Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

09.11.2017 року позивач звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за ним, як спадкоємцем за заповітом, право власності на 1/4 частку житлового будинку по вул. Кишинівська, 163 в м. Ізмаїл Одеської області, свої вимоги мотивує тим, що 11/20 часток вищевказаного будинку в рівних частках належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та складає квартиру №2. 06.09.2010 року [PERSON] померла, після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з 1/3 частки квартири [ADDRESS]. Після смерті [PERSON], чоловік [PERSON] відмовився від прийняття спадщини на користь [PERSON]. [PERSON] прийняв спадщину після [PERSON], оскільки на час відкриття спадщини мешкав разом із спадкодавцем. 29.11.2015 року помер [PERSON], після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, що складає 1/3 частку квартири [ADDRESS]. 26.02.2013 року [PERSON] склав заповіт, згідно умов якого належну йому частину житлового будинку з надвірними спорудами та всю частину земельної ділянки, що знаходяться в м. Ізмаїл Одеської області по вул. Кишинівська, 163 заповів [PERSON]. Позивач прийняв спадщину шляхом подачі заяви нотаріусу у встановлений законом строк. При зверненні до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, позивачу було відмовлено, у звязку із тим, що відповідно до п.п. 4.15 гл. 10 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно; відповідно до ч. 1 ст. 356 Цивільного кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю; відповідно до п.п. гл. 10 розд. ІІ вищевказаного Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обовязково перевіряє: … склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані обставини. Згідно довідки № 1716, виданої комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 26.09.2016 року, 11/20 часток житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Кишинівська, № 163 (складають квартиру 2), належать власникам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (на підставі свідоцтва про право власності № 3022 від 10.06.1993 року) на праві спільної сумісної власності і не визначена частка, яка належить [PERSON], на яку необхідно видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Також, оригінал документа, що посвідчує право власності на вищевказану частку житлового будинку з надвірними спорудами на імя спадкодавця [PERSON], який був би зареєстрований у встановленому законом порядку, відсутній. Представник позивача в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала. Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі письмових заяв усіх сторін по справі суд ухвалює рішення за відсутності сторін про задоволення позову за наявності законних підстав, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст.\~223,\~247 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що власниками 11/20 частки житлового будинку з надвірними спорудами по вул. Кишинівська, 163, що складає квартиру № 2 в м. Ізмаїл Одеської області зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про паво власності № 3022 від 10.06.1993 року, виданого Ізмаїльським міжміським бюро технічної інвентаризації, зареєстрованого в реєстрі за № 50-58. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 431713 від 01.12.2015 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, [PERSON] помер 29.11.2015 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якого входить 1/3 частка квартири [ADDRESS]. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1233 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до заповіту, посвідченого 26.02.2013 року приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 468, [PERSON] заповів належну йому на праві власності всю частину житлового будинку з надвірними спорудами та всю частину земельної ділянки, що знаходяться в місті Ізмаїл Одеської області по вулиці Кишинівській, 163 [PERSON], [INFO]. Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 50199519 від 08.12.2017 року, наданої Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, заповіт [PERSON] від 26.02.2013 року, зареєстрований за № 468 не змінювався та не скасовувався. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка). В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] на час відкриття спадщини має право на обовязкову частку, яка складає 1/12 частку житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24.11.2016 року за [PERSON], в порядку спадкування за законом, визнано право власності на 5/12 часток житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Згідно ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11.01.2017 року про розяснення рішення, рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24.11.2016 слід розуміти таким чином, що визнати за [PERSON], в порядку спадкування за законом, право власності на 5/12 часток житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Кишинівська, 163, що складають квартиру № 2.\~\~ Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. В судовому засіданні було встановлено, що позивач у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, що підтверджено відповідною заявою, тобто вважається таким, який прийняв спадщину. Письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори [PERSON] від 02.09.2017 року за № 1114/02-14 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у звязку з тим, відповідно до п.п. 4.15 гл. 10 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва ро право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно; відповідно до ч. 1 ст. 356 Цивільного кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю; відповідно до п.п. гл. 10 розд. ІІ вищевказаного Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обовязково перевіряє: … склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані обставини. Згідно довідки № 1716, виданої комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 26.09.2016 року, 11/20 часток житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Кишинівська, № 163 (складають квартиру 2), належать власникам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (на підставі свідоцтва про право власності № 3022 від 10.06.1993 року) на праві спільної сумісної власності і не визначена частка, яка належить [PERSON], на яку необхідно видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Також, оригінал документа, що посвідчує право власності на вищевказану частку житлового будинку з надвірними спорудами на імя спадкодавця [PERSON], який був би зареєстрований у встановленому законом порядку, відсутній. Дослідивши матеріали справи, та приймаючи до уваги, що у звязку з тим що, право власності на спадкове майно в нотаріальному порядку неможливе, іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту на підставі\~ст. 16 ЦК України, в зв'язку з чим задовольняє позов. На підставі викладеного,

Outcome: approved