Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

07 липня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що їй на праві власності належить житловий будинок, який розташований в смт. Васильківка вул. Абрикосова, 250 Васильківського району, Дніпропетровської області. В будинку також зареєстрований її син [PERSON], відповідач по справі. Однак, фактично в будинку не проживає з 2007року, місце проживання [INFO]. Реєстрація відповідача в її будинку перешкоджає їй здійснювати своє право власності вказаним житловим приміщенням, розпоряджатися ним, оплачувати комунальні послуги і т.п. В зв'язку з чим просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В судове засідання позивач не зявилася, просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. В судове засідання відповідач не зявився з невідомих суду причин. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що житловий будинок, яка знаходиться за адресою смт. Васильківка вул. Абрикосова, 250 належить на праві приватної власності [PERSON], [INFO], що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 02.07.2008року, реєстраційним посвідченням, з державного реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно витягом свідоцтвом про право на спадщину за заповітом . В будинку зареєстровані власниця [PERSON] та її син [PERSON] . Відповідач в будинку не проживає більше року. З 30.01.2015 року зареєстрований за адресою [INFO] тимчасово окупованої території Автономної Респбліки Крим. На підставі ст. 391 ЦК України, власник має права вимагати усунення перешкод його права, хоч вони і не поєднані з позбавленням володіння. Згідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей. Член сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним в будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Судом не встановлено наявності між сторонами угод про порядок користування жилим приміщенням. Згідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України, припинення сімейних відносин з власником житлового будинку не позбавляє колишніх членів сім'ї права користування займаним житловим приміщенням. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. Домовленості про користування спірним житловим будинком між сторонами не було. Враховуючи те, що [PERSON] не проживає в житловому приміщенні більше одного року, не надав суду доказів наявності поважних причин, які перешкоджали йому користуватися житловим приміщенням, суд приходить до переконання, що відповідач може бути визнаний таким, що втратив право користування спірним житлом. Відповідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: approved