overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

07 грудня 2015 року гр. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та згоден на стягнення з нього аліментів на утримання його неповнолітнього сина. Згідно ст.174 ч.4 ЦПК України, у \~разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод , інтересів інших осіб. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, ураховуючи матеріальний стан сторін, суд вважає можливим стягнути щомісяця з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття. На підставі ст.ст. 180, 181, 182, 183, 191 Сімейного Кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

07 грудня 2015 року до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 16 липня 2011 року між нею та відповідачем по справі був укладений шлюб, який зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районного управління юстиції у місті Донецьку, актовий запис № 255. Від шлюбу дітей не мають. Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені з жовтня 2015 року з причини відсутності взаєморозуміння, спільне господарство не ведеться, проживають вони окремо. Спору майнового характеру немає. Примирення неможливе. На підставі викладеного, позивачка просить суд розірвати шлюб з відповідачем, прізвище залишити [PERSON]. Позивачка у судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву відповідно до якої позовні вимоги визнав у повному обсязі, справу просив розглянути без його участі. Дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. [PERSON] (до шлюбу Баглайчук) [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], перебувають у юридичному шлюбі, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районного управління юстиції у м.Донецьку 16 липня 2011 року, актовий запис №255 (а.с.3). Фактичні сімейні стосунки припинені з жовтня 2015 року з причини відсутності взаєморозуміння, спільне господарство не ведеться, проживають вони окремо. Спору майнового характеру немає. Примирення між ними неможливе. Відповідно до \~статті 112 Сімейного Кодексу України, суд може розірвати шлюб, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Стаття 110 СК України\~передбачає право позивача на пред'явлення позову про розірвання шлюбу.\~\~\~ Відповідно до\~статті 56 СК України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушення до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки встановлені законом. Позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 487,20 гривень. Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Але відповідно до поданої заяви позивач не наполягав на поверненні судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

07 грудня 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1997 р. н., яка мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, АНД р-н, вул. Самарська, 28. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 05.12.2015 р. о 19 год. 10 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора агресивна та становить безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 05.12.2015 р. о 19 год. 10 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Воєцької лікарні КЗ „ДСШМД ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора не спить агресивна до оточуючих. Намагалась порізати вени. Спитує страхи, тривогу, слухові обмани сприйняття. [PERSON] було поставлено попередній діагноз гострий поліморфний психотичний розрад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що їй необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

07 грудня 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, Індустріальний р-н, вул. Донецьке шосе, 99/71. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 04.12.2015р. о 08 год. 45 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 04.12.2015р. о 08 год. 45 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ «ДСПЦ» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора знає, що знаходиться в лікарні. Вірно називає ПІП, рік народження, вік. Настрій нестійкий, тривожна, плаксива. Іспитує тривогу, страхи. Память знижена на поточні дії. [PERSON] було поставлено попередній діагноз органічне враження головного мозку змішаного генезу, психоорганічний синдром, галюцинаторно-параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

07 грудня 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, Бабушкінський р-н, ж/м Тополь-1, 2/35. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 04.12.2015 р. о 21 год. 26 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, 04.12.2015 р. о 21 год. 26 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Авдеєва лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий напружений, занепокоєний, збуджений. Висловлює маячні ідеї впливу. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-маячний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

07 грудня 2015 року ПАТ КБ ПриватБанк звернулось до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 29\~804, 43 гривні. Відповідно до укладеного договору № б/н від 30.03.2013 р. [PERSON] отримав кредит у розмірі 20 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27, 60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Але зобовязання відповідачем, щодо сплати кредиту та відсотків за користування кредитом за кредитним договором виконувались з порушенням умов договору та на час подання позову до суду залишаються такими. Станом на 31 жовтня 2015 р. відповідач має заборгованість 29\~804, 43 гривень. Представник позивача в судове засідання не зявився, надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі. На задоволенні позовних вимогах наполягає в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання без поважної причини не зявився, хоча про дату, час, та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення в матеріалах справи. Заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

07 грудня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказав, що він з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 12 березня 2011 року. Мають з нею неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Через те, що спільне життя між стронами не склалося, з грудня 2013 року сторони припинили разом мешкати. Позивач вважає, що сімейні відносини припинені назавжди, їх поновлення і збереження не можливе, просить шлюб розірвати та визнати місце мешкання неповнолітньої дитини [PERSON] разом з відповідачем. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу без його присутності, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. На позовних вимогах наполягає, просить шлюб з [PERSON] розірвати. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином: судовими повістками. Суд, отримавши згоду позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши докази по справі, встановив наступне. 12 березня 2011 року сторони [PERSON] та [PERSON] у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Авдіївського міського управління юстиції у Донецькій області зареєстрували шлюб, актовий запис № 41. Сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Сторони припинили спільне проживання у грудні 2013 року, позивач [PERSON] мешкає у [ADDRESS], а відповідач мешкає у [ADDRESS], що свідчить про те, що сторони разом не мешкають, спільним побутом та господарством не пов'язані. Суд вважає, що шлюб між подружжям [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе. Сторони проживають окремо один від одного тривалий час і фактично сімейних відносин між ними не має. Поновляти сімейні стосунки вони не бажають. Неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], суд вважає за необхідне залишити проживати з матір'ю.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

07 грудня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказавши, що вони уклали шлюб 30.06.2001 року, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області. Від даного шлюбу у подружжя є малолітня дитина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось по тій причині, що вони не знайшли взаємного порозуміння, втратили повагу одне до одного, у них різні погляди на сімейне життя, шлюб фактично припинили. Збереження сім'ї вважає неможливим. Просить розірвати шлюб із відповідачем. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила слухати справу за її відсутності, позовні вимоги визнала. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, згідно слідуючих підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі зареєстрованому 30.06.2001 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 01.12.2015 року актовий запис № 740, серії [NUMBER]. Від шлюбу є малолітня донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER]. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб - це добровільна згода чоловіка та жінки, а позивач не бажає перебувати у шлюбі. Згідно ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Як вбачається із матеріалів справи сторони припинили шлюбні відносини, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, вважають примирення неможливим, позивач наполягає на розірвані шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. За таких обставин по справі суд приходить до висновку, що сім'я сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Позивач не наполягав на стягненні з відповідача судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

07 грудня 2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просила про розірвання шлюбу з [PERSON], що його було зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Комсомольського міського управління юстиції Полтавської області 05 лютого 2010 року за актовим записом № 25. Від цього шлюбу мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], які проживають разом із матірю. В судове засідання позивач не зявилась, надіслала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала повністю та просила про його задоволення. Після розірвання шлюбу її прізвище просила залишити Малік. Відповідач в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов [PERSON] визнав повністю. Судом встановлено, що 05 лютого 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Комсомольського міського управління юстиції Полтавської області було зареєстровано шлюб між сторонами за актовим записом № 25 (а.с. 5). На момент звернення до суду вони припинили подружні відносини, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Від цього шлюбу мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] (а.с. 7), сина [PERSON], [INFO] (а.с. 4), які проживають разом із матірю (а.с. 9). Миритись сторони не бажають, їх сім`я фактично розпалась. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені нею і документально підтверджені судові витрати у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

07 грудня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона має у власності кімнату [ADDRESS], житловою площею 16,9 кв. м, загальною площею у 27,3 кв. м. В спірній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON]- колишній власник квартири. Позивачі просить суд визнати відповідача[PERSON] таким, що втратив право на житло в спірній квартирі, тому що відповідач не проживає в спірній квартирі більш ніж шість місяців без поважних причин. Позивач та його представник просили слухати справу у їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, надіслав суду заяву про слухання справи у його відсутності та зазначив, що з позовом згоден. Суд ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, на підставі наявних в справі доказів відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщення в результаті відсутності цієї особи довше встановленого терміну проводиться в судовому порядку. Згідно зі ст.71 Житлового Кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Судом встановлено з письмових доказів, що спірним житлом є кімната [ADDRESS], житловою площею 16,9 кв. м, загальною площею у 27,3 кв. м. В спірній житловій площі зареєстрований відповідач [PERSON]- колишній власник квартири. (а.с.6). Спірна квартира належить позивачу [PERSON] на підставі нотаріально посвідченому договору купівлі продажу від 19.03.2015 року (а.с.8). Відповідач [PERSON] не проживає постійно в спірній квартиріз листопада 2014 року, не отримує кореспонденцію за даною адресою, особистих речей його в квартирі не має. Ці обставини підтверджуються письмовими доказами по вправі. Згідно акту від 20 листопада 2015 pоку, складеного мешканцями будинку, за місцем знаходження спірної житлової площі, [PERSON] зареєстрований, але не мешкає в квартирі з листопада 2014 року. Його речі в квартирі відсутні, не з'являвся в квартирі з березня 2015 pоку, виїхав у Росію з родиною, де мешкає постійно та працює вантажником.(а.с.10). Згідно відповіді №66/53 від 16 листопада 2015 р. Орджонікідзевського РВ м. Харкова [PERSON] до Орджонікідзевського РВ м. Харкова заяв та скарг щодо порушення його житлових прав за адресою [ADDRESS] з 1 січня 2013 року не подавав. (а.с.11). При таких обставинах суд вважає, що відповідач [PERSON] втратив право на житло в кімнаті [ADDRESS]. На підставі викладеного та

Outcome: approved