overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

07 липня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що між нею та відповідачем [PERSON] 16.08.2013 року було укладено шлюб. Від шлюбу в них народився син [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалося через несумісність характерів, втрати поваги один до одного та почуття любові. Подальше спільне життя вважає неможливим, на розірванні шлюбу наполягає, просить позов задовольнити та шлюб розірвати. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, попередньо надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, шлюб просить розірвати, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності на адресу суду не надходило. За наявності у справі достатніх доказів, суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутності сторін, що не з'явилися в судове засідання з постановленням заочного рішення. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 16.08.2013 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, про що свідчить в матеріалах справи свідоцтво про шлюб серії І-КЕ №110641, від 16.08.2013 року, актовий запис №1020 (а.с.2). Від даного шлюбу в них народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-КЕ №205654 від 11.09.2014 року, актовий запис №10 (а.с.3). Подружнє життя не склалося через несумісність характерів, втрати один до одного почуття поваги та любові. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, а тому, збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам подружжя та моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу наділі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, аналізуючи всі докази в сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-06 00:00:00

07 липня 2015 року позивач, звернулась до суду з позовом до відповідача про поділ спільно нажитого майна,зазначаючи, що з [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 25.08.2001 року. Від подружнього життя мають неповнолітнього сина, Данила, [INFO]. Шлюбні відносини між ними припинені. 19 .10.2004 року під час перебування у шлюбі вони придбали двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 51,4 кв.м. Посилаючись на вимоги ст.ст.60,69 СК України, позивач просила суд визнати вказану квартиру їх з відповідачем спільною власністю та визнати за нею право власності на ? частину цієї квартири. В судове засідання позивач не з*явилась, надала суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з*явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що під час спільного життя подружжя сторонами за договором купівлі- продажу від 19.10.2004 року на ім*я відповідача придбано вкартиру [ADDRESS] , загальною площею 51,4 кв.м ( а.с.5,8). Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку ( доходу). Вважається , що кожні річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об*єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 61 СК України спірна квартира є об*єктом права спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 70 ч.1 СК України у разі поділу майна, що є об*єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи вищезазначене, а також те, що відповідно до заяви на а.с.56 позовні вимоги відповідчем визнані повністю, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з [PERSON]В на користь [PERSON]В слід стягнути судовий збір у розмірі- 1980, 15 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

07 липня 2015 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В судове засідання позивач не зявилась, надіслала заяву відповідно до якої вимоги підтримала повністю , просить шлюб розірвати. Зазначила в позовній заяві, що 20 жовтня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Малинського районного управління юстиції Житомирської області зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. Спільне життя з відповідачем не склалося, спільне господарство не ведеться. Позивач до примирення не прагне, між сторонами припинились шлюбні відносини. Під час шлюбу у сторін народилась дитина [PERSON] [INFO] , яку просить залишити проживати з нею. Просить залишити прізвище набуте у шлюбі [PERSON]. Відповідач в судове засідання не зявився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, з позовом згоден повністю. Суд, дослідивши надані докази в межах заявлених вимог, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним з подружжя. Копією свідоцтва про шлюб підтверджується те, що сторони з 20 жовтня 2009 року перебувають у шлюбі. ( арк.с.4). У сторін є дитина [PERSON] [INFO]. ( арк.с.5). Під час розгляду справи встановлено, що сторони, перебувають в стійких неприязних стосунках і майже не спілкуються, до примирення не прагнуть, не ведуть спільне господарство, а тому суд вважає, що сімя розпалася остаточно. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

07 липня 2015 року позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що з відповідачем перебувають в шлюбі з 07 серпня 2010 року, який зареєстрований відділом ДРАЦС Краснокутського РУЮ Харківської області, актовий запис № 48. Даний факт підтверджений оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 07 серпня 2010 року. Від цього шлюбу мають одну неповнолітню дитину - [PERSON] [INFO]. Протягом шлюбу сімейні стосунки з не склалися, втрачено почуття любові внаслідок чого виникають сварки та непорозуміння, бажання зберегти сім'ю сторони не мають, в зв'язку з чим подальше спільне життя позивач вважає неможливим. Майнові відносини сторони урегулюють самостійно в добровільному, позасудовому порядку. Позивач в судове засідання не прибула, однак через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просить шлюб розірвати. Відповідач у відкрите судове засідання не прибуа, через канцелярію суду надаа заяву, згідно якої проти розірвання шлюбу не заперечує та просить розглядати справу у його відсутність. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу заперечує інтересам одного з них або інтересам їх дітей, котрі мають важливе значення. Суд вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позов обгрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

07 липня 2015 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій зазначила, що з 26 червня 2014 року по 03 березня 2015 року перебувала з відповідачем без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання у сторін народилася дитина: син [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та знаходяться на її утриманні. Оскільки відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, позивач просить стягнути з нього аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судове засідання позивачка не з'явилася, але від неї надійшла заява про слухання справи за її відсутності, позов підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши надані суду докази, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що від спільного життя в сім'ї народилася дитина: син [PERSON], [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про народження, серії [NUMBER] виданого 07 квітня 2014 року Ков'язької селищної ради Валківського району Харківської області, актовий запис №10, з якого видно, що батьком дитини записаний [PERSON]. Відповідно до довідки виданої Ков'язькою селищною радою Валківського району Харківської області №482 від 07 липня 2015 року, дитина - [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні. З огляду на вищенаведене, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача на користь позивача в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), що відповідає вимогам ч.2 ст. 182 СК України. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, відповідно до Закону України «Про судовий збір» суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243 гривні 60 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

07 липня 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини -[PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач у судове засідання подала заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався завчасно і належним чином. Повістка відповідачу надсилалася за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за місцем їх реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 червня 2015 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (а/с 4). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а/с 5). Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи вимоги закону, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

07 липня 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В судове засідання позивач не зявилася, надіслала заяву відповідно до якої вимоги підтримала повністю , просить шлюб розірвати. Зазначила в позовній заяві, що 17 липня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Малинського районного управління юстиції Житомирської області зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. Спільне життя з відповідачем не склалося, спільне господарство не ведеться. Позивач до примирення не прагне, між сторонами припинились шлюбні відносини. Під час шлюбу у сторін народилась дитина [PERSON] [INFO] , яку просить залишити проживати з нею. Просить залишити прізвище набуте у шлюбі [PERSON]. Відповідач в судове засідання не зявився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, з позовом згоден повністю. Суд, дослідивши надані докази в межах заявлених вимог, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним з подружжя. Копією свідоцтва про шлюб підтверджується те, що сторони з 17 липня 2010 року перебувають у шлюбі. ( арк.с.4). У сторін є дитина [PERSON] [INFO]. ( арк.с.5). Під час розгляду справи встановлено, що сторони, перебувають в стійких неприязних стосунках і майже не спілкуються, до примирення не прагнуть, не ведуть спільне господарство, а тому суд вважає, що сімя розпалася остаточно. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

07 липня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Альфа -Банк» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, стверджуючи, що 16.09.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №500959970, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 56 234.22 гривень на строк з 16.09.2014 року по 17.09.2019 року. Однак, в порушення умов кредитного договору відповідач зобов'язання не виконує, у зв'язку з чим станом на 17.06.2015 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі - 56 234,22 грн., за відсотками - 5 990,54 грн., та по комісії - 3 414,48 грн., штраф - 1600,00 грн. У зв'язку з цим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить суд стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість у розмірі 67 239.24 гривні., та витрати по сплаті судового збору у сумі - 672,39 гривень. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Судом встановлені наступні факти та відповідні до них правовідносини. ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON], від 16.09.2014 року уклали кредитний договір №500959970, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 56 234.22 гривень на строк з 16.09.2014 року по 17.09.2019 року(а.с.5-10). 09 березня 2016 року на адресу суду надійшла довідка, відповідно до якої [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 500959970 від 16.09.2014 року, отриманим в ПАТ «Альфа-Банк» не має, та кредитний договір закрито (а.с. 65). Положеннями ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

07 липня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Альфа -Банк» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, стверджуючи, що 20.09.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №500960443, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 36\~615,61 грн. Однак, в порушення умов кредитного договору відповідач зобовязання не виконує, у звязку з чим станом на 15.05.2015 року виникла заборгованість у розмірі 44\~636,99 грн. У звязку з цим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить суд стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість у розмірі 44\~636,99 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання надав через канцелярію суду довідку від позивача, в якій зазначено, що [PERSON] заборгованості за кредитним договором №500960443 від 20.09.2014 року, отриманим в ПАТ «Альфа-Банк» не має, та кредитний договір закрито. Положеннями ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

07 липня 2015 року Публічне акціонерне товариство Дельта Банк звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи тим, що 16 червня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 44.1/6/07-А, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 8134,00 дол. США з розрахунку 12,1% річних за користування кредитом на строк з 16.06.2007 р. по 15.06.2012 рік. В забезпечення виконання зобовязань за вказаним договором між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 103 від 16.06.2007 року, згідно з яким [PERSON] поручається перед банком за виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором №44.1/6/07-А від 16.06.2007 року. 20 травня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ«Кредитпромбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, у тому числі за вище вказаним кредитним договором. В порушення умов договору позичальник зобовязання за вказаним договором належним чином не виконує, в звязку з чим за відповідачем станом на 16 червня 2015 наявна заборгованість на загальну суму 231857,81 гривень, яка складається з: сума заборгованості за кредитом - 126488,14 гривень, сума заборгованості за відсотками 65560,65 гривень, пеня 35418,32 гривень, сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу 3013,78 гривень, сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсотках 1376,92 гривень. Посилаючись на ст.ст. 3, 110, 119, 120, 158 ЦПК України, ст.ст. 512-519, 526, 530, 536, 553, 554, 575, 589, 610, 612, 629, 1046-1050, 1054, 1056-1 ЦК України позивач просив стягнути з відповідачів солідарно на користь ПАТ КБ Дельта Банк заборгованість за кредитним договором від 16 червня 2007 року в сумі 231857,81 гривень та судові витрати покласти на відповідачів. Представник позивача надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що не заперечують проти заочного рішення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], які вважаються належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи відповідно вимог ч.5 ст.74 ЦПК України, в судове засідання не зявилися повторно, не повідомили про причини неявки і від них не надходило заяви про відкладення розгляду справи чи можливість розгляду справи за їх відсутності. Суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

07 липня 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 28 липня 2007 року між сторонами зареєстровано шлюб, проте спільне життя з Відповідачем у нього не склалося, між ними відсутнє взаєморозуміння, що поступово призвело до втрати почуття любові та поваги, у зв'язку з чим подальше збереження сім'ї вважає неможливим. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Позивач в судове засідання не з'явився, проте надав суду заяву, у якій вимоги підтримав в повному обсязі та просив розглянути справу у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, у якій просила слухати справу у її відсутність, проти задоволення позову не заперечувала. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 28 липня 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 28 липня 2007 року, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 11). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 10). З матеріалів справи вбачається, що на даний час сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, проживають окремо, на примирення не згодні. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження сім'ї буде носити формальний характер. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З урахуванням задоволення позову, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 551,20 гривень.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

07 липня 2016 року [PERSON] звернувся в суд із заявою, в якій зазначив, що досяг пенсійного віку, звернувся до управління Пенсійного фонду України в Полонському районі (далі УПФ) із заявою про призначення пенсії за віком, але в УПФ відмовлено в призначенні пенсії, тому що в довідці районного трудового архіву № 326 неправильно вказано його прізвище. Просить встановити факт належності йому вказаної довідки. Сторони в судове засідання не прибули, подали письмові заяви про розгляд справи без їхньої участі, заявник позовні вимоги підтримує, представник заінтересованої особи [PERSON] проти позову не заперечує, покладається на розсуд суду. Дослідивши докази в справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Заявник працював у 1978-1979 р.р. у СТОВ «Великомедведівське» в с.Велика Медведівка Шепетівського району. Згідно довідки трудового архіву Шепетівської районної ради №328 від 23 червня 2016 року в документах по особовому складу СТОВ «Великомедведівське» значиться [PERSON], а не [PERSON], інших громадян з аналогічними даними не значиться. Дані обставини встановлені з письмових доказів архівних довідкок № 328 від 23 червня 2016 року, № 326 від 22 червня 2016 року, № 329 від 23 червня 2016 року, паспорта заявника. З огляду на встановлені обставини суд вважає, що заявникові [PERSON] належить довідка № 326, в якій неправильно вказане його прізвище як «Гаврусь».

Outcome: approved