Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

09 квітня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дружини посилаючись на те, що із відповідачем перебувала у шлюбі зареєстрованому 20.11.2010 року, який розірвано рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 12.12.2012 року. Під час подружнього життя у них народилась дитина - син [PERSON], [INFO]. З червня 2012 року [PERSON] проживає окремо від них із сином, в іншому населеному пункті, та жодних із покладених законом на нього, як батька обов'язків не виконує, у зв'язку із чим створились умови, які шкодять інтересам дитини. Відповідач ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з сином; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизанних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. Всі умови необхідні для виховання сина забезпечуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на її утриманні. За рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 07.12.2012 року відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), щомісяця, починаючи з 12.11.2012 року до повноліття дитини. Однак [PERSON], ухиляється від виконання зобов'язань покладених на нього зазначеним рішенням суду, у зв'язку з чим утворилася заборгованість по сплаті аліментів, що станом на 01.01.2014 року складає 10.762,87 грн. За викладених обставин відносно [PERSON] порушено кримінальне провадження за фактом злісного ухилення від сплати аліментів. Службою у справах дітей Жовтоводської міської ради було проведено перевірку та складено акт обстеження житлово-побутових умов сім'ї в якій проживає малолітній [PERSON]. Даною перевіркою було встановлено, що для дитини створені всі необхідні умови для її здорового та всебічного розвитку. Також перевіркою встановлено, що батько дитини - [PERSON] самоухилився від виконання батьківських обов'язків, тривалий час з дитиною не проживає, вихованням не займається, здоров'ям та долею не цікавиться. Спосіб життя відповідача є антисоціальним, раніше він неоднаразово своїми діями завдавав їй болю та погрожував фізичною розправою. У зв'язку із тим, що дитина часто хворіє і потребує материнського догляду, вона не має можливості працювати та отримувати доходи. На даний час інших джерел доходу, крім соціальних виплат по догляду за дитиною, у розмірі 130,00 гривен на місяць, та допомоги своїх батьків не має. Відповідач, який знаходиться у працездатному віці та може працювати, добровільно коштів на її утримання не надає. Позивач просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]; визначити місце проживання малолітнього [PERSON] з матір'ю; стягнути із [PERSON] аліменти на її утримання, як дружини, у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, щомісячно, до досягнення малолітньою дитиною трьох років (т.1 а.с.2-4). Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року позовні вимоги - задоволено (т.1 а.с.90-92). В апеляційній скарзі (т.1 а.с.200-206) [PERSON] просить рішення суду скасувати, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, оскільки: - по суті справа розглянуто заочно, але в оскаржуваному рішенні відповідно до ст.224 ЦПК України про це не зазначено; - позбавляючи батьківських прав апелянта, суд всупереч ч.4 ст.19 СК України не залучив до участі орган опіки та піклування; - відповідача не було повідомлено судом належним чином про час та місце слухання справи у строки, передбаченні ст.ст.74,127 ЦПК України, що позбавило його можливості особисто взяти участь в судовому засіданні; - забираючи дитину в червні 2012 році, позивач заявила, що апелянт немає ніякого відношення до дитини, має намір влаштувати своє особисте життя з іншим чоловіком та просила відмовитись від дитини; - влаштування позивачем особистого життя з іншим чоловіком не може бути підставою нехтування інтересами дитини та батька; - позивач замовчує факт щомісячного переказу грошових коштів на її банківську картку на утримання дитини та надсилання у 2014-2015 році посилок з іграшками та дитячими речами; - судом не було з'ясовано за якою саме адресою проживає позивач з дитиною та не звернув уваги на те, що вона зареєстрована у місті Харківі; - судом не прийнято до уваги всі обставини справи при вирішенні питання про позбавлення відповідача батьківських прав. Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив, що сторони проживають окремо, дитина проживає разом з позивачем, відповідач від батьківських обов'язків щодо дитини ухиляється. Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вимогам закону та матеріалам справи. З матеріалів справи вбачається, що розгляд справи здійснено та судове рішення ухвалене судом першої інстанції у відсутність відповідачa. Відповідно до ч.3 ст.309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань. Тому доводи апеляційної скарги про поважні причини неявки відповідача в судове засідання самі по собі не є підставою для скасування судового рішення. Відповідно до ч.1 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Як встановлено судом першої інстанції, сторони знаходились в шлюбі, від якого мають дитину - сина [PERSON], [INFO], який розірваний за рішенням суду від 12.12.2012 року, та на цей час сторони проживають окремо в різних містах. Відповідно до ч.4 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Доказів того, що відповідач не може надавати позивачу матеріальну допомогу до досягнення дитиною трьох років, відповідачем суду не надано. Тому в цій частині для скасування рішення суду першої інстанції підстав не має. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом; під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ч.4 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Як зазначено позивачем в позовній заяві та встановлено судом першої інстанції, позивач на цей час зареєстрований в квартирі своєї тітки, а фактично проживає з дитиною по [ADDRESS]. Відповідно до положень ч.5 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як вбачається зі справи, в позовній заяві позивач не зазначила адресу, за якою вона просить визнати проживання дитини разом з нею, та не надала суду письмовий висновок органу опіки та піклування щодо обстеження умов проживання дитини за конкретною адресою проживання. Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги в цій частині та визнавши, що дитина знаходиться на забезпеченні позивача, не перевірив умови проживання дитини разом з матір'ю - позивачем за конкретною адресою. Як вбачається зі справи, згідно з довідкою ЖРЕУ № 2 позивач разом з дитиною зареєстрована [ADDRESS] у тітки (т.1 а.с.18), згідно з відгуком ДНЗ № 29 на родину позивач з дитиною проживає разом з своїми батьками по [ADDRESS] (т.1 а.с.17). Разом з тим, згідно наданого позивачем витягу від 03.04.2014 року з історії розвитку дитини в період часу: 23/7-06.10.2011 року, 05.11.2011, 09.12.2011, 21.05.12, 18.09.-01.10.2012, 17-22.01.2013, 29.01.-05.02.2013, 02.08.2013, 06.11.2013, 14.10.2013, 21.10.2013, 07.02.2014, 07.03.2014, 19.03.2014, 01.04.2014, наданого дитячою поліклінікою Д3 СМСЧ № 9, дитина з липня 2011 року по квітень 2014 року проживала за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.27). За таких обставин, коли позивач не надала суду доказів проживання дитини разом з нею по [ADDRESS], тобто за адресою, вказаною нею в позовній заяві, та письмового висновку органу опіки та піклування, у зв'язку з чим у суду першої інстанції не було можливості перевірити умови проживання дитини з позивачем, рішення суду в частині задоволення позовних вимог позивача про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір'ю є передчасним і тому підлягає скасуванню у зв'язку з порушенням норм матеріального права з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині. Згідно ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.. З матеріалів справи вбачається, що: - згідно з рішенням суду першої інстанції від 07.12.2012 року з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини (т.1 а.с.11), - виконавчий лист перебував на виконанні в ВДВС з 29.01.2013 року по 27.01.2014 року (т.1 а.с.22), - станом на 01.12.2013 року заборгованість відповідача за аліментами становить 9635,62 грн. (т.1 а.с.21), - за фактом ухилення відповідача від сплати аліментів 27.01.2014 року розпочато кримінальне провадження за ч.1 ст.164 КК України (т.1 а.с.20), - рішенням виконкому № 15 від 24.01.2014 року визнано доцільним позбавлення відповідача батьківських прав (а.с.23). Задовольняючи позовні вимоги позивача в частині позбавлення відповідача батьківських прав, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ухилення відповідача від сплати аліментів само по собі не є підставою для позбавлення його батьківських прав. Згідно з роз'ясненнями, наданими в п.15 постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30.03.2007 року № , позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтується на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що не участь відповідача в вихованні дитини обумовлена переїздом позивача з дитиною в інше місто, а місце проживання дитини відповідачу не повідомлялося. З огляду на це колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенням норм матеріального права з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині. У зв'язку з викладеним і

Outcome: dismissed