. Проте суд зазначає, що вказані твердження не відповідають дійсності так як п. 3.2.4 «Положення про [PERSON] районну адміністрацію Одеської міської ради», затвердженого рішенням Одеської міської ради № 384-VІ від 28.03.2011 року, (в редакції чинної на час затвердження) в тому числі передбачено, що у галузі житлово-комунального господарства райадміністрація видає розпорядження про: затвердження розподілу часток жилих приміщень та господарських споруд, а також розділу та виділу. Суд приходить до висновку про те, що вищезазначене розпорядження було винесено з урахуванням розділу другого Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №55 від 18.06.2007 року та в межах повноважень районної адміністрації, визначених Положенням про [PERSON] районну адміністрацію Одеської міської ради. Статтею 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси. Згідно вимог статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди. Однак, згідно Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №54515675 від 03.03.2016 року вбачається, що на теперішній час за позивачем [PERSON] на праві спільної часткової власності все також зареєстровано 32\\100 частин житлового будинку № 26-Г по вулиці Новгородська в місті Одесі, отже не зрозуміло, яке порушене право захищає позивач звернувшись до суду з вказаним позовом, враховуючи те жодних зменшень житлової площі чи площі земельної ділянки, якою користується позивач, у судовому засіданні вставлено не було і на вказані обставини позивач не посилалась. Частиною першою\~статті 11 Цивільного процесуального кодексу України\~встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями ст. 3 ч. 1 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За приписами п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Частиною 1 статті 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право (ч. 1 та 2 ст. 16 ЦК України).

Outcome: dismissed