Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

07 квітня 2017 року заступник керівника Сумської місцевої прокуратури в інтересах Головного управління Держгеокадастру в Сумській області звернувся в суд з позовом, в якому просив: - визнати недійсним і скасувати рішення Великочернеччинської сільської ради Сумського району «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON]» від 14.07.2015 року; - визнати незаконним та скасувати свідоцтво серії [NUMBER] про право власності на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] загальною площею 0,15 га, видане 02.12.2015року; - судові витрати стягнути з відповідачів на рахунок прокуратури Сумської області Свою позовну заяву мотивував тим, що рішення про виділення земельної ділянки [PERSON] винесено незаконно, з порушенням ст. 19 Конституції України та ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування», зазначив, що земельна ділянка [PERSON] у приватну власність земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по [ADDRESS] виділена в порушення вимог ст. ст. 38, 39 ЗК України, ст.ст. 1,5,8 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», ч. 2,4 ст.48 ЗУ «Про охорону земель», ст.ст. 17,21 ЗУ «Про основи містобудування», оскільки вказана земельна ділянка розташована за межами території, відображеної в генеральному плані села. Вважає, що Великочернеччинською сільською радою порушені інтереси держави, у зв'язку з чим, прокурор вимушений звернутись до суду за захистом. В судовому засіданні прокурор Сумського відділу сумської місцевої прокуратури Мамаєв О.М. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник Головного управління Держгеокадастру у Сумській області підтримала позовні вимоги, вважала їх обґрунтованими. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], заперечував проти позову в повному обсязі, вважав його необґрунтованими та безпідставним, таким, що не підлягає задоволенню. Голова Великочернеччинської сільської ради Сумського району Ващенко В.В. заперечував проти задоволення позову. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних доказів приходить до переконання, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Великочернеччинської сільської ради Сумського району «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] від 14.07.2015 року на підставі заяви [PERSON] виділена земельна ділянка, площею 1,1500 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку і споруд, розташованої по [ADDRESS] (а.с.12-13) Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] зареєструвала право власності на земельну ділянку, кадастровий номер [NUMBER], загальною площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівлі і споруд за адресою: [ADDRESS] (а.с.15-16) Відповідно до Довідки № 7103/01-23 від 06.11.2014 року, виданої управлінням Держземагенства у Сумському районі Сумської області, земельна ділянка орієнтованою площею 0,1500 га, яка відводиться у власність [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку і споруд, відноситься до комунальної власності, згідно форми № 6 - зем шифр рядка - 97 ( землі загального користування) , графа - 12 (пасовища) (а.с. 14). Набуття права на землю громадянами та юридичними особами врегульовано главою 19 Земельного кодексу України. Так, відповідно до частини першої ст.116 Земельного кодексу України Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Частиною 6 статті 118 Земельного Кодексу України встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Частиною сьомою ст.118 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Відповідно до частин восьмої - одинадцятої ст. 118 ЗК України, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Так як вбачається з висновку управління Держземагенства у Сумському районі Сумської області «Про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, за адресою: [ADDRESS]» управління Держземагенства у Сумському районі Сумської області погоджує проект землеустрою та вважає за можливе відвести дану земельну ділянку [PERSON], для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, КОД КВЦПЗ- 02.01 за рахунок земель запасу. При цьому у висновку зазначено, що будь - яких існуючих обмежень або сервітутів на дану земельну ділянку не встановлено (а.с. 158-159). Згідно висновку сектору містобудування та архітектури від 17 грудня 2014 року № 317, земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, за адресою: [ADDRESS] знаходиться в межах населеного пункту та не належить до санітарно-захисних зон (а.с.160). Згідно частини першої статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Згідно із п. 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Отже, суд вважає, що процедура одержання [PERSON] безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд витримана і отримана у відповідності до вимог законодавства. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Проте, будь - яких доказів представником позивача суду не надано, що відповідачами були порушені ст. ст. 38, 39 ЗК України, ст.ст. 1,5,8 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», ч. 2,4 ст.48 ЗУ «Про охорону земель», ст.ст. 17,21 ЗУ «Про основи містобудування». В матеріалах справи взагалі відсутні відомості на підставі яких заступник керівника Сумської місцевої прокуратури зробив висновок, що спірна земельна ділянка є сільськогосподарського призначення, при цьому надається лист Сумської районної державної адміністрації № 320/06-791 від 29 березня 2017 року про те , що земельну ділянку з кадастровим номером № [NUMBER] неможливо визначити функціональне призначення, оскільки відсутній детальний план території та план зонування на дану територію (а.с. 28). Відповідно, до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави Суд звертає увагу на те, що відповідно до Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини стороні цивільного розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (KOROLEV v. RUSSIA (no. 2), № 5447/03, § 33, ЄСПЛ, від 01 квітня 2010 року; MENCHINSKAYA v. RUSSIA, № 42454/02, § 35, ЄСПЛ, від 15 січня 2009 року). Згідно з пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо. (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, Об грудня 2007 року). Тлумачення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України). У пункті 3 частини першої статті 131-1 Конституції України міститься відсилання до окремого закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким є Закон України від 14 жовтня 2014 № 1697-VII «Про прокуратуру». У частині третій статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті Тлумачення частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє зробити висновок, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: (а) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; (б) у разі відсутності такого органу. Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. Згідно з частиною четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб'єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії. Разом з тим під час судового розгляду встановлено, що відповідно до п. 30 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Сумській області затвердженого Наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 року № 308: Головне управління відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний нагляд у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель цих категорій та форм власності в тому числі за дотримання вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових договорів, передачі у власність, надання у користування в тому числі в оренду, вилученні (викупу) земельних ділянок, дотримання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю(а.с.17-27). Отже будь - яких перешкод з'ясувати і усунути, в разі виявлення порушень з боку відповідачів вимог чинного законодавства під час виділення земельних ділянки у приватну власність у Головного управління Держгеокадастру у Сумській області немає. А тому суд вважає, що звернення заступника керівника Сумської місцевої прокуратури в інтересах Головного управління Держгеокадастру в Сумській області є безпідставним.

Outcome: dismissed