Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-12 00:00:00

10.02.2020р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитина та дружини (а.с. 1-4). Ухвалою судді Наумової О.С. від 12.02.2020р. відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 22 - 23). Свої вимоги позивачка обґрунтувала тим, що з 12.10.2018р. вона перебуває у шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу у подружжя народилася дитина [PERSON] , [INFO] . Згідно з Випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 03921 виданої КЗ «Дніпропетровський обласний клінічний центр кардіології і кардіохірургії ДОР» від 18.10.2019р., у [PERSON] , [INFO] , лікарі констатували діагноз, а саме: «Подвійне відходження магістральних судин від правого шлуночка. Дефект міжпередсердної перегородки вторинний. Висока легенева гіпертензія». У зв`язку з чим дитині, для усунення небезпечної для життя фізичної вади, здійсненна операція, і він у період з 30.09.2019р. по 18.10.2019р. знаходився на стаціонарному лікуванні у закладі охорони здоров`я. Після операції [PERSON] , з метою постійного обстеження та покращення стану його здоров`я, став на програму індивідуальної реабілітації в КНЗ «ДУПМСД № 4», про що свідчить Індивідуальна програма реабілітації дитини-інваліда № 89 від 24.10.2019р., видана КНЗ «ДУПМСД № 4». [PERSON] є дитиною з інвалідністю. Від самого народження [PERSON] проживає з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Відповідач під час їх шлюбу періодично проживав із родиною, брав участь в утриманні дитини, витратах на лікування сина. З 01.01.2020р. [PERSON] покинув позивачку разом з дитиною, перестав виконувати обов`язки батька. Відповідач працює машиністом електровозу в Акціонерному товаристві «Українська залізниця» Регіональній філії «Придніпровська залізниця» структурному підрозділу «Дніпропетровське моторвагонне депо». Позивачка з об`єктивних причин не може працювати та в силу вимог ч. 2 ст. 84 СК України має право на її утримання з боку відповідача до досягнення дитиною трирічного віку. Посилаючись на викладене, просила суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з моменту подання позовної заяви до його повноліття; стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на свої утримання до досягнення [PERSON] , [INFO] , трьох років, в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно з моменту подання позовної заяви. В судове засідання позивач надала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності та без фіксування судового процесу технічними засобами, заявлені вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала (а.с. 27). Відповідач [PERSON] в судові засідання, призначені на 10.03.2020р. і на 13.04.2020р., не з`явився, про дату та час слухання повідомлявся шляхом направлення судових повісток на останню відому адресу його мешкання та шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті Судової влади України (а.с. 24, 29 - 30). Конверти, якими були направлені судові повістки, повернуті до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 26, 32). Отже, належним чином повідомлений про розгляд справи судом, відповідач в судові засідання повторно не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався, а також не скористався правом надання заперечень проти позову. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що відповідач, виходячи з положень ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, згідно зі ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 12.10.2018р. між [PERSON] і [PERSON] зареєстрований шлюб. (а.с. 5). Від шлюбу у сторін народилася дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 18.06.2019р. (а.с. 6). Згідно з Випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 03921 , виданої КЗ «Дніпропетровський обласний клінічний центр кардіології і кардіохірургії ДОР» від 18.10.2019р., [PERSON] , [INFO] , встановлено такий діагноз, а саме: «Подвійне відходження магістральних судин від правого шлуночка. Дефект міжпередсердної перегородки вторинний. Висока легенева гіпертензія» (а.с. 7 - 9). У зв`язку з чим для усунення небезпечної для життя фізичної вади, дитині була здійсненна відповідна операція, і він, в період з 30.09.2019р. по 18.10.2019р. знаходився на стаціонарі у вказаному вище закладі охорони здоров`я. Після проведення необхідних хірургічних дій [PERSON] , з метою постійного обстеження та покращення стану його здоров`я, дитина постановлена на програму індивідуальної реабілітації в КНЗ «ДУПМСД № 4», що підтверджується Індивідуальною програмою реабілітації дитини-інваліда № 89 від 24.10.2019р., виданою КНЗ «ДУПМСД № 4» (а.с. 10). Крім того, з урахуванням стану здоров`я [PERSON] , йому був призначений статус дитини з інвалідністю, про що свідчить посвідчення серії [NUMBER] від 10.01.2020р. (а.с. 11). З моменту народження [PERSON] , останній проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить довідка про реєстрацію місця проживання особи № 14909 від 06.11.2019р. та довідка про склад сім`ї № 10953 від 12.11.2019р. (а.с. 12 - 13). З 01.01.2020р. шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Дитина проживає разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За правилами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР(475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Вирішуючи питання про розмір аліментів, який належить стягувати з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої дитини, суд виходить з наступного. При визначені розміру аліментів, який відповідач має сплачувати позивачу на утримання їх дитини, суд враховує положення ст. 182 та ст. 183 Сімейного кодексу України, у зв`язку із чим суд приходить до висновку про можливість стягнення із відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з моменту подання позовної заяви до його повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Оцінюючи дослідженні у судовому засіданні докази у їх сукупності щодо вимог позивача до відповідача стосовно стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачці, що згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), а тому вона не позбавлена у праві звернутися до суду з відповідним позовом до відповідача про стягнення з нього додаткових витрат на дитину. Щодо позовних позивача про стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку необхідно зазначити наступне. Згідно із ч. 2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 84 СК України визначено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Тобто основною обов`язковою умовою для надання матеріальної допомоги дружині до досягнення дитиною трирічного віку є існування об`єктивної можливості чоловіка надавати таку допомогу. Ураховуючи, що відповідач у справі є особою працездатного віку та має постійне місце роботи, суд вважає, що відповідач є таким, що може надавати матеріальну допомогу на утримання позивача до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, суд враховує майновий стан позивача, яка виховує малолітню дитину, суд вважає, що відповідач у змозі сплачувати аліменти на утримання позивача в розмірі 1/6 частини від усіх видів доходу відповідача, починаючи стягнення з 10 лютого 2020 року і до досягнення [PERSON] , [INFO] , трьох років. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн. З викладеного,

Outcome: partial