Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

09.09.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «Львівобленерго» та ПАТ «Державний ощадний банк України», в якому просить зобов'язати ПАТ «Львівобленерго» вияснити, чи виконує НКРЕКП свою постанову № 498 від 23.04.2012 року і якщо не виконує, то чому; зобов'язати ПАТ «Львівобленерго» встановити для квартири [ADDRESS] лічильник, занесений до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки України і який відповідає вимогам нормативних документів в галузі метрології і електроенергетики щодо класу точності; зобов'язати ПАТ «Львівобленерго» викреслити з договору про користування електричною енергією пункт 10-й, щоб не вводити в оману людей; зобов'язати ПАТ «Львівобленерго» вказувати в договорі розрахунковий субрахунок зі спеціальним режимом використання. В позові [PERSON] просить зобов'язати ПАТ «Державний ощадний банк України» належним чином оформляти квитанції. Крім того, [PERSON] просить стягнути з ПАТ «Львівобленерго» в 25-кратному розмірі надлишок коштів, які вона оплатила за липень 2016 року в результаті неправильного зняття показників лічильника, що складає 5791 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є споживачем електричної енергії та вважає, що відключення її квартири від електропостачання було незаконним, оплата за електроенергію нараховується невірно. [PERSON] також зазначає, що її права споживача постійно порушуються. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Львівобленерго» в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на відсутність підстав для його задоволення. При цьому представником відповідача ПАТ «Львівобленерго» було надано роз'яснення з приводу порядку заміни приладу обліку електроенергії, порядку зняття показників приладу, порядку нарахування оплати спожитої електроенергії. Представник відповідача зазначив, що порушень законодавства з боку ПАТ «Львівобленерго» у правовідносинах з позивачкою не було. Представник відповідача ПАТ «Державний ощадний банк України» в судовому засіданні також позов не визнав, посилаючись на те, що платіжний документ формує не банк, а клієнт, в даному випадку ПАТ «Львівобленерго». З приводу того, що позивачці в банку було видано неналежно оформлену квитанцію, представник відповідача зазначив, що керівництву банку невідомо про такий факт, оскільки позивачка не зверталася до керівництва відділення банку зі скаргами на неправильне оформлення квитанцій. Заслухавши позивачку, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідач ПАТ «Львівобленерго» виробляє електричну енергію для забезпечення споживачів м. Львові послугами з електропостачання, в тому числі в квартирі позивачки за адресою: [ADDRESS]. Оскільки позивачка є споживачем електроенергії, правовідносини між нею та відповідачем ПАТ «Львівобленерго» регулюються договором № 896/138 від 08.07.2016 року про користування електричною енергією та Правилами користування електричною енергією для населення, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26.07.1999 року. В своєму позові позивачка зазначає, що 04.07.2016 року її квартиру незаконно було відключено від електропостачання. Проте, питання законності припинення електропостачання не є предметом цього судового розгляду, оскільки позивачкою не заявлено позовної вимоги з цього приводу, а відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи лише в межах заявлених позовних вимог. Так само, незважаючи на те, що в позовній заяві позивачка зазначає про свою незгоду з вартістю спожитої електроенергії, питання про порядок нарахування платежів за електроенергію не може бути предметом розгляду в цьому судовому засіданні, оскільки позивачкою не було заявлено відповідної позовної вимоги. При вирішенні позову, суд виходить з того, що ухвалити рішення про зобов'язання вчинити дії суд може лише в разі визнання бездіяльності такою, що суперечить закону. Тобто, зобов'язати вчинити дії можна лише в тому випадку, якщо особа на підставі закону, інструкції або статуту повинна виконати певні дії, але всупереч вимогам нормативних актів їх не виконує. Діюче законодавство не передбачає обов'язку ПАТ «Львівобленерго» звертатися за будь-якими роз'яснення до НКРЕКП. Суд не може зобов'язати відповідача вчиняти дії, якщо обов'язок їх вчиняти не передбачений законодавством. Отже, позовна вимога про зобов'язання ПАТ «Львівобленерго» вияснити, чи виконує НКРЕКП свою постанову № 498 від 23.04.2012 року, не ґрунтується на законі. Вирішуючи позовну вимогу про зобов'язання ПАТ «Львівобленерго» встановити для квартири [ADDRESS] лічильник, занесений до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки України і який відповідає вимогам нормативних документів в галузі метрології і електроенергетики щодо класу точності, судом враховано, що відповідно до п.п. 8, 17 Правил користування електричною енергією для населення електроустановки побутового споживача повинні бути забезпечені засобом обліку електричної енергії для розрахунків за спожиту електричну енергію. Послуги з облаштування електроустановки вузлом обліку побутовому споживачу надаються електророзподільним підприємством відповідно до укладеного договору. Встановлені засоби обліку підлягають періодичній повірці, обслуговуванню та ремонту відповідно до визначеного законодавством порядку. В судовому засіданні встановлено, що квартира позивачки вже обладнана приладом обліку електроенергії, який узгоджено сторонами під час укладання договору від 08.07.2016 року. Вказаний прилад обліку пройшов держповірку в 2-му кварталі 2015 року та відповідає всім нормам і стандартам, передбаченим для приладів такого типу. Позивачка посилається на те, що встановлений в її квартирі прилад обліку є неточним. Суд вважає таке посилання безпідставним. Так, п. 12 Правил передбачено право споживача самостійно придбати засіб обліку, який пройшов державну повірку або метрологічну атестацію (має пломбу з відбитком повірочного тавра), та надати його разом з паспортом засобу обліку електророзподільному підприємству для встановлення на своєму об'єкті. А в п. 16 Правил зазначено, що у разі сумніву побутового споживача у правильній роботі засобу обліку він може звернутися до енергопостачальника для проведення експертизи. Після оплати побутовим споживачем вартості робіт енергопостачальник протягом 20 днів проводить експертизу. У разі підтвердження експертизою неправильної роботи засобу обліку енергопостачальник відшкодовує побутовому споживачу всі витрати, пов'язані з проведенням експертизи. Як пояснила позивачка в судовому засіданні, вона не зверталася до відповідача ПАТ «Львівобленерго» із заявою про встановлення в її квартирі самостійно придбаного більш точного лічильника або із заявою про проведення експертизи вже встановленого в її квартирі приладу обліку. Оскільки позивачкою не надано доказів того, що встановлений в її квартирі електролічильник не відповідає вимогам нормативних актів в галузі метрології, враховуючи, що позивачка не зверталася до відповідача із заявою про встановлення іншого приладу або проведення експертизи того приладу, який вже встановлено, у суду немає підстав для зобов'язання відповідача ПАТ «Львівобленерго» встановлювати в квартирі позивачки інший прилад обліку електроенергії. Тому ця позовна вимога задоволенню не підлягає як безпідставна. Є необґрунтованою позовна вимога про зобов'язання ПАТ «Львівобленерго» вказувати в договорі розрахунковий субрахунок зі спеціальним режимом використання. Як вбачається з договору № 896/138 про користування електроенергією, що укладено між позивачкою та ПАТ «Львівобленерго» 08.07.2016 року, в ньому вказано номер рахунку із спеціальним режимом використання та номер поточного рахунку для інших платежів з посиланням на всі необхідні банківські реквізити. В судовому засіданні позивачкою не зазначено, про внесення якого субрахунку вона просить в своїй позовній заяві та не зазначено, яким чином відсутність в договорі цього субрахунку порушує права та законні інтереси позивачки. Щодо позовної вимоги про зобов'язання ПАТ «Львівобленерго» викреслити з договору про користування електричною енергією пункт 10-й: відповідно до змісту ст.ст. 11, 15 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способом захисту суб'єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів зазначений в ст. 16 ЦК України. Як вбачається із змісту вказаної норми Закону власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права, передбаченим законом або договором. Такий спосіб захисту, як викреслення з договору окремих пунктів, не передбачений чинним цивільним законодавством. Позивачка може ставити питання щодо внесення змін до договору. Але таке питання вирішується виключно сторонами договору за обопільною згодою. Вирішуючи позовну вимогу щодо стягнення з ПАТ «Львівобленерго» в 25-кратному розмірі надлишок коштів, які вона оплатила за липень 2016 року в результаті неправильного зняття показників лічильника, судом враховано, що факт неправильного зняття показників електролічильника жодним чином позивачкою не підтверджено. В судовому засіданні встановлено, що позивачка має переплату з оплати спожитої електроенергії. Відповідно до вимог п. 21 Правил користування електричною енергією для населення вартість оплаченої, але не спожитої електричної енергії зараховується побутовому споживачу на його особовий рахунок як авансовий платіж за новими тарифами в наступному розрахунковому періоді. В судовому засіданні встановлено, що переплата в розмірі 167 грн. 01 коп. зарахована на особовий рахунок позивачки як авансовий платіж. Бажання повернути вказану переплату позивачка в судовому засіданні не висловила та з відповідною заявою до відповідача не зверталася. Крім того, жодним нормативним документом не передбачено такий вид відповідальності енергопостачальника, як відшкодування споживачу 25-кратного розміру коштів. Отже, вказана позовна вимога не ґрунтується на законі. При вирішенні позовної вимоги про зобов'язання ПАТ «Державний ощадний банк України» належним чином оформляти квитанції, суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Отже, необхідною умовою для звернення особи до суду з адміністративним позовом є обов'язкова наявність порушення прав, свобод чи інтересів цієї особи. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у адміністративного суду немає правових підстав для задоволення позову. При цьому суд вважає, що оскільки правовою підставою для звернення до суду є захист порушених (минулий час) прав, свобод чи інтересів, то право на позов виникає лише після порушення відповідачем права позивачки, тобто захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено у майбутньому і щодо якого невідомо, буде воно порушено чи ні. Враховуючи, що позивачкою не зазначено, коли та яким саме чином було порушено її права з боку ПАТ «Державний ощадний банк України», не надано доказів на підтвердження порушення її права, суд вважає таку позовну вимогу безпідставною. За таких обставин суд не вбачає законних підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed