Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-17 00:00:00

10.06.2020 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що їй на праві власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , а саме на підставі: 1/2 частка - згідно свідоцтва, посвідченого приватним нотаріусом Синельниківського міського нотаріального округу Дніпропетровської області від 06.08.2001 року та Ѕ частка - на підставі договору дарування, посвідченого 06.08.2001 року приватним нотаріусом Синельниківського міського нотаріального округу Дніпропетровської області. Відповідач [PERSON] є колишнім чоловіком позивача [PERSON] , шлюб між якими розірвано 18 травня 2011 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області. 04 квітня 2019 року відповідач добровільно припинив проживати за вказаною вище адресою та забрав свої речі. Реєстрація [PERSON] у належному позивачу будинку, створює їй перешкоди у належному користуванні ним, тому, посилаючись на ст. 405 ЦК України, [PERSON] просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . До початку проведення судового засідання позивач [PERSON] надала суду заяву про підтримання позовних вимог, відсутність заперечень проти заочного розгляду справи та розгляд справи без її присутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його присутності, відзиву на позов не надав хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання. Згідно умов та порядку, визначених ст.ст. 280, 281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення. Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, встановив наступне. Позивач [PERSON] є власником жилого будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі: 1/2 частка згідно свідоцтва, посвідченого приватним нотаріусом Синельниківського міського нотаріального округу Дніпропетровської області від 06.08.2001 року та Ѕ частка - на підставі договору дарування, посвідченого 06.08.2001 року приватним нотаріусом Синельниківського міського нотаріального округу Дніпропетровської області (а.с.7, 8). У вказаному будинку є зареєстрованим [PERSON] , [INFO] , що вбачається із копії паспорта громадянина України Серії [NUMBER] , виданого 23.11.2000 року Синельниківським МРВ УМВС України в Дніпропетровській області (а.с.12). Але, фактично з 04 квітня 2019 року [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не проживає, по теперішній час, відповідно до довідки, виданої 02 червня 2020 року квартальним комітетом №25 Синельниківської міської ради Дніпропетровської області (а.с.9). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 24 червня 2000 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Синельникове Синельниківського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, за актовим записом №73, розірвано на підставі рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2011 року, яке набрало законної сили 31 травня 2011 року (а.с.6). Згідно ст.\~405\~Цивільного кодексу\~України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Окрім того, положення\~статті 405 ЦК України\~регулює взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з\~ним сімейних\~відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (Постанова Верховного Суду від 17.10.2018 року №521/17805/16-ц). У відповідності до ст.\~41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11. 12. 2003 року №1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», питання про зняття з реєстрації колишніх членів сім`ї власника залежить від вирішення питання про їх право проживання в цьому будинку (відсутність такого права, втрата права користування), яке регулюється ст. ст. 71, 72, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України. Виходячи з того, що закон №1382-ІV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, з огляду на вищевикладене, судом встановлено, що позивач є власником зазначеного вище жилого будинку, реєстрація в ньому відповідача, як колишнього члена сім`ї власника, створює позивачу [PERSON] перешкоди у розпорядженні ним, у зв`язку з чим позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved