Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

09 листопада 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], який протягом судового розгляду неодноразово уточнювала, просить суд визнати квартиру, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпродзержинськ, вул. Матросова, 72-58, спільним майном, набутим за час шлюбу між нею та померлим 24.04.2015 року її колишнім чоловіком [PERSON], з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 13.02.1982 року по 27.02.2007 року, коли було зареєстровано розірвання шлюбу органом реєстрації актів цивільного стану за актовим записом № 46, а також просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину спірної квартири. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідач у справі є дружиною та спадкоємицею колишнього чоловіка позивачки. Спірну квартиру придбала під час шлюбу з [PERSON] за спільні кошти за договором купівлі-продажу від 03.12.2003 року, посвідченим нотаріусом Жидковим В.Ю. Дніпродзержинського міського нотаріального округу, право власності було зареєстровано за [PERSON] 13.06.2004 року. Спільних з [PERSON] дітей не мала, інших спадкоємців першої черги у нього, крім відповідачки, не було. При придбанні квартири не узгоджували порядок користування нею та розмір часток кожного з подружжя, тому вважає, що її частка та її чоловіка були рівними. Вважає, що розірвання шлюбу з чоловіком не припинило її права власності на спільне майно, набуте за час шлюбу з ним, тому звернулась до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала уточнені позовні вимоги, пояснила, що у спірній квартирі після розірвання шлюбу залишився проживати її чоловік [PERSON], потім він одружився з відповідачкою, однак був зареєстрований у квартирі один, квартира є однокімнатною; спільних дітей з [PERSON] не мали, позивачка має повнолітню доньку від першого шлюбу; відповідачка не проживала з [PERSON] на час його смерті і навіть не здійснювала його поховання, про що позивачці розповіли сусіди; вважає, що відповідачка безпідставно отримала у спадщину квартиру та розпорядилася нею, так як у квартирі вже живуть сторонні люди; проти застосування строку позовної давності заперечує, оскільки вважає, що не мала підстав звертатися до суду протягом трьох років після розірвання шлюбу, не знала про існування таких строків. У судовому засіданні відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] позов не визнали, підтримали подані письмові заперечення проти позову. Відповідачка у суді пояснила, що дійсно перебувала у шлюбі з [PERSON] з 30.03.2007 року по день смерті останнього, тобто по 24.04.2015 року, чоловік погано поводився з нею, пенсію витратив на спиртне, тому вона деякий час із ним не проживала, помер він від надмірного вживання алкоголю. Шлюб між ним та позивачкою було розірвано рішенням суду ще у 2006 році, а позивачка не проживала з ним фактично з 2001 року. При цьому [PERSON] пішов з родини, залишивши позивачці усе майно: трикімнатну квартиру по [ADDRESS], автомобіль ВАЗ 21011, гараж, садибний будинок, усі речі домашнього побуту. У 2003 році спірну квартиру [PERSON] придбав на гроші, які йому дав батько, і став проживати у цій квартирі одноособово, позивачка там ніколи не жила і не була зареєстрована, не брала участі у витратах на утримання квартири. З 2003 року [PERSON] мешкав у вказаній квартирі сам до 2007 року, вважає, що квартира належала йому одноособово, адже коли він пішов з родини, то залишив усе спільно нажите майно позивачці, тому вона не зверталася до суду протягом строку позовної давності з метою розділити майно, нажите за час шлюбу. У задоволенні позовних вимог представник відповідачки просила відмовити у звязку з пропуском строку позовної давності позивачкою без поважних на те причин. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як видно з договору купівлі-продажу від 23.12.2003 року, посвідченого нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Жидковим В.Ю. спірну квартиру по [ADDRESS], яка складається з однієї кімнати, придбано [PERSON] (л.с.15), право власності на квартиру зареєстровано за ним 23.06.2004 року згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (л.с.18). Шлюб між позивачкою [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано 13.02.1982 року, актовий запис про розірвання шлюбу вчинено 27.02.2007 року за № 46. Згідно рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 27.01.2006 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, рішення набрало законної сили у встановленому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. З копії нотаріальної справи з посвідчення договору дарування 1/2 частки квартири [ADDRESS] від 23.12.2003 року (л.с. 72-77) вбачається, що [PERSON] подарував [PERSON] належну йому 1/2 частину вказаної квартири. У відповідності до ст. 131 ЦПК України сторони зобов`язані подати свої докази чи повідомити суд про них до або під час попереднього судового засідання; згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню; доказування не може грунтуватись на припущеннях. Згідно ст. 69 Сімейного кодексу України Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Згідно ст. 72 Сімейного кодексу України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. Згідно ст. ст. 256, 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Переривання перебігу строку позовної давності встановлено ст. ст. 264-265 Цивільного кодексу України. Згідно ст. 267 Цивільного кодексу України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Позивачкою [PERSON] у суді не заявлено щодо визнання поважності причин пропуску строку позовної давності, до дня смерті спадкодавця [PERSON] позивачка не зверталася за судовим захистом з зазначеними вимогами щодо поділу спільного майна подружжя. Таким чином суд вважає необхідним у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання квартири майном, набутим за час шлюбу і визнання права власності на 1/2 частину квартири, відмовити, у звязку із спливом строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України.

Outcome: dismissed