Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

08.11.2012 року позивачка звернулась до Іллінецького районного суду з позовом до відповідача - ВІДДІЛУ ДВС ІЛЛІНЕЦЬКОГО РУЮ , в якому просила суд стягнути з ВІДДІЛУ ДВС ІЛЛІНЕЦЬКОГО РУЮ 16 100 гривень, з яких 10 000 гривень моральної шкоди та 6 100 гривень судових витрат за надання правової допомоги під час розгляду адміністративних справ, а також 2000 грн. судових витрат пов»язаних із розглядом цивільної справи. З 18.01.2013 року по 10.12.2014 року провадження у справі було зупинено. 11.12.2014 року позивачка змінила позовні вимоги та просила суд стягнути з ВІДДІЛУ ДВС ІЛЛІНЕЦЬКОГО РУЮ 21 700 гривень, з яких 12 000 гривень моральної шкоди та 9 700 гривень судових витрат за надання правової допомоги при розгляді адміністративних справ, а також 3000 грн. судових витрат пов»язаних із розглядом цивільної справи. Як на підставу позовних вимог позивачка послалась на наступні обставини. Вона працює сільським головою Кантелинської сільської ради Іллінецького району Вінницької області. При виконанні судового рішення по справі, де відповідачем була Кантелинська сільська рада , на протязі п»яти місяців з травня по вересень 2012 року, протиправними діями службових осіб ВІДДІЛУ ДВС ІЛЛІНЕЦЬКОГО РУЮ їй заподіяно моральну шкоду. Протиправність дій полягала у неодноразових викликах у відділ ДВС , постійних телефонних дзвінках з погрозами та попередженнями; у незаконному накладенні штрафів постановами від 22.05.2012 року та 13.06.2012 року, які були визнані протиправними та скасовані постановами Вінницького окружного адміністративного суду; безпідставним направленням матеріалів в прокуратуру Іллінецького району для порушення щодо неї кримінальної справи за ст.382 КК України. Внаслідок цих дій була принижена її честь та гідність і ділова репутація . Був порушений роками сформований життєвий уклад, вона втратила душевний спокій, безсоння на протязі кількох місяців призвело до нервового зриву, депресії. Вона перебувала у стані психологічного дискомфорту, постійні переживання негативно позначились на здоров»ї, роботі, родинних стосунках. Моральну шкоду оцінила в сумі 12 000 гривень. Крім цього, оскаржуючи в порядку адміністративного судочинства незаконні постанови про накладення штрафів, приймаючи участь у судових процесах у першій та апеляційній інстанції, готуючи заперечення на стадії касаційного розгляду, вона користувалась правовою допомогою адвоката та оплатила вказані судові витрати в сумі 9 700 гривень . Після задоволення самовідводів та відводів суддями Іллінецького районного суду 02.02.2015 року справа надійшла до Липовецького районного суду. Ухвалами Липовецького районного суду до участі в справі залучено в якості співвідповідачів ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ ДЕРЖАВНОЇ КАЗНАЧЕЙСЬКОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ У ВІННИЦЬКІЙ ОБЛАСТІ ТА ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ ЮСТИЦІЇ У ВІННИЦЬКІЙ ОБЛАСТІ. В судовому засіданні позивачка та її представники позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. [PERSON] суду пояснила, що 27.03.2012 року було ухвалено рішення суду, яким Кантелинську сільську раду Іллінецького району, де вона працює сільським головою, зобов»язано було допустити до роботи колишнього директора будинку культури, а також стягнуто з сільської ради 43 000 гривень заробітної плати та моральної шкоди. Вказані кошти та 5000 гривень виконавчого збору були стягнуті з сільської ради в серпні 2012 року. А в частині допуску до роботи виконавче провадження закрито в липні 2012 року, хоч і виконане не було. В порушенні кримінальної справи щодо неї було відмовлено. Всі неправомірні дії щодо неї, про які ідеться в позовній заяві, вчинялись працівниками ДВС під час виконання вказаного рішення суду. За медичною допомогою вона не зверталась, лікувалась сама. В даний час продовжує працювати на цій же посаді. Представник відділу ДВС Іллінецького РУЮ позов не визнав у повному обсязі. Суду пояснив, що ДВС діяла при виконанні судового рішення у межах своїх повноважень, приймаючи передбачені законом міри для виконання Кантелинською сільською радою рішення суду. А штрафи за невиконання рішення суду були накладені на позивачку, як сільського голову - представника Кантелинської сільської ради. Представник відповідача вважає, що позивачкою не надано доказів заподіяння їй моральної шкоди. Представник ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ДЕРЖАВНОЇ КАЗНАЧЕЙСЬКОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ У ВІННИЦЬКІЙ ОБЛАСТІ також позов не визнав. Суду пояснив, що державна виконавча служба діяла в межах закону на виконання своїх повноважень. Неправомірність дій щодо накладення на позивачку штрафів мала місце , згідно з рішеннями адміністративних судів, але позивачкою не надані докази наявності моральної шкоди та її суми. Представник ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ЮСТИЦІЇ У ВІННИЦЬКІЙ ОБЛАСТІ в судове засідання не з»явився. Надав суду письмові заперечення проти позову, в яких просив в задоволенні позову відмовити, а розгляд справи провести без участі представника ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ЮСТИЦІЇ У ВІННИЦЬКІЙ ОБЛАСТІ. Посилаючись при цьому на недоведеність позивачкою завдання їй моральної шкоди відділом ДВС Іллінецького РУЮ, відсутність підтвердження причинного зв»язку між діями відповідача та завданою на думку позивача моральною шкодою, обґрунтування моральної шкоди. В частині стягнення судових витрат в сумі 9700 грн, вважає вказану вимогу необгрунтованою , не підтвердженою належним чином, та такою , що перевищує граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог [PERSON] виходячи із наступного: Відповідно до ст.ст.55, 56 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарженні в суді рішень, дій чи бездіяльності органів держаної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб; кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 1167, 1173, 1174 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини ….; шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів; шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до ч.1. ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч.2 цієї ж статті: моральна шкода полягає також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. За змістом п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12. 2003 № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» під час розгляду позовів фізичних і юридичних осіб про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної діями (бездіяльністю) державного виконавця, суди повинні виходити з положень ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», ст. 86 Закону України «Про виконавче провадження» і враховувати, що в таких справах відповідачами можуть бути відповідні відділи державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державного казначейства України. Отже, шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Статтею 9 Конституції України визначено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Згідно ст.8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, рішенням у справі «Іванов проти України» (остаточне від 15.01.2010) Європейський суд з прав людини визнав порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та статті 1 Першого протоколу, внаслідок тривалого невиконання рішення суду. При цьому в рішенні Суду зазначено: «...51. право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін... Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок ...». Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з відповідними доповненнями та змінами, роз'яснено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової шкоди) підлягають: наявність такої шкоди, протиправність дій її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Судом встановлено, що постановою старшого державного виконавця відділу ДВС Іллінецького РУЮ від 07.05.2012 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом Іллінецького районного суду від 27.03.2012 року про зобов»язання Кантелинської сільської ради Іллінецького району допустити [PERSON] до роботи на посаді директора Кантелинського будинку культури ( а.с.71) А постановою старшого державного виконавця відділу ДВС Іллінецького РУЮ від 06.07.2012 року закінчено виконавче провадження за виконавчим листом Іллінецького районного суду від 27.03.2012 року. Згідно з постановою, при виконанні даного виконавчого листа на боржника накладено штраф відповідно до ст.89 ЗУ «Про виконавче провадження», направлено подання до правоохоронних органів про притягнення боржника до кримінальної відповідальності, та виконати дане рішення без участі боржника - неможливо. ( а.с72). 22 травня 2012 року старший державний виконавець відділу ДВС Іллінецького РУЮ виніс постанову про накладення на [PERSON] штраф в розмірі 340 грн за невиконання вимог державного виконавця в зазначений термін, яка 06 липня 2012 року була визнана протиправною та скасована постановою Вінницького окружного адміністративного суду з тих підстав, що штраф накладено не на боржника, як зазначено у виконавчому листі та постанові про відкриття виконавчого провадження ( яким є Кантелинська сільська рада) , а на голову Кантелинської сільської ради - [PERSON]. ( а.с.19,20). 13 червня 2012 року старший державний виконавець відділу ДВС Іллінецького РУЮ виніс постанову про накладення на [PERSON] штраф в розмірі 640 грн за невиконання вимог державного виконавця у встановлений термін, яка 17 липня 2012 року була визнана протиправною та скасована постановою Вінницького окружного адміністративного суду з тих підстав, що державний виконавець самовільно замінив сторону виконавчого провадження з Кантелинської сільської ради - на голову Кантелинської сільської ради - [PERSON]. ( а.с.15,16). Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2012 року постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 06 липня 2012 року залишено без змін, а апеляційну скаргу відділу ДВС Іллінецького РУЮ - залишено без задоволення. ( а.с.17,18) 09 жовтня 2014 року ухвалою Вищого адміністративного суду України каксаційну скаргу Відділу державної виконавчої служби Іллінецького районного управління юстиції було залишено без задоволення, а постанова Вінницького окружного адміністративного суду від 06.07.2012 року та ухвала Вінницького апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2012 року - залишені без змін.( а.с.36,37) Таким чином, суд приходить до висновку, що протиправність дій відповідача - ВІДДІЛУ ДВС ІЛЛІНЕЦЬКОГО РУЮ встановлена судовими рішеннями - чинними постановами Вінницького окружного адміністративного суду від 06.07.2012 року та від 17.07.2012 року, якими постанови державного виконавця були визнані неправомірними та скасовані, і які, відповідно до вимог ч.3 ст. 61 ЦПК України, мають преюдиційне значення. Суд вважає, що внаслідок таких неправомірних дій відповідача, позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у вимушеній необхідності докладати додаткові зусилля для організації свого життя, у необхідності внесення змін в роками сформований життєвий уклад з метою знаходження часу та можливостей для захисту порушених прав шляхом звернень до суду з оскарженням незаконних постанов про накладення штрафів, та відстоюванні своєї позиції в апеляційній та касаційній інстанціях. Однак будь-яких доказів, що державними виконавцями при виконанні вказаного судового рішення щодо позивачки вчинялись інші неправомірні дії, крім встановлених судом, суду не надано. Також суду не надано підтвердження, що внаслідок неправомірних дій по незаконному накладенню штрафів, була принижена її честь та гідність і ділова репутація ; що позивачка перенесла нервовий зрив, депресію; а також те, що постійні переживання негативно позначились на здоров»ї, роботі, родинних стосунках. При цьому, суд також бере до уваги ту обставину, що державними виконавцями ВІДДІЛУ ДВС ІЛЛІНЕЦЬКОГО РУЮ вживалися передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи для виконання рішення суду, за виконавчим листом Іллінецького районного суду від 27.03.2012 року про зобов»язання Кантелинської сільської ради Іллінецького району допустити [PERSON] до роботи на посаді директора Кантелинського будинку культури , яке до цього часу залишилось невиконаним. З урахуванням обставин справи, виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає, що сума в 2 000 грн. буде співрозмірною із заподіяною моральною шкодою та достатньою для компенсації заподіяної моральної шкоди позивачу. Оскільки шкода завдана посадовою особою державної виконавчої служби під час проведення виконавчих дій, вона підлягає відшкодуванню державою в особі Державної казначейської служби України, за рахунок державного бюджету України. В частині відшкодування 9700 грн судових витрат, оплачених позивачкою за надання правової допомоги при розгляді адміністративних справ, суд прийшов до висновку, що вказані кошти не є шкодою, заподіяною неправомірними діями посадових осіб ДВС, а є судовими витратами, пов»язаними з розглядом адміністративних справ, питання про стягнення яких підлягало вирішенню в межах розгляду адміністративних справ згідно з нормами КАС України. Тому в частині їх стягнення позов задоволенню не підлягає. Згідно з ч.1ст.88 ЦПК України, на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог. Оскільки позов про стягнення моральної шкоди на суму 12000 гривень задоволено частково, на суму 2000 грн, тому і понесені судові витрати по даній справі в сумі 3014,75 грн. ( 214,75 грн.( сплачений судовий збір) + 2800 грн. ( витрати за надання правової допомоги по даній справі) підлягають стягненню на 16,66%, пропорційно до задоволених позовних вимог, в сумі 502 грн. На підставі ст. ст. 55, 56 Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 1167, 1173, 1174 ЦК України,

Outcome: partial