Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

08.08.2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, відповідно до якої прохала поновити її на посаді лікаря з ультразвукової діагностики, лікаря з фізіотерапії та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. В ході розгляду справи позивачка 30.01.2017 року збільшила позовні вимоги та прохала: - визнати протиправним та скасувати наказ № 46 комунального закладу« Полтавський обласний клінічний госпіталь для ветеранів війни Полтавської обласної ради» «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 25.07.2016 року; - визнати протиправним та скасувати наказ № 47 комунального закладу « Полтавський обласний клінічний госпіталь для ветеранів війни Полтавської обласної ради» «Про накладання стягнення» від 25.07.2016 року; - поновити на посадах: 0,5 ставки лікаря УЗД кабінету та 0,5 ставки лікаря-фізіотерапевта за сумісництвом комунального закладу «Полтавський обласний клінічний госпіталь для ветеранів війни Полтавської обласної ради» з 12.07.2016 року; - стягнути з комунального закладу «Полтавський обласний клінічний госпіталь для ветеранів війни Полтавської обласної ради» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з13.07.2016 року по день поновлення на посадах: 0,5 ставки лікаря УЗД кабінету та 0,5 ставки лікаря - фізіотерапевта за сумісництвом з утриманням і перерахуванням до бюджетів та Державних цільових фондів податків та обов`язкових платежів. - постанову суду в частині поновлення на посадах: 0,5 ставки лікаря УЗД та 0,5 ставки лікаря - фізіотерапевта за сумісництвом комунального закладу« Полтавський обласний клінічний госпіталь для ветеранів війни Полтавської обласної ради» , а також в частині стягнення середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць піддати негайному виконанню. - стягнути судові витрати на надання юридичної допомоги у розмірі 6000 грн. Вимоги мотивувала тим, що підставою для звільнення став наказ № 42 від 12.07.2016 року «Про притягнення лікаря [PERSON] до дисциплінарної відповідальності», згідно з яким, остання 07 липня 2016 року була відсутня на робочому місті у фізіотерапевтичних кабінетах хірургічного та неврологічного відділень з 15 год.10 хв. до 16 год.12.хв.( 1 год.02 хв.). У наказі про звільнення є посилання на притягнення до дисциплінарної відповідальності раніше. Наказ № 42 від 12.07.2016 року про її звільнення був скасований наказом № 45 від 25.07.2016 року «Про результати службової перевірки і скасування наказу від 12.07.2016 № 42». З наказом № 45 від 25.07.2016 року не була ознайомлена і про нього дізналася тільки з запису у трудовій книжці, на роботу після 12.07.2016 року не виходила. Наказами № 46 та № 47 від 25 .07.2016 року на позивачку були накладені дисциплінарні стягнення, вона звільнена «з посади за сумісництвом лікаря - фізіотерапевта госпіталю згідно з ст.40,ст.147-149 Кодексу законів про працю України» та з аналогічних підстав з посади лікаря УЗД кабінету. Вважає, що її не можливо було звільнити з посад лікаря кабінету УЗД та лікаря -фізіотерапевтз 25.07.2016 року, якщо трудовий договір був розірваний раніше, тому це є підставою для скасування наказів № 46 та № 47 від 25.07.2015 року та поновлення на роботі відповідно до п.2 ч.1 ст.232 КЗпП України з 13.07.2016 року. Вважає, що у відповідності до ст. 235 КЗпП з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.07.2016 року по день поновлення на посаді, яка складає 26906 грн. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та прохали задовольнити. Представник відповідача та третя особа у судовому засіданні позов не визнали, прохала відмовити у його задоволенні. Суд, вислухавши учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно наказу № 20 від 25.08.1997 року [PERSON] прийнята на роботу в якості лікаря-гастроентерологаКомунального закладу «Полтавський обласний клінічний госпіталь для ветеранів війни» Полтавської обласної ради, наказом №9 від 11 січня 1999 року переведена на 0,5 ставки лікаря УЗД кабінету та наказом № 14 від 27 березня 2003 року прийнята на 0,5 ставки на посаду лікаря - фізіотерапевта за сумісництвом. Наказом від 07.07.2016 р. № 101-КВ передбачено надання позивачці щорічної основної відпустки терміном на 24 кал. дні та додаткової відпустки тривалістю 6 кал. днів з 13.07.2016 р. по 11.08.2016 р. Наказом від 12.07.2016 р. № 42 [PERSON] було звільнено по п.З ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин службових обов`язків, покладених трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку. П.4 вищезазначеного наказу скасовано наказ від 07.07.2016 р. № 101-КВ «Про щорічну відпустку [PERSON] ». Звільненню позивачки передувало винесення доган ( накази від 16.09.2015 р. № 48, від 21.10.2015 р. № 51, від 05.05.2016 р. № 27). Накази по госпіталю від 16.09.2015 р. № 48 та № 51 від 21.10.2015 р. оскаржувалися в судовому порядку. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 16.05.2016 року у задоволені позову [PERSON] відмовлено за недоведеністю.. Наказом від 05.05.2016 р. № 27 позивачці оголошено догану за порушення трудової дисципліни, а саме: невиконання розпорядження адміністрації і не надання своєчасного звіту про результати роботи ультразвукової та фізіотерапевтичної служб. Відповідно до п. 1 ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. До застосування дисциплінарного стягнення позивачке було запропоновано надати письмове пояснення щодо причин невиконання розпорядження адміністрації госпіталю і не надання звіту про роботу. Як свідчить акт від 29.04.2016 р., підписаний трьома працівниками, від надання пояснень вона відмовилася. Відповідно до ст. 149 КЗпП України відсутність таких пояснень не перешкоджає застосуванню стягнень, якщо власник має докази того, що пояснення від працівника він зажадав, але працівник їх не надав. Відповідно до вимог ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку та видати копію наказу про звільнення. В день звільнення [PERSON] працювала, від підпису наказу «Про притягнення лікаря [PERSON] до дисциплінарної відповідальності» від 12.07.2016 р. № 42 утримання трудової книжки та копії наказу про звільнення в день звільнення відмовилася, про що свідчать складені акти від 12.07.2016 р. Листами (від 14.07.2016 р. № 635 та від 20.07.2016 р. № 656) було повідомлено про необхідність отримати трудову книжку або надати письмову згоду на пересилання трудової книжки поштою на зазначену адресу. На підставі службової перевірки від 22.07.2016 р., наказом від 25.07.2016 р. № 45, наказ про звільнення [PERSON] від 12.07.2016 р. № 42 скасований. Натомість видано два накази про її звільнення з роботи: наказ від 25.07.2016 р. № 46 з посади лікаря-фізіотерапевта з 25.07.2016 р. (за сумісництвом), наказ від 25.07.2016 р. № 47 з посади лікаря ультразвукової діагностики з 25.07.2016 р. ( за основним місцем роботи) з підстав передбачених в скасованому наказі про звільнення. Наказом по госпіталю від 25.07.2016 року за № 46 [PERSON] звільнена з посади за сумісництвом лікаря - фізіотерапевта за систематичне невиконання без поважних причин своїх службових обов`язків, покладених трудовим договором, Правилами внутрішнього трудового розпорядку. Наказом по госпіталю від 25.07.2016 року за № 47 [PERSON] звільнена з посади за сумісництвом лікаря ультразвукової діагностики за систематичне невиконання без поважних причин своїх службових обов`язків, покладених трудовим договором, Правилами внутрішнього трудового розпорядку. Стаття 142 КЗпП України передбачає, що трудова дисципліна на підприємствах, установах та організаціях регламентується правилам внутрішнього трудового розпорядку, статутами та положеннями про трудов дисципліну. Пунктом 16 Правил внутрішнього трудового розпорядку госпіталя визначений робочий час, зокрема, для лікарів 38 годин на тиждень, щодено години праці з 08.00 годин до 16.12 годин з обідньою перервою з 12.00 до 12.30. Години роботи лікарів визначаються графіком щомісячно. Згідно п.13 Типових правил внутрішнього трудового розпорядку графії роботи доводяться до відома працівників не пізніше ніж за місяць до введені їх в дію. Відповідно до ч.1 ст. 147 КЗпП України, за порушення трудов тисципліни до працівника може застосовано: 1) догану; 2) звільнення. Наказом № 33 від 17.05.2016 року особисто для позивачки окремо індивідуально визначено робоче місце лікаря [PERSON] : кабінет УЗД гастроентерологічного відділення та кабінет фізіотерапії хірургічного, неврологічного відділень. ( а.с. 69) Факт порушення позивачкою правил внутрішнього трудового розпорядку - відсутність на робочому місці, доведена в судовому засіданні належними та допустимими доказами, а саме матеріалами службової перевірки, довідкою про результати її проведення, акти комісії, пояснення свідків. Доводи позивачки про відсутність на робочому місці на час перевірки, вона перебувала на території лікувального закладу та оглядала хворих у палатах, суд не може прийняти до уваги, оскільки спростовуються поясненнями свідків, наданих в судовому засіданні, а саме безпосередньо свідка [PERSON] , яка пояснила, що на час перевірки [PERSON] на території закладу була відсутня, а особисто вона бачила, як остання виходила із госпіталю. Відповідно до ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Надаючи оцінку доводам позивача щодо неправомірного звільнення, суд вважає за необхідне відзначити, що відповідачем дотримані вимоги трудового законодавства при звільненні і підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Ураховуючи вищевикладене, позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed