Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

08.10.2015 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок. На підтвердження позовних вимог в заяві вказав, що в 1977 році він разом з сімєю приїхав на постійне проживання в [INFO]. В 1981 році на підставі переселенського квитка від радгоспу «Виноградівський» (правонаступником якого є ПАТ «Виноградівський») отримав у власність житловий будинок №5, що розташований в селі Виноградівка Баштанського району Миколаївської області по вулиці Миколаївська. Вказаний будинок було передано на підставі акту. В подальшому, після повної виплати вартості будинку виконавчим комітетом Баштанської районної ради народних депутатів було прийнято рішення за №107 від 19.03.1991 року «Про передачу житлових будинків переселенцям», відповідно до якого йому було передано у власність вказаний житловий будинок та 27.03.1991 року Баштанським БТІ було проведено державну реєстрацію даного житлового будинку за ним (позивачем). Впродовж тривалого часу він не звертався до БТІ для отримання правовстановлюючих документів, вважаючи, що наданий йому акт передачі та відповідне рішення ради є документами, що підтверджують його право власності. При зверненні до Реєстраційної служби Баштанського районного управління юстиції Миколаївської області, йому було відмовлено у реєстрації права власності на вказаний будинок по причині відсутності всіх необхідних документів, а саме довідки вищевказаного радгоспу про повний розрахунок за житловий будинок, яка у нього (позивача) не збереглася до цього часу. За таких обставин позивач вважає, що ним фактично набуто право власності на житловий будинок у відповідності до законодавства, яке діяло на той час, оскільки ним було повністю сплачено вартість будинку та відбулася фактична передача будинку. На підставі вищевикладеного позивач просив визнати за ним право власності на вищевказаний житловий будинок (зазначеного в технічному паспорті під літерою А1, загальною площею 79,6 кв.м., житловою площею 36,5 кв.м., веранда - а1, ганок №1) та господарські будівлі і споруди (нежитлова прибудова С1, ганок №9, сарай К1, погріб Д1, сарай Е1, сарай В1, убиральня Г1, сарай З1 та споруди №2,3,4,5,6,7,8 I, II,). 10.11.2015 року позивачем було надано уточнену позовну заяву, якою він просив визнати право власності на вищевказаний житловий будинок, який складається з: житлового будинку, зазначеного в технічному паспорті під літерою А1, загальною площею 50,6 кв.м., житловою площею 36,5 кв.м., веранди - а1, яка складається з двох кімнат загальною площею 12,1 кв.м., ганку №1) та господарських будівель і споруд (нежитлова прибудова С1 загальною площею 26,9 кв.м., ганок №9, сарай К1, погріб Д1, сарай Е1, сарай В1, убиральня Г1, сарай З1 та споруди №2,3,4,5,6,7,8 I, II,). В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином (рекомендованим листом з повідомленням). Від третьої особи надійшло клопотання про слухання справи у відсутність їх представника. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи (рішення виконавчого комітету Баштанської районної ради народних депутатів від 19.03.1991 року за №107; акт від 1981 року; реєстраційне посвідчення,а копію технічного паспорту Баштанського БТІ та відмітки на ньому, згідно яких позивач є власником житлового будинку №5, що розташований в селі Виноградівка Баштанського району Миколаївської області по вулиці Миколаївська; копію звіту про визначення оціночної вартості від 07.10.2015 року, згідно якого вартість вищевказаного будинку становить 33363 грн.; копію паспорту на імя [PERSON], [INFO]; копію довідки ДПІ у Баштанському районі, згідно якої [PERSON] одержав ідентифікаційний номер [NUMBER]; Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості на вищевказаний житловий будинок; архівну довідку Архівного сектору Баштанської райдержадміністрації від 07.10.2015 року, згідно якої ВАТ «Виноградівський» є правонаступником радгоспу «Виноградівський»; Витяг з державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців; повідомлення Баштанського районного управління юстиції Миколаївської області від 29.10.2015 року), суд вважає позовні вимоги підлягають задоволенню частково виходячи з наступного: - в судовому засіданні встановлено, що актом від 1981 року позивачу, як переселенцю, радгосп «Виноградівський» (правонаступником якого є ПАТ «Виноградівський ») надав для проживання житловий будинок №5, що розташований в селі Виноградівка Баштанського району Миколаївської області по вулиці Миколаївська. Після повної виплати вартості будинку Баштанською районною радою народних депутатів було прийнято рішення за №107 від 19.03.1991 року «Про передачу житлових будинків переселенцям», відповідно до якого було передано у особисту власність житлові будинки, зокрема, вищевказаний будинок позивачу. 27.03.1991 року Баштанським БТІ було проведено державну реєстрацію даного житлового будинку за позивачем. Аналіз встановлених судом обставин свідчить, що позивачем фактично мало місце набуття права власності на вищевказаний спірний житловий будинок, оскільки відбулася реальна передача будинку позивачу, оплата його вартості та проведення державної реєстрації права власності в порядку, що діяв на той час. Відповідно до вимог статті 392 ЦК України, \~власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В той же час, з вищевказаного акту від 1981 року вбачається, що радгоспом «Виноградівський» позивачу було передано вищевказаний будинок, який на той час складався лише з житлового будинку, розміром 52,1 кв.м., а також надвірних споруд сарай, розміром 18,7 кв.м. та вбиральня. З наявної в матеріалах справи копії технічного паспорту (а.с.8-10) вбачається, що після отримання будинку та проведення державної реєстрації Баштанським БТІ, позивачем мались місце прибудови до будинку а також було побудовано господарські будівлі (нежитлова прибудова, ганок, сараї, погріб, убиральня та споруди). Дане будівництво було здійснено позивачем без дозвільних документів та затвердженого проекту. Вказані обставини в ході судового засідання не заперечувались самим позивачем. Наведе свідчить, що дані будівлі мають ознаки самовільного (самочинного) будівництва. Згідно ст. 105 ЦК УРСР (який діяв на час виникнення правовідносин) громадянин, який збудував або будує жилий будинок, здійснив або здійснює його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною його (продавати, дарувати, здавати в найом тощо). Відповідно до вимог п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 19.09.75 за №9 «Про практику застосування судами України статті 105 Цивільного кодексу України» (що діяла на час виникнення правовідносин), вирішуючи позови про право власності на самовільно споруджені жилі будинки або прибудови, в тому числі пов'язані з купівлею-продажем, міною, даруванням, спадкуванням останніх, а також вимоги про поділ цих будівель між учасниками будівництва і визначення порядку користування приміщеннями в них, про відшкодування витрат, понесених на самовільне будівництво, суди повинні враховувати, що щодо таких жилих будинків і прибудов не виникає прав і обов'язків власника ні в осіб, які їх спорудили, ні в осіб, які уклали щодо них угоди. Самовільно споруджені будинки чи прибудови не можуть бути об'єктом права приватної власності і на них не може бути звернено стягнення за виконавчими документами; вони не можуть бути продані з прилюдних торгів або передані у власність кредиторам. Аналогічні положення містить ст. 376 ЦК України, із змісту якої слід, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Зміст Правової позиції у справі №6-641цс15 свідчить, що стаття 331 ЦК України в редакції до часу смерті встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. З моменту прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації виникає і право власності на цей об'єкт, яке може бути об'єктом спадкування. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2004 року № 1243 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів», прийняття в експлуатацію закінчених об'єктів полягає у підтверджені державними приймальними комісіями готовності об'єкта до експлуатації за його цільовим призначенням відповідно до будівельних норм та правил. Отже, саме із цього моменту новостворене майно з категорії побудови переходить до категорії майна як об'єкта цивільного права. При цьому відповідно до частини першої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Таким чином, нормативно-правові акти, які діяли як на час виникнення правовідносин, так і на теперішній час, вбачають, що нерухоме майно, що є самочинним (самовільним) будівництвом не є обєктом права приватної власності. За таких умов, враховуючи втрату позивачем документу (платіжного документу про повний розрахунок за будинок), відсутність претензій на даний будинок третіх осіб, а також неможливість іншим способом захистити право власності, суд вважає можливим визнати за позивачем право власності на даний обєкт нерухомості, однак лише у первинному стані, тобто у стані, який був на час передачі його радгоспом «Виноградівський» та момент державної реєстрації Баштанським БТІ, а саме житловий будинок, розміром 52,1 кв.м., а також господарські будівлі і споруди сарай, площею 18,7 кв.м. та вбиральня. На підставі викладеного та

Outcome: partial