Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

07 липня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення спричиненої матеріальної та моральної шкоди, яким просила стягнути із відповідача на свою користь шкоду заподіяну спричиненням смерті її чоловіку [PERSON], в загальному розмірі 15026 грн. 43 коп. та моральну шкоду в сумі 200 000 грн. 00 коп., а всього 215 026 грн. 43 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 21.01.2014 р. відповідач вчинив ДТП, в результаті якого її чоловік [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер. За даним фактом ДТП було відкрито кримінальне провадження № 12014040000000035 за ознаками ч. 2 ст. 286 КК України. Впродовж 2014-2015 років слідчий кілька разів закривав кримінальне провадження, в зв'язку з відсутністю в діях [PERSON] ознак передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України кримінального правопорушення. Але постанови слідчого про закриття кримінального провадження скасовувались прокурором або слідчим суддею. Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2016 року і зараз слідчий проводить подальше досудове розслідування відповідно до вказівок слідчого судді, викладених у вказаній ухвалі. Скоєним відповідачем кримінальним правопорушенням позивачці спричинена матеріальна шкода, а саме: придбання ритуальних товарів для поховання чоловіка 3245,43 грн., косметичні послуги та підготовка тіла до поховання 860,00 грн., виготовлення та спорудження надгробного пам'ятника 10921,00 грн., а всього 15026,43 грн. Також позивачці спричинена моральна шкода, оскільки вона втратила чоловіка. Моральна шкода полягає в стражданнях в зв'язку з втратою рідної людини, що порушило звичайний спосіб життя та негативно відобразилося на психічному стані позивачки, погіршився стан здоров'я. Тому просить суд стягнути також з Відповідача на її користь відшкодування моральної шкоди в сумі 200000,0 грн. (а.с.1-5). У судовому засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю та просили задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що будь-які порушення Правил дорожнього руху України, які б знаходились в причинному звязку зі смертю чоловіка позивача - не встановлено. Вважає, що ДТП сталася за вини самого потерпілого, який перебігав дорогу у невстановленому місці, у зв'язку із чим поліцією кримінальне провадження стосовно нього було закрите. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], представника позивача [PERSON], відповідача [PERSON], перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими частковому задоволенню. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності з ч. 2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 21 січня 2014 року приблизно о 18 години 50 хвилин відповідач [PERSON], керуючи належним йому автомобілем «CHEVROLET CAPTIVA» з державним номерним знаком [NUMBER] та рухаючись по автодорозі сполученням «Зна'мянка - Луганськ - Ізварине» з боку м. Дніпропетровська в бік м. Дніпродзержинська, в районі 191 км + 21 м скоїв наїзд на [PERSON], [INFO], спричинивши йому несумісні з життям тілесні ушкодження, від яких чоловік помер на місці дорожньо - транспортної пригоди (а.с. 10). По факту ДТП слідчим відділу ДТП СУ ГУМВС України у Дніпропетровській області Бондаренко А.С. було відкрито кримінальне провадження № 12014040000000035 за ознаками ч. 2 ст. 286 КК України. Постановою від 27 березня 2014 року слідчим відділу ДТП СУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Бондаренко А.С. кримінальне провадження № 12014040000000035 від 21 січня 2014 року за ознаками ч. 2 ст. 286 КК України закрито, у звязку з відсутністю в діях водія [PERSON] ознак складу кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 КК України, яка в подальшому була скасована (а.с.37-42). Постановою від 29 грудня 2015 року слідчим відділу ДТП СУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Бондаренко А.С. кримінальне провадження № 12014040000000035 від 21 січня 2014 року за ознаками ч. 2 ст. 286 КК України закрито, у звяку з відсутністю в діях водія [PERSON] ознак складу кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 КК України. Ухвалою слідчого судді Бабушкінськього районного суду м. Дніпропетровська Литвиненко І.Ю. від 01 квітня 2016 року скарга [PERSON] на постанову про закриття кримінального провадження - задоволена. Постанова слідчого СУ ГУ НП України у Дніпропетровській області Бондаренко А.С. від 29 грудня 2015 року про закриття кримінального провадження № 12014040000000035 скасована (а.с.12-13). Згідно з ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року зазначено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Як зазначено в п.п.4,6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013р., розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується. Відповідно ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству; намогильні споруди - пам'ятні споруди, що встановлюються на могилах та увічнюють пам'ять про померлих. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992р. у випадку смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов'язані відшкодувати витрати на поховання (в тому числі на ритуальні послуги і обряди) тій особі, яка понесла ці витрати. Витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості. Згідно ч.4 ст.12 Закону України «Про поховання та похоронну справу» суб'єкти господарювання можуть самостійно на підставі звернення осіб, які зобов'язалися поховати померлого, виготовляти та реалізовувати предмети ритуальної належності, якщо вони відповідають державним стандартам та затвердженій вартості, де це передбачено законодавством. Дії відповідача [PERSON] пов'язані з керуванням транспортним засобом призвели до смерті чоловіка позивачки [PERSON], а тому позивачка в своєму позові просить зокрема стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 15026,43 грн., яка складається з: придбання ритуальних товарів для поховання чоловіка 3245,43 грн., косметичні послуги та підготовка тіла до поховання 860,00 грн., виготовлення та спорудження надгробного пам'ятника 10921,00 грн. На підтвердження понесених витрат на спорудження надгробного пам'ятника позивач [PERSON] надала суду відповідні документи. Розмір витрат на спорудження надгробного пам'ятника складає 10921,00 грн. що підтверджується договором № 7 від 30.04.2016 року, який було укладено між ПП «Фабрика пам'ятників № 1» та [PERSON] та товарними чеками від 30.04.2016 р., 23.07.2016 р., 03.10.2016 р., а тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню (а.с.19-21,46-48). Вимоги, щодо відшкодування матеріальної шкоди на придбання ритуальних товарів для поховання чоловіка 3245,43 грн., косметичні послуги та підготовка тіла до поховання 860,00 грн., не підлягають задоволенню, оскільки чинним законодавством не передбачено відшкодування будь-яких інших витрат, окрім зазначених у ст.1201 ЦПК України, а тому витрати на суму 4105,43 грн. не підлягають стягненню. Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 200 000 грн. 00 коп., суд прийшов до висновку, що вони підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю, згідно ч.2 ст. 1168 ЦК України. У судовому засіданні встановлено, що померлий [PERSON] доводиться позивачці чоловіком. Вони покохали один одного вже в зрілому віці і це було обоюдне справжнє почуття. Вони щасливо прожили в шлюбі кілька років. Вони мріяли про спільну дитину і були на шляху до того, щоб ця дитина народилася. В них були плани на спільне зайняття бізнесом, на покращення сімейного добробуту та збільшення достатку. Позивачка дуже важко пережила смерть чоловіка, що негативно вплинуло на стан її здоро'я, що виразилось в погіршені сну, незадовільної роботи серця, підвищенні артеріального тиску (а.с.25). Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. За змістом частин 1-3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до абз. 2 ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року - при заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов'язок по її відшкодуванню, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом, - тільки умислу потерпілого. Пунктами 3,4 вищевказаної Постанови передбачено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Володілець джерела підвищеної небезпеки не відповідає за шкоду, заподіяну цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, а не з його вини. Згідно роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України, з подальшими змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Проаналізував доводи позивача, суд бере до уваги конкретні обставини по справі, характер і тривалість моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, і наслідків, що наступили у зв'язку із смертю близької людини, неможливість більше її бачити, турбуватись, кохати, все це говорить про те, що позивач отримала глибинні душевні страждання на все своє життя та їх неможливо оцінити в матеріальному виразі, але ж, суд вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди в сумі 10 000,00 грн. Що стосується вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди в сумі 15026,00 грн., то в даному конкретному випадку зазначена вимога підлягає частковому задоволенню. Зокрема, заявляючи зазначену суму стягнення в розмірі 15026,00 грн., Позивачка разом із тим надала суду лише три оригінали квитанцій про витрату нею коштів на виготовлення пам'ятника своєму чоловікові на загальну суму 11029,00 грн., яка і підлягає стягненню на її користь з Відповідача (а.с.46-48). Вирішуючи питання щодо судових витрат, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з Відповідача на користь Позивачки необхідно стягнути понесені нею витрати на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн. (а.с.49). На підставі викладеного,

Outcome: partial