Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

08 лютого 2014 року прокурор Центрального району м. Миколаєва звернувся до суду з позовом в інтересах малолітнього [PERSON], в якому просить зобов'язати відповідачку відновити порушене право власності її малолітньої дитини, шляхом придбання або набуття на ім'я дитини житла або частки у житлі (не менше той, що була у відчуженій квартирі) в спосіб, встановлений законом. Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідачка в судових засіданнях 06.03.2014 року та 26.05.2014 року позовні вимоги прокурора визнала в повному обсязі. Суду пояснила, що домовилася з продавцем житлового будинку, вселилася до нього і вже проживає там з дитиною, але в зв'язку з відсутністю усіх необхідних документів на відчуження будинку не має змоги оформити нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу. Як тільки продавець оформить документи правовстановлюючі на будинок, зобов'язується виконати вказівки органу опіки та піклування. У наступні судові засідання не з'явилась, про дати слухання справи повідомлялась судом належним чином. Представник Служби у справах дітей в судовому засіданні просила позов задовольнити в повному обсязі та відновити порушене право власності малолітньої дитини. Заслухавши пояснення прокурора, учасників процесу, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. [INFO] народився [PERSON], про що в Книзі реєстрації актів про народження Міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції 02 листопада 2010 зроблено запис за № 3489, відомості про батька - [PERSON] записані за вказівкою матері [PERSON]. Згідно Свідоцтва про право власності на житло виданого Управлінням з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради від 30 травня 2013 року, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] по 1/3 частки кожному. 05 червня 2013 року мати малолітнього, [PERSON] звернулась до Служби у справах дітей Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради із письмовою заявою про надання їй дозволу на продаж 1/3 частини належної її малолітньому сину квартири [ADDRESS] та купівлю житлового будинку [ADDRESS] із зобов'язанням оформити дитину співвласником нерухомого майна в частці не менше тої, яка була в квартирі, що має бути продана. 26 червня 2013 року вищезазначене звернення [PERSON] було розглянуто на засіданні Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, яким прийнято рішення № 631 «Про дозвіл громадянам на укладення договору купівлі-продажу житла, яке належить їх дітям на прав приватної власності». Пунктом 1 цього Рішення [PERSON], як законному представнику, дозволено від імені свого малолітнього сина [PERSON], [INFO], продати 1/3 частку квартири [ADDRESS], що є приватною власністю дитини, а також підписати відповідні документи. Пунктом 2 цього Рішення [PERSON], як законному представнику, дозволено від імені та на ім'я свого малолітнього сина [PERSON], [INFO], придбати 1/3 частку житлового будинку [ADDRESS], а також підписати відповідні документи. Пунктами 3 та 4 Рішення [PERSON] попереджена про відповідальність за порушення законодавства щодо захисту житлових та майнових прав дитини та зобов'язано її у тримісячний строк надати до Служби у справах дітей Адміністрації центрального району Миколаївської міської копію договору купівлі-продажу, що підтверджує право власності дитини на житло. 05 липня 2013 року [PERSON] продала квартиру [ADDRESS] громадянину [PERSON], договір купівлі-продажу засвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] 19 вересня 2013 року Служба у справах дітей Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради звернулась до [PERSON] з нагадуванням про те, що термін звітності по Рішенню Виконкому ММР № 631 від 26.06.2013 року закінчився. [PERSON] була попереджена про те, що в разі ненадання звіту, Служба у справах дітей буде вимушена звернутись до суду з питанням відновлення прав дитини на житло. [PERSON] не було придбано житловий будинок [ADDRESS] й відповідно не оформлено малолітнього [PERSON] співвласником нерухомого майна, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 16405209 від 20.01.2014 року. Отже, зобов'язання [PERSON] щодо забезпечення малолітнього сина [PERSON] житлом замість відчуженої, належної йому власності, не виконано. Згідно з вимогами ч. 6 ст. 203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їх малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей. Батьки управляють майном дітей без спеціального на те повноваження, але без дозволу органів опіки і піклування не можуть укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині прав, здійснювати відчуження житла. Пунктом 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 44-й сесії Генеральної Асамблеї ООН № 44/25 від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, зазначає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 27 зазначеної Конвенції гарантує кожній дитині право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов необхідних для розвитку дитини. Законодавством встановлено, що батьки відносно своїх дітей є їх опікунами та піклувальниками в силу закону та відповідно до ст. 177 СК України зобов'язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. Вчиняти певні правочини щодо майна та майнових прав дитини батьки мають право лише за дозволом органу опіки та піклування. В свою чергу, дозвіл зазначеного органу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається в разі гарантування збереження її права на житло. Згідно ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. На підставі викладеного, враховуючи, що дії відповідачки призвели до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини, так як вона, діючи від імені дитини, розпорядилася належній їй часткою нерухомого майна, суд вважає, що права малолітньої дитини порушені діями відповідачки та підлягають судовому захисту, а тому позовні вимоги прокурора Центрального району м. Миколаєва слід задовольнити у повному обсязі. Отже, за встановлених обставин та наведених правових норм, в силу обов'язку батьків дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах, на відповідачку слід покласти обов'язок відновити порушене право власності її малолітнього сина шляхом придбання на його ім'я житла або частки у житлі, не менше 1/3 частки будинку (квартири), яку він мав раніше. Відповідно зі ст. 88 ЦПК України судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved