Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

08.11.2018 р. [PERSON] звернулась в суд із позовною заявою до [PERSON], в якій просить розірвати між ними шлюб, зареєстрований 17 липня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, [NUMBER], за актовим записом № 1017, мотивуючи це тим, що спільне з відповідачем життя не склалось, оскільки у них протилежні погляди на життя та несумісність характерів, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки та втрату взаємної поваги. Від шлюбу з відповідачем є малолітні діти : дочка [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO]. З 13 квітня 2017 року позивач та відповідач проживають окремо та не ведуть спільного господарства, мають різний бюджет, спільними та взаємними правами і обов'язками не пов'язані. Діти проживають разом із [PERSON] за адресою її реєстрації. Позивач твердо переконана, що в таких умовах шлюб зберегти неможливо і рахує за необхідне шлюб між нею та відповідачем розірвати. Крім цього, позивач просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей: дочки [PERSON], [INFO], дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 3000,00 грн (але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку) щомісячно, починаючи з 08.11.2017 року і до досягнення дітьми повноліття. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась направила до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, а також розгляд справи прохала проводити без її участі. Відповідач, будучи належним чином повідомлений, в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав та розгляд справи просив проводити без його участі. Суд дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, який носить формальний характер, , позивач наполягає на розірванні шлюбу, фактично шлюбних відносин тривалий час сторони, як подружжя не підтримують і їх шлюб розпався. Заходів для примирення сторони не вживають, а тому,суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON]та [PERSON], який існує лише юридично, необхідно розірвати. Судом також встановлено, що сторони мають двоє спільних малолітніх дітей : дочку [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO]. /а.с. 7, 8/ Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. При цьому за змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Оскільки позивач [PERSON] просить суд стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 3000 гривень щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а відповідач [PERSON] не заперечував щодо задоволення позовних вимог в цій частині, відзиву на позов не подав, то суд вважає доцільним стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей саме в розмірі 3000 гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Згідно ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, наведене, на підставі ст. ст. 166, 180, 181, 182, 183, 184 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved