Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

07 лютого 2011 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] та зняття з реєстраційного обліку. В обгрунтування заявлених вимог посилається на те, що він є основним квартиронаймачем квартири [ADDRESS] на підставі ордеру [NUMBER] від 05.11.1982 року. Згідно особового рахунку № [NUMBER] за вищевказаною адресою прописані: [PERSON] , [PERSON] . Згідно акта, складеного робітниками ЖКП «Азовжитлокомплекс» від 15.12.2010 року в спірній квартирі за вказаною адресою зареєстрована відповідачка, яка не мешкає в квартирі з 2008 року. Особистих речей відповідачки в квартирі немає, комунальні платежі вона не сплачує. У зв`язку з тим, що відповідачка не знімається з реєстраційного обліку добровільно, він вимушений звернутися до суду. Тому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] та зняти її з реєстраційного обліку. В подальшому позивач протягом розгляду справи уточнив позовні вимоги, залишив без розгляду позовні вимоги в частині зняття [PERSON] з реєстраційного обліку за вищезазначеною адресою. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Литвин Л.П. у судовому засіданні дали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просили суд задовольнити позов у повному обсязі. Також суду пояснили, що після того, як відповідачка була знята за заочним рішенням суду з реєстрації в спірній квартирі, то він приватизував квартиру та прописав в ній доньку. В жовтні 2004 року відповідачці виповнилося 18 років. Вона переїхала до бабусі по [ADDRESS] , залишила ключі від квартири, оскільки вона не мирилася з дідом, який контролював її поведінку. Він пропонував відповідачці жити в квартирі, але вона не схотіла. Речей відповідачки в квартирі немає, всі її речі знаходилися в квартирі її бабусі. Також суду пояснив, що він проживав в квартирі постійно з 2009 року, коли травмувався, відповідачка не проживала в квартирі, вона мешкала в м Київ, де працювала. Відповідачка влітку приїжджала в м. Маріуполь, але проживала в квартирі у бабусі. Вона не бажала жити в квартирі, комунальні послуги не сплачувала та не сплачує по цей час. Поштову кореспонденцію вона не отримувала. Просили задовольнити позовні вимоги. Відповідачка [PERSON] та її представники адвокат Калініченко А.В., який діяв на підставі договору про надання професійної правничої допомоги № 2215 від 8 липня 2017 року, адвокат Косенко С.С., який замінив попереднього представника, позовні вимоги не визнали та суду пояснили, що в 2004 році вона поїхала до Києва на навчання. Провчилася 2 роки. Вона приїжджала в квартиру, однак їздила на заробітки в м. Київ. Вона три рази на рік приїжджала в квартиру. В серпні 2006 року помер її дідусь. Після того, як позивач травмувався, у них стали погані стосунки. Він не забирав у неї ключі від квартири. Вона працювала у м. Київ, коли приїжджала, то жила в квартирі у бабусі. Фотокартку в паспорті вона міняла у м. Київ . У м. Маріуполь вона не працює, постійно працює в м. Київ. Її ніхто не вижинав із квартири, перешкод у проживанні в квартирі не чинили. В 2008-20111 році вона проживала у м. Київ. Коли захворіла, то приїхала в м. Маріуполь, жила в квартирі у бабусі на [ADDRESS] . Вона не пам`ятає якого кольору кахель на кухні, вона не знає які відбулися зміни стану квартири. Позивач здавав квартиру, оплачував комунальні послуги. Просили відмовити у задоволенні позову. Ухвалою суду від 15 травня 2019 року позовні вимоги [PERSON] в частині зняття з реєстрації в квартирі [ADDRESS] [PERSON] залишені без розгляду. Ухвалою суду від 18 грудня 2018 року за клопотанням представника відповідачки адвоката Косенко С.С. були залучені до участі у справі треті особи ЖКП «Азовжитлокомплекс, малолітня [PERSON] в особі її законного представника [PERSON] , Служба у справах дітей по Лівобережному району Маріупольської міської ради, Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації. Представник третьої особи Житлово-комунальне підприємство «Азовжитлокомплекс» надала заяву з проханням розглянути справу без її участі. Третя особа [PERSON] , яка діє в інтересах третьої особи малолітньої [PERSON] , будучи належним чином повідомлена про день та час слухання справи до суду не з`явилася, надала заяву з проханням розглянути справу без її участі, за участю її представника адвоката Косенко С.С. Представник третьої особи Служба у справах дітей по Лівобережному району Маріупольської міської ради надав суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, в якій також просила суд при винесенні рішення максимально врахувати інтереси малолітньої дитини. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації до суду не з`явився, надіслав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, заперечували проти задоволення позову. За клопотанням позивача, яке було задоволено ухвалою суду, у судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснив, що коли в 2009 році [PERSON] травмувся, то він ходив кормив кішку в спірній квартирі протягом 2009-2011 років. Позивач два роки знаходився в лежачому стані, за ним доглядала його дружина. Позивач в 2009-2011 році лікувався в 4 міській лікарні, потім в м. Донецьк, потів вдома. Додому в квартиру по [ADDRESS] він повернувся в кінці 2011-2012 році. В квартирі він не бачив відповідачку, її речей там не було. Відповідачка мешкала в цій квартирі до 2006 року. Свідок [PERSON] суду пояснила, що в будинку по [ADDRESS] вона проживає з 1983 року. З [PERSON] вона знайома з 1987 року. Вона бачила, як дівчинки приходили в спірну квартиру з бабусею в 2002-2004 році. Вона не пам`ятає, щоби [PERSON] проживала в квартирі. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою позивача. В 2005 році побачила [PERSON] з сумками і вона їй сказала, що дідусь її притискає і вона їде до бабусі. В 2008 році вона її побачила знову, [PERSON] їй сказала, що прийшла у гості. Вона постійно мешкає в будинку [ADDRESS] , вона не бачила, щоб хто-небудь приїжджав влітку в цю квартиру. В квартирі мешкає позивач, його дружина та донька. Після того, як позивач травмувався в 2009 році до нього приходив друг. Коли вона приходила в гості до сім`ї позивача, то вона не бачила речей відповідачки. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є сусідом [PERSON] , він проживає в квартирі [NUMBER] , а позивач в квартирі [ADDRESS] . Він проживає в будинку з 1988 року. В квартирі проживали позивач, його батько та племінниця [PERSON] . [PERSON] перестала проживати в квартирі з 2008 року. Коли він заходив в квартиру позивача, то речей дівочих він не бачив. За клопотанням відповідачки, яке було задоволено ухвалою суду, у судовому засіданні була допитана свідок [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона знає відповідачку з 2000 року, вони подруги. Вона ночувала в квартирі разом з відповідачкою влітку 2012 року, потім згадала, що влітку 2010 року. Вона знає, що [PERSON] поїхала в Київ в 2008 році. Коли вона приїжджала в м. Маріуполь, то їй невідомо, в якій квартирі вона проживала. Відповідачка доглядала бабусю та поховала її. Коли помер дідусь їй невідомо. В 2011 році їй відповідачка розповіла, що у неї та позивача почався конфлікт, останній збирає підписи у сусідів та виписує її з квартири. Відповідачка працює в м.Київ, вона займається підприємницькою діяльністю. Вона як підприємець зареєстрована в податковій інспекції в м. Маріуполь. В 2011 -2012 році позивач проживав в Комінтерново, вона знає, що він отримав травму. Від допиту свідків [PERSON] та [PERSON] , клопотання про допит яких було задоволено ухвалою суду, адвокат Косенко С.С. відмовився. Суд, вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , 1934 року народження, як квартиронаймач, син [PERSON] , 1969 року народження, [PERSON] , 1986 року народження, як племінниця, що підтверджується копією особового рахунку № [NUMBER] . Дана квартира була видана [PERSON] , 1934 р.н., на підставі ордеру від 05.11.1982 року. Позивач [PERSON] був прописаний в квартиру 09.06.1989 року, відповідачка [PERSON] була прописана в квартиру 24.06.2003 року (а.с.8). Рішенням Маріупольської міської ради Орджонікідзевської районної адміністрації колегії районної адміністрації від 26.05.2004 року № 104/2 [PERSON] , 1969 р.н., який мешкає за адресою [ADDRESS] призначено піклувальником неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] проживає в державній квартирі за адресою [ADDRESS] , де мешкає разом з дядьком та дідусем. Власного майна дитина не має. [PERSON] мешкає з бабусею [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Закріплено за неповнолітньою [PERSON] частину житлового приміщення в квартирі [ADDRESS] (а.с.21). З виписки рішення виконкому Орджонікідзевського району народних депутатів № 379 від 21 грудня 2011 року вбачається, що у зв`язку зі смертю наймача [PERSON] відкритий особистий рахунок на ім`я [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , сім`я складається з одного чоловіка ( а.с.69). Відповідно до копії особистого рахунку № [NUMBER] в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] квартиронаймач, його донька [PERSON] , [PERSON] вибула 15.04.2011 року. (а.с.56). Дані відомості підтверджуються інформацією Департаменту Адміністративних послуг Лівобережного району Маріупольської міської ради (а.с.68). Відповідно до свідоцтва право власності від 26.01. 2012 року [ADDRESS] належить на підставі приватної власності [PERSON] (а.с.72, 73). Позивач [PERSON] був інвалідом першої групи, є інвалідом другої групи внаслідок трудового каліцтва.( а.с.6-7), внаслідок чого перебував на лікуванні тривалий час протягом 2009-2011 років, що підтверджується копіями медичних документів (а.с.74-83). Данні відомості узгоджуються с поясненнями свідка [PERSON] , який суду пояснював, що протягом лікування позивача він ходив кормив кішку в квартирі, де проживав Дьконенко, та він не бачив в квартирі відповідачку та її речі. Відповідно до копій квитанцій про сплату комунальних послуг позивач сплачує комунальні послуги в квартирі [ADDRESS] (а.с.84-103). Оскільки правовідносини між позивачем та відповідачкою виникли під час знаходження квартири в будинку державного житлового фонду, тому суд при вирішенні спору по суті застосовує норми права, які регулюють правовідносини щодо користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду, які закріплені в главі 2 ЖК Української РСР. Згідно акту, складеного ЖКП «Азовжитлокомплекс» 15 грудня 2010 року, в квартирі [ADDRESS] на момент перевірки квартири [PERSON] на даній жилій площі не проживає. Зі слів сусідів вона не мешкає з 2008 року (а.с.10). Аналогічна інформація викладена в акті від 30.08.2017 року, складеному КСН Азовстальський (а.с.58). [PERSON] [INFO] народила дитину [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 29 червня 2018 року (а.с.173). Відповідно до медичних документів, які відповідачка надавала суду в обґрунтування поважності причин неявки до судового розгляду, зазначено, що [PERSON] проживає [ADDRESS] , що також підтверджується договором оренди, який було надано відповідачкою, та декларацією про вибір лікаря, який надає первину медичну допомогу (а.с. 130-132,141, 171,174). Згідно вимог ст. 71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення на протязі шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках: тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Якщо з будинку, квартири (їх частини) вибула дитина (діти) і членів її (їх) сім`ї не залишилося, це житло може бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку перебування дитини (дітей) у дитячому закладі або до досягнення нею (ними) повноліття і повернення від родичів, опікуна чи піклувальника, в окремих випадках - до закінчення навчання в загальноосвітніх навчальних закладах усіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, а також в професійно-технічних чи вищих навчальних закладах або до закінчення строку служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях. У відповідності до ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п.10 керівних роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року, у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. В ст. 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладені норми права, пояснення свідків, матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивачем в суді доведено, що відповідачка [PERSON] не мешкає в квартирі [ADDRESS] з грудня 2008 року по день звернення до суду з позовними вимогами, тобто по лютий 2011 року, та по теперішній час без поважних причин, що підтверджено поясненнями свідків, які узгоджуються з письмовими матеріалами справи, поважність причин непроживання в квартирі не було доведено відповідачкою та її представниками у судовому засіданні. Перешкод у користуванні жилою площею в даній квартирі їй не чинилось, про що свідчать матеріали справи, в яких відсутні відомості про намагання відповідачкою захистити свої порушені житлові права протягом тривалого часу при її обізнаності в 2011 році, що позивач вирішував питання щодо визнання її такою, що втратила користування в квартирі, про що пояснила свідок [PERSON] , внаслідок чого суд задовольняє позовні вимоги позивача. При цьому суд, проаналізувавши вищенаведені норми права також дійшов висновку про необґрунтованість позиції представника відповідачки адвоката Косенко С.С., що за відповідачкою було закріплено право користування в цій квартирі, як за неповнолітньою, як то зазначено в рішенні про встановлення піклування над нею, оскільки остання досягла повноліття [INFO] , внаслідок чого піклування відносно неї було припинено, що передбачено ст. 77 ЦПК України, вона набула повну цивільну дієздатність (ст.34 ЦК) та відповідно на неї, після досягнення повноліття, поширюються вимоги ЖК, які містять умови зберігання жилого приміщення при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї, які викладені вище. Суд також не погоджується з позицією представника відповідачки адвоката Косенко С.С., що позовні вимоги не підлягають задоволенню внаслідок відсутності вимоги, яке саме право втратила [PERSON] - володіння, користування чи розпорядження, оскільки в позовній заяві позивач посилається на ст. 71 ЖК України, в якій закріплені саме умови зберігання права користування жилим приміщенням, тому суд дійшов висновку, що позивач просив суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилою площею в вищезазначеній квартирі. Не може бути прийнятими до уваги твердження представника відповідачки, що в період навчання відповідачки в м. Київ в період протягом 2004-2006 року, про що не заперечував позивач, [PERSON] поверталася до м .Маріуполь та проживала в квартирі, оскільки ці ствердження спростовуються поясненнями вищевказаних свідків та актами житлових організацій про її непроживання в цій квартирі, внаслідок чого суд відхиляє ці твердження при вирішенні спору по суті. Суд погоджується з твердженнями представника відповідач, що протягом навчання та протягом шести місяців після закінчення навчання за відповідачкою зберігається право користування жилою площею, проте позивачем визнаний період її навчання 2004-2006 року, доказів навчання в іншій період часу відповідачкою не надано, тому суд дійшов висновку, що за нею зберігалося право користування на період її навчання 2004-2006 роки та протягом шести місяців після закінчення навчання, тобто до 2007 року, а позивач просив визнати її такою, що втратила право користування жилим приміщення в спірній квартирі з 2008 року, а тому вважає, що ці твердження представника відповідачки не є підставою для відмови у задоволенні позову. Суд також при вирішенні спору по суті прийняв до уваги як доказ доведеності позову, акт, складений ЖКП «Азовжитлокомплекс» 15 грудня 2010 року, в якому зазначено, що в квартирі [ADDRESS] , на момент перевірки квартири [PERSON] на даній жилій площі не проживає, оскільки даний акт узгоджується з поясненнями свідків, складений житловою організацією, яка на той час мала повноваження складати такі акти, тому на думку суду цей акт є належним та допустимим доказом, внаслідок чого суд також відхиляє твердження представника відповідачки про неналежність та недопустимість цього доказу при вирішенні спору по суті. Оскільки позовні вимоги в частині зняття відповідачки з реєстрації в квартирі [ADDRESS] залишені без розгляду, тому не є слушними ствердження представника відповідача, що залучення до розгляду справи представників органу державної влади, який було уповноважено здійснювати реєстрацію місця проживання фізичних осіб, тому суд відхиляє дані твердження представника відповідача при вирішенні спору по суті. Крім того суд вважає, що приход відповідачки в квартиру у гості, про що пояснювали свідки [PERSON] , [PERSON] , без наміру нею користуватися, не залишаючись ночувати в квартирі, не утримуючи квартиру тривалий період часу, з урахуванням неможливості нею описати колір кахлю на кухні в квартирі, незнання змін стану квартири, її проживання тривалий час в м. Київ, де вона працює, утворила сім`ю, не можуть бути підставами вважати, що відповідачка не втратила право користування в квартирі за вищезазначеною адресу, внаслідок чого суд відхиляє ствердження представника відповідачки, що остання не втратила зв`язок з квартирою, та задовольняє позовні вимоги позивача в повному обсязі. Суд, відповідно до ст. 141 ЦПК України стягує з відповідачки [PERSON] на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 37 гривень.

Outcome: approved