Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

10.05.2018 року [PERSON] було подано позов до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обгрунтування позовних вимог позивач вказував, що є співвласником 1/7 частини квартири [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] не проживає в квартирі з січня 2013 року, на його 1/7 частку в квартирі було звернуто стягнення у зв'язку із заборгованістю по аліментах, добровільно знятися із реєстрації місця проживання не бажає. З огляду на викладене, просить суд визнати [PERSON] [INFO], таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 15.05.2018 року було відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Відповідачу [PERSON] було запропоновано протягом п'ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п'яти днів - заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Водночас відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України та не надав до Деснянського районного суду м. Києва свій письмовий відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, у зв'язку з чим згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, із таких підстав. Відповідно до змісту свідоцтва про право власності № 494 від 10.08.2012, виданого відділом приватизації державного житлового фонду управління житлово-комунального господарства Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації та витягу про державну реєстрацію прав № 35638803 від 26.09.2012, виданого КП Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майно та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 56989963 від 08.04.2016 вбачається, що [PERSON] є власником 1/7 частини квартири [ADDRESS]. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18.04.2013 року у справі № 754/2967/13 шлюб зареєстрований 19 серпня 1988 року у м. Києві Палацом одружень Дарницький актовий запис № 2576 між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Актами від 12.02.2014, від 06.09.2014, від 08.12.2017, від 18.01.2018, від 03.03.2018, від 02.05.2018, що затверджені головою правління ОСББ Градинська 11 констатовано відсутність факту проживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS]. Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Ельбабаєва Баходіра Бекмурадовича від 07.04.2016 у ВП № 47557998 про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу передано [PERSON] 1/7 квартири [ADDRESS], що належить боржнику у виконавчому провадженні [PERSON]. Актом про передачу нереалізованого майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 07.04.2016 року у ВП № 47557998, складеному державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Ельбабаєвом Баходіром Бекмурадовичем, передано [PERSON] 1/7 частину квартири [ADDRESS]. Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як вбачається зі змісту вказаної норми таким, що втратив право на користування житлом може бути визнано лише користувача житлового приміщення та відповідно вказана стаття не надає можливості вчиняти такі дії по відношенню до власника житла. До того ж частинами першою, другою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Як встановлено вище квартира [ADDRESS] наразі перебуває у спільній частковій власності. При цьому відповідач [PERSON] є співвласником 1/7 вказаної квартири. Суд вважає хибними доводи позивача щодо того, що відповідач не має в квартирі [ADDRESS] своєї частки, оскільки вказане суперечить чинному законодавству. Зокрема, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до частини 1 статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Статтею 346 ЦК України врегульовані підстави припинення права власності, а саме: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викуп пам'яток культурної спадщини; примусове відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; реквізиція; конфіскація; припинення юридичної особи чи смерті власника. Статтею 60 Закону України Про виконавче провадження встановлено, що про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно. Водночас позивачем не надано доказів того, що право [PERSON] на 1/7 частину квартири № [ADDRESS] було припинено у встановленому законом порядку. Постанова державного виконавця відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Ельбабаєва Баходіра Бекмурадовича від 07.04.2016 у ВП № 47557998 та акт про передачу нереалізованого майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 07.04.2016 року у ВП № 47557998 не можуть бути оцінені судом як такі, що припиняють право приватної власності відповідача на 1/7 частину квартири № [ADDRESS], оскільки вони лише надають право на вчинення таких дій. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12, 13 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 76, 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, відсутні підстави для задоволення позову про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки положення частини другої статті 405 ЦК України не розповсюджуються на спірні правовідносини. При цьому суд також враховує, що позов подано лише одним співвласником квартири, що позбавляє суд можливості перевірити відсутність домовленостей у відповідача з будь-ким із інших співвласників квартири на можливість користування житловим приміщенням, в тому числі і в разі відсутності протягом року у вказаному житловому приміщенні. Зважаючи на відмову у задоволенні позову розподіл судових витрат судом не здійснюється. На підставі ст. ст. 182, 319, 321, 346, 383, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст. 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, ст. 60 Закону України Про виконавче провадження та

Outcome: dismissed