Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

09 вересня 2020 року орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради Слов`янського району Донецької області, який діє в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] , звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги обґрунтовує тим, що на території Миколаївської міської об`єднаної територіальної громади мешкає неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] разом з бабусею [PERSON] . Зі слів бабусі [PERSON] , дитина знаходиться з нею із дня народження. З 2014 року, коли мати дитини виїхала на непідконтрольну владі Україні територію, лише вона опікується онуком. Вказує на те, що місцезнаходження батька зовсім невідоме та зв`язку із ним немає протягом тривалого часу. Фактично батьки не виконують своїх обов`язків з виховання та утримання дитини, з причин, які неможливо з`ясувати у зв`язку із перебуванням батьків дитини на тимчасово окупованій території у Донецькій області. Вказує на те, що зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності свідчать про свідоме нехтування батьками своїх обов`язків, ухилення від виконання батьківських обов`язків по догляду та утриманню неповнолітньої дитини. Відповідачі не піклуються про фізичний стан дитини, не приймають участі у її вихованні, не надають матеріальної допомоги на утримання дитини. З огляду на викладене просив суд, ухвалити рішення, яким позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно дитини - [PERSON] . Представник позивача органу опіки та піклування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради Слов`янського району Донецької області в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву в якій просить суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, заперечень проти розгляду справи у заочному порядку не висловив. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідачки про місце, день та час розгляду справи. Судом були спрямовані судові повістки за адресою місця проживання відповідачів [PERSON] , [PERSON] , зареєстрованих у встановленому законом порядку, що підтверджено відповіддю на запит суду, направлений у порядку ст. 187 ЦПК України. Однак [PERSON] , [PERSON] будучи повідомленими у встановленому законом порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи судовими повістками, не використали наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явилися у судове засідання без повідомлення причин, не подали відзивів, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у їх відсутності від них до суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачі, будучи повідомленими належним чином про дату, час і місце розгляду справи не з`явилися без повідомлення причин неявки, не подали відзив, а представник позивача не заперечує проти вирішення справи на підставі наявних у ній даних чи доказів із постановленням заочного рішення, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, та про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній даних та доказів з постановленням заочного рішення. В ході розгляду справи судом було розв`язано заяви та клопотання сторін та прийнято процесуальні рішення. Ухвалою суду від 13 жовтня 2020 року провадження у справі було відкрито, призначено підготовче судове засідання. Зобов`язано орган опіки та піклування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради представити суду подання призначення опікуна дитині батьків якої позбавлені батьківських прав. Ухвалою суду від 24 лютого 2021 року справу залучено до участі у справі як третю особу, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] , підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 30 квітня 2021 року витребувані: актовий запис про народження [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Миколаївки Слов`янського району, Донецької області; актовий запис про народження [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Миколаївки Слов`янського району, Донецької області; витяги Державного реєстру актів цивільного стану громадян із відповідними відомостями, та за наявності належним чином завірені копії актових записів. Ухвалою суду від 07 червня 2021 року вирішено розглядати справу із постановленням заочного рішення. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступні обставини та відповідні ним докази. Відповідно до паспорту громадянина України, [PERSON] народився [INFO] . Відповідно до актового запису № 112 від 15 жовтня 2004 року, [PERSON] народився [INFO] , Батьками записані: батько [PERSON] , мати [PERSON] Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання №10-10/837 від 30 червня 2020 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до актового запису про народження № 189 від 25 жовтня 1984 року,. [PERSON] народилася [INFO] . Батьками записані: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого виконкомом Миколаївської міської ради Донецької області, 18 червня 2004 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно із клопотанням служби у справах дітей виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 27 серпня 2020 року, служба у справах дітей виконавчого комітету Миколаївської міської ради отримала лист від Слов`янської спеціальної школи - інтернату № 41 від 08 травня 2020 року про дітей, повернутих із закладів інституційного догляду та виховання після впровадження карантину, спричиненого коронавірусною хворобою(COVID-19), серед яких у списку значився [PERSON] , [INFO] . Служба проводила в телефонному режимі моніторинг щодо перебування дитини по вказаній школою - інтернатом адресі. На зв`язок зі службою завжди виходила бабуся неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (паспорт [NUMBER] , виданий Слов`янським МВ ГУДМС України в Донецькій області 19 жовтня 2012 року). 30 червня 2020 року під час перевірки умов проживання та виховання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Під час перевірки умов проживання та виховання [PERSON] за вказаною адресою було виявлено дитину, яка проживає з бабусею [PERSON] , [INFO] (паспорт [NUMBER] , виданий Слов`янським МВ ГУДМС України в Донецькій області, 09 жовтня 2012 року). Мати дитини - [PERSON] , [INFO] (інформація з копії паспорта [NUMBER] , виданий Слов`янським МВ ГУМВС України в Донецькій області, 13 квітня 2007 року), батько дитини - [PERSON] , [INFO] ( інформація зі свідоцтва про одруження батьків дитини [NUMBER] , виданий виконкомом Миколаївської міської ради Донецької області, 18 червня 2004). [PERSON] на момент обстеження умов проживання мав лише свідоцтво про народження, хоча йому вже у 2020 році виповниться 16 років. Крім того, підліток не мав місця реєстрації проживання. Зі слів бабусі [PERSON] , мати дитини, [PERSON] перебуває на окупованій території в м. Донецьку. Дитина фактично знаходиться з нею із дня її народження. Після виїзду матері в 2014 році на непідконтрольну Україні територію, лише бабуся опікується онуком. Де знаходиться батько, їй взагалі невідомо. Ніякого зв`язку з ним немає протягом тривалого часу. Фактично батьки не виконують своїх обов`язків з виховання та утримання дитини з причин, які неможливо з`ясувати у зв`язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території у Донецькій області, тобто в районі проведення антитерористичної операції і заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій області. Фактичну відсутність батьків підтверджено як бабусею [PERSON] , так і школою - інтернатом. [PERSON] закінчив школу - інтернат у червні 2020 року (довідка про закінчення повного курсу навчання [NUMBER] , видана 12 червня 2020 року). Відповідно до характеристики, наданою школою - інтернатом, прогноз соціальної - трудової адаптації неповнолітнього [PERSON] не дуже сприятливий. За станом здоров`я, психологічного і розумового розвитку він не здатний працювати. Крім того, дитина має інвалідність. Згідно з листом школи - інтернату, протягом навчання, зокрема останні два роки, дитиною опікувалася бабуся. З матір`ю [PERSON] , яка знаходиться у м. Донецьку, підтримувався постійний зв`язок по телефону. Батька ніколи не бачили. Бабусею [PERSON] до служби у справах дітей написано заяву щодо тимчасового влаштування [PERSON] разом із нею з 30 червня 2020 року до прийняття рішення виконавчим комітетом Миколаївської міської ради щодо подальшої долі дитини. Із червня поточного року і по теперішній час [PERSON] перебуває в санаторно - оздоровчому центрі соціальної реабілітації «Смарагдове місто» на оздоровленні відповідно до розпорядження голови облдержадміністрації від 30 квітня 2020 року № 451/5-20 «Про заходи щодо організації оздоровлення та відпочинку дітей Донецької області у 2020 році», на виконання листа служби у справах дітей облдержадміністрації від 20 травня 2020 року № 01-13/407/211-20 згідно з наказом департаменту освіти і науки Донецької облдержадміністрації від 20 травня 2020 року № 148/163-ОД «Про внесення змін до наказу директора департаменту освіти і науки Донецької облдержадміністрації від 18 листопада 2019 року № 417/163-19-ОД». Матір`ю та батьком не створено умови для виховання дитини в біологічній родині. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, свідчать про ухилення відповідачів від виховання дитини та свідоме нехтування своїми обов`язками. Відповідно до положень статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов`язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладаються однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із положеннями Закону та роз`яснень, наведених у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Верховного Суду № 20 від 19 грудня 2008 року), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 16 цієї постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормальному самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків. Відповідно до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України. Відповідачі у судове засідання не з`явилися та не скористалися своїми процесуальними правами сторін в процесі і не надали належних доказів, які спростовують доводи позивача. Аналізуючи наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позивачем доведений факт самоусунення [PERSON] та [PERSON] від виконання обов`язків по вихованню своєї неповнолітньої дитини [PERSON] , а саме суду надані належні, допустимі та достовірні докази того, що відповідачі не піклуються про свого сина, не відвідують його, долею, життям та здоров`ям дитини не цікавляться, не виявляють батьківської уваги та турботи, матеріальної допомоги не надають та жодних заходів для спілкування з дитиною не здійснюють. З пояснень представника позивача вбачається, що батьки дитини з 2014 року проживають на тимчасово окупованій території України, а саме у м. Донецьку, дитина проживає із бабусею. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в своїй сукупності, суд розцінює як те, що відповідачі ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, що відповідно до ст. 164 СК України, є підставою для позбавлення відповідачів батьківських прав по відношенню до їхнього неповнолітнього сина - [PERSON] .. Згідно із висновком органу опіки та піклування Миколаївської міської ради затвердженого рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 260 від 28 серпня 2020 року, встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , самоусунулися від виконання батьківських обов`язків по вихованню, утриманню неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає для її нормального самоусвідомлення. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини. Суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування, оскільки вказаний висновок підписаний уповноваженою особою, зроблений на підставі вивчення всіх обставин справи, взаємин матері із дитиною. Проаналізувавши обставини ухилення [PERSON] , [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків у своїй сукупності, беручи до уваги, що таке ухилення має тривалий характер, суд приходить до переконання про наявність передбачених законом підстав для застосування до відповідачів такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав відносно їхнього сина. У суду немає підстав вважати, що позбавлення батьківських прав [PERSON] , [PERSON] якимось чином вплине на інтереси дитини, яка не отримує від батьків необхідної допомоги, уваги та догляду. Крім того, при зміні своєї поведінки та зміні обставин згідно із ст. 169 СК України, відповідачі не позбавлені права звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову про позбавлення батьківських прав відповідачів відносно їхньої неповнолітньої дитини [PERSON] , та його задоволення у повному обсязі. За встановлених судом обставин, а також як наслідок позбавлення батьківських прав є також дитина фактично залишилася без батьківського піклування. Згідно із ч. 4 ст. 60 ЦК України, суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Отже призначення піклувальника неповнолітній дитині, у випадку, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, є обов`язком суду, за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в даному конкретному випадку - забезпечення повноцінного здійснення своїх прав неповнолітньою особою. Аналізуючи при цьому норми ЦК України у вказаному питанні, слід дійти висновку, що законодавець, захищаючи неповнолітню особу покладає на суд обов`язок відразу у рішенні по справі, в якій буде встановлено, що неповнолітня особа позбавлена батьківського піклування, вирішити питання захисту прав цієї особи шляхом встановлення над нею опіки та призначення їй піклувальника за поданням органу опіки та піклування. При цьому із змісту норм ЦК також вбачається вагома роль органу опіки та піклування, який зобов`язаний надати ґрунтовне подання суду щодо призначення піклувальника, при цьому саме на вказаний орган покладається обов`язок знайти особу, яка за своїми якостями (стан здоров`я, родинні зв`язки тощо) найбільш ефективно для неповнолітньої особи може виконувати обов`язки опікуна. Слід зазначити, що за змістом ст. 60 ЦК України, законодавцем не конкретизується яка саме це повинна бути справа. Отже призначення піклувальника неповнолітній особі на думку суду переслідує перш за все найважливішу ціль не залишити безправною особу, яка за своїм статусом позбавлена самостійно здійснювати свої права у суспільстві. Відповідно до ч. 4 ст. 63 ЦК України, опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. При призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного. У судовому засіданні встановлено, що здійсненням догляду, вихованням та утриманням неповнолітнього [PERSON] фактично займається його бабуся [PERSON] . Можливість [PERSON] виконувати обов`язки піклувальника підкріплюється також дослідженими безпосередньо судом доказами наявними в матеріалах справи. Відповідно до висновку про стан здоров`я, протипоказань для виконання обов`язків піклувальника не виявлено. Відповідно до довідки № 307 від 27 листопада 2020 року, [PERSON] на обліку у лікаря нарколога не перебуває. Відповідно до довідки № 1576 від 27 листопада 2020 року, [PERSON] на обліку у лікаря психіатра не перебуває. За протоколом ЛКК № 7/518 від 11 грудня 2020 року у [PERSON] психіатричних протипоказань для виконання обов`язків піклувальника немає. Відповідно до довідки ІІА № 2033872, [PERSON] судимостей не має, в розушку не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягується, погашеної та знятої судимостей не має. Відповідно до довідки про доходи, [PERSON] працює за строковим трудовим договором у ТОВ «Клінінг Стиль» прибиральником виробничих приміщень, сукупний дохід за період з березня по серпень 2020 року становить 35049 грн. 90 коп. без виключення обов`язкових платежів. Згідно із характеристикою, виданою ТОВ «Клінінг Стиль» 26 листопада 2020 року, [PERSON] працює на підприємстві з01 березня 2019 року, зарекомендувала себе як хороший, відповідальний працівник, з колегами підтримує позитивні доброзичливі відносини. Члени родини [PERSON] за місцем її проживання не заперечують проти проживання разом з ними неповнолітньої дитини. Відповідно до ст. ст. 11, 12 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» органи опіки та піклування забезпечують вирішення питань щодо: встановлення статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування; безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей. Служба у справах дітей: бере участь у здійсненні заходів щодо соціального захисту і захисту прав та інтересів дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, і несе відповідальність за їх дотримання, а також координує здійснення таких заходів. Згідно із поданням органу опіки та піклування Миколаївської міської ради про призначення піклувальника, орган опіки та піклування Миколаївської міської ради вважає, що [PERSON] доцільно призначити піклувальником над неповнолітнім [PERSON] .. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з таких міркувань. Позивачем при подачі позову судовий збір сплачений не був. Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір», у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Позивачем висунуто дві позовні вимоги немайнового характеру до двох відповідачів, які не є такими, що нерозривно пов`язані між собою. Враховуючи, що позов про позбавлення батьківських прав судом задоволений повністю, судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь держави пропорційно до задоволених вимог, виходячи з розміру ставки, яка підлягала сплати на момент подачі позовної заяви до суду. На підставі наведеного,

Outcome: approved