Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-27 00:00:00

08.07.19р. позивач звернулась до суду з заявою про стягнення з відповідача аліментів на її утримання в розмірі 1000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною , [PERSON] , 2018 р.н. , трьохрічного віку. Свої вимоги мотивує тим, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 03.06.2016р. За час подружнього життя у них народився син [PERSON] , [INFO] . Однак, з лютого 2019 року шлюбні відносини між ними припинились, вони почали проживати окремо, триває процес розірвання шлюбу в суді. На даний час син проживає разом з нею та знаходиться на повному її матеріальному утриманні. Відповідач дитиною не цікавиться, не бере участь у його вихованні та забезпеченні, хоча має таку можливість, являється працездатною особою. Відтак, в силу ст. 84 Сімейного кодексу України просить стягувати з [PERSON] аліменти на її утримання до досягнення дитиною трьох років. Позивач [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала у повному обсязі. Просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Зазначила, що відповідач не має постійного місця праці, тому просить стягнути кошти у твердій грошовій сумі. Допомогу по догляду за дитиною від держави вона отримує у розмірі 860 грн., що є недостатньо для забезпечення належного утримання дитини. Працювати вона не має змоги, так як піклується про сина. Відповідач, що є особою працездатного віку, витрачає кошти на азартні ігри, що фактично і стало причиною розпаду їх шлюбу. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Не подав відзив на позовну заяву. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст. 280-282 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як встановлено під час судового розгляду, [PERSON] та [PERSON] з 03 червня 2016 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому в Шевченківському відділі РАЦСу Львівського МУЮ, актовий запис №103, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. 07.09.2018р. у даному шлюбі в них народилася дитина - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 18.09.2018р. Як встановлено, на даний час між сторонами припинені подружені відносини, вони проживають окремо, позивач проживає разом із сином [PERSON] в с. Борщовичі Пустомитівського району Львівської області, що вбачається із довідки Борщовицької сільської ради від 02.07.19р. Відповідно до ст. 5 Протоколу N 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом N 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.97 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та приписи ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України зобов`язують суд при вирішенні будь - яких питань щодо дітей виходити із якнайкращого забезпечення їх інтересів. Відповідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ з відповідними змінами та доповненнями кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. ч. 2, 4 ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 77 Сімейного кодексу України, утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Оцінюючи дослідженні у судовому засіданні докази у їх сукупності, враховуючи інтереси малолітньої дитини, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, суд виходить з того, що у судовому засіданні були встановлені фактичні обставини, які свідчать про відсутність будь-якої турботи та надання фінансової допомоги відповідача дитині, тому позов слід задовольнити в повному обсязі. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved