Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

08 лютого 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON]. Позовні вимоги мотивує тим, що за рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 вересня 2015 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Від даного шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Угоди про добровільну сплату аліментів між нею та відповідачем не було досягнуто. Коштів які вона отримує для забезпечення дітей є недостатнім, а тому виникають труднощі щодо утримання дітей та їх повного матеріального забезпечення. Наскільки їй відомо відповідач офіційно не працює, має нерегулярний мінливий дохід і в змозі сплачувати аліменти на утримання їх неповнолітніх дітей в розмірі 1100 гривень щомісячно на кожну дитину. Інших неповнолітніх дітей він немає, батьки на його утриманні не перебувають. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не зявилися, проте від представника позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, де зазначила, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять суд позов задовільнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи (у розуміння ст.128 ЦПК України) повідомлявся належним чином про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв'язку з цим, на підставі\~ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті без фіксування судового процесу. Дослідивши письмові матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Згідно рішення Мукачівського міськрайонного суду № 303/4928/15-ц від 08.09.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.10). Від даного шлюбу мають малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії І-ФМ № 128625 видане відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Мукачеву Мукачівського міського управління юстиції Закарпатської області від 24.03.2009 року (а.с.7), доньку [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії І-ФМ № 172266 видане відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Мукачеву Мукачівського міського управління юстиції Закарпатської області від 15.09.2010 року (а.с.8) та доньку [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії І-ФМ № 204445 видане відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Мукачеву Мукачівського міського управління юстиції Закарпатської області від 20.09.2011 року (а.с.9). Згідно частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної [PERSON] України N789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення в українському законодавстві. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2\~ст. 51 Конституції України) та закріплюється в сімейному законодавстві (ст. 180 СК України). Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. З позовної заяви вбачається, що відповідач офіційно не працює, але має матеріальну можливість утримувати дітей, однак доказів на підтвердження цього позивачем суду не надано. Крім того, відповідач не надав відзив на позовну заяву та докази свого фінансового становища, а тому встановити платоспроможність відповідача в суду нема можливості. Однак, при прийнятті рішення щодо розміру аліментів суд виходить з прожиткового мінімуму для дитини встановленого\~Законом України «Пpo Державний бюджeт на 2018 рік», який на період з 01 січня по 30 червня 2018 року становить: для дитини віком до 6 років 1492 гpивень, для дитини віком від 6 до 18 років 1860 гpивень, а тому прохання позивача про стягнення аліментів в розмірі 1500 гривень на кожну дитину щомісячно є співрозмірним до того, що встановлений законом. Згідно до ч. 1\~ст. 184 СК України\~і роз'яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № З «Про застосування судами окремих норм\~Сімейного кодексу України\~при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Крім того відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір.

Outcome: approved