Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-05 00:00:00

08 лютого 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Піщанської сільської ради, в якому просить визнати житловий будинок за [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя, визнати за нею право власності на ? частину вказаного нерухомого майна, а також визнати за нею право власності на ? частину зазначеного житлового будинку, в порядку спадкування за законом, після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO] року. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 30.07.1977 року одружилася з [PERSON]. На той час останній вже мав земельну ділянку за адресою [ADDRESS], площею 0,2500га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд, на якій побудував власний будинок. Під час перебування у шлюбі, на зазначеній земельній ділянці вони разом за сумісні кошти до 1986 року добували житловий будинок та інші господарські будівлі та споруди, постійно проживали разом як чоловік і дружина в збудованому будинку та вели спільне господарство. [INFO] року її чоловік [PERSON] помер. Після його смерті, позивач прийняла спадщину, їх спільний син [PERSON] відмовився від прийняття спадщини на користь матері. У грудні 2017 року позивач отримала свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на земельні ділянки, однак державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Крутько Л.П. відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті чоловіка [PERSON], на житловий будинок [ADDRESS], у зв'язку з відсутністю документа, що посвідчує право власності спадкодавця на спадковий будинок. Між тим, позивач зазначає, що оригінал документа, що посвідчує право власності [PERSON] на вищезазначений будинок було втрачено, не залишилися й копії цього документу, а отримати дублікат правовстановлюючого документу на даний час не можливо. Належність на праві спільної власності позивачу та її чоловікові будинку та споруд, що розташовані по [ADDRESS] підтверджуються багатьма документами, виданими компетентними органами, оригінали яких знаходяться у позивача, однак остання позбавлена можливості надати нотаріусу оригінал правовстановлюючого документу на будинок, що унеможливлює оформити її спадкові права, тому звернулася до суду з зазначеним позовом. Ухвалою суду від 08 лютого 2018 року відкрите провадження у справі. За результатами підготовчого провадження відповідною ухвалою суду справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представник відповідача Піщанської сільської ради в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового засідання був повідомлений належним чином, відзиву на позов не подав, причину неявки суду не повідомив, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи. Представник третьої особи - Новомосковської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового засідання був повідомлений належним. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Суду подано копію свідоцтва про смерть [PERSON], у відповідності до якого останній помер [INFO] року (а.с.11). Після смерті [PERSON] Новомосковською районною державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 292/2014, у відповідності до якої, єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину, після смерті [PERSON] являється дружина померлого - [PERSON], син померлого - [PERSON] відмовився від прийняття спадщини на користь його дружини - [PERSON]. Як вбачається з матеріалів спадкової справи, 05.12.2017 року державним нотаріусом Крутько Л.П. було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті чоловіка [PERSON], на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з відсутністю документа, що посвідчує право власності спадкодавця на спадковий будинок (а.с.13). У відповідності до ст.392 ЦК України, яку суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин, як норму права, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, а спадкоємець, який прийняв спадщину, в розумінні ч.1 ст. 1218 ЦК України, має право вимагати визнання за ним права власності на спадкове майно в судовому порядку. Згідно довідки КП «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації ДОР» від 20649/17 від 03.11.2017 року правова документація на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] - не виготовлялася, право власності на будинок не зареєстроване (а.с.21). Поряд з цим, суду надано копію свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах, виданого виконкомом Новомосковської районної ради депутатів, яке містить план земельної ділянки, яку рішенням виконкому районної ради від 12.09.1975 року № 323, виділено в користування [PERSON] та яким погоджено проект забудови житлового будинку та споруд на земельній ділянці під забудову, відведеної із присадибних земель радг. ім. Жданова в с. Новоселівка Новомосковського району, строк закінчення будівництва зазначено вересень 1978 року. Згідно технічного паспорт у на житловий будинок № [ADDRESS], виготовленого станом на 17.09.1988 року, всі будівлі та споруди на території домоволодіння збудовані його власником в період з 1969 по 1986 роки, всі побудови введені в експлуатацію, в порядку, передбаченому законодавством (а.с.12-14). Будівництво будинку було закінчене в 1978 році, про що свідчить акт свідоцтва на забудову садиби, а тому новостворене нерухоме майно, не являється самочинним будівництвом. Відповідно до пункту 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності реєстрації таких прав, відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. По об'єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05.08.1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку, що складається БТІ. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу, яка втратила чинність 13 грудня 1995 року, та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно, затверджене Міністерством юстиції України 07.02.2002 року № 7/5, зареєстроване і Міністерстві юстиції України 18.02.2002 року за № 157/6445. Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу, реєстрація будинків проводили органи БТІ виконкомів місцевих рад. Об'єктами реєстрації були будинки і домоволодіння з окремим порядковим номером в межах міст та сіл, що належали , в тому числі громадянам на праві особистої власності. Інструкція втратила чинність 13 грудня 1995 року. В матеріалах спадкової справи міститься копія свідоцтв про право на спадщину за законом, посвідчених державним нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори Крутько Л.П., у відповідності до яких [PERSON] після смерті чоловіка отримала у спадок дві земельні ділянки, які розташовані за адресою: [ADDRESS]. Однак, як зазначалася вище, цим же нотаріусом позивачу відмовлено у видачі свідоцтво про право на спадщину за законом на спадковий будинок, оскільки останньою не представлені оригінали правовстановлюючих документів. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з 30 липня 1977 року знаходився в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.7). Згідно довідки Піщанської сільської ради № 4033 від 09.11.2017 року [PERSON] постійно проживав та був зареєстрований на момент смерті - [INFO] року в [ADDRESS] разом з дружиною [PERSON], сином [PERSON](а.с.22). Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Такі ж роз'яснення містяться у і п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним, та про поділ спільного майна подружжя». Зокрема, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу , відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Зазначеним вище свідоцтвом про забудову стверджується, що спірне нерухоме майно набуте чоловіком та дружиною в період шлюбу, а тому повинно бути визнане спільною сумісною власністю подружжя. Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до спадкоємців. У відповідності до ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. В судовому засіданні не надано жодного доказу про існування між подружжям будь-якої домовленості щодо часток у спільному майні подружжя, як і не встановлена наявність шлюбного договору, а тому суд вважає, що даний об'єкт нерухомості є спільною сумісною власністю подружжя, частки у житловому будинку з надвірними побудовами за [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] є рівними, дружина померлого - [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON], а тому відповідно до ст.1216 ЦК України, до неї перейшло таке ж право власності, у повному обсязі, яке набув спадкодавець. На підставі викладеного,

Outcome: approved