Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

09.12.2014 року позивачі звернулись до суду з позовом та просили суд ухвалити рішення, яким зобов'язати [PERSON] не чинити їм перешкоди у здійснені права користування землями загального користування, що розташовані за адресою: [ADDRESS]; зобов'язати [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; зобов'язати [PERSON] за власний рахунок знести самочинно побудовані споруди, розташовані за адресою [ADDRESS]; зобов'язати [PERSON] за власний рахунок привести земельну ділянку до попереднього стану, шляхом установки сходів по схилу, які він самочинно зрізав за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги мотивували тим, що [PERSON] є власником квартири № 1 в котеджі 38, а [PERSON] є власником квартири № 4 котеджу № 22, що розташовані за адресою [ADDRESS] Однією з підстав придбання зазначеної нерухомості стало те, що вказане нерухоме майно знаходиться біля моря та поряд з рекреаційною зоною, до яких можна дістатись, спустившись по схилу вниз по сходах. Позивачі стверджують, що у липні - серпні 2014 року на вищевказаному схилі почались активні будівельні роботи, у ході яких на листопад 2014 року з'явились 2 будинки, які були побудовані відповідачем [PERSON], який жодних погоджувальних та дозвільних документів на їх будівництво не має. Крім того, відповідач самовільно зрізав металеві сходи, які існували до нього вже протягом 7 років і слугували проходом до моря для мешканців котеджного містечка, розташованого за адресою: [ADDRESS] Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового засідання сповіщені належним чином у порядку ст.74,76,77 ЦПК України. Представники позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові, вказуючи на те, що відповідач не мав права знищувати сходи до моря та тим самим порушувати права позивачів на вільний прохід по землям загального користування. Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність, однак, жодних доказів на підтвердження своєї позиції суду не надали. Представники третіх осіб Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, та Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради у судовому засіданні позов підтримали частково, а саме в частині зобов'язання [PERSON] не чинити перешкоди позивачам у здійснені права користування землями загального користування, що розташовані за адресою: [ADDRESS], а також в частині установки сходів по схилу, в решті у задоволенні позову просили відмовити. Представник третьої особи ОМР у судове засідання не з'явився, про час дату та місце розгляду справи сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи КРА ОМР у судове засідання не з'явився, про час дату та місце розгляду справи сповіщався належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника КРА ОМР, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Розглянув у судовому засіданні матеріали цивільної справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд доходить до висновку про те, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Правовідносини між сторонами врегульовані чинним ЦК України та Земельним Кодексом України. Вирішуючи спір по суті, перш за все, суд бере до уваги, що не зважаючи на тривалий час перебування справи в провадженні суду, відповідач жодних документів, які підтверджували б його право на зайняття спірної земельної ділянки не надав, свої слова про те, що він є членом кооперативу «Маяк-3», який виділив йому спірну земельну ділянку, нічим не підтвердив, так як будь-які документи з цього приводу в матеріалах справи відсутні, зазначене дає право суду вважати, що [PERSON] спірну земельну ділянку зайняв самовільно та самоуправно без будь-яких дозволів та погоджень побудував на ній два трьохповерхові будинки та знищив сходи, які слугували для проходу до моря. Вирішуючи питання по суті, суд бере до уваги, що з клопотаннями про витребування будь-яких доказів відповідач до суду не звертався, у зв'язку з чим, враховуючи диспозитивність процесу, зазначені докази судом не витребувались, і справа розглядається за наявними у ній документами. Також будь-яких причин, які підтвердили б поважність підстав неможливості надання зазначених доказів суду першої інстанції відповідач також не надав, чим унеможливив їх подання до суду апеляційної інстанції, про що був попереджений у судовому засіданні. Крім того, у судовому засіданні відповідач [PERSON] підтвердив те, що вищезазначені сходи, які є предметом спору у даній справі, були знищені ним особисто, що підтверджується звукозаписом судового засідання. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником ? частини квартири [ADDRESS], що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав від 08.11.2012 року. Позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.04.2013 року. Підставою для звернення до суду з даним позовом стало те, що відповідач [PERSON], який є сусідом позивачів, самовільно збудував два триповерхових будинки, самочинно зрізав сходи по схилу, по яким можна було дістатись до узбережжя Чорного моря, та чинить позивачам перешкоди у здійсненні права користування землями загального користування, що розташовані за адресою [ADDRESS]. З матеріалів справи вбачається, що дійсно на схилі за адресою [ADDRESS] були розташовані сході, які вели до узбережжя Чорного моря, вказане зокрема підтверджується Актом обстеження об'єкта містобудування щодо дотримання законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові на території м. Одеси від 02 лютого 2015 року, яким було встановлено, що дані сходи були демонтовані, та на вказаній ділянці побудовані два триповерхових будинки. Також вищевказане підтверджується фото фіксаціями, що наявні в матеріалах справи. З листа Департаменту державної архітектурно - будівельної інспекції в Одеській області від 28.11.2014 року № 01/11-1161 вбачається, що 14 березня 2014 року інспекцією від [PERSON] зареєстровано за [NUMBER] Повідомлення про початок виконання будівельних робіт з будівництва індивідуального садового будинку по вул. Вєтрова 43 у м.Одесі. На підставі звернення Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, 18.02.2015 року було проведено позапланову перевірку додержання вимог містобудівного законодавства, якою встановлена наявність недостовірних даних, зазначених у повідомленні про початок виконання будівельних робіт з «Будівництва індивідуального садового будинку», що розташована за адресою [ADDRESS]. 26.02.2015 року за результатами перевірки, наказом № 12 СК реєстрацію повідомлення було скасовано та виключено запис з Єдиного реєстру отриманих повідомлень про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, виданих дозволів на виконання будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про готовність об'єкта до експлуатації та виданих сертифікатів, відмов у реєстрації таких декларацій та у видачі таких дозволів і сертифікатів. Розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради № 133 від 06 квітня 2015 року зобов'язано [PERSON] припинити будівельні роботи та зобов'язано у десятиденний термін знести самовільно збудовані два триповерхові будинки, розташовані за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечував той факт, що саме він демонтував сходи, які були розташовані за адресою [ADDRESS] та підтвердив відсутність у нього будь-яких дозвільних документів на будівництво двох трьоїповерхових будинків по вказаній адресі. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнанні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, судом достовірно встановлено, той факт, що відповідачем [PERSON] самочинно побудовано два триповерхових будинки за адресою [ADDRESS], а також самовільно демонтовані сходи за вказаною адресою. Суд не може прийняти до уваги твердження відповідача щодо того, що спірні сходи були встановлені без дозвільних документів та не перебували на балансі будь-якої організації, так як особисто [PERSON] повноваження їх знищити ніким не надавались і у будь-якому разі він не мав право проводити такі роботи на земельній ділянці, яка не є його особистою приватною власністю та йому не виділялась. Статтею 2 Земельного Кодексу України передбачено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею; суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Статтею 13 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону. Таким чином, розглянувши позовні вимоги ретельно та неупереджено, суд доходить до висновку про те, що позовні вимоги слід задовольнити частково, так як відповідач чинить перешкоди позивачам у здійсненні права користування землями загального користування, а також через демонтаж сходів позивачі позбавлені права безперешкодно пересуватись до моря. Що стосується позовних вимог, щодо зобов'язання [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та за власний рахунок знести самочинно побудовані споруди розташовані за адресою [ADDRESS], слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 376 ч.ч.1,2,7 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Тобто, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Як роз'яснено в п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК). Таким чином, можливо зробити висновок, що з вказаною вимогою, на думку суду, мала право б звернутись Одеська міська рада, Київська районна адміністрація Одеської міської ради або Інспекція державного архітектурного контролю, а позивачі у судовому засіданні не довели, чим саме їх права порушує проведене будівництво. При цьому суд враховує, що наявність вказаних будинків не заважала існуванню сходів та проходу позивачів до моря, що вбачається з фотографій на аркуші справи 49. На підставі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За приписами ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. ст. 58-59 ЦПК України докази по справі повинні бути належними та допустимими, та не ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У зв'язку з чим з відповідача [PERSON] необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,6 гривень на користь кожного позивача.

Outcome: partial