Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

07.10.2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 20.09.2014 року у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області сторони зареєстрували шлюб, про що 20.09.2014 року складено відповідний актовий запис №2687. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO]. Спільне сімейне життя сторін не склалось, оскільки останні мають несумісні характери та різні погляди на життя, а тому на даний час у Вінницькому міському судді Вінницької області перебуває на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В даний час син проживає з позивачем та знаходиться на утриманні останньої. В добровільному порядку домовитись про спільне утримання неповнолітньої дитини сторони не можуть. Позивачу важко самостійно утримувати дитину, у звязку із знаходженням у скрутному матеріальному становищі, так як на даний час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку. Вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просила стягувати з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з даним позовом до досягнення дитиною повноліття, а також на своє утримання аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з даним позовом до досягнення дитиною трьохрічного віку. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на користь позивача на її утримання та на утримання дитини. Проте, відповідач не погоджувався із розміром стягуваних аліментів на утримання позивача, просив стягувати з нього на її користь на її утримання аліменти у твердій грошовій сумі 400 грн., оскільки має мінливий дохід. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 20.09.2014 року у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області сторони зареєстрували шлюб, про що 20.09.2014 року складено відповідний актовий запис №2687, згідно свідоцтва про шлюб серії І-АМ №178822, виданого повторно Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 05.07.2016 року (а.с.4). Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серії І-АМ №314748, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області 23.07.2015 року (а.с.5). Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно довідки з місця проживання про склад сімї та реєстрацію ПП «Бокуд» №6709 від 21.09.2016 року неповнолітня дитина сторін [PERSON], [INFO], проживає разом із позивачем [PERSON] за адресою: м. Вінниця, вул. Гладкова, 5/28 (а.с.6). Як вбачається з пояснень сторін в судовому засіданні сімейне життя сторін не склалось, оскільки останні мають несумісні характери та різні погляди на життя, а тому сторони припинили шлюбні відносини та спільне проживання. В даний час син проживає з позивачем та знаходиться на утриманні останньої. В добровільному порядку домовитись про спільне утримання неповнолітньої дитини сторони не можуть. Разом з тим, суд звертає увагу, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не повинно впливати на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Суд звертає увагу, що батьки зобов'язані піклуватися, зокрема, про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, на що, в тому числі, необхідні й фінансові витрати. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, відповідно до ч.1 ст.155 СК України. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, яка знайшла своє відображення і в Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Вищевказаною Декларацією прав дитини, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Також, відповідно до положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Відповідно до ч.3\~ст.181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст.184 СК України). Відповідно до ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Статтею 182 СК України\~встановлено перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема, стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. А тому, при визначенні суми стягнення аліментів суд враховує вікову категорію неповнолітньої дитини сторін та звичайні потреби дитини; скрутне матеріальне становище позивача, яка не працює, так як знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку. Окрім того, суд враховує особу відповідача платника аліментів, який являється молодою фізично здоровою людиною працездатного віку, який працює водієм у ТОВ «Вінницьке автотранспортне підприємство 10556», дохід якого за період з 01.04.2016 року по 30.09.2016 року склав 30\~973,66 грн., згідно довідки ТОВ «Вінницьке автотранспортне підприємство 10556» (а.с.21), інших утриманців не має. А тому, зважаючи, що відповідач позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина визнав в повному обсязі, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з даним позовом до досягнення сином повноліття, задовольнивши позов в цій частині в повному обсязі. Разом з тим, розмір аліментів на утримання позивача до досягнення сином трьохрічного віку у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), які зазначила позивач, є дещо завищеними. А тому,

Outcome: partial