Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-19 00:00:00

10.04.2018 року до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом звернулась [PERSON] до Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги мотивовано тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON]. Вказує, що після його смерті залишилось нерухоме майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] Зазначає, що спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] за законом є його дружина (мати позивача) [PERSON], яка прийняла спадщину після смерті свого чоловіка шляхом фактичного проживання та володіння спадковим майном померлого. Вказує, що за час життя [PERSON] не зареєстровано (не оформлено) право власності на дане майно в установленому законом порядку. Зазначає, що [INFO] померла [PERSON]. Вказує, що єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] та [PERSON] за законом є позивач [PERSON], яка спадщину прийняла після смерті матері, так як у передбачений законом термін подала заяву до нотаріальної контори. Зазначає, що постановою нотаріуса їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадковий житловий будинок, в зв'язку з відсутністю документів, які посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно. Просить суд визнати за [PERSON] порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] (померла [INFO] р.), яка фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка- [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] У судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з'явилися, через канцелярію суду, представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити . Представник відповідача Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького районного також в судове засідання не з'явився та надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого сільська рада позовні вимоги визнає, просить справу розглядати без участі представника сільської ради (а.с.58-59). Дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований в [ADDRESS], станом на 15 квітня 1991 рокувідносився до категорії колгоспних дворів, що підтверджується виписками із погосподарських книг на дане господарство (а.с.129-135). Членами колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року, згідно погосподарської книги за 1991 рік значилися: голова двору - [PERSON], член двору-[PERSON] які набули право власності на майно колгоспного двору, тому їх частки в спірному будинку становлять по ? частці кожного. [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.12). Після його смерті відкрилася спадщина на відповідне спадкове майно, в тому числі на 1/2 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON], яка фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка та донька померлого - позивач [PERSON], яка не прийняла спадщину після смерті батька та на неї не претендує, інші спадкоємці першої черги за законом, спадкоємці за заповітом, особи, які мали б право на обов'язкову частку у спадщині, після смерті [PERSON] відсутні, що підтверджується копією спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] (а.с.84-97). [INFO] року померла мати позивача - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.13). Після її смерті відкрилася спадщина на відповідне спадкове майно, в тому числі на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], з яких: ? частка даного домоволодіння належить їй як члену колгоспного двору, іншу ? частку вона успадкувала після смерті своєї свого чоловіка [PERSON], але не встигла оформити своїх спадкових прав. Позивач [PERSON] являється спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері [PERSON], яка спадщину прийняла належним чином, так як звернулась до нотаріальної контори в 6-ти місячний строк з відповідною заявою про прийняття спадщини, інші спадкоємці першої черги за законом, спадкоємці за заповітом, особи, які мали б право на обов'язкову частку у спадщині, після смерті [PERSON] відсутні, що підтверджується копією спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] (а.с.98-125). Позивач звернулась до державної нотаріальної контори по питанню оформлення спадщини після смерті[PERSON], однак відповідно до постанови державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори Когутницького Є.В., їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, посилаючись на те, що у спадкоємиці відсутні документи, що посвідчують право власності [PERSON] на спадковий житловий будинок (а.с.11). Застосовуючи норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного. Відповідно до ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом встановлено, що предметом позову є спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, та [PERSON], померлої [INFO] року, а саме: належні їм частки житлового будинку, розташованого в [ADDRESS]. Судом установлено, що вказане будинковолодіння відноситься до суспільної групи домогосподарств - колгоспний двір. Згідно до вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об'єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК України 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Судом установлено, що спадкодавець [PERSON], помер [INFO] року, тому при вирішенні даного, спору суд, повинен керуватися відповідними нормами ЦК УРСР; спадкодавець [PERSON] померла [INFO] року, тому суд також при вирішенні даного спору має застосовувати норми ЦК, ЦПК. Відповідно до ч.1 ст. 524 ЦК Української РСР , спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до вимог ч. 1 ст.551 ЦК УРСР якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Статтею 1216 ЦК передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців. Відповідно до ст. 1217 ЦК спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 5 статті 1268 ЦК встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно аналізу положень ст. 392 ЦК, вбачається, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом установлено, що реалізувати своє право як спадкоємця після смерті спадкодавця поза судовим порядком, позивач не має можливості, оскільки у неї відсутні правовстановлюючі документи на спірний будинок, крім цього, судом беззаперечно установлено, що спадковий будинок відноситься до суспільної групи- колгоспний двір. З огляду на вищезазначені обставини, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки будинковолодіння, яке розташоване в [ADDRESS], відносилося до категорії колгоспного двору, головою якого був спадкодавець [PERSON], а його членом - [PERSON] Спадкодавець [PERSON] фактично прийняла спадщину, у встановленому законом порядку після смерті свого чоловіка [PERSON], однак не встигла оформити свої спадкових прав, позивач також належним чином прийняла спадщину після смерті матері [PERSON], так як звернулась в строк з відповідною заявою до нотаріальної контори, позасудового шляху вирішити даний спір у позивача не має, оскільки у неї відсутні правовстановлюючі документи на спадковий житловий будинок, крім цього даний будинок відноситься до суспільної групи домогосподарств - колгоспний двір. Тому задоволення позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін та відповідає чинному законодавству України, не порушує прав та інтересів третіх осіб.

Outcome: approved