Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

10.03.2017 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський банк розвитку» (далі ПАТ «ВБР») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВБР» звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Вимоги позивача мотивовано неналежним виконанням позичальником, її поручителем, своїх договірних зобов'язань. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав письмову заяву, в якій підтримав позовні вимоги повністю, просив здійснювати розгляд справи без участі його представника. Відповідач [PERSON] до суду не з'явилась, направлені на її адресу процесуальні документи повернулись на адресу суду з відміткою пошти про неможливість вручення через відсутність адресата. Разом з тим, [PERSON] про зміну свого місця проживання органи реєстрації та кредитора не повідомляла. При даних обставинах, відповідно до п.5 ст.74 ЦПК України, судові повістки слід вважати врученими. Відповідач [PERSON] судову повістку отримала особисто, однак, в судове засідання не з'явилась, про причини неявки.не повідомила При даних обставинах суд вважає за можливе розглянути справу за наявними документами. Розглянувши матеріали справи, судом встановлено 04.06.2013 року між ПАТ «ВБР» та [PERSON] укладено кредитний договір № IKCASHSTG.12835.002. Відповідно до п.п. 1.1-1.9 кредитного договору позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у вигляді строкового кредиту у розмірі 11000,00 грн. на споживчі потреби, строком до 03.06.2016 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,001% річних та сплатою комісії за надання кредитних ресурсів у розмірі 4,00% від суми кредиту по договору щомісяця у період сплати. Відповідач [PERSON] зобов'язався щомісячно, в період сплати передбачений кредитним договором, надати Банку кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості у розмірі встановленого графіком погашення, зазначеного в п. 2.5. Кредитного договору. В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором № IKCASHSTG. 12835.002. від 04.06.2013 року між ПАТ «ВБР» та [PERSON] 04.06.2013 р. укладено договір поруки № PX029031.12842.004, згідно якого [PERSON] зобов'язується відповідати перед позивачем за виконання Відповідачем-1 [PERSON] зобов'язань, щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, визначним кредитним договором. Згідно п.6. договору поруки у випадку невиконання Відповідачем-1 будь-якого зобов'язання за кредитним договором, Відповідач-1 і Відповідач-2 відповідають перед Банком, як солідарні боржники. Порука припиняється через пять років з дати настання терміну повернення кредиту (п. 14 договору). Банк виконав свої зобов'язання відповідно до умов кредитного договору в повному обсязі, про що свідчить заява на видачу готівки № 195844 від 04 червня 2013 р. Від отримання кредитних коштів позичальник не відмовлялась. Однак в порушення умов договору, відповідачпозичальник свої зобовязання виконувала з порушенням строків та не в повному обсязі. Направлені на адресу позичальника, її поручителя вимоги про повернення отриманих коштів залишені без відповіді та задоволення. За твердженням позивача, внаслідок невиконання позичальником своїх зобов'язань, [PERSON] заборгувала банку: 8277,79 грн. тіла кредиту; прострочена заборгованість за процентами по кредиту - 84,22 грн.; прострочена заборгованість за комісією по кредиту - 14846,12 грн.; сума заборгованості за пенею та/або штрафами - 550,34 грн. Заперечень щодо визначеного банком розміру основного зобов'язання та відсотків за користування кредитом, та штрафу відповідачем не зазначено. Невиконання позичальником своїх зобов'язань по кредитному договору стало підставою для звернення позивача до суду з позовом про відновлення його порушених прав. Оцінивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог. Відповідно доч.1ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Змістом пункту 3 частини 1 статті 129 Конституції України, ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Поданими доказами, незапереченими відповідачем частково доведено обґрунтованість заявлених вимог. Так, за змістом ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку . Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому, стаття 525 ЦК України, встановлює недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України). Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У відповідності до ч.1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, відповідно до ч.2 ст. 639 ЦК України, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Як вбачається з матеріалів справи між позивачем та відповідачами виникли правовідносини, які мають ознаки кредитного договору забезпеченого порукою. Приписи ч.1 ст. 1054 ЦК України встановлюють, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України). Статтею 1049 ЦК України, на позичальника покладено обовязок повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то згідно з ч. 2. ст. 1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За договором поруки поручитель, згідно з ст. 553 ЦК України, поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ч.2 ст. 553 ЦК України, порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, в силу ст. 554 ЦК України, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Приписами ч.4 ст. 554 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Статтею 555 ЦК України передбачено право поручителя висунути проти вимоги кредитора заперечення, які міг би висунути сам боржник, за умови, що ці заперечення не пов'язані з особою боржника. Поручитель має право висунути ці заперечення також у разі, якщо боржник відмовився від них або визнав свій борг. В порядку ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників), в порядку ст. 543 ЦК України, кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Як зазначалось вище, кредитним договором передбачено обов'язок позичальника, забезпечений зобов'язанням поручителя повернення кредитних коштів, сплати відсотків за користування кредитом. Однак, в порушення приписів перелічених норм, за період з дати отримання кредиту по 28 лютого 2017 року [PERSON] заборгувала банку: 8277,79 грн. тіла кредиту; прострочена заборгованість за процентами по кредиту - 84,22 грн.; прострочена заборгованість за комісією по кредиту - 14846,12 грн.; сума заборгованості за пенею та/або штрафами - 550,34 грн. Доказів на підтвердження внесення передбачених кредитним договором платежів станом на час розгляду справи в суді, чи припинення зобов'язання в інший спосіб, відповідачами не представлено. Зважаючи на усе вищезазначене, позовні вимоги про стягнення з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь банку 8277,79 грн. тіла кредиту; простроченої заборгованості за процентами по кредиту - 84,22 грн.; простроченої заборгованості за комісією по кредиту - 14846,12 грн. слід задовольнити. Належних та допустимих доказів, які доводять відсутність вини боржника, її поручителя в порушенні зобов'язання відповідачами не зазначено. Згідно з ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. За змістом ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання (ст. 550 ЦК України). Предметом неустойки відповідно до ст. 551 ЦК України, може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.(ч.3 ст. 549 ЦК України). Поряд з цим, ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції встановлено заборону нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України N 1275-р від 2 грудня 2015 р. «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», с. Улакли, Великоновосілківського району, Донецької області, де проживає боржниця, включено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Враховуючи приписи перелічених норм, беручи до уваги дату виникнення зобов'язання, вказаний позивачем період нарахування в задоволенні вимог про стягнення 550,34 грн. штрафу, нарахованого після накладення мораторію на нарахування штрафних санкцій задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачений судовий збір відшкодовується позивачу за рахунок відповідачів пропорційно до задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial