Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

07.09.2020 року [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України» (№51), в якій просить суд стягнути з Державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України» (№51) на його - [PERSON] користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 13 323,00 грн., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 76 485,48 грн. та моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 27.08.2018 року він був прийнятий на роботу на посаду начальника цеху № 1 цехових підрозділів Державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України» (№51), з посадовим окладом 10 тарифного розряду. 09.09.2019 року, як зазначає позивач, він був звільнений з посади за згодою сторін на підставі ст. 36 КЗпП України. Позивач стверджує, що при звільненні йому повинна бути виплачена заробітна плата за травень - серпень 2019 року та компенсація за невикористану відпустку у кількості 18 днів, однак ніяких виплат при його звільненні здійснено не було. Позивач вказує, що він неодноразово звертався до відповідача з вимогою щодо виплати йому заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку, однак до теперішнього часу ніяких виплат здійснено не було. При цьому, як вказує позивач, відповідно до ст.ст. 47, 116 КЗпП України відповідач був зобов`язаний в день звільнення видати йому належним чином заповнену трудову книжку і виплатити розрахункові кошти. Однак, як зазначає позивач, в порушення ст. 116 КЗпП України, відповідач виплатив йому лише 16.09.2019 року грошові кошти у розмірі 1 500,00 грн. Разом з тим, як стверджує позивач, загальна сума до виплати повинна бути 14 825,00грн., різниця між сумами становить 13 325,00 грн. Крім того, позивач вважає, що відповідач повинен виплатити також компенсацію за затримку виплати заробітної плати, відповідно до ст. 117 КЗпП України, у розмірі 76 485,48 грн. Також позивач просить стягнути на його користь моральну шкоду внаслідок протиправних дій відповідача, яка полягає у тому, що він повинен був докладати додаткових зусиль для організації свого життя та родини, позивач зазнав душевні страждання, наслідком яких стало погіршення фізичного та духовного стану, що вплинуло на його фізичний стан. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що відповідач до теперішнього часу у повному обсязі не виплатив [PERSON] при його звільненні заробітну плату, останній звернувся до суду із відповідним позовом про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки та моральної шкоди. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 11.09.2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою[PERSON] до Державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України» (№51) про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні. У судове засідання 16.11.2020 року позивач не з`явився, однак надав до канцелярії суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача - Державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України» (№51) про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, які наявні у матеріалах справи, у судові засідання не з`явився, про поважність причин відсутності не повідомив, заперечення на позовну заяву не надав. Відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України за згодою позивача Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, [PERSON] знаходився з Державним підприємством «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України» (№51) в трудових відносинах з 27 серпня 2018 року, працював на посаді начальника цеху № 1 цехових підрозділів Державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№51)» згідно 10 тарифного розряду, на підставі наказу №19 ОС/-18 від 27.08.2018 року, що підтверджується копією наказу, який наявний у матеріалах справи (а.с. 7). 10.09.2019 року [PERSON] був звільнений з займаної посади за ст. 36 п. 1 КЗпП України (за згодою сторін), наказ №24 О/С-19 від 09.09.2019 року, що підтверджується копією наказу, який наявний у матеріалах справи (а.с. 8). При звільнені, як вказує позивач, йому не було виплачено заробітну плату у повному обсязі. При цьому, розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати складає 14 825,00грн., лише 16.09.2019 року йому було виплачено 1 500,00грн., різниця між сумами становить 13 325,00 грн. Таким чином, судовим розглядом встановлено, що при звільненні з [PERSON] не був проведений повний розрахунок та належні йому кошти не були виплачені у повному обсязі. Так, з довідки Державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№51)» від 12.05.2020 року №2/6/02-34 вбачається, що заборгованість станом на 01.01.2020 року становить - нараховано 12 879,41 грн., на руки - 10 023,12 грн. (а.с. 9). Разом з тим, з розрахунково-платіжних відомостей Державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№51)» вбачається, що за травень 2019 року позивачу - [PERSON] було нараховано 5 768,40 грн., до виплати - 4 585,88, за червень 2019 року нараховано - 971,11 грн., до виплати - 772,03 грн., за липень 2019 року нараховано - 4 173,00 грн., до виплати - 3 317,53 грн., за серпень 2019 року нараховано - 7 735,30 грн., до виплати - 6 149,57 грн. (а.с. 12-21). Таким чином, судовим розглядом встановлено, що розмір нарахованої [PERSON] заробітної плати за період з травня 2019 року по серпень 2019 року включно складає 18 647,00 грн., до виплати складає 14 825,01 грн., а з урахуванням виплаченої 16.09.2019 року суми у розмірі 1 500,00 грн., розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, з урахуванням всіх зборів та платежів, складає 13 325,01 грн. Враховуючи викладене, суд зазначає, що розмір заробітної плати [PERSON] до виплати складає 13 325,01 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 цієї статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. На день розгляду справи судом доказів того, що кошти позивачу були виплачені у повному обсязі відповідач не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Приймаючи до уваги, що позивачем заявлено до стягнення невиплачену заробітну плату у розмірі 13 323 грн. 00 коп., а суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, суд вважає позов в цій частині обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Частиною 1 ст. 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України 29 січня 2014 року в справі № 6-144ц13. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року передбачено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Відповідно до п. 3 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Судом перевірено та встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача згідно розрахунково-платіжних відомостей Державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№51)» складає 378,68 грн. (3 317,53 + 6 149,57 грн.:25 робочих дні за два місяці). Судом визначено, що період затримки фактичного розрахунку по заробітній платі із позивачем, за час затримки розрахунку за період з 09.09.2019 року по 09.09.2020 року складає 257 робочих дні. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку складає 97 320,76 грн. (378,68 грн. Х 257 робочих днів за час затримки розрахунку). Разом з тим, позивачем заявлено до стягнення 76 485,48 грн. Доказів того, що Державним підприємством «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№51)» було проведено розрахунок з позивачем, не надано. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що позивачем заявлено до стягнення середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.09.2019 року по 09.09.2020 року у розмірі 76 485,48 грн., а суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні саме за період з 09.09.2019 року по 09.09.2020 року у розмірі 76 485,48 грн. Таким чином, стягненню з відповідача підлягає 13 323 грн. 00 коп. невиплаченої заробітної плати та 76 485,48 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Постанова Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995року передбачає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Судом встановлено, що відповідачем порушені права позивача на своєчасний розрахунок в зв`язку із звільненням, позивач не міг користуватись грошима, які йому належать. Суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, необхідно з відповідача на користь позивача стягнути моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., що буде достатнім для відновлення попереднього стану. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial