Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

08 жовтня 2019 року позивач звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 17 вересня 2005 року вона уклала шлюб з відповідачем. Шлюб зареєстрований у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №991. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , яка проживає з нею. Відповідач не надає коштів на утримання доньки. Більшу частину спільного життя їх відносини були добрими. Але після народження дитини, з 2016 року в їх сім`ї стали виникати часті сварки, які влаштовувались відповідачем з різних причин, часто у зв`язку з тим, що відповідач зловживав алкогольними напоями, ніде не працював, матеріально сім`ю не забезпечував. Це негативно вливало як на неї, так і на виховання дитини. З кожним днем їх стосунки з відповідачем ставали все гіршими, вони віддалялися один від одного. Зважаючи на це з лютого 2018 року вони остаточно припинили шлюбні стосунки, які більше не поновлювали. Відповідач виїхав з їх будинку та оселився у своїх батьків. Примирення між ними неможливе. Наразі вони проживають окремо. Їх шлюб існує лише формально. Вважає, що їх шлюб з відповідачем не можливо зберегти, бо між ними вже немає любої та пошани один до одного, що не заперечує відповідач. За весь цей час, що вони не підтримують шлюбних стосунків та проживають окремо. Вони з відповідачем стали зовсім чужими людьми. Просить розірвати шлюб. 24 жовтня 2019 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська по справі було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження (а.с.18). Позивач в судове засідання не з`явилася, але від неї на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій підтримувала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду невідомі. Від відповідача відзиву на позовну заяву на адресу суду не надходило, у зв`язку з чим суд вважає можливим застосувати положення ст.280 ЦПК України та розглянути справу заочно. Приймаючи до уваги позицію позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 17 вересня 2005 року, шлюб зареєстрований Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №991 (а.с.4). Від шлюбу сторони мають повнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Також судом встановлено, що між сторонами по даній справі сімейні стосунки припинились з лютого 2018 року. Зберігати сім`ю позивач не бажає та наполягає на розірванні шлюбу. Згідно ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.97) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що відповідає ст.51 Конституції України. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.48, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі припинені, суд дійшов висновку про те, що сім`я сторін розпалася остаточно, примирення бути не може і шлюб підлягає розірванню. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved