Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

07 квітня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Татарбунарської міської ради Одеської області, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на квартиру №7, що складає 110/1000 частки домоволодіння, розташованого за адресою: вул.23 Серпня, 48 м.Татарбунари Одеської області, що залишилася після смерті [PERSON] В обґрунтування вимог зазначила, що 21 грудня 2014року помер її брат [PERSON], якому за життя на праві приватної спільної часткової власності належала квартира №7, що складає 110/1000 частки домоволодіння, розташованого за зазначеною адресою. Вказала також, що на підставі її заяви про прийняття спадщини приватним нотаріусом Татарбунарського районного нотаріального округу [PERSON] заведено спадкову справу №06/2015 до майна [PERSON], однак у видачі свідоцтва про право власності на спадщину відмовлено з причини відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на зазначене нерухоме майно. Посилаючись на неможливість оформити спадкові права у позасудовому порядку, оскільки оригінали правовстановлюючих документів втрачені, зазначаючи, що інших спадкоємців до майна померлого [PERSON] немає, [PERSON] вважала, що є підстави для визнання за нею судом права власності на квартиру, яка належала спадкодавцю за життя. Позивач та її представник, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися. Представник позивача надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила розглядати справу без її участі. Представник Татарбунарської міської ради, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав заяву, в якій проти задоволення позову не заперечував, просив розглядати справу за його відсутності. Перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні письмові докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що 21 грудня 2014року в м.Татарбунари Одеської області помер [PERSON]. На підтвердження цього факту до матеріалів справи долучено копію свідоцтва про смерть серії І-ЖД №393532, виданого 25 грудня 2014року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №600 (а.с.9). З матеріалів справи вбачається, що за життя [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належала 110/1000частка домоволодіння, розташованого по вул.23 Серпня, 48 в м.Татарбунари Одеської області на підставі договору міни №747 від 03.04.2006року, засвідченого приватним нотаріусом Татарбунарського районного нотаріального округу [PERSON], (а.с.а.с.10,11). В судовому засіданні також встановлено, що спадкодавцеь [PERSON] був зареєстрований [INFO] з 10.06.2006року та знятий з реєстрації 24.01.2015року у звязку зі смертю (а.с.а.с13,14). З довідки ТОВ «Татарбунарське БТІ та РОН» від 18.03.2016року №41 слідує, що станом на 31.12.2012року квартира №7, яка складає 110/1000частки домоволодіння, зареєстрована за [PERSON] на підставі договору міни від 03.04.2006року №747 (а.с.17). З відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності також вбачається, що право власності на вказане нерухоме майно зареєстровано за спадкодавцем (а.с.а.с.35,36). Судом встановлено, що за заявою позивача приватним нотаріусом Татарбунарського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] 19.06.2015року заведено спадкову справу №06/2015 до майна [PERSON] померлого 21.12.2014року (а.с.а.с.44-55). З матеріалів спадкової справи вбачається, що інші спадкоємці з заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталися, за останньою адресою проживання [PERSON] інші особи не проживали. З відповіді приватного нотаріуса від 10.03.2016року №26/02-14 слідує, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після [PERSON] померлого 21.12.2014року, у звязку з відсутністю документів, що підтверджують право власності померлого на 110/1000 частку житлового будинку, розташованого за адресою: Одеська область м.Татарбунари вул. 23 Серпня, 48 та відповідної реєстрації цього права (а.с.15). Зі свідоцтва про народження позивача серії VІІ-УР №0960642, виданого 24.03.1966року бюро ЗАГС Татарбунарського району Одеської області вбачається, що її прізвище та прізвища її батьків російською мовою зазначено «Динтев» та «Динтева» (а.с.7). З копії актового запису про народження №59 від 19 червня 1956року слідує, що прізвище спадкодавця та його батьків російською мовою зазначено «Динтьев» та «Динтьева». Водночас, в зазначених документах про народження батьками як позивача, так і спадкодавця вказано «Георгий Васильевич» та «Лидия Денисовна». (а.с.38). Зі свідоцтва про укладення шлюбу ІІ-ЖД №357370, виданого 12.10.1985року Татарбунарським відділом ЗАГС Одеської області слідує, що 12.10.1985року позивач зареєструвала шлюб із [PERSON] та змінила дівоче прізвище на «Юзюк» (а.с.8). Вирішуючи спір, що виник зі спадкових правовідносин, суд виходить з такого. Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу (далі ЦК) України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, окрім іншого, визнання права (п.1 ч.2 ст.16 ЦК). Спадкуванням, згідно зі ст.1216 Цивільного кодексу України, є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК). Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно з частинами 1, 5 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом зазначеного вище строку. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Частиною 1 ст.1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, які не заборонені законом. З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Зазначене узгоджується з позицією, висловленою Пленумом Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 37 постанови №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав». Як вбачається з матеріалів справи, право власності позивача як спадкоємця не визнається, а відтак підлягає захисту в судовому порядку. З урахуванням того, що позивач є спадкоємцем другої черги за законом, позбавлена можливості оформити у позасудовому порядку спадкові права на спірну квартиру, спадкодавець [PERSON] за життя набув право власності на неї, беручи до уваги те, що позивач вчасно звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, при цьому інших спадкоємців у померлого немає, враховуючи, що розбіжність у написанні прізвищ позивача та спадкодавця має ознаки очевидної технічної помилки, суд доходить висновку про те, що є підстави для визнання за [PERSON] в порядку спадкування за законом права власності на квартиру, що залишилася після смерті її брата. З огляду на викладене,

Outcome: approved