Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

09.10.2017 [PERSON], звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, зареєстрованого 30 квітня 2014 року в Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції з [PERSON], актовий запис № 394. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 30 квітня 2014 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від цього шлюбу у них є неповнолітня донька Марія, [INFO]. Причиною розірвання шлюбу позивач зазначає, що сімейне життя не склалося в зв?язку з тим, що у них з відповідачем за позовом різні погляди на життя. Шлюбні відносини припинені з жовтня 2014 року та з відповідачем за позовом вони почали проживати окремо. Ніякої участі в вихованні та забезпеченні дитини відповідач не бере. Позивач [PERSON] вважає, що спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу не можливе, подальше спільне проживання та збереження шлюбу суперечитиме її інтересам. Відповідач звернувся до суду з клопотанням про надання строку на примирення. Ухвалою суду від 30.11.2017 сторонам по справі було надано строк на примирення терміном на два місяці, але примирення між сторонами досягнуто не було. Позивач в судове засідання не з?явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав просив їх задовільнити, проти винесеного заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, заяву про розгляд справи у його відсутність не подавав, про місце та час розгляду справи належно повідомлений за адресою місця проживання, зареєстрованої у встановленому законом порядку відповідно до п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України (а.с. 34 та а.с.35). Враховуючи згоду позивача суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст.223 ч.4 ЦПК України та ухвалення заочного рішення відповідно до ст.280 ЦПК України. В зв?язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ст..247 ч.2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 30 квітня 2014 року позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище Микільченко) та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб в Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 394 (а.с.3). Від шлюбу є неповнолітня дитина дочка [PERSON] (а.с.4). Сторонам по справі було надано строк на примирення терміном на два місяці, але примирення між сторонами досягнуто не було. Позивач наполягає на задоволенні судом заявлених позовних вимог оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б її інтересам. Відповідно до положень частини 1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до положень статті 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач [PERSON] заявила, що вона бажає після розірвання шлюбу іменуватися прізвищем «Цись», суд вважає за необхідне залишити позивачу прізвище «Цись». Відповідно до пункту 1 частини 2 та частини 6 статті 141 ЦПК України стягнути із [PERSON] на користь на користь [PERSON] 640 гривень 00 копійок судового збору сплаченого позивачем при зверненні до суду (а.с.1).

Outcome: approved