Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

08 липня 2020 року позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 23 липня 2004 року, вона є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, у належному їй домоволодінні, зареєстровано її сина [PERSON] , який є відповідачем у справі. Фактично відповідач з середини 2007 року не проживає у домоволодінні, комунальні платежі не сплачує і не утримує його, а реєстрація відповідача порушує права позивача, як власника нерухомого майна, на свій розсуд розпоряджатися ним. У зв`язку з чим, позивач, посилаючись на положення ст. 405 ЦК України, просила суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 01 жовтня 2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін і відкрито провадження у справі (а.с. 23-24). У судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, останнім було подано до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с. 28), у зв`язку з чим, суд вважає можливим провести розгляд справи за їх відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не подавав. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до переконання, що позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом установлено, що позивач [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу будинку від 23 липня 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори Ріхтер Н. В., зареєстрованого в реєстрі за № 1-1530 та на підставі Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, реєстраційний № 6655084 від 26 серпня 2004 року, які надані суду у засвідчених представником позивача копіях, є власником житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10-11). Відповідно до довідки Губиниської селищної ради № 825 від 08 липня 2020 року, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані та проживають - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та зареєстрований - [PERSON] , [INFO] , однак за цією адресою останній не проживає (а.с. 13). Разом з тим, факт не проживання відповідача [PERSON] з 2007 року у будинку [ADDRESS] підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов, за підписами мешканців будинків [ADDRESS] , [ADDRESS] - [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14). Згідно з довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області № 2841/2 від 03 серпня 2020 року, наданою на запит суду, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21). Згідно зі ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частинами 1, 2 статті 319 ЦК України установлено, що власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Положеннями ст. 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, судом установлено, що відповідач [PERSON] без поважних причин не проживає більше одного року в будинку [ADDRESS] , де право власності належить позивачеві, але з реєстрації не знявся, доказів поважності причин не проживання відповідач суду не надав. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] порушує права позивача як власника будинку, оскільки позивач не може вільно розпоряджатися належним їй нерухомим майном, і може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved