Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

08 липня 2020 року [PERSON] звернувся з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Павлоградська міська лікарня №1» Павлоградської міської ради, Павлоградської міської ради, треті особи [PERSON] , [PERSON] про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно уточнених позовних вимог позивач просить визнати незаконним та скасувати розпорядження міського голови про його звільнення № 350-К від 30 березня 2020 року, поновити його на роботі у КНП «Павлоградська міська лікарня №1» Павлоградської міської ради на посаді заступника медичного директора зі стоматології, стягнути з КНП «Павлоградська міська лікарня №1» Павлоградської міської ради середній заробіток за час вимушеного прогулу станом на дату ухвалення рішення суду (станом на дату подання уточненої позовної заяви 20 липня 2020 року середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 53\~914 грн 92 коп). Позиція позивача В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що між ним та Павлоградською міською радою був укладений контракт від 17 вересня 2018 року строком до 17 вересня 2023 року зі змінами, внесеними додатковою угодою від 02 грудня 2019 року. За цим контрактом позивач був прийнятий на посаду головного лікаря комунального закладу «Павлоградська стоматологічна поліклініка», згодом назва посади була змінена, згідно додаткової угоди до контракту від 02 грудня 2019 року позивач займав посаду директора комунального некомерційного підприємства «Павлоградська стоматологічна поліклініка». Також згідно розпорядження міського голови від 21 вересня 2018 року № 899-К позивач був призначений на посаду лікаря-стоматолога-хірурга лікувального відділення №2 КЗ «Павлоградська стоматологічна поліклініка» ПМР з відпрацюванням у вільний від роботи час. Павлоградською міською радою 16 січня 2020 року було прийнято рішення № 2009-62/VII «Про реорганізацію комунального некомерційного підприємства «Павлоградська стоматологічна поліклініка» Павлоградської міської ради» шляхом приєднання до комунального некомерційного підприємства «Павлоградська міська лікарня №1 «Павлоградської міської ради». На підставі цього рішення розпорядженням міського голови від 30 березня 2020 року № 350-К позивача було звільнено у зв`язку зі скороченням посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України з 30 березня 2020 року. Комунальний заклад некомерційне підприємство «Павлоградська стоматологічна поліклініка» Павлоградської міської ради припинено з 31 березня 2020 року. При цьому після прийняття рішення Павлоградської міської ради про припинення діяльності КЗНП «Павлоградська стоматологічна поліклініка» ПМР до дати звільнення позивача йому не пропонувались посади у КНП «Павлоградська міська лікарня №1» ПМР, хоча припинення комунального підприємства, у якому працював позивач, відбулося шляхом приєднання до іншого комунального підприємства, що не передбачало необхідності припинення трудових відносин. Позивач не відмовлявся від подальшого виконання трудової функції, зокрема 30 березня 2020 року направив лист на ім`я міського голови з проханням вирішити питання щодо його переведення на посаду керівника структурного підрозділу, утвореного після приєднання юридичної особи, в якій працював позивач, до КНП «Павлоградська міська лікарня №1» ПМР. Проте йому було відмовлено листом від 08 квітня 2020 року з тих підстав, що вирішення даного питання не відноситься до компетенції міського голови. Таким чином на думку позивача він був звільнений з посади з порушенням передбаченої законом процедури, без наявності для того фактичних та правових підстав. При цьому відсутні об`єктивні причини, що перешкоджали б переведенню позивача на посаду у КНП «Павлоградська міська лікарня №1» ПМР, у тому числі на посаду керівника відповідного структурного підрозділу, до якого перейшли функції припиненого підприємства, чи на іншу посаду. За змістом ст.49-2 КЗпП України саме власник або уповноважений ним орган повинен запропонувати працівникові іншу роботу одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці. Роботодавцем не доведено, що при звільненні позивача йому пропонувалися інші посади. Твердження директора КНП «Павлоградська міська лікарня №1» ПМР про відсутність вакантних посад, на які було можливо перевести позивача при звільненні не підтверджені ніякими доказами. Тому позивач вважає, що він має бути поновлений на роботі на посаді заступника медичного директора зі стоматології у КНП «Павлоградська міська лікарня №1» ПМР, що у розумінні ч.1 ст.235 КЗпП України буде означати надання йому посади, яка матиме максимально подібні посадові права та обов`язки, порівняно з раніше займаною ним посадою. У судовому засіданні позивач та його представник підтримав позовні вимоги, наголосивши на тому, що позивача було звільнено 30 березня 2020 року з посади керівника КНП «Павлоградська стоматологічна поліклініка» ПМР» з підстав скорочення цієї посади, а вже наступного дня 01 квітня 2020 року згідно штатного розпису було введено нову посаду завідувача стоматологічного підрозділу з тими самими посадовими обов`язками та обсягом повноважень. При цьому позивачу, який має значний досвід роботи на керівній посаді, не було запропоновано цю нову посаду, яка була створена наступного дня після його звільнення, що свідчить про наявність зловживань та порушення трудових прав позивача. Заперечення відповідача Представником відповідача Павлоградської міської ради подано відзив на позов, за змістом якого Павлоградська міська рада просить у позові відмовити, посилаючись на наступне: -29 січня 2020 року позивача було попереджено про майбутнє звільнення із займаної посади за п.1 ст.40 КЗпП України з 30 березня 2020 року у зв`язку з реорганізацією закладу, -Згідно відповіді КНП «Павлоградська міська лікарня №1» ПМР вільних посад керівника стоматологічного підрозділу у закладі в період з 29 січня 2020 року по 30 березня 2020 року не було, а посаду заступника медичного директора зі стоматології було введено з 01 травня 2020 року, -Позивач не подавав заяву до комісії з реорганізації КНП «Павлоградська стоматологічна поліклініка» щодо прийняття його на посаду за кваліфікаційним фахом лікаря-стоматолога-хірурга, -Обіймання позивачем посади директора КНП «Павлоградська стоматологічна поліклініка» відбувалось на конкурсній основі на підставі контракту та припинилось у зв`язку зі скороченням даної посади, Таким чином Павлоградська міська рада вважає, що при звільненні позивача були виконані необхідні вимоги законодавства, запропонувати позивачу іншу посаду не було можливості, оскільки у КНП «Павлоградська міська лікарня №1» Павлоградської міської ради були відсутні вакантні посади. Представник відповідача КНП «Павлоградська міська лікарня №1» Павлоградської міської ради у судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав, у телефонному режимі повідомив, що знаходиться на лікарняному. Процесуальні дії у справі За клопотанням представника позивача судом двічі були витребувані у КНП «Павлоградська міська лікарня №1» Павлоградської міської ради докази на підтвердження наявності або відсутності вакантних посад та їх заміщення у період з 21 січня 2020 року по 30 березня 2020 року з метою перевірки обґрунтованості доводів позивача, викладених у позовній заяві. Відповідні документи витребовувалися ухвалою суду від 22 липня 2020 року (а.с.172-174) та від 21 серпня 2020 року (а.с.204-207). Ухвалою суду від 21 серпня 2020 року було визнано обов`язковою явку у судове засідання представника відповідача КНП «Павлоградська міська лікарня №1» ПМР, викликано представника відповідача у судове засідання для надання пояснень та відповідей на питання учасників справи. Ухвалою суду від 10 вересня 2020 року відповідачу КНП «Павлоградська міська лікарня №1» ПМР» було встановлено термін для подання письмових доказів, які були витребувані ухвалою суду від 21 серпня 2020 року до 05 жовтня 2020 року. Однак станом на 18 листопада 2020 року відповідачем КНП «Павлоградська міська лікарня №1» ПМР не було виконано ухвалу суду, не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що у період з дня попередження позивача про звільнення і до дня його звільнення були відсутні вакантні посади у КНП «Павлоградська міська лікарня №1» ПМР. Як передбачено ч.10 ст.84 ЦПК України, у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами. Фактичні обставини, встановлені судом З матеріалів справи видно, що 17 вересня 2018 року між Павлоградською міською радою в особі міського голови Вершини Анатолія Олексійовича та [PERSON] був укладений контракт, відповідно до якого [PERSON] був призначений на посаду головного лікаря комунального закладу «Павлоградська стоматологічна поліклініка» Павлоградської міської ради на строк з 17 вересня 2018 року по 17 вересня 2023 року (а.с.14-20). 02 грудня 2019 року була укладена додаткова угода до контракту, у якій зокрема зазначено змінену назву підприємства КНП «Павлоградська стоматологічна поліклініка» ПМР (а.с.21-27). Розпорядженням міського голови № 899-К від 21 вересня 2018 року «Про роботу за сумісництвом [PERSON] » призначено [PERSON] на посаду лікаря-стоматолога-хірурга лікувального відділення №2 комунального закладу «Павлоградська стоматологічна поліклініка» ПМР за сумісництвом (0,25 штатної одиниці) з 17 вересня 2018 року з відпрацюванням у вільний від роботи час (а.с.11). 16 січня 2020 року Павлоградською міською радою було прийнято рішення № 2009-62/VII про реорганізацію комунального некомерційного підприємства «Павлоградська стоматологічна поліклініка» Павлоградської міської ради шляхом приєднання до комунального некомерційного підприємства «Павлоградська міська лікарня №1» Павлоградської міської ради (а.с.78-80). Зокрема було вирішено повідомити в установленому чинним законодавством України порядку працівників КНП «Павлоградська стоматологічна поліклініка» ПМР про реорганізацію закладу, забезпечити дотримання соціально-правових гарантій працівників КНП «Павлоградська стоматологічна поліклініка» ПМР у порядку та на умовах, визначених чинним законодавством України (пункт 6.2 рішення № 2009-62/VII). 29 січня 2020 року директору КНП «Павлоградська стоматологічна поліклініка» ПМР [PERSON] було вручено письмове попередження про майбутнє звільнення з займаної посади за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України 30 березня 2020 року (а.с.12). Розпорядженням міського голови № 350-К від 30 березня 2020 року звільнено [PERSON] з посади директора КНП «Павлоградська стоматологічна поліклініка» ПМР 30 березня 2020 року у зв`язку зі скороченням посади згідно п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України (а.с.13). При цьому у трудовій книжці позивача є запис про прийняття за сумісництвом на посаду лікаря-стоматолога-хірурга з 17 вересня 2018 року. Наступним у трудовій книжці іде запис про звільнення у зв`язку зі скороченням посади на підставі розпорядження міського голови № 350-К від 30 березня 2020 року (а.с.9-10). Однак у зазначеному розпорядженні йдеться тільки про звільнення позивача з посади директора, тобто з основної роботи. Копії розпорядчого документу про звільнення позивача з посади лікаря-стоматолога-хірурга, яку позивач займав за сумісництвом, суду не надано. Норми права, які застосував суд На підставі п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України,трудовий договір може бути розірваний з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у випадку \~змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення працівника на підставі п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно до положень ст.49-2 Кодексу законів про працю України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 25 травня 2016 року № 6-3048цс15, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належним чином виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну посаду, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Постановою Верховного Суду від 21 червня 2019 року у справі № 665/1205/17 визначено, що роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають рівню освіти, кваліфікації та досвіду працівника, які існують на підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі він працював. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади, які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Відповідач не надав суду доказів того, що за період з дня попередження позивача про звільнення 29 січня 2020 року по день звільнення - 30 березня 2020 року на підприємстві були відсутні посади, які відповідали рівню освіти, кваліфікації та досвіду позивача. Зокрема позивачу, який працював за сумісництвом на посаді лікаря-стоматолога-хірурга, не було запропоновано цю посаду як основну роботу. Таким чином відповідач не дотримав вимог статей 40, 49-2 Кодексу законів про працю України, а саме звільнив позивача у зв`язку зі скороченням посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, не з`ясувавши, чи погоджується позивач на переведення на іншу роботу за відповідною професією, яку він може виконувати з урахуванням освіти, досвіду та кваліфікації Тому розпорядження міського голови про звільнення [PERSON] слід визнати незаконним та скасувати, при цьому порушені трудові права позивача підлягають поновленню. \~ \~Відповідно до\~положень ст.235\~Кодексу законів\~про працю\~України,\~у разі\~незаконного звільнення\~ працівник\~повинен бути\~поновлений на\~попередній роботі\~органом,\~який розглядає\~трудовий спір. За змістом ст.240-1 КЗпП України, поновлення працівника на попередній роботі неможливе лише внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації. КНП «Павлоградська стоматологічна поліклініка» ПМР була припинена не внаслідок ліквідації, а в результаті приєднання до КНП «Павлоградська міська лікарня №1» ПМР. При цьому посада керівника КНП «Павлоградська стоматологічна поліклініка» ПМР була скорочена, натомість у підприємстві-правонаступнику КНП «Павлоградська міська лікарня №1» ПМР була створена посада заступника медичного директора зі стоматології, яка за обсягом посадових обов`язків є подібною до посади, яку займав позивач. Тому найбільш ефективним способом захисту порушеного права позивача буде поновлення його на роботі у КНП «Павлоградська міська лікарня №1» ПМР на посаді заступника медичного директора зі стоматології. Відповідно до положень ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Згідно з відомостями Пенсійного фонду України позивачу нарахований дохід у січні 2020 року 14\~921 грн 01 коп (21 робочий день), у лютому 2020 року 14\~950 грн 90 коп (20 робочих днів) (а.с.58-61). Середньоденна заробітна плата позивача становить: (14\~921,01 + 14 950,90) : 41 робочий день = 728 грн 58 коп. За період з дня звільнення 30 березня 2020 року про день розгляду справи у суді 18 листопада 2020 час вимушеного прогулу складає 159 робочих днів (березень 1, квітень 21, травень 19, червень 20, липень 23, серпень 20, вересень 22, жовтень 21, листопад - 12). Тому сума середнього заробітку за період вимушеного прогулу складає 728,58 х 159 = 115 844 грн 22 коп. Згідно з частиною 1 статті 430 УПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Розподіл судових витрат Судові витрати, понесені позивачем на сплату судового збору (а.с.163) в частині майнових вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (840 грн 80 коп) підлягають стягненню з відповідача на його користь. Позивача в частині позовних вимог про поновлення на роботі звільнено від сплати судового збору, тому відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача у розмірах, діючих на день звернення позивача до суду пропорційно розміру задоволених позовних вимог 840 грн 80 коп в частині немайнових вимог про поновлення на роботі. Пропорційно до розміру задоволених позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - 115 844 грн 22 коп, розмір судового збору має складати 1158 грн 44 коп. Позивачем сплачено судовий збір у меншому розмірі, тому різниця у сумі 1158,44 840,80 = 317 грн 64 коп підлягає стягненню з відповідача на користь держави. \~ \~ Загальна\~сума судового\~збору,\~що підлягає\~стягненню з\~відповідача на\~користь держави\~ 840,80\~+\~317,64\~=\~1158\~грн 44\~коп.

Outcome: approved