Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-27 00:00:00

07 жовтня 2010 року [PERSON] звернулася з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа без самостійних вимог: Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради, та уточнивши вимоги, просила усунути перешкоди у здійсненні права користування жилим приміщенням кв. [ADDRESS] , шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування вказаною квартирою. Позов [PERSON] обґрунтовано тим, що їй на праві приватної власності належить кв. [ADDRESS] . У спірній квартирі зареєстровані: позивачка [PERSON] , а також відповідачі: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , неповнолітня [PERSON] , [INFO] . Відповідачі за вказаною адресою не проживають, їхніх речей у спірній квартирі немає. Позивачка не перешкоджає проживанню відповідачів, однак останні не мають наміру проживати у спірній квартирі, не сплачують комунальні платежі в утриманні житла участі не приймають. Згідно Акту від 22 вересня 2020 року, підписаного сусідами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що мешкають за адресою: [ADDRESS] , завіреного начальником Виробничої дільниці № 8 КП «Житлово-комунальний сервіс «Портофранківський», встановлено, що в спірній квартирі мешкає лише [PERSON] . Позивачка також зазначила, що є інвалідом ІІ групи, має скрутне становище, і не має матеріальної можливості сплачувати комунальні послуги за всіх зареєстрованих осіб, а також обмежена в праві оформлення субсидії. Посилаючись на те, що відповідачі в спірній квартирі не проживають, комунальні послуги не сплачують, [PERSON] як власник квартири обмежена у праві володіння, користування та розпорядження майном, позивачка просила про задоволення позову. Ухвалою суду від 09 листопада 2020 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 18 лютого 2021 року о 11 год. 00 хв. У судове засідання 18 лютого 2021 року з`явились представник позивача та представник відповідачів. Представник Департаменту з надання адміністративних послуг у судове не з`явився, надав клопотання про розгляд справи у його відсутність. Розгляд справи відкладено на 28 липня 2021 року на підставі клопотання представника позивачки для надання уточнених позовних вимог. У судове засідання 28 липня 2021 року сторони не з`явились. Представник позивачки [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності та постановлення заочного рішення. В заяві представник позивачки також зазначила, що [PERSON] не заперечує проти залишення на реєстраційному обліку неповнолітню [PERSON] , [INFO] . Представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю, відповідачі позов підтримують у повному обсязі. Представник третьої особи - Департаменту у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив. Третя особа - Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради надав пояснення на позовну заяву. В поясненнях третя особа зазначає, що Департамент під час здійснення своїх повноважень з реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання керується Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та Правилами реєстрації місця проживання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року. Статтею 391 ЦК України регулюється захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння та зазначається , що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Постановою Верховного Суду України від 22 березня 2018 року у справі №815/2309/17 визначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Також представник Департаменту зазначив, що, за умови виникнення встановлених чинним законодавством України підстав для зняття з реєстрації місця проживання відповідачів [PERSON] має право звернутися до Департаменту для отримання відповідної адміністративної послуги. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, прийнявши докази, що є наявними у матеріалах справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. ст. 319 ч.1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На підставі ч. 1 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно з ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того, статтею 150 ЖК України, передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить кв. [ADDRESS] . Згідно відомостей Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради № Д1-185920-фл станом на 14 вересня 2020 року у спірній квартирі зареєстровані: позивачка [PERSON] , відповідачі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та неповнолітня [PERSON] , [INFO] . Відповідно до Акту від 22 вересня 2020 року завіреного начальником Виробничої дільниці № 8 КП «Житлово-комунальний сервіс «Портофранківський» відповідачі, починаючи з 2014 року фактично не проживають у спірній квартирі. Згідно відповіді КП «Житлово-комунальний сервіс «Портофранківський» від 01 жовтня 2020 року за результатами обстеження у кв. [ADDRESS] мешкає лише [PERSON] . В пункті 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних у кримінальних справі від 07 лютого 2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказано, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (ст.41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі ст.391 ЦК України не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, ст.ст. 71, 72, 109, 110, 116 ЖК УРСР. У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. З перелічених норм закону вбачається, що саме власнику квартири належить право користування та розпорядження своєю квартирою, а також поряд з ним мають право користування цією квартирою і члени його сім`ї. Право члена сім`ї власника квартири на користування квартирою існує лише до тих пір поки право власності на квартиру не припинене, а при втраті права власності членом сім`ї на квартиру, при відсутності відповідного договору з новим власником припиняється й право членів колишнього власника на користування цією квартирою. Судом не встановлено обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали відповідачам у користуванні вищевказаним житлом, а також не встановлено обставин, які б дозволяли вважати, що право користування цим жилим приміщенням зберігається на законних підставах за відсутніми понад встановленого законом строку відповідачами. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Зважаючи на те, що відповідачі з 2014 року не проживають у спірній квартирі, позовні вимоги відповідачі визнають у повному обсязі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і доведеними та такими, що знайшли своє підтвердження матеріалами справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved