Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

08 листопада 2018 року [PERSON] звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом, в якому просить: стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сміла Енергоінвест» на його користь не виплачену при звільненні заробітну плату у розмірі 2447 гривень 15 копійок; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сміла Енергоінвест» на його користь\~ компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 2513 гривень 99 копійок; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сміла Енергоінвест» на його користь моральну шкоду у розмірі 5000 гривень; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сміла Енергоінвест» понесені ним судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у період з 06 травня 2010 року по 15 лютого 2018 року він перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Сміла Енергоінвест». За цей період Товариством з обмеженою відповідальністю «Сміла Енергоінвест». було нараховано, але не виплачено позивачу заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 4961 гривня 14 копійок. 15 лютого 2018 року позивач був звільнений за угодою сторін за наказом №15-к від 15 лютого 2018 року. Зазначеним наказом також була передбачена виплата компенсації за невикористану відпустку тривалістю 20 календарних днів. В порушення вимог ч.1 ст. 116 КЗпП України, в день звільнення 15 лютого 2018 року відповідач письмово не повідомив позивача\~ про нараховані суми, належні при звільненні, та не здійснив\~ їх виплату. Позивач\~ неодноразово\~ усно та письмово звертався до керівництва ТОВ «Сміла Енергоінвест».\~ Але, незважаючи на все викладене, на момент\~ звернення позивача з цим позовом до суду, відповідачем\~ вказані суми останньому\~ не виплачені. Дії відповідача щодо невиплати позивачу заробітної плати у період роботи на підприємстві, не проведення із ним розрахунків при звільненні, поставили його у скрутне матеріальне становище, унеможливили забезпечення нормального існування його та членів його сімї, що мало наслідком виникнення тяжкого психологічного стану. Вказані вище обставини також викликали необхідність у позивача шукати додаткові джерела доходу для забезпечення свого існування. Вважає, що йому завдано моральної шкоди, яку він оцінює в сумі 5000 гривень. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 09 листопада 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сміла Енергоінвест» про стягнення грошових коштів, не виплачених при звільненні, та призначено судове засідання з повідомленням\~ сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, звернувся до суду з заявою, в якій просить розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Крім того, просив повернути йому сплачений при подачі позову судовий збір, оскільки являється інвалідом другої групи. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю\~ «Сміла Енергоінвест» в судове засідання не зявився, однак, надав до суду відзив, в якому зазначив, що ТОВ «Сміла Енергоінвест» є теплопостачальною організацією, яка здійснювала виробництво, транспортування та постачання теплової енергії для обєктів житлового фонду, бюджетних установ та організацій у місті Сміла Черкаської області у 2010-2017 роках. 14 грудня 2017 року Вищий господарський суду України у справі №925/459/17 за позовом КП «Смілакомунтеплоенерго» до ТОВ «Сміла Енергоінвест» про розірвання договору про спільну діяльність та повернення майна постановив: касаційну скаргу задовольнити; розірвати договір про спільну діяльність від 05 травня 2010 року №47-2V; зобовязати ТОВ «Сміла Енергоінвест» повернути КП «Смілакомунтеплоенерго» майно цілісного комплексу для вироблення та постачання теплової енергії. Таким чином, ТОВ «Сміла Енергоінвест» не мало правових підстав для здійснення виробництва, транспортування та постачання теплової енергії для обєктів житлового фонду, бюджетних установ та організацій у місті Сміла Черкаської області. Проте, ТОВ «Сміла Енергоінвест» ще 02 листопада 2017 року закупило природний газ на листопад та грудень 2017 року у ТОВ «НГ ТРЕЙДІНГ» відповідно до договору №52/11-17. Також у вказаний період Смілянська міська рада не визначилась з постачальником\~ послуг з теплопостачання в січні 2018 року в м. Сміла, тому за цей час з абонентів гроші не збиралися. В зазначений час, на виконання рішення Вищого господарського суду України, ТОВ «Сміла Енергоінвест», в присутності представників Смілянської міської ради, повертало КП «Смілакомунтеплоенерго» все майно, необхідне для постачання теплової енергії у місті Сміла, в звязку з чим для здійснення передачі майна без зупинення опалювального сезону у м. Сміла товариство було змушене залишити працівників. Також, у відповідності до ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників попереджають не пізніше ніж за два місяці. Тобто, ТОВ «Сміла Енергоінвест» мало право звільнити працівників не раніше березня місяця. У звязку з ненаданням послуг з теплопостачання у м. Сміла ТОВ «Сміла Енергоінвест» планувало розрахуватись по виплаті зарплати за січень лютий 2018 року за рахунок отриманих коштів, які заборгували ТОВ «Сміла Енергоінвест» місцеві органи влади та інші споживачі. [PERSON] дійсно знаходився у трудових відносинах з ТОВ «Сміла Енергоінвест» з 06 травня 2010 року по 15 лютого 2018 року. 15 лютого 2018 року наказом №15-к від 15 лютого 2018 року позивач був звільнений за угодою сторін на підставі ст.36 КЗпП України. Відповідно до ст.116 КЗпП України відповідач надав позивачу розрахунковий лист за лютий 2018 року. Згідно довідки №ЕІ000000044 від 06 грудня 2018 року, заборгованість з виплати заробітної плати та не виплаченої компенсації за невикористану відпустку станом на 06 грудня 2018 року становить 4961 гривня 14 копійок. Вважає, що встановлюючи розмір моральної шкоди, суд повинен дотримуватися принципу розумності та справедливості. Причинно - наслідковий звязок між психологічним станом позивача та\~ невиплатою\~ йому заробітної плати відсутній. Позивачем не надано жодного документу для обґрунтування моральної шкоди, підтвердження розрахунком суми 5000 гривень моральної шкоди. Позивач був звільнений за угодою сторін, що давало йому можливість стати на облік до центру зайнятості та отримувати виплати по безробіттю з високим відсотком від свого середнього заробітку. Просить у задоволенні позову [PERSON] відмовити повністю в частині стягнення моральної шкоди. Згідно ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Представник відповідача - ТОВ «Сміла Енергоінвест», належним чином повідомленого про дату, час і місце судового засідання 29 листопада 2018 року, в судове засідання не зявився, направив до суду заяву про відкладення підготовчого судового засідання на іншу дату в звязку з його участю в судовому засіданні в Шостому апеляційному адміністративному суді. Враховуючи, що відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, в судове засідання 19 грудня 2018 року повторно не зявився, доказів поважності своєї відсутності в судовому засіданні 19 грудня 2018 року суду не надав, про причини неявки в судове засідання 19 грудня 2018 року суд не повідомив, з заявою про відкладення судового засідання не звернувся, суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі представника відповідача. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача та викладені у відзиві відповідача заперечення, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши всі обставини справи, приходить до наступного висновку: Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України визначено, що\~ кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~ За правилами ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Як встановлено під час судового розгляду, [PERSON] [INFO], з 06 травня 2010 року по 15 лютого 2018 року перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Сміла Енергоінвест». Відповідно до трудової книжки, заповненої на імя [PERSON], [INFO], наказом №15-к від 15 лютого 2018 року позивача було звільнено з посади ТОВ «Сміла Енергоінвест» за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України з 15 лютого 2018 року (а.с.7). Згідно ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належним чином оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника, виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган зобовязаний в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Як вбачається з розрахункового листка за лютий 2018 року [PERSON], який працює слюсарем з експлуатації та ремонту газового устаткування 5 розряду ТОВ «Сміла Енергоінвест», на час звільнення 15 лютого 2018 року позивачу\~ нараховано компенсацію за невикористану\~ відпустку за 20 днів у розмірі 3597 гривень 60 копійок, з якої утримано 1083 гривень 61 копійку, до виплати за місяць - 2513 гривень 99 копійок, при цьому борг за підприємством на початок місяця становить 2447 гривень 15 копійок. Загальний борг за підприємством на кінець місяця 4961 гривня 14 копійок (а.с.14). Таким чином, відповідач був зобовязаний в день звільнення позивача, тобто 15 лютого 2018 року, виплатити всі належні йому суми, а в разі спору про розмір цих сум, виплатити не оспорювану\~ суму. Разом з тим, відповідно до довідки №ЕІ000000044 про розмір не виплаченої заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку, яка видана Товариством з обмеженою відповідальністю «Сміла Енергоінвест» 06 грудня 2018 року, [PERSON], ідентифікаційний код [NUMBER], працював в ТОВ «Сміла Енергоінвест» з 06 травня 2010 року по 15 лютого 2018 року на посаді слюсаря з експлуатації та ремонту газового устаткування 5 розряду. Заборгованість з виплати заробітної плати станом на 06 грудня 2018 року становить 4961 гривню 14 копійок (а.с.27). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що між позивачем та відповідачем спір про розмір сум, належних позивачу при звільненні, відсутній, в звязку з чим відповідач був зобовязаний 15 лютого 2018 року виплати позивачу компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 2513 гривень 99 копійок та заборгованість по заробітній платі у розмірі 2447 гривень 15 копійок, а всього - 4961 гривню 14 копійок. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні чи суспільні інтереси. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України). Згідно ст. 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої приналежності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем з приводу оплати праці, в тому числі у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються КЗпП України; Законом України «Про оплату праці». Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч.1 ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів, представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць, через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ст. 115 ч.1 КЗпП України). Відповідно до ст.238 КЗпП України, при розгляді трудових спорів, у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум, без обмеження будь-яким строком. Крім національного законодавства, право на заробітну плату захищається Конвенцією про захист заробітної плати № 95 (надалі Конвенція), яка ратифікована 31 січня 1961 року. Відповідно до ст. 1 Конвенції, термін - «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити, на підставі письмового або усного договору про наймання послуг працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, які надано чи має бути надано. Відповідно до ч.1 ст.2 Конвенції, ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата. Відповідно до ст. 12 Конвенції, заробітна плата виплачується через регулярні проміжки часу. Якщо немає інших відповідних врегулювань, які забезпечують виплату заробітної плати через регулярні проміжки часу, то періоди виплати заробітної плати мають бути продиктовані національним законодавством або визначені колективним договором чи рішенням арбітражного органу. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський Суд з прав людини зазначив, що мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й виплати за трудовим договором та інші виплати. Отже, відсутність коштів у роботодавця не є поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини, як порушення права людини\~ на мирне володіння своїм майном. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Доказів, які б свідчили про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Сміла Енергонівест» здійснило виплату [PERSON] грошових коштів, не виплачених йому при звільненні, матеріали цивільної справи не містять. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сміла Енергоінвест» на його користь невиплаченої заробітної плати у розмірі 2447 гривень 15 копійок та компенсації за невикористану відпустку у розмірі 2513 гривень 99 копійок, підлягають задоволенню. Крім того, згідно статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї. Розмір моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику здійснюється у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно\~ п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України\~ від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган, незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої приналежності. Право на відшкодування моральної шкоди, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини,\~ повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди, завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже, має бути відчутним не тільки для позивача, але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і, зокрема, сприяло б зменшенню кількості\~ скарг і позовних заяв, які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з прав людини\~ з України. Позивач обґрунтовує свої вимоги в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 гривень тим, що дії роботодавця щодо невиплати йому заробітної плати у період роботи на підприємстві, не проведення з ним розрахунків при звільненні, поставили його у скрутне матеріальне становище, унеможливили забезпечення нормального існування його та членів його сімї, що мало наслідком виникнення тяжкого психологічного стану. Однак, матеріали цивільної справи не містять жодних доказів, які б свідчили, що дії відповідача щодо невиплати позивачу заробітної плати в період роботи на підприємстві, не проведення з ним розрахунків при звільненні, поставили останнього у скрутне матеріальне становище, унеможливили забезпечення його нормального існування та членів його сімї, що мало наслідком виникнення тяжкого психологічного стану, в звязку з чим суд вважає зазначені обставини не доведеними. Разом з тим, враховуючи, що неправомірні дії відповідача, які встановлені під час розгляду цивільної справи, які виразилися у порушенні трудових прав позивача, безсумнівно спричинили виникнення у позивача певних моральних страждань, що, поза всяким розумним сумнівом, потягло докладання позивачем додаткових зусиль для організації життя, суд, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, оцінює розмір відшкодування за спричинену позивачу моральну шкоду в розмірі 1000 гривень. Таким чином, суд приходить до\~ висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з ТОВ «Сміла Енергоінвест» на його користь завданої моральної шкоди в сумі 5000 гривень, підлягають частковому задоволенню,\~ з відповідача необхідно\~ стягнути на користь позивача 1000 гривень моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно квитанції №0.0.1178711397.1 від 07 листопада 2018 року, позивачем [PERSON] при поданні позовної заяви до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області про стягнення з ТОВ «Сміла Енергоінвест» грошових коштів, невиплачених при звільненні, сплачено судовий збір в сумі 704 гривні 80 копійок (а.с.1). Приймаючи до уваги, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, відповідно до вимог ч.1 та ч.6 ст.141 ЦПК України, на його користь підлягає стягненню з відповідача частина сплаченого судового збору при зверненні до суду, пропорційно до суми задоволеної судом вимоги. Так, загальна сума задоволених вимог становить 5961 гривню 14 копійок, що відповідає 59,8% від заявленої ціни позову (9961 гривня 14 копійок), отже, саме такий відсоток від сплаченого позивачем судового збору необхідно\~ стягнути з відповідача на користь позивача (59,8% від 704 гривень 80 копійок становить 421 гривню 47 копійок). Згідно п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп. Як вбачається з копії пенсійного посвідчення серії ААІ №930574, виданого Пенсійним фондом України 15 грудня 2017 року, [PERSON], [INFO], являється інвалідом ІІ групи. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне повернути позивачу [PERSON] сплачений ним при подачі позову судовий збір у розмірі 283 гривні 33 копійки. Така сума є різницею між сплаченим судовим збором позивачем та його частиною, яка підлягає стягненню на його користь з відповідача. Відповідно до ст.43 Конституції України, згідно ст.23 ЦК України, ст.ст.3, 4, 115, 116, 237-1 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року №108/95-ВР, постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» від 24 жовтня 2008 року та

Outcome: partial