Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

07 грудня 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» звернулося до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 20269,45 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування своїх вимог зазначав, що 17 грудня 2008 року між сторонами був укладений договір, за яким відповідач одержала кредит в сумі 10000,00 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Посилаючись на те, що за час користування кредитом відповідач не виконувала її умови та не сплачувала в повному обсязі кредитні платежі, через що станом на 15 листопада 2017 року за ним утворилася загальна заборгованість в сумі 20269,45 коп., тому просив стягнути її з відповідача на свою користь та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав клопотання з проханням розглядати справу без його участі, позов просив задовольнити в повному обсязі (а.с. 35). Відповідач [PERSON] подала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала частково, не погодилась із сумою процентів, нарахованих за тарифом, що не був передбачений умовами договору, а також із санкціями у виді пені, що також не визначались умовами кредитування. Просила про розгляд справи за її відсутності. Суд, вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, оскільки наявних в ній матеріалів достатньо для її вирішення по суті. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив, що 17 грудня 2008 року відповідач звернулась до позивача із анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 11). Відповідно до Договору акціонерне товариство «ПриватБанк» (далі Банк), надало позичальнику, тобто відповідачу, споживчий кредит у виді встановленого кредитного ліміту при укладенні договору на платіжну карту 250,00 грн. Також сторони визначили, що розмір процентної ставки по кредитному ліміту становить 2,5% в місяць з розрахунку 360 днів на рік. Щомісячний мінімальний платіж 7 % від суми заборгованості (а.с. 12). Однак, відповідно до наданого Банком розрахунку позивачем застосована інша відсоткова ставка, в той же час суду не надано доказів збільшення відсоткової ставки по кредитному договору, узгодженої з відповідачем. Згідно з заявою позичальника, остання ознайомлена та погодилась з Умовами і Правилами надання банківських послуг, які діяли на час укладення договору, а саме станом на грудень 2008 рік, а також Тарифами банку (а.с.11). Складовими кредитного договору є заява, тарифи, умови та правила надання банківських послуг, в той же час, позивачем суду наданий витяг з умов та правил надання банківських послуг, що прийняті після 2009 року, які застосовані Банком при розрахунку заборгованості. Крім цього, як вбачається із заяви, сторонами узгоджений штраф у разі порушення клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань у розмірі 250 грн. та 5% від суми позову. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обовязку виконання зобовязання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. З матеріалів справи вбачається, що Банк повністю виконав взяті на себе зобовязання, а позичальник навпаки, порушила умови Договору в частині вчасного повернення кредиту та процентів. Згідно з розрахунком заборгованості, скориставшись кредитними коштами, відповідач вчасно не сплачувала кредитну заборгованість, допустила систематичне порушення умов повернення кредиту та сплати процентів, у звязку з чим станом на 15 листопада 2017 року за [PERSON] рахується заборгованість за тілом кредиту в сумі 4274,00 грн. (а.с.6-10). Також Банком нараховано проценти. Втім, стосовно зміни розміру відсотків, то відповідно до п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641-642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. В той же час, заява не містить способи надання виписки Банком про стан картрахунку та про проведені за минулий місяць операції по картрахунку. Згідно даних Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна 30 днів пільгового періоду розмір процентної ставки по кредитному ліміту становить 3,0% в місяць з розрахунку 360 днів на рік (а.с. 12). В той же час, Банком не підтверджено підстав застосування відсоткової ставки в розмірі 3,6 % на місяць, зазначеній в розрахунку заборгованості, що застосована з квітня 2015 року, тобто каті тарифи не відповідають умовам Договору - Тарифам (а.с. 11-12). За вказаного, Банк не довів обґрунтованість свого розрахунку, який здійснювався ним за цей період (з 01.04.2015 року) за підвищеними відсотковими ставками. За вище вказаного, розмір процентів становить 4195,20 грн.: -станом на 31.03.2015 року 96,44 коп. -за період з 01.04.2015 року по 15.11.2017 року: 4274,00 грн. х 959 днів заборгованості х 3,0% х 12/360 = 4098 грн. 76 коп. Окрім цього, Банком нарахована пеня в розмірі 5951,29 грн. Пеня - це неустойка, яка передається кредитору у разі порушення боржником зобовязання та обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання Відповідно до п. 2.1.1.12.6.1 витягу з Умов та правил надання банківських послуг наданих позивачем, що діють з 2009 року передбачено, що у разі виникнення прострочених зобовязань за борговими зобовязаннями на суму від 100,00 грн., Клієнт сплачує Банку пеню, відповідно до встановлених тарифів. В той же час, в матеріалах справи міститься витяг з тарифів «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», як складова Договору, з якими обізнана відповідача, про що свідчить її підпис, проте дані умови (Тарифи) взагалі не передбачали такого виду неустойки за порушення умов договору як пеня. Вказане також підтверджує, що надані суду Правила та Умови надання банківських послуг були розроблені та введені в дію вже після підписання сторонами Договору, адже не узгоджуються із іншими складовими договору (Заявою, Тарифами). З урахуванням зазначеного, суд не вбачає підстав для задоволення вимог щодо стягнення з відповідача неустойки у виді пені. Окрім того, позивачем як неустойка нараховано суми штрафу також за порушення строків виконання договірних зобовязань. Тобто, умовами вище вказаного Договору передбачено подвійну відповідальність позичальника за одне й те саме порушення порушення строків сплати суми кредиту та процентів, та нараховано пеню і штраф, при цьому останній нараховано, в тому числі, й на суму пені. Отже банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірних зобовязань (прострочення виконання грошового зобовязання), що суперечить вимогам ч.1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України. Вказана правова позиція висловлена в ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2013 р., від 6 листопада 2013 року (№6-116цс13). Заявою про надання кредитних коштів передбачено, що позичальник зобовязався сплатити Банку за порушення строків зі сплати по будь-якому з платежів більш як на 120 днів, штраф в розмірі 250 грн. + 5% від суми позову (а.с. 11 зворотній бік). Однак суд вважає, що нарахування процентної складової\~\~штрафу в розмірі 5% від суми позову, не відповідає положенням\~\~ч.2\~ст. 549 ЦК України, згідно яких штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. За такого, суд вважає можливим стягнути неустойку у виді фіксованої суми штрафу, нарахованої Банком в сумі 250 грн., оскільки саме цей розмір зазначений у Заяві позичальника та був узгоджений сторонами при укладенні договору. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 526, 530, 551, 1049, 1050, 1054 ЦК України, з відповідача на користь Банка підлягає стягненню сума боргу в загальному розмірі 8719,20 грн., з яких: заборгованість по кредиту 4274,00 грн., проценти 4195,20 грн., штраф 250,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, а також з урахуванням розяснень, що містяться у п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, від 17.10.2014 року № 10, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 141 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом\~№ 3674-VI), тобто з відповідача підлягають стягненню судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 688 грн. (4195,20 грн. х 100 / 20269,45 грн. = 43%, 1600 х 43% = 688,00).

Outcome: partial