Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

08 лютого 2019 року позивач [PERSON] звернулась до Комунарського районного суду м.Запоріжжя із позовною заявою до [PERSON], третя особа: [PERSON], про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначила наступне. Позивач [PERSON] з 24 березня 2001 року перебувала з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають дитину F [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем. На підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2001 року з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти на утримання дочки [PERSON] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 16 жовтня 2001 року. На теперішній час дочка навчається на третьому курсі Запорізького металургійного коледжу ЗНУ за денною формою навчання. Термін закінчення навчального закладу F 30 червня 2020 року. Відповідач працює на підприємстві СП «Запорізьке моторвагонне депо» РФ «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», тобто має регулярний дохід, та може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Позивач працює черговим по станції Запоріжжя -2, проте розмір її заробітної плати не є достатнім для утримання дитини самостійно. Оскільки 05 лютого 2019 року [PERSON] досягла повноліття, з урахуванням уточненої позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), на весь час навчання, але не більше ніж до досягнення повноліття, починаючи з 05 лютого 2019 року. Ухвалою суду від 27 лютого 2019 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 15 квітня 2019 року до суду надійшов відзив, в якому відповідач [PERSON] вказує, що не заперечує проти надання матеріальної допомоги дочці, проте позов визнає частково, просить стягнути з нього аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу) на період навчання до 23 років, від дня предFявлення позову до суду. 14 травня 2019 року позивачем до суду надано уточнену позовну заяву, в якій вона просить стягнути з відповідача аліменти на свою користь на утримання дочки [PERSON] щомісячно у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) на весь час її навчання, але не більше як до досягненням 23 років, починаючи з 05 лютого 2019 року. Одночасно позивачем надано заяву про розгляд справи за її відсутності. У підготовче засідання відповідач [PERSON] та його представник F адвокат [PERSON], повідомлені своєчасно не зFявилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності. Одночасно відповідачем [PERSON] надано заяву про визнання уточненого позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України F 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 81, 76 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] перебуває з відповідачем [PERSON] з 24 березня 2001 року у зареєстрованому Відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарського районного управління юстиції м. Запоріжжя шлюбі. У свідоцтві про народження [PERSON], [INFO], батьками вказані [PERSON] та [PERSON] Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2001 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 16 жовтня 2001 року і до досягнення повноліття [PERSON], [INFO], а потім у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку щомісячно до досягнення повноліття дочкою [PERSON]. Судом встановлено, що [PERSON] навчається на третьому курсі денної форми навчання Запорізького металургійного коледжу Запорізького національного університету. За період з січня 2019 року по квітень 2019 року розмір отримуваної стипендії всього складає 4 308, 08 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної [PERSON] України від 27.02.1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні син, дочка продовжують навчання і у звFязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовFязанні утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Судом встановлено, що [PERSON] проживає разом із матірFю [PERSON], що підтверджується довідками, виданими Департаментом реєстраційних послуг довідками F 04-26/3 F 5293 та F 04-26/3 F 5294 від 19 березня 2019 року. Відповідач [PERSON] працює машиністом електропоїзда в АТ «Українська залізниця» Регіональна філія «Придніпровська залізниця» структурний підрозділ «Запорізьке моторвагонне депо». Розмір заробітної плати за період з квітня 2018 року по березень 2019 року всього складає 207 200, 69 грн. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» F 3 від 15 травня 2006 року обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що відповідач на підставі рішення суду сплачував аліменти на утримання дитини до досягнення нею повноліття, 05 лютого 2019 року [PERSON] досягла повноліття, на теперішній час вона навчається у навчальному закладі та проживає разом із позивачем. Відповідач [PERSON] працює, має регулярний дохід, тобто має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Враховуючи викладене, беручи до уваги, що відповідач позовну заяву визнав повністю, відмова не суперечить закону та не порушує права позивача, суд вважає за можливе прийняту останню та задовольнити позов в частині визначення розміру аліментів, що підлягає стягненню. Щодо строку, з якого повинно відбуватися стягнення аліментів, слід зазначити наступне. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки позов було подано позивачем до суду 08 лютого 2019 року, то аліменти необхідно стягувати саме з цього часу. На підставі ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Беручи до уваги, що позивач на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, враховуючи, що при винесення рішення суд повинен вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України вважає за можливе стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 768 гривні 40 копійки.

Outcome: partial