Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-14 00:00:00

09.04.2019р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири (а.с. № 3-5). В ході розгляду цивільної справи з,ясувалось, що відповідачка [PERSON] у зв`язку з реєстрацією шлюбу [INFO] змінила призвіще на « [PERSON] » (а.с. № 78). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 21.05.2019р. відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін (а.с.№ 62). В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власницею квартири [ADDRESS]. Власницею квартири [ADDRESS] (поверхом вище) станом на жовтень 2018р. була відповідачка. 17.10.2018р. сталося залиття двох квартир [ADDRESS] (квартири позивачки та [ADDRESS] (сусідської). 18.10.2018р. комісійно був складений акт про обстеження квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] , згідно якого при обстеженні двох квартир встановлено факт їх залиття з вище розташованої квартири [ADDRESS] через те, що кран «Маєвського» був відкритим. З метою встановлення розміру шкоди і вартості ремонтних робіт на замовлення позивачки ПП «Новомосковське бюро експертної оцінки» 12.11.2018р. оцінювачем [PERSON] виготовлений звіт про оцінку вартості матеріального збитку внаслідок залиття квартири, яким визначено, ймовірну ринкову вартість матеріального збитку від пошкодження оздоблення та меблів приміщень житлової квартири, вчиненого внаслідок залиття, у розмірі 26 875грн. Враховуючи викладене, просила стягнути з відповідачки матеріальну шкоду в розмірі 26 875грн., компенсувати витрати на проведення дослідження з визначення вартості спричиненої залиттям квартири шкоди в сумі 1 200 грн. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала. 15.10.2019р. представником відповідачки - адвокатом Кудріним Д.А. (діє на підставі ордеру від 10.10.2019р. - а.с. № 73) подано відзив на позов, в якому представник відповідачки вважав позовні вимоги необґрунтованими, посилаючись на те, що, на його думку, акт № 1 від 18.10.2018р. складено за відсутності відповідачки, тому він не може бути належним доказом. На думку представника відповідачки, до позову не надано належних доказів розміру завданої матеріальної шкоди. Долучений до позову звіт про оцінку вартості матеріального збитку внаслідок залиття квартири зроблено оцінювачем [PERSON] , який не є експертом, отже не повідомлявся про кримінальну відповідальність. Крім того, представник зазначав, що [PERSON] до позову не надала оригіналів доказів. Враховуючи викладене, просив відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. № 70-72). Позивачка правом подачі відповіді на відзив не скористалася. Обидві сторони подали суду клопотання про виклик свідків (а.с. № 79, 94), які були задоволені під час судового засідання 11.12.2019р. (а.с. № 96). Позивачка суду 15.07.2020р. надала заяву з проханням розглядати справу 15.07.2020р. за її відсутності, без фіксації судового процесу технічними засобами, заперечувала проти чергового відкладення справи, підтримала свої позовні вимоги в повному обсязі. З урахуванням тих обставин, що ні відповідачка, ні її представник в судове засідання не з,явились та не забезпечили явку заявленого ними свідка [PERSON] (особа, що орендувала квартиру [ADDRESS] станом на 17.10.2018 р .), позивачка відкликала і своє клопотання про допит свідків [PERSON] , [PERSON] (сусіди, які мешкають в квартирі [ADDRESS] ) (а.с.№ 129 ). Відповідачка та її представник - адвокат Кудрін Д.А. в судове засідання, призначене судом на 15.07.2020р. не з`явилися. Про дату розгляду справи сторона відповідачки була повідомлена належним чином, в справі наявна розписка представника відповідачки від 02.06.2020р. (а.с. №125). Про причини неявки ні відповідачка, ні її представник - адвокат Кудрін Д.А., суд не сповістили, поважні причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи суду не направили. Варто зазначити, що відповідачка (або її представник) і раніше не з,являлись до суду з різних причин (в судове засідання 09.07.2019р., заява відповідачки про відкладення розгляду справи - а.с. № 65,66, в судове засідання 17.02.2020р., заява представника відповідачки про відкладення розгляду справи - а.с. № 103, 105), в судове засідання 01.04.2020р., ні відповідачка, ні представник не повідомили суд про причини неявки при належному повідомленні - а.с. № 106, 109, 111-114,115). З урахуванням того, що матеріали справи містять відзив представника відповідачки, з якого вбачається позиція щодо незгоди із позовними вимогами, що виключає сукупність підстав, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України для винесення заочного рішення, суд розглядає справу з винесенням судового рішення на загальних підставах. З урахуванням поданої заяви позивачки від 15.07.2020р., неявки в судове засідання відповідачки та її представника без поважних причин та неповідомлення суду про поважні причини неявки, суд розглянув справу в судовому засіданні 15.07.2020р. відповідно до положень ст. 223 та ч.2 ст. 247 ЦПК України за відсутності обох сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами. Ухвалами суду від 15.07.2020р. (постановлені без виходу до нарадчої кімнати з огляду на положення ст. 353 ЦПК України) прийнята відмова позивачки від допиту заявлених свідків та ухвалено про розгляд справи за відсутності обох сторін та свідка відповідачки по причині неявки сторони до суду 15.07.2020р. та відповідно і незабезпечення явки заявленого свідка ( [PERSON] - особа, що орендувала квартиру [ADDRESS] станом на 17.10.2018р .) Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази за правилами ст. 89 ЦПК України у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Судом при розгляді справи встановлено наступні обставини та відповідні ним правовідносини. [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 13.12.2012р., Витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, та технічним паспортом на квартиру (а.с. № 44-50). Квартира позивачки розташована на третьому поверсі багатоквартирного житлового будинку, поверхом вище розташована квартира [ADDRESS] , власником станом на дату залиття (17.10.2018р.) була [PERSON] . Даний факт підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №157943884 від 28.02.2019р.,яка отримана позивачкою(а.с.№9-10а). Ця інформація перевірена і судом через доступ до Державного реєстру речових прав, номер інформаційної довідки 205832666 від 01.04.2020р. (а.с. № 131-134). В ході розгляду цивільної справи було з`ясовано, що відповідачка [PERSON] у зв`язку з реєстрацією шлюбу [INFO] змінила призвіще на « [PERSON] » (а.с. № 78). 17.10.2018р. сталося залиття квартири [ADDRESS] . 18.10.2018р. комісією у складі начальника цеху господарського обслуговування ПАТ «ДМЗ» [PERSON] , майстра ЦГО [PERSON] , слюсаря-сантехніка ТОВ «КЬЮ.ЄФ.ЄМ.СЕРВИС» [PERSON] був складений акт про обстеження квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] , згідно якого при обстеженні квартир встановлено факт їх залиття з вище розташованої квартири [ADDRESS] через те, що кран «Маєвського » (повітроносний) на радіаторі в системі опалення в житловій кімнаті № 5 (№ кімнати - відповідно технічного паспорту на квартиру) був залишеним відкритим на момент заповнення системи опалення житлового будинку (а.с. № 11-12). В акті зазначено, що в квартирі [ADDRESS] , яка належить позивачці, залито: в житловій кімнаті за № 5 стеля (пошкоджено гіпсокартон, потолочний плінтус), стіни (пошкоджена фарба), підлога (пошкоджено лист ДСП, брус); в житловій кімнаті № 6 - стеля (пошкоджений гіпсокартон, потолочний плінтус), стіни (пошкоджена фарба), підлога (пошкоджений лист ДСП, брус); в житловій кімнаті № 4 - частково підлога, пошкоджені матеріали: лист ДСП 6 м кв., лист гіпсокартону 3,6 м кв., (а.с. № 11-12). Також перелік пошкоджень підтверджується обстеженням фахівця суб`єкта оцінної діяльності, його висновками у звіті від 12.11.2018р. (а.с. № 13-40). Згідно висновку фахівця - суб`єкта оцінної діяльності - Приватне підприємство «Новомосковське бюро експертної оцінки» [PERSON] від 12.11.2018р. «ймовірна ринкова вартість матеріального збитку від пошкодження оздоблення та меблів приміщень житлової квартири [ADDRESS] , за результатами оцінки складає 26 875 грн. Суд зазначає, що вищезазначеними доказами доведено, що залиття квартири [PERSON] сталося внаслідок неналежного ставлення відповідачки (власниці квартири станом на 17.10.2018р.) до стану розташованих у належній їй на праві власності квартирі приладів центрального опалення, тобто внаслідок неправомірної бездіяльності власника квартири. В акті комісійного огляду квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] від 18.10.2018р. зазначено, що кран «Маєвського» (повітроносний) на радіаторі в системі опалення в житловій кімнаті № 5 квартири [ADDRESS] (№ кімнати - відповідно технічного паспорту на квартиру, яка розташована поверхом вище, отже є аналогічним) був залишеним відкритим на момент заповнення системи опалення житлового будинку. Є загально відомим факт, отже в силу положень ч. 3 ст. 82 ЦПК України, не підлягає доказуванню, що середина жовтня кожного року є початком опалювального періоду, коли прилади центрального опалення повинні бути підготовлені до заповнення їх водою. Як свідчить зміст ст. 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазначала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного в ньому проживання. Власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належить на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорної конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Відповідно до п. 7, п. 12 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24.08.2006р. № 45, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний: дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг; проводити за власні кошти ремонт квартири (наймач (орендар) - згідно з договором найму (оренди); забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання. За змістом пп. 1 п. 22 Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідновлення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. за № 630, точкою розподілу, в якій здійснюється передача послуг з централізованого опалення від виконавця споживачеві у багатоквартирному будинку є відгалуження від стояків у межах квартири. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27.03.1992р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Отже, цивільне законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Тобто, відповідальність за належний стан санітарно-технічного обладнання в квартирі [ADDRESS] , несе відповідачка, як власник житла станом на 17.10.2018р., а тому [PERSON] зобов`язана була контролювати стан радіаторів центрального опалення та приєднаних до них труб центрального опалення, які знаходяться в квартирі, та докладати зусиль для того, щоб не порушити права інших осіб, не завдати їм шкоди, що витікає з вимог ч.2 ст. 13 ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.10.2015р. у справі № 6-20355св15. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу (Постанова Верховного Суду від 26.09.2018р. по справі № 569/14230/15-ц (провадження № 61-7934св18). За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. А згідно зі ст. 79 ЦПК, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.ч. 1, 6, 7 ст. 81 ЦПК обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За вищезазначеного відповідальність за заподіяну шкоду покладається на відповідачку, як власницю квартири [ADDRESS] (станом на 17.10.2018р.). Отже, суд вважає, що вартість ремонтно-відновлюваних робіт в квартирі [ADDRESS] , яка складає 26 875грн., підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки ( власниці квартири [ADDRESS] ). Той факт, що станом на 17.10.2018р. в квартирі [ADDRESS] проживав за договором оренди від 09.10.2018р. [PERSON] (а.с. № 80-82) правового значення у цій справі не має, оскільки відповідальність за збитки, яки виникли внаслідок неналежного ставлення відповідачки до приладів центрального опалювання в належній їй на праві власності квартирі, несе власник житлового приміщення. Як зазначено в акті обстеження квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] від 18.10.2018 р. в квартирі [ADDRESS] був залишеним відкритим на момент заповнення системи опалення житлового будинку кран «Маєвського». Суд зазначає, що долучений представником відповідачки договір оренди датований 09.10.2018р. (за тиждень до залиття та початку опалювального сезону). Відповідно до п.5.2. договору оренди саме на орендодавця покладено обов`язок контролювати технічний стан переданого в оренду житлового приміщення. Заперечення, які представник відповідачки висловив стосовно того, що відповідачка не була присутня при складенні акта № 1 від 18.10.2018р., судом оцінюються критично, оскільки по тексту цього акта зазначено, що відповідачка запрошувалась для обстеження квартири, яка належить позивачці та постраждала внаслідок залиття 17.10.2018р., втім не з,явилась, мотивуючи вагітністю, також вона відмовилась направити для обстеження і свого представника. Цей акт було складено комісією (три особи) та в присутності мешканців квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] . Заперечення, які представник відповідачки висловив стосовно того, що позивачка не надала суду оригінали доказів, спростовуються матеріалами справи (а.с. № 11-12, 13-14, 131). Варто зазначити, що представник відповідачки (адвокат), заперечуючи проти позовних вимог з підстав неналежного доказу, який, на його думку, надала позивачка (звіт оцінювача [PERSON] про оцінку вартості матеріального збитку внаслідок залиття квартири від 12.11.2018р.), жодних клопотань про призначення судової експертизи не заявляв. Як зазначалось вище, саме на відповідача у справі покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу (Постанова Верховного Суду від 26.09.2018р. по справі № 569/14230/15-ц (провадження № 61-7934св18). Отже, внаслідок залиття квартири, позивачці завдано майнової шкоди в сумі 26 875грн., розмір якої також не спростовано відповідачкою. Тому відповідальність за заподіяну шкоду покладається на [PERSON] . Поза увагою суду не можна залишити той факт, що ні відповідачка, ні її представник, у відзиві на позов чи будь-яких письмових поясненнях, не висловили жодних зауважень щодо причини залиття квартири [ADDRESS] , внаслідок якої завдано шкоди майну в квартирі [PERSON] , а саме те, що був відкритим кран «Маєвського». Заперечення сторони відповідачки носять формальний характер та не можуть бути підставою для відмови у задоволенні обґрунтованих та правомірних вимог [PERSON] . Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України та враховуючи те, що позовні вимоги [PERSON] задоволені в повному обсязі, з відповідачки на користь позивачки слід стягнути судові витрати в загальному розмірі 1 968грн.40коп. (судовий збір - 768грн.40коп., оплата вартості оцінки матеріального збитку - 1 200грн. - а.с. № 2, 13а,131). На підставі викладеного,

Outcome: approved