Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

08 жовтня 2014 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], треті особи Товарна біржа «Велика міська біржа нерухомості», Державний нотаріус Восьмої Дніпропетровської нотаріальної контори Хорішко О.М. про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що з 02.10.1997 року між позивачем, її чоловіком [PERSON] з одного боку, а також [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці розміром 500 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS]. Вказаний житловий будинок належав відповідачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна. Договір був посвідчений Товарною біржею «Велика міська біржа нерухомості» та зареєстрованим в КП «Дніпропетровське МБТІ» Дніпропетровської обласної ради. За вказаним договором [PERSON] належить ? частина спірного домоволодіння, [PERSON] ? частини спірного домоволодіння. Всі умови зазначеного договору було виконано, продавцю були передано обумовлену суму коштів, а останній передав домоволодіння і позивач зі своїм чоловіком вселилися в нього. При укладенні договору товарна біржа ухилилася від нотаріального посвідчення, пославшись на вимоги ст.15 ЗУ від 10.12.1991 року «Про товарну біржу», в якій вказано, що даний договір не підлягає нотаріальному посвідченню. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина. Спадкоємцями після його смерті є дружина [PERSON] та донька [PERSON] Позивачі звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, однак державним нотаріусом їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] з тих підстав, що поданий правовстановлюючий документ на будинок, поданий на підтвердження права власності не відповідає вимогам чинного законодавства. Позивачі просили суд ухвалити рішення, яким визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці розміром 500 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] від 02.10.1997 року, укладений на Товарній біржі «Велика міська біржа нерухомості» між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], визнати за [PERSON] право власності на 5/8 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS], визнати за [PERSON] право власності на 3/8 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити позов з підстав, вказаних у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду заяву в якій не заперечував проти задоволення позовних вимог та просив розглянути справу за його відсутності. Представник третьої особи - Восьмої Дніпропетровської нотаріальної контори в судове засідання не з'явилась, надіслала на адресу суду пояснення відповідно до яких не заперечувала проти будь-якого ухваленого рішення суду та просила розглядати справу за її відсутності. Представник третьої особи - Товарної біржі «Велика міська біржа нерухомості» в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином. Спірні правовідносини регулюються УК УРСР в редакції 1963 року, ЦК України в редакції 2004 року. Відповідно до ст.4 ЦК України (1963 року) цивільні права і обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод. Згідно ст.41 ЦК України (1963 року) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків. Згідно ч.1 ст.227 ЦК України (1963 року) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідченим, якщо однією із сторін є громадянин. Відповідно до ст.128 ЦК України (1963 року), право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до ст.47 ЦК України (1963 року) якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В судовому засіданні було встановлено, що 22.10.1997 року між позивачем [PERSON], її чоловіком [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці розміром 500 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 10). Договір був посвідчений Товарною біржею «Велика міська біржа нерухомості» та зареєстрований в КП «Дніпропетровське МБТІ» Дніпропетровської обласної ради (а.с. 14). Відповідно до положень частин 2 та 4 ст.15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №2275-VI від 20.05.2010 р. статтю 15 Закону України «Про товарну біржу» було доповнено частиною шостою, згідно якої не можуть бути предметом біржової торгівлі речі, визначені індивідуальними ознаками, якщо вони не продаються як партія, а також будь-які вживані товари, включаючи транспортні засоби, та капітальні активи. Таке обмеження не поширюється на майно, яке відчужується з податкової застави, а також майно, конфісковане відповідно до закону. Таким чином на момент укладання вказаного договору купівлі-продажу житлового будинку, положення Закону України «Про товарну біржу» не містили заборони на укладання біржових угод щодо речей, визначених індивідуальними ознаками, в тому числі й нерухомого майна. Відповідно до ч.2 ст.5 ЦК України акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. В судовому засіданні було встановлено, що всі умови договору були виконані сторонами, продавцю [PERSON] було передано обумовлену суму коштів, а останній передав домоволодіння та позивач зі своїм чоловіком вселилися в нього. Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що укладання спірного договору купівлі-продажу житлового будинку на товарній біржі без його подальшого нотаріального посвідчення не суперечило законодавству України, що діяло на момент його укладання, у зв'язку з чим існують підстави для визнання його дійсним. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 08.12.2010 року серія [NUMBER] (а.с. 15). За життя [PERSON] було складено заповіт, відповідно до якого, усе належне йому на момент смерті майно, він заповів [PERSON]. Зазначений заповіт було посвідчено 20.12.2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.71-72). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, в томі числі і на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці розміром 500 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS], що належала йому відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 22.10.1997 року. Відповідно до положень ст.1241 ЦК України [PERSON], як непрацездатна вдова померлого, має право на обов'язкову частку у спадщині, яка складає половину частки, яка б належала їй у разі спадкування за законом. Позивачі [PERSON] та [PERSON] у встановлений законом строк звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, тобто відповідно до вимог ст.1269 ЦК України прийняли спадщину після [PERSON] Позивачі звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON], однак постановами Державного нотаріуса від 19.12.2012 року та від 13.09.2014 року їм було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з видачі свідоцтв про право на спадщину на частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] з посиланням на те, що правовстановлюючий документ наданий спадкоємцями на підтвердження права власності на спірне домоволодіння не відповідає вимогам законодавства (а.с. 18, 19). Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи той факт, що суд знаходить підстави для визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS], існують також правові підстави для визнання за позивачами права власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] на належну йому частку спірного домоволодіння. Таким чином, позивач [PERSON], як спадкоємець за заповітом, має право на ? частки належного спадкодавцю майна, що складає 3/8 частин спірного домоволодіння, а позивач [PERSON], як спадкоємець за законом, має право на ? частину належного спадкодавцю майна, що складає 1/8 частину спірного домоволодіння. Враховуючи викладені обставини, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та визнати за [PERSON], право власності в порядку спадкування за заповітом на 3/8 частин спірного домоволодіння, а також визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1/8 частину спірного домоволодіння. Приймаючи до уваги той факт, що ? частина домоволодіння [ADDRESS] вже належить позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 22.10.1997 року, у суду відсутні підстави для додаткового визнання за нею права власності на зазначену частину домоволодіння. На підставі викладеного,

Outcome: partial