Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

10.03.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат, пов'язаних з навчанням та утриманням у вищому військовому навчальному закладі. Позов обгрунтовано тим, що 05 жовтня 2011 року відповідно до «Положення про проходження служби у Державній спеціальній службі транспорту», затвердженого Указом Президента України від 3 лютого 2009 року № 60/2009 року, між Міністерством транспорту та зв'язку України в особі Державної спеціальної служби транспорту та громадянином [PERSON] було укладено контракт про проходження військової служби на посадах курсантів на 4 роки. 05 жовтня 2011 року [PERSON] зараховано до списків особового складу кафедри присвоєно звання «солдат» та призначено на посаду курсанта. 13 червня 2014 року курсант [PERSON] звернувся рапортом до Начальника кафедри військової підготовки спеціалістів Держспецтранслужби про його відрахування з кафедри. Наказом ректора Дніпропетровського університету залізничного транспорту від 17.06.2014 року № 504 ст. курсанта [PERSON] - відраховано з університету. У подальшому, 18.06.2014 року наведений контракт достроково розірвано на підставі п. «и» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» (систематичне невиконання умов контракту), на підставі чого [PERSON] того ж дня відраховано з кафедри військової підготовки Державної спеціальної служби транспорту наказом № 128 від 18.06.2014 року. Кафедрою військової підготовки спеціалістів Державної спеціальної служби транспорту відповідно до наведених нормативно-правових актів було розраховано фактичні витрати, пов'язані з утриманням відповідача на кафедрі військової підготовки, з дня його зарахування по день його виключення зі списків особового складу частини, які складаються з: витрат на грошове забезпечення курсанта - у розмірі 5918,20 грн.; витрат на продовольче забезпечення курсанта - у розмірі 5600,22 грн.; витрат на речове забезпечення курсанта - у розмірі 557,84 грн.. Таким чином, загальна сума витрат на утримання курсанта склала 12105 (дванадцять тисяч сто п'ять) гривень 92 копійки. З розрахунками коштів на відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням курсанта [PERSON], відповідач був ознайомлений. Проте зазначену суму коштів відповідач дотепер не відшкодував, що послугувало підставою для звернення до суду із цим позовом та стягнення коштів у примусовому порядку. Заступник військового прокурора Дніпропетровського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України в судове засідання не з'явився,надав суду заяву відповідно до якої просив задовольнити заявлені вимоги в повному об'ємі, справу просив слухати у його відсутності. Представник 19 окремого мостового загону Державної спеціальної служби транспорту та 26 об'єднаного загону Державної спеціальної служби транспорту в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву у якій просив справу слухати у його відсутності, позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, місце та час слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не пояснив. Сторони, які належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явились, у зв'язку з чим, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених положень закону, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. 05 жовтня 2011 року відповідно до «Положення про проходження служби у Державній спеціальній службі транспорту», затвердженого Указом Президента України від 3 лютого 2009 року № 60/2009 року, між Міністерством транспорту та зв'язку України в особі Державної спеціальної служби транспорту та громадянином [PERSON] було укладено контракт про проходження військової служби на посадах курсантів на 4 роки. 05 жовтня 2011 року [PERSON] зараховано до списків особового складу кафедри присвоєно звання «солдат» та призначено на посаду курсанта. 13 червня 2014 року курсант [PERSON] звернувся рапортом до Начальника кафедри військової підготовки спеціалістів Держспецтранслужби про його відрахування з кафедри, своє рішення пояснив тим, що помилився у виборі професії військового та не бажає проходити навчання та подальшу військову службу. Наказом ректора Дніпропетровського університету залізничного транспорту від 17.06. 2014 року № 504ст, курсанта [PERSON] - відраховано з університету. 18.06.2014 року наведений контракт достроково розірвано на підставі п. «и» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» (систематичне невиконання умов контракту), на підставі чого [PERSON] того ж дня відраховано з кафедри військової підготовки Державної спеціальної служби транспорту наказом № 128 від 18.06.2014 року. Відповідно до ч. 10 ст. 25 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» визначено, «курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п'яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до пунктів «е», «є», «ж», «и»частини шостої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку». Пунктами 3-5 виданого на розвиток зазначеної правової норми «Порядку відшкодування курсантами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 р. № 964, визначено, що відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної відпустки та у зворотному напрямку, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів. Витрати відшкодовуються у повному розмірі курсантами, які навчалися понад встановлений законодавством строк строкової військової служби, - за період навчання, що перевищує цей строк. На виконання п. З вищевказаного нормативно-правового акту Міністерством оборони України, Міністерством фінансів України, Міністерством внутрішніх справ України, Міністерством транспорту та зв'язку України, Адміністрацією Державної прикордонної служби України, Управлінням Державної охорони України, Службою безпеки України видано спільний наказ «Про затвердження Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах» від 16 липня 2007 №419/831/240/605/537/219/534, яким врегульовано механізм відшкодування курсантами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, у разі відмови у разі дострокового розірвання контракту про проходження військової служби (навчання) через небажання продовжувати навчання. Таким чином судом встановлено, що кафедрою військової підготовки спеціалістів Державної спеціальної служби транспорту відповідно до наведених нормативно-правових актів було розраховано фактичні витрати, пов'язані з утриманням відповідача на кафедрі військової підготовки, з дня його зарахування по день його виключення зі списків особового складу частини, які складаються з: витрат на грошове забезпечення курсанта - у розмірі 5918,20 грн.; витрат на продовольче забезпечення курсанта - у розмірі 5600,22 грн.; витрат на речове забезпечення курсанта - у розмірі 557,84 грн. Таким чином, загальна сума витрат на утримання курсанта склала 12105 (дванадцять тисяч сто п'ять) гривень 92 копійки, що підтверджується відповідними розрахунками. З розрахунками коштів на відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням курсанта [PERSON], відповідач був ознайомлений, про що свідчить його підпис на вищевказаному розрахунку. Протее судом встановлено, що зазначену суму коштів відповідач дотепер не відшкодував, що є підставою для стягнення коштів у примусовому порядку. Згідно п. 7 «Порядку відшкодування курсантами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах», у разі відмови курсанта добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку. За таких обставин суд вбачає наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved