Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

09.12.2016 позивач звернулась до суду із позовом до Потіївської сільської ради Радомишльського району Житомирської області про визнання права власності за заповітом на земельні ділянки після смерті [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, інших спадкоємців на дане майно немає, тому просить суд визнати за нею у порядку спадкування право власності на зазначене спадкове майно. У судове засідання сторони не з'явились, надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Враховуючи вищевикладені обставини, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. За змістом ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст.ст. 59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] у с. Потіївка Радомишльського району Житомирської області (а.с.6). 23.03.2015 [PERSON] склала заповіт, згідно якого належні їй земельні ділянки заповіла [PERSON] (а.с.9). [PERSON] померла [INFO] у віці 94 років у с. Нова Буда Радомишльського району Житомирської області, що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 25.03.2016 [NUMBER] (а.с.10). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої серед іншого входить: - право власності на земельну ділянку розміром 3,4507 га, кадастровий номер [NUMBER], цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Ново-Будської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, та належала [PERSON] згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку від 02.04.2004 [NUMBER], нормативна грошова оцінка - 36 837,90 (а.с.7,20); - право власності на земельну ділянку розміром 0,8556 га, кадастровий номер [NUMBER], цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Ново-Будської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, та належала [PERSON] згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку від 02.04.2004 [NUMBER], нормативна грошова оцінка - 6 591,39 (а.с.8,19). Як зазначає [PERSON] у позовній заяві, оформити спадкові права на вищевказане майно вона не має можливості, адже оригінали зазначених державних актів втрачено, про що дано оголошення у газеті «Зоря Полісся» № 38 від 16.09.2016 (а.с.21). У матеріалах спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON] знаходиться заява [PERSON] про прийняття спадщини (спадкова справа а.с.4). У відповідності до тексту Листа від 17.01.2017 № 39/02-14, державним нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право власності на спадщину на спадкове майно. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1222, ч. 3 ст. 1223 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Як вбачається з ч. 1 п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця Державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність належних правових підстав для визнання права власності позивачів на оспорювані земельні ділянки, а відтак позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved