Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

09 серпня 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вищевказаним позовом, свої вимоги мотивує тим, що 19.12.2005 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір б/н, згідно з яким відповідач отримала кредит у розмірі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом на умовах викладених в «Умовах та правилах надання банківських послуг» та «Тарифів банку», які викладені на банківському сайті, та які складають між банком та відповідачем [PERSON] про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті htt://privatbank.ua/term/pages/70/, складає між ним та Банком [PERSON], що підтверджується підписом у заяві. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленими Тарифами Банку, що викладені на вищевказаному сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою. Відповідно до п. 2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Власник карти зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту. Оскільки відповідач взяті на себе зобовязання не виконувала належним чином, виникла заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 11551,18 грн., з яких: 1654,35 грн. заборгованість за кредитом, 4896,47 грн. заборгованість по відсотками за користування кредитом, 3974,11 грн. заборгованість за пенею, крім того, штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 526,25 грн. штраф (процентна складова). Посилаючись на норми ст.ст. 526, 527, 530, 549, 610, 615, 628, 629, 1050, 1054 ЦК України, вказану суму заборгованості, а також понесені судові витрати позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 14.08.2018 р. провадження у справі було відкрито та справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін. Протокольною ухвалою від 04.09.2018 р. судом задоволено клопотання відповідача про витребування доказів: оригіналу кредитної справи, оскільки копія заяви, доданої до позову такої якості, що унеможливлює її прочитання. Відповідно до наданої відповіді від 01.10.2018 р. КБ ПАТ «ПриватБанк» повідомив суд про відмову у наданні оригіналу кредитної справи, посилаючись на те, що така інформаціє є банківською таємницею і може бути надана лише за наявності рішення суду про відкриття банківської таємниці. У судове засідання представник позивача не з»явився. Надав заяву про розгляд справи за відсутності представника, в якій просили позов задовольнити (а.с.35). Відповідач позов визнала частково, пояснила, що заборгованість за тілом кредиту становить 1654,35 грн., з чим відповідач згодна. Однак відповідач не згодна з сумою нарахованих процентів 4896,47 грн. та пені в сумі 3974,11 грн., оскільки вона не погоджувалась на умови, за якими банк здійснив розрахунок. Заява додана до позову не читаєма. Зазначила, що у період з липня 2018 року по вересень 2018 року сплачено 9600,00 грн. в рахунок погашення заборгованості, про що додає копії відповідних квитанцій. Просила в задоволенні позову відмовити, оскільки нею сплачено кошти та погашення заборгованості за кредитом та штрафних санкцій, а нарахована сума відсотків та пені позивачем не доведена. Заслухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 19.12.2005 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір б/н, згідно з яким відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 7000,00 грн., що визнається відповідачем. Крім того, на підтвердження своїх вимог позивачем надано витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с.11-25). Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт зобовязаний погашати заборгованість по кредиту, відсотків за його використання на перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором (а. с. 20, зворот). Однак, відповідачем умови договору не виконувались належним чином, у звязку з чим станом на 16 липня 2018 року утворилась заборгованість за кредитним договором. Банк розраховує заборгованість у загальній сумі 11551,18 грн., в яку включає: 1654,35 грн. заборгованість за кредитом, 4896,47 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 3974,11 грн. заборгованість по пені, крім того, штраф відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: що складається з фіксованої частини 500,00 грн. та процентної складової 526,25 грн. (а.с.5-6). Розрахунок заборгованості в частині суми тіла кредиту, наданий Банком, відповідачем не оспорююється, натомість сторона відповідача заперечує проти нарахування відсотків за користування кредитом у розмірі 36% та 72% відповідно, оскільки відповідач не давала свою згоду на нарахування відсотків саме за такою процентною ставкою. Також відповідач заперечує проти стягнення пені та штрафу, вказуючи, що її не повідомляли про таку відповідальність. Відповідно до копій банківських чеків відповідачем на погашення заборгованості сплачено: 27.07.2018р. -300,00 грн., 21.08.2018р. -4000,00 грн.,27.08.2018р.-2000,00грн. та 500,00 грн., 04.09.2018р. -2800,00 грн.. тобто відповідачем в рахунок погашення заборгованості, яка виникла станом на 16.07.2018р. сплачено 9600,00 грн. (а.с.57). Згідно ст. ст. 526, 527, 530\~ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.\~611\~ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Частиною 1 ст.\~1049\~ЦК України передбачено обовязок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. Розрахунки щодо нарахування процентів за користування кредитом, пені та комісії, а також штрафів, позивач обґрунтовує умовами, викладеними в Умовах і правилах надання банківських послуг та Тарифами банку. Копія Анкети-заяви, яка надана позивачем до позову, яку, як стверджує позивач, підписала відповідачка, виконана таким чином, що унеможливлює її читання, а тому суд позбавлений можливості зясувати, яку платіжну картку, та за якими тарифами і основними умовами кредитування отримала відповідач і ознайомилася з її змістом під розписку. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток (різних видів), що запропоновані у Анкеті-заяві позивачем до позовної заяви не надано, як не надано на запит суду і оригінал кредитної справи. Відповідач не заперечує, що користується карткою, але якою вказати не може та не заперечує, що станом на 16.07.2018 р. мала заборгованість за тілом кредиту в сумі 1654,35 грн., яку сплатила не своєчасно, а тому погоджується з тим, що з неї підлягає стягненню штраф в сумі 500,00 грн. та 526,25 грн.. Будь-яких належних та допустимих доказів того, що відповідачу було повідомлено про відсоткову ставку за якою їй надано кредит чи про її збільшення і що вона погодилась на такі умови, суду не надано. Водночас, з розрахунку заборгованості, наданого Банком, вбачається, що з 19.12.2005 року відсоткова ставка складає 36%, а відсоткова ставка за прострочену заборгованість складає 72%; з 01.01.2013р відсоткова ставка складає 30%, а за прострочену 30%; з 01.09.2014 р.- відсоткова ставка збільшена до 34,80 %, а з 01.04.2015 року в односторонньому порядку збільшив процентну ставку до 43,20% (а.с.7). Враховуючи, що позивачем не надано доказів укладення угоди з позичальником (відповідачкою) щодо розміру відсоткової ставки за користування кредитом, то таке нарахування, на думку суду, відбулось з боку Банку в односторонньому порядку, а тому суд приходить до висновку, що нарахування відсотків може відбуватися лише за відсотковою ставкою на рівні облікової ставки НБУ, як то визначено ч.1ст.1048 ЦК України. Статтею 536\~ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Суд враховує, що оскільки анкету-заяву неможливо прочитати, а позивачем на запит суду не надано оригіналу кредитної справи та не додано доказів про встановлення тарифів за користування кредитними коштами та якою карткою користувалась відповідач, то, відповідно, суд визнає, що позивачем не доведено, яка відсоткова ставка була визначена договором на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Таким чином, розрахунок заборгованості за процентами за кредитним договором наступний: Останній платіж по кредиту був внесений відповідачем 01.07.2018 року у сумі 100 грн. (а.с.6). Тіло кредиту станом на 31.08.2015 року становило 1740,14 грн. (а.с.7, зворот). Сума загальної заборгованості за процентами на вказаний період становила 123,59 грн. (а.с.7, зворот) З 01.09.2015 р. заборгованість в сумі 1863,73 грн. (заборгованість за тілом кредиту та відсотками) включено в складову заборгованості за наданим кредитом. У період з 01.09.2015 р. по 16.07.2018 р. відповідач використала кредитних коштів в сумі 9225,38 грн., а внесла на погашення кредиту 9544,56 грн. Тіло кредиту станом на 01.07.2018 року становило 1518,68 грн. (а.с.8-9). Після вказаної дати погашення кредиту з боку відповідача припинилось. Період прострочення відраховуємо з 01.07.2018 року і по 16.07.2018 року, що становить 16 днів. Розмір заборгованості по процентам розраховується, виходячи з облікової ставки НБУ: за період з 01.07.2018 р. по 12.07.2018 р., складає 17%, а за період з 13.07.2018 р. по 16.07.2018 р.,- 17,5% . При цьому суд не приймає до уваги і не застосовує відсоткову ставку зазначену в розрахунку, з підстав, викладених вище. Розрахунок заборгованості по відсоткам наступний: (1518,68 грн. (тіло кредиту) х 17% річних (відсоткова ставка) х 12 днів (період прострочення) : 360 днів (кількість банківських днів на рік))+ 1518,68 грн. (тіло кредиту) х 17,5% річних (відсоткова ставка) х 4 дні (період прострочення): 360 днів (кількість банківських днів на рік) = 11,55 грн. Враховуючи, що відповідач визнала позов в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, але позивачем не надано доказів правомірності нарахування відсотків зазначених в розрахунку, у звязку з чим судом було розраховано відсотки відповідно до ст..1048 ЦК України, а тому є підстави для задоволення позову в частині стягнення заборгованості за сумою тіла кредиту 1654,35 грн., та заборгованості по процентам за користування кредитом 11,55 грн. Щодо відповідальності за неналежне виконання кредитного зобовязання відповідачем, суд зазначає наступне. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549\~ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61\~Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами та правилами надання банківських послуг, а саме пунктом 2.1.6.10 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно з пунктами 2.1.6.14 Умов та правилами надання банківських послуг, передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за інші правопорушення: один із них - несвоєчасне повернення кредиту, процентів за користування кредитом та комісій (а.с.25). Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549\~ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61\~Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, що в свою чергу узгоджується з правовою позиціє викладеною в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі №6-2003цс15. Так, п. 2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що в разі виникнення прострочених зобовязань за борговими зобовязаннями на суму від 100 грн. клієнт сплачує Банку пеню відповідно до встановлених тарифів (а.с. 22). Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених Договором, більше ніж на 30 днів, Клієнт зобовязаний сплатити Банку штраф у , розмір якого встановлено тарифами договору. Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті в зазначений банком термін ( а. с. 20 зворот). Відтак, суд вважає незаконним одночасне нарахування Банком і пені і штрафів, виходячи з заборони подвійної цивільно-правової відповідальності. Водночас враховуючи, що позивачем не надано доказів правомірності нарахування штрафу та пені, зазначених в розрахунку, оскільки не надано тарифів узгоджених сторонами та оригіналу кредитної справи, а копію Анкети-заяви неможливо прочитати, то нараховану пеню в сумі 3974,11грн., суд до уваги не приймає. Разом з тим, з огляду на визнання відповідачем позову в частині стягнення з неї штрафів, оскільки нею порушено строки сплати кредиту, то в цій частині позов підлягає задоволенню. Тому, суд вважає необхідним стягнути з відповідач на користь позивача лише штраф, який розраховується наступним чином: 500 грн. (фіксована частина) + 526,25 грн. штраф (процентна складова). Таким чином, штраф складає: 500 грн. + 526,25 грн. = 1026,25 грн. На підставі вказаних норм закону, враховуючи, що відповідач не повернула вчасно кошти отримані в кредит, суд приходить до висновку, що право позивача в частині стягнення тіла кредиту та частково заборгованості по сплаті відсотків, та про стягнення штрафу - порушене і підлягає захисту, а тому судом визнається обґрунтованим позов в частині заборгованості відповідача станом на 16.07.2018 р., що складається із заборгованості за кредитом 1654,35 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 11,55 грн., штраф 1026,25грн., а всього заборгованість у розмірі 2692,15 грн. Разом з тим, відповідач в рахунок погашення заборгованості у період з липня по серпень 2018 року сплатила 9600,00 грн., а тому заборгованість, яку відповідач мала перед позивачем станом на 16.07.2018 року, нею погашена, у звязку з чим в задоволенні позову необхідно відмовити, враховуючи добровільне погашення боргу відповідачем. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то судові витрати з відповідача не стягуються та відносяться за рахунок позивача.

Outcome: dismissed