Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

10.02.2017 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, вимоги у якій під час розгляду справи уточнила, обґрунтовуючи їх тим, що з 04.11.2006 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Кривоозерського районного управління юстиції, в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №49. 02 березня 2016 року, на підставі рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області, шлюб між сторонами розірвано, з цього ж часу відносини між ними повністю припинено, відповідач проживає окремо. В період шлюбу у сторін народилась дитина дочка [PERSON], 22 03. [INFO], яка на даний час проживає разом із матірю, тобто позивачем, та знаходиться на її утриманні. Відповідач ухиляється від покладеного на нього, у відповідності до ст. 180 СК України, обовязку утримувати свою дочку. Інших аліментних зобовязань [PERSON] не має, стягнень по іншим виконавчим документам з нього не проводиться. У звязку із викладеним, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дочкою повноліття. У судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] заявлені вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] в 1/3 частці його заробітку (доходу), згоден сплачувати аліменти у розмірі 1000 грн., оскільки не має постійного місця роботи, про що надав суду копію трудової книжки. Окрім того, зазначив, що фактично створив нову сімю, і тому зобовязаний також її утримувати. Надав суду копії квитанції про добровільний перерахунок грошових коштів в період з квітня по червень 2017 року у середній сумі 1000 грн. на місяць на користь позивача на утримання дитини. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Згідно наданої суду копії рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.03.2016 року, яке набрало законної сили 15.03.2016 року, шлюб, зареєстрований 04.11.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кривоозерського районного управління юстиції Миколаївської області, за актовим записом №49, між [PERSON] та [PERSON], розірвано (а.с. 8-9). Частиною 3 ст. 61 ЦПК України, визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що у сторін в період шлюбу народилась дочка [PERSON], [INFO], що підтверджено Свідоцтвом про народження [PERSON] 1-КИ №114082, виданим 04 квітня 2007 року виконкомом Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області(а.с.5). Відповідно до довідки, виданої 07.02.2017 року Раївською сільською радою Синельниківського району Дніпропетровської області, зазначено, що [PERSON], разом із дочкою [PERSON], яка перебуває на її утриманні, будучи зареєстрованими в [INFO], дійсно останні три місяці постійно проживають без реєстрації за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Раївка, вул. Квітнева, 12 (а.с. 7). Відповідач [PERSON], згідно довідки виконавчого комітету Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області від 11.07.2017 року, зареєстрований за адресою: [INFO], та входить до складу родини [PERSON] Викладене свідчить про те, що сторони будучи зареєстрованими за однією адресою, проживають окремо. Способом виконання батьками цього обовязку відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України є в тому числі й присуджені за рішенням суду кошти (аліменти) у частці від доходу матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідач надав суду копію трудової книжки АХ №658847 від 24.01.2005 року, якою підтверджено, що [PERSON], [INFO], не перебуває у трудових відносинах з 31.08.2016 року. Будучи не працевлаштованим, [PERSON] в період з 07.04.2017 року по 18.07.2017 року здійснював перерахунок грошових коштів на імя позивача [PERSON] в наступних розмірах: 1005 грн. 03 коп., 552 грн. 76 коп., 211 грн. 06 коп., 1000 грн., в рахунок погашення заборгованості по аліментам. При визначенні розміру аліментів, згідно зі ст. 182 СК України, враховується 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд не приймає до уваги надані відповідачем копії квитанцій про сплату комунальних послуг [PERSON], яка є його матірю, копію повідомлення про надання субсидії №011599 на імя [PERSON], копію свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.09.2016 року, оскільки останні не підтверджують та не спростовують поліпшення/погіршення матеріального становища відповідача у даній справі, а також копії квитанцій про оплату мобільного звязку, з яких не надається можливим встановити імя одержувача грошових коштів. Згідно висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17. 03. 2011 року (остаточне 17. 06. 2011 року), в п. 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення від 18. 01. 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів (рішення у справі «[PERSON] проти Туреччини»). Таким чином, враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що вимога позивача про стягнення аліментів на утримання дитини в частці від його заробітку (доходу) є неналежним чином обґрунтованою виходячи з відсутності у відповідача офіційного доходу, однак працездатного та зобовязаного, як батька, нести обовязок по утриманню своєї дитини, який він почав виконувати після звернення позивача до суду з даним позовом, про що свідчать надані суду копій квитанцій про перерахунок грошових коштів на імя позивача, суд приходить до висновку про те, що стягнення аліментів на утримання дитини сторін - дочки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн., є необхідною та достатньою твердою грошовою сумою для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Частина 2 статті 184 СК України закріплює, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на імя якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Сторонам розяснити, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. На підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного, ст. ст. 179, 180, 181-184, 191 СК України,

Outcome: approved