Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

09.10.2018 р. позивач\~ [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності\~ на спадкове майно, що залишилося після смерті батька позивача\~ [PERSON], який помер 06.05.2013 року. Позивач зазначив, що за життя батько склав заповіт, яким на випадок своєї смерті\~ зробив заповітне розпорядження, і все майно, з чого б воно не складалося і взагалі все те, що йому належатиме на день смерті, і на що за законом\~ матиме право заповів позивачу. Після смерті батька позивача залишилося спадкове майно: жилий будинок з надвірними спорудами, що розташований по вулиці Українська, 48 в с.Онок Виноградівського району Закарпатської області. Позивач\~ звернувся із заявою до приватного нотаріуса\~ Виноградівського\~ районного нотаріального округу для отримання свідоцтва\~ про право на спадщину за заповітом після смерті батька, але нотаріус відмовив у видачі такого у зв'язку\~ з відсутністю правовстановлюючого документу на спадковий будинок. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду письмову заяву про те, що підтримує позовні вимоги і просить справу розглянути за його відсутності. Відповідачі в судове засідання не з'явилися. Від них до суду надійшли письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності та про те, що вони не заперечують проти задоволення позову. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідачами позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.206 ЦПК України визнання ними позову прийнято судом. Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов'язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін та визнання позову відповідачами, суд вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні ухвалити рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. В судовому засіданні належними та допустимими доказами встановлено наступне. 06.05.2013 року в с.Онок Виноградівського району помер [PERSON]. Вказане стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ №155143 від 07.05.2013 року. Позивач по справі [PERSON] є сином померлого. Рішенням Виноградівського районного суду від 16.09.2016 року у справі №299/1903/16 встановлено факт родинних відносин, а саме те, що [PERSON], який помер 06.05.2013 року в с.Онок Виноградівського району був батьком [PERSON], [INFO], мешканця [INFO]. За житття батько позивача [PERSON] склав заповіт, посвідчений 04.02.2005 р. секретарем Оноцької сільської ради, яким все своє майно заповідав своєму сину, позивачу по справі [PERSON] Даний заповіт не змінений та не скасований. Як вбачається з довідки Оноцької сільської ради Виноградівського району №444 від 03.10.2018 року, [PERSON] до моменту смерті свого батька [PERSON], який помер 06.05.2013 року проживав разом з ним в с.Онок по вул.Українська, 48, здійснював за ним догляд, а після його смерті здійснив його поховання, веде догляд за будинком, обробляє земельну ділянку та вступив у володіння та користування будинком. Згідно з довідкою\~ комунального підприємства Виноградівське районне бюро технічної\~ інвентаризації №767 від 26.09.2018 р. за померлим [PERSON], на підставі довідки,\~ виданої виконкомом Оноцької сільської ради\~ від 19.10.2017 р. рахується житловий будинок з надвірними спорудами в с.Онок по вул.Українська, 48. Житловий будинок завершений будівництвом. Відповідачами питання про визнання за ними\~ права власності на домоволодіння, яке знаходиться в с.Онок по вул.Українська, 48 не ставилося. В матеріалах справи міститься архівна копія рішення Оноцької сільської ради від 28.03.1997 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність». А згідно архівного витягу із списку громадян с.Онок, яким передаються у приватну власність земельні ділянки, що є додатком до рішення Оноцької сільської ради від 28.03.1997 року, [PERSON], мешканцю с.Онок, вул.Українська, 48 передано у приватну власність 0,40 га ділянок, в тому числі 0,27 присадибна ділянка та 0,13 для ОПГ. За таких обставин, суд приходить до висновку, що на день смерті [PERSON] останньому належав жилий будинок з надвірними спорудами в с.Онок по вул.Українська, 48 вцілому. Після його смерті на це майно відкрилася спадщина. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав\~ разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв\~ спадщину, якщо протягом\~ строку встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивач звернувся до приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу [PERSON] для отримання\~ свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька, але листом нотаріуса №49/02-14 від 28.03.2017 року, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом йому відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу щодо належності спадкового майна спадкодавцеві та запропоновано звернутися до суду. Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані Цивільним кодексом України (2003 р.). Відповідно до ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини. Відповідно до ст.1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.5 ст.1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно приписів ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.3.1. та п.3.3 [PERSON] ВССУ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). У випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв'язку з їх втратою та відсутності реєстрації об'єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім'я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Таким чином, враховуючи ті обставини, що позивач надав суду достатньо доказів, які підтверджують позов, а визнання відповідачами позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позивач [PERSON] як спадкоємець після смерті батька потокій І.Д. має законне право на визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом після його смерті.

Outcome: approved