Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

08 липня 2016 року [PERSON] звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із вище зазначеним позовом та просить ухвалити судове рішення, яким стягнути з відповідача на його користь невиплачену при звільненні заробітну плату в сумі 11404,32 грн., середній заробіток за весь період затримки розрахунку за період з 15 квітня по 06 липня 2016 року у розмірі 52344,96 грн. та моральну шкоду у розмірі 30 000 грн. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що з 13 жовтня 2014 року по 15 квітня 2015 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем - ТОВ «Восток Руда». Наказом №83 Лс від 15.04.2015 року він був звільнений з роботи за угодою сторін за п.1 ст.36 КЗпП України. Однак, на порушення ст.116 КЗпП України при звільненні роботодавець не здійснив остаточний розрахунок із ним і до теперішнього часу розрахунок не проведений. У відповідності до ст.117 КЗпП України йому повинна бути виплачена середня заробітна плата за весь час затримки по день фактичного розрахунку. А саме, компенсація за затримку розрахунку при звільненні становить 52 344,96 грн., виходячи з того, що його середньоденна заробітна плата становить 191,04 грн. Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн. посилаючись на те, що не виплата відповідачем сум, що належали йому при звільненні є грубим порушенням його прав. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, у судове засідання не з'явився надавши суду письмову заяву, де просить розглядати справу за його відсутності та задовольнити позов. Відповідач, належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, свого представника в судове засідання не направив, заперечень проти позову не надав, про поважність причин неявки свого представника суд не повідомив, а тому, суд дійшов до висновку, що представник відповідача не з'явився в судове засідання без поважних причин. Повно, всебічно та об'єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі. Кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні судом із дослідженої копії трудової книжки позивача /а.с.8/, безспірно встановлено, що [PERSON] дійсно з 13 жовтня 2014 року по 15 квітня 2015 року включно перебував у трудових відносинах з ТОВ «Восток-Руда» та наказом №83 Лс від 15.04.2015 року звільнений з роботи за угодою сторін за п.1 ст.36 КЗпП України. Судом також встановлено, що на час звернення позивача до суду відповідач мав заборгованість перед позивачем по заробітній платі у розмірі 11 404,32 гривен, зазначене підтверджується довідкою ДП ТОВ «Восток-Руда» № 264 від 16.06.2016 року(а.с.7). Станом на день розгляду справи в суді, 06 вересня 2016 року, заборгованість по заробітній платі позивачу не виплачена. Таким чином заборгованість відповідача перед позивачем по сумам, що належали останньому при звільненні на час постановки судового рішення складає 11 404,32 грн., яка і підлягає стягненню. Статтею 116 КЗпП України, передбачено що при звільненні працівника виплата всіх сум, належних йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, законодавець чітко визначив, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, власник повинен виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні підлягає стягненню на користь працівника, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Остаточний розрахунок із позивачем відповідач на день постановки судового рішення також не здійснив. Таким чином, з ТОВ «Восток Руда» на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 16 квітня 2015 року по день винесення рішення у справі 06 вересня 2016 року (включно), виходячи із наступного розрахунку. Згідно довідки ТОВ «Восток-Руда» середньоденна заробітна плата позивача становила 191,04 грн. (а.с.7). Остаточний розрахунок з позивачем відповідач затримав на 349 робочих дня. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 66 672 грн. 96 коп. (191,04 грн. /середньоденна заробітна плата позивача/ х 349 днів /кількість робочих днів затримки розрахунку = 66 672,96 грн.). Саме така сума мала б бути стягнена з відповідача на користь позивача. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою фізичної чи юридичної особи, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, що приймають участь у справі. Позивач у своїх вимогах просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 15 квітня 2015 року по 06 липня 2016 року у розмірі 52 344,96 грн. Оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог, то позов повинен бути задоволений в межах заявлених вимог, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 52 344,96 грн. Вирішуючи питання щодо стягнення моральної шкоди, суд вважає, що така шкода позивачеві спричинена, оскільки останній, своєчасно не отримавши спочатку заробітну плату, а потім і остаточний розрахунок, змушений був докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Позивачем доведено, що невиплата йому заробітної плати призвела до моральних страждань та втрати нормальних життєвих зв'язків. Однак, з урахуванням вимог ст.237-1 КЗпП України щодо підстав стягнення моральної шкоди та ст.23 ЦК України щодо вимог розумності та справедливості її розміру, суд вважає за необхідне визначити розмір цієї моральної шкоди в розмірі 500 грн., що менше ніж просив позивач. Оскільки позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, відповідно ст.88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір». Зокрема, за вимогу майнового характеру про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід стягнути 780 грн. 77 коп. та за вимогу немайнового характеру про відшкодування моральної шкоди слід стягнути 551 грн. 20 коп., а всього розмір судового збору складає 1331 грн. 97 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial