Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

07 серпня 2020 року до Носівського районного суду Чернігівської області надійшла позовна заява АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 14 березня 2012 року в розмірі 48998 грн. 77 коп. та 2102 грн. 00 коп. судових витрат. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 14 березня 2012 року між сторонами було укладено кредитний договір б/н, згідно з яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, викладеними на банківському сайті, складає між ним та банком договір. Відповідач належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконував, у зв`язку з чим станом на станом на 21 квітня 2020 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 48998 грн. 77 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом - 30759 грн. 48 коп., в т. ч. заборгованість за простроченим тілом кредиту - 30759 грн. 48 коп., та нарахованої пені у розмірі 18239 грн. 29 грн. Ухвалою судді Носівського районного суду Чернігівської області від 21 серпня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, постановлено розгляд справи проводити в судовому засіданні з викликом сторін, призначено судове засідання на 14 вересня 2020 року. 08 вересня 2020 розгляд справи відкладено на 16 жовтня 2020 року у зв`язку з неявкою учасників справи. 14 вересня 2020 розгляд справи не проводився у зв`язку з участю головуючого у підготовці суддів місцевих судів, судове засідання призначено на 13 жовтня 2020 року. 13 жовтня 2020 року розгляд справи було відкладено до 12 листопада 2020 року у зв`язку неявкою відповідача. У судове засідання 12 листопада 2020 року представник позивача не з`явився, у поданому клопотанні зазначив, що просить суд розглянути позов до [PERSON] у порядку спрощеного провадження без виклику сторін (а. с. 59). Окремо подав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, у якому зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення суду (а. с. 57). Відповідач, який повідомлявся судом про дату, час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку шляхом надсилання судової повістки про виклик за адресою місця реєстрації, у судове засідання 12 листопада 2020 року не з`явився, про причини неявки до суду не повідомив, відзиву на позов та жодних заяв чи клопотань до суду не подав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За письмовою згодою позивача суд постановив 12 листопада 2020 року ухвалу про заочний розгляд справи, у відповідності до ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України). У відповідності до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд робить висновок, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з нижченаведеного. Так, у відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Нормою ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з довідкою (а. с. 21) позичальнику [PERSON] було надано такі кредитні картки: № [NUMBER] , дата відкриття 06.12.2016, термін дії - 12/20. Позивач надав [PERSON] у користування грошові кошти в розмірі 5 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок [NUMBER] , який 18 січня 2018 року було збільшено до 10000 грн., 19 січня 2018 року збільшено до 12000 грн., 11 квітня 2018 року збільшено до 16000 грн., 11 квітня 2018 року зменшено до 15000 грн., 06 травня 2018 року збільшено до 18 000 грн., а 04 січня 2019 року зменшено до 0,00 грн. У зв`язку із неналежним виконанням своїх зобов`язань, посилаючись на те, що заява в сукупності з Тарифами, а також Умовами та Правилами надання банківських послуг складають умови кредитного договору, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла станом на 21 квітня 2020 року, на загальну суму 48998 грн. 77 коп., у тому числі заборгованість за кредитом - 30759 грн. 48 коп., в т.ч. заборгованість за простроченим тілом кредиту - 30759 грн. 48 коп. та нарахованої пені у розмірі 18239 грн. 29 грн. Так, відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як встановлено в судовому засіданні 14 березня 2012 року на підставі підписаної анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий ліміт у розмірі, що зазначеній у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Ураховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Тому позовні вимоги у частині стягнення з [PERSON] на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 30759 грн. 48 коп. (тридцять тисяч сімсот п`ятдесят дев`ять) гривень 48 копійок, яка складається із 30759 гривень 48 копійок заборгованості за простроченим тілом кредиту, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за пенею на суму 18239 грн. 29 коп., що виникла станом на 21 квітня 2020 року, суд керується таким. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Так, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі). Анкета-заява від 14 березня 2012 року, яка знаходиться в матеріалах справи, не містить даних щодо визначеного розміру кредитного ліміту та процентної ставки (типу, розміру тощо), умов про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, матеріали справи не містять будь-якого обґрунтування права вимоги в частині стягнення нарахованої пені, у тому числі її розміру та порядку нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості. У матеріалах справи наявний Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» («Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD»), наданий позивачем на підтвердження позовних вимог, у якому визначені, у тому числі пільговий період користування коштами, процентні ставки, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також інші положення та умови (а. с. 23). Однак, матеріали справи не містять жодних підтверджень, що саме цей Витяг з Тарифів та цей Витяг з Умов розумів відповідач, що саме з цими витягами він ознайомився і погодився, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, що вказані документи на момент отримання відповідачем коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначених розмірах і порядку нарахування, які містить витяг, доданий банком до позовної заяви. Ураховуючи вищевикладене, надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг від 06 березня 2010 року № СП-2010-256 не можна вважати складовою кредитного договору, оскільки вони не підписані позичальником. Ці умови прямо не передбачені в Заяві позичальника, яку він особисто підписав. Підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання, у якій не зазначені конкретні умови кредитування, не може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору (а. с. 24-49). Отже, суд робить висновок вимоги АТ КБ «ПриватБанк» у частині стягнення заборгованості по нарахованій пені в сумі 18239 грн. 29 коп. є безпідставними, адже такі вимоги є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища відповідача, а тому відмовляє у задоволенні позовних вимог в цій частині. Виходячи з положень п. 3. ч. 2 ст. 141 ЦПК України, ураховуючи, що позовні вимоги задоволено частково (62,78 %), суд уважає за необхідне стягнути із [PERSON] на користь позивача в рахунок повернення судових витрат пропорційно до задоволеної частини позовних вимог 1319 грн. 64 коп., які підтверджені документально (а. с. 6). У задоволенні іншої частини позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» необхідно відмовити. На підставі ст. ст. 526, 527, 530, 549, 551, 599, 1050, 1048, 1054 та 1056 ЦК України та

Outcome: partial