Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

09 листопада 2017 року представник позивача за довіреністю [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив надати [PERSON] дозвіл на виїзд [PERSON], [INFO] за кордон до Федеративної Республіки Німеччина без дозволу (згоди) батька дитини, [PERSON] на період часу з 19.12.2017 року до 31.01.2018 року, мотивуючи позовні вимоги тим, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 23 жовтня 2006 року по 07 лютого 2009 року, від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу дитина проживає [INFO] та області. Позивач матеріально утримує та належним чином піклується про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зокрема, з метою відпочинку та оздоровлення дитини має намір вивозу дитини до Федеративної Республіки Німеччина. Дитина хворіє епілепсією та є дитиною-інвалідом, в Німеччині є реальна можливість пройти діагностику та розпочати лікування від хвороби. На даний час у позивача є можливість вивести дитину за кордон, але без нотаріального посвідчення згоди на це батька дитини не може цього зробити. Через немотивоване ухилення відповідача від надання дозволу для виїзду за кордон дитини, позивач змушена звернутись до суду. До судового засідання представником позивача було надано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої [PERSON], [INFO] до Федеративної Республіки Німеччина без дозволу батька дитини [PERSON] у супроводі матері [PERSON] на період часу з 19.12.2017 року по 01.07.2019 року, мотивуючи вимоги тим, що, оскільки дитина хвора на епілепсію, в Німеччині є можливість пройти діагностику та розпочати лікування від хвороби. Саме по собі лікування є довготривалим та передбачає декілька етапів і потребує періодичних поїздок за кордон. Мінімальний строк лікування складає півтора року. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Вказуючи, що метою виїзду дитини за кордон є відпочинок, діагностичний огляд та лікування. Зазначив, що позивач вже виїжджала до Німеччини з метою з»ясування питання щодо лікування дитини, про що маються квитки та є людина, яка живе в м.Нюрнбергу, що згодна понести всі витрати на лікування. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, вказуючи, що позивачка не зверталась до відповідача за отриманням дозволу на виїзд дитини за кордон, вважав, що виїзд за кордон не відповідає інтересам дитини, оскільки позивачка хоче забрати дитину та виїхати разом на постійне місце проживання до сумнівної особи. Крім того, вказував, що позивачка не є платоспроможною. Представник третьої особи Служби у справах дітей Чернігівської районної державної адміністрації при вирішенні питання послався на розсуд суду. Представник органу опіки та піклування Михайло-Коцюбинської селищної ради при вирішенні питання послався на розсуд суду, вказуючи, що недостатньо документів на підтвердження необхідності лікування дитини за кордоном. Заслухавши учасників справи, дослідивши надані учасниками докази та обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень щодо позовних вимог, судом встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 07 лютого 2009 року, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського районного управління юстиції зроблено актовий запис № 7, після розірвання якого дружині присвоєно прізвище «Деркач» (а.с.6). Від даного шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO] (а.с.6). Згідно медичного висновку № 23 від 08 червня 2011 року (а.с.10), [PERSON] хворіє на криптогенну генералізовану епілепсію. Відповідно до\~ст. 51 Конституції України\~турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обов'язком батьків. У відповідності до ч.3\~ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»\~батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 141 СК України\~визначена рівність обсягу прав і обов'язків батьків відносно дитини, незалежно від розірвання шлюбу чи проживання їх окремо від дитини. Принцип загальної і рівної відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини закріплений і нормами міжнародного права. Статтею 18 Конвенції про права дитини проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Особисте немайнове право на свободу пересування фізичної особи закріплене\~ст. 313 ЦК України. Згідно з ч. 3 даної статті фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Проте, відповідач такого дозволу на тимчасовий виїзд доньки [PERSON] у супроводі матері до Федеративної Республіки Німеччина не надав по причині можливого припущення не повернення доньки до України, що є перешкодою для задоволення малолітньою своїх інтересів. Під час судового засідання встановлено, що відповідач не бажає надавати дозвіл на виїзд дитини за кордон, отже в даному випадку суд не може відмовити в задоволенні позову лише з підстав того, що позивач в письмовій формі не звернулась до відповідача за дозволом та він їй відмовив. Оскільки, як слідує з пояснень представника відповідача, останній категорично заперечує щоб його малолітня дитина виїздила за кордон у супроводі матері як для лікування так і для відпочинку. Отже, за наявної можливості, якщо б дане питання могло бути урегульоване в позасудовому порядку, то позивач не зверталась би до суду з відповідним позовом. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21.01.1994 року №3857-ХІІ, постановою КМУ від 27.01.1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31.03.1995 року №231 (із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 із змінами та доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16 річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18 річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків або в супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини, і він відсутній у пункті пропуску; коли у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16 річного віку,або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків, рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків, рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім, рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним, рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої ВДВС із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України (під час виїзду за кордон у супроводі одинокої матері). Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Отже, судом не може бути взято до уваги те що позивач є не платоспроможною або у неї відсутні інші документи, що перешкодять їй перетнути кордон, оскільки це питання буде вирішуватись відповідними прикордонними службами. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобовязані піклуватись про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобовязані поважати дитину. У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року - держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки виїзд дитини за кордон відповідає інтересам та бажанням дитини, за своєю метою має сприяти загальному розвитку дитини, в той же час відповідач не надає згоду на виїзд дитини за кордон, що в розрізі даних правовідносин порушує права та інтереси малолітньої дитини. Однак, виходячи з того, що дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення, з урахуванням навчального процесу, стану здоров»я дитини, права дитини на відпочинок, в тому числі і за кордоном, а також право дитини на відповідне обстеження та лікування, в тому числі і за кордоном, що не може бути обмежене, з урахуванням Правил перетинання державного кордону громадянами України затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та вважає за можливе надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої [PERSON], [INFO], у супроводі її матері [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька дитини [PERSON], до Федеративної Республіки Німеччина на строк з 01 травня 2018 року по 01 серпня 2018 року, що буде достатнім для відпочинку дитини, проведення відповідного обстеження та узгодження подальшого лікування. При цьому позивачка, у разі необхідності лікування дитини за кордоном, не позбавлена можливості в подальшому звертатись до відповідача за дозволом на подальші поїздки за кордон. При цьому суд вважає, що тимчасовий одноразовий виїзд за кордон на конкретний період з визначенням країни, його початку та закінчення у супроводі матері без згоди та супроводу батька не порушує рівність прав та обов»язків батьків відносно виховання дитини, та не призведе до позбавлення батька дитини передбаченої законодавством можливості брати участі у вихованні дитини та можливості спілкуватися з нею. Посилання представника відповідача щодо можливої міграції позивача разом з дитиною не підтверджені належними і допустимими доказами. Також представником відповідача не було надано доказів, як посилання на наявність таких доказів, які б свідчили про шкідливість чи небезпеку тимчасової поїздки дитини з матір'ю за кордон. Надані медичні документи дійсно свідчать про незадовільний стан здоров»я дитини, при цьому суд не може обмежити право позивача на обстеження дитини за кордоном та її лікування навіть за відсутності для цього відповідного направлення лікаря, оскільки дитина проживає разом з матір»ю і мати перш за все турбується про здоров»я дитини та її подальший розвиток, батько дитини дійсно проживає окремо, сплачує аліменти і має таку ж можливість нарівні з матір»ю турбуватись про здоров»я дитини, супроводжувати дитину на відпочинок за кордоном та на обстеження у відповідному лікувальному закладі, однак в судовому засіданні з боку відповідача не встановлено такого бажання. Враховуючи те, що заявлені позовні вимоги є вимогами немайнового характеру та позивач звернулась до суду з позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька, який хоча і частково зі зменшенням періоду, але було задоволено, то з відповідача та користь позивача підлягають стягненню понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial