Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

10.07.2017 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на земельну ділянку, яка розташована на території Комарської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, в порядку спадкування за заповітом. Вимоги заявника мотивовано відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій через відсутність правовстановлюючого документу. Уповноважені представники сторін в судове засідання не з'явились. Від позивача надійшла заява, в якій він свої вимоги підтримав повністю та просив суд здійснювати розгляд без його участі. Від Комарської сільської ради надійшов лист в якому орган місцевого самоврядування позовні вимоги визнав повністю та клопотав про можливість розгляду справи без участі його представника. Визнання відповідачем позову не суперечить законодавству, не порушує прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, а від-так, згідно ст. 31, 174 ЦПК України є підставою для задоволення позову. Обґрунтованість заявлених вимог підтверджується також і зібраними у справі доказами. Так, розглянувши матеріали справи, судом встановлено: Відповідно до копії Державного акту про право власності земельну ділянку серії [NUMBER] [PERSON] належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: площею 5,260 га рилі, кадастровий номер [NUMBER] розташовану на території Комарської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області (а.с. 8). Згідно витягу із технічної документації відділу Держгеокадастру у Великоновосілківському районі Донецької області, вбачається, що грошова оцінка вказаної вище земельної ділянки складає 183206,35 грн. (а.с. 12) [INFO] [PERSON] помер, про що видано свідоцтво про смерть [NUMBER] від 15 січня 2015 року (а.с.7). 08 липня 2010 року, згідно заповіту, засвідченого секретарем Комарської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, зареєстрованого в реєстрі під № 47, померлий [PERSON], [INFO], заповів земельну ділянку (Державний акт про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]), що знаходиться на території Комарської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, площею 5,260 га рилі, [PERSON], [INFO]. Постановою нотаріуса [PERSON] від 23.02.2017 р. у видачі свідоцтва на спадщину за заповітом на земельну ділянку позивачеві було відмовлено на підставі відсутності оригіналу державного акту на вказану земельну ділянку (а.с.11). Неможливість надати нотаріусу оригінал правовстановлюючого документу на вказану земельну ділянку підтверджується оголошенням в газету «Сільський край» про втрату Державного акту про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] на ім'я [PERSON]. Таким чином оформити позивачем право власності на земельну ділянку в позасудовому порядку стало підставою для звернення його до суду з вимогою про відновленні порушених прав. Оцінивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Відповідно до змісту пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Поданими позивачем доказами, визнаними відповідачем, доведено обґрунтованість заявлених вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. ст. 1216-1220 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до вимог ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.. Відповідно до ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Також заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Частиною 5 ст. 1268 ЦК України встановлюється, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Та виходячи із змісту наведеної норми і відповідно до встановлених у даній справі обставин втрати правовстановлюючого документу не може обмежувати права власника, з огляду на що, позивач не може ефективно скористатися своїм правом власності, яке гарантує стаття 1 Протоколу N 1. У той же час, у відповідності до дійсного змісту статті 386 ЦК України захисту підлягають не тільки права і законні інтереси власників майна, а й осіб які є потенційними власниками, які правомірно володіють майном на підставах передбачених законом виходячи зі змісту договору, тобто в яких із зверненням до суду лише виникне право власності. Судом встановлено, що [PERSON], у відповідності з діючим законодавством, звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини у встановлені законодавством України строки, однак отримати свідоцтво про право на спадщину позбавлений можливості, через відсутність правовстановлюючого документу. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що доводи позивача знайшли своє повне підтвердження, в зв'язку з чим суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved