Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

09 серпня 2019 року до Володимирецького районного суду Рівненської області надійшов позов адвоката Волощука П.С. в інтересах [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачів [PERSON] , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Володимирецької селищної ради, про усунення перешкод в користуванні житловим будинком та земельною ділянкою. Ухвалою суду від 15 серпня 2019 року за вказаною заявою було відкрито загальне позовне провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання. 06 вересня2019 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Карпач О.М. надійшов відзив на позов в якому остання вказуючи на відсутність підстав для задоволення позову, просила залишити його без задоволення. 12\~вересня 2019\~року від\~третьої особи\~ [PERSON] \~до суду\~надійшла позовна\~заява до\~ [PERSON] \~про усунення\~перешкод в користуванні нерухомим\~майном,\~того ж дня вказану позовну заяву було прийнято\~та відкладено\~підготовче судове засідання. 12 вересня 2019 року представник позивача адвокат Волощук П.С. подав письмове клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи. 27 вересня2019\~року надійшла\~зустрічна позовна\~заява [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. 29 вересня2019 року представник відповідач [PERSON] надала відзив на позовну заяву [PERSON] в якому просила залишити його без задоволення. Ухвалою суду від 01 жовтня 2019 року зустрічний позов [PERSON] прийнято до розгляду. 22 жовтня 2019 року від [PERSON] надійшов відзив на зустрічну позовну заяву. 01 листопада 2019 року надійшло клопотання [PERSON] про надання доказів. Ухвалою від 01 листопада 2019 року по справі призначено судову земельно-технічну експертизу та зупинено\~ провадження на час проведення експертизи. 03 квітня 2020 року до суду надійшов висновок судового експерта з матеріалами цивільної справи. 07 квітня 2020 року підготовче провадження в справі поновлено. 12 травня 2020 року позивач[PERSON] подав заяву про збільшення позовних вимог, і того ж дня ухвалою суду її було прийнято. 24 червня2020 року представник відповідач [PERSON] надала відзив на заяву про збільшення позовних вимог за позовом про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном. 11 серпня 2020 року представник позивача адвокат Волощук П.С. подав письмове клопотання про виклик свідків. 11 серпня 2020 року судом закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] та [PERSON] адвокат Волощук П.С. підтримав позовні вимоги своїх довірителів в межах доводів позовної заяви, надав відповідні пояснення. Позивач [PERSON] підтримав власні позовні вимоги, заперечив зустрічний позов [PERSON] , надав пояснення в межах доводів позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог. Відповідач [PERSON] надала письмові пояснення, в яких заперечила позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , підтримала власні позовні вимоги до [PERSON] , викладені в зустрічній позовній заяві, пояснила, що її земельна ділянка сформована і використовується виключно в межах, встановлених при виготовленні Державного акта, будь-яких перешкод позивачам в користуванні квартирами та будинком вона не створює. Натомість, [PERSON] під час експлуатації будівлі по [ADDRESS] , яка розташована на суміжній земельній ділянці, створює перешкоди для неї, які підлягають усуненню. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Володимирецької селищної ради будь-яких пояснень по суті спору не надав, клопотав про розгляд справи у його відсутності, на підставі наявних доказів. В ході судового розгляду даної справи судом досліджено письмові заяви по суті справи, заслухано усні та письмові пояснення сторін, їх представників, показання свідків, досліджено висновок експерта, письмові докази, фотографії. На підставі аналізу вказаних доказів в їх сукупності судом встановлено наступне. Учасники справи [PERSON] ,\~ [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є власниками об`єктів нерухомості, будинків та квартир в смт.Володимирець, які розташовані на суміжних земельних ділянках. Зокрема, [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] . [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами у вказаному домоволодінні. [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] . [PERSON] належить офісна будівля з вбудованим магазином загальною площею 200,3 м. кв., що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Вказані обставини підтверджуються наданими суду та дослідженими письмовими доказами (а.с.9-17, 51-52, 71-74). Також встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є власниками суміжних земельних ділянок. Так, [PERSON] у відповідності до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №251877 від 05.11.2008 року належить земельна ділянка загальною площею 0,0717 га за адресою [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування житлового будинку, будівель та споруд, яка складається з двох відокремлених земельних ділянок спірної земельної ділянки площею 0,0476 га, кадастровий номер 5620855100:03:020:007, та земельної ділянки площею 0,0241 га, кадастровий номер 5620855100:03:020:008, спору щодо якої немає (а.с.50). [PERSON] у відповідності до договору купівлі-продажу є власником земельної ділянки кадастровий номер 5620855100:03:020:0010, загальною площею 0,0180 га цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування офісного приміщення загальною площею за адресою [ADDRESS] (а.с.74-76). Позивачі [PERSON] та [PERSON] є користувачами земельної ділянки по [ADDRESS] . Як вбачається зі ст.ст.79, 79-1 Земельного Кодексу України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Таким чином, земельна ділянка, як об`єкт цивільних прав, підлягає формуванню у встановленому порядку, із визначенням площі, меж, місця розташування. За змістом ст.ст.18-20 Земельного Кодексу України, землі України поділяються на категорії за їх цільовим призначенням, віднесення земель до певних категорій здійснюється у встановленому законом порядку, і порушення цільового призначення при використанні земель тягне за собою притягнення до встановленої законом відповідальності. У відповідності до ст.ст.90, 91 Земельного Кодексу України, власники земельних ділянок мають право: а) продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину, довірчу власність; б) самостійно господарювати на землі; в) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; г) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, лісові насадження, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі; ґ) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; д) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Власники земельних ділянок зобов`язані: а) забезпечувати використання їх за цільовим призначенням; б) додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; в) своєчасно сплачувати земельний податок; г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; ґ) підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; д) своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; е) дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; є) зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем; ж) за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф. Законом можуть бути встановлені інші обов`язки власників земельних ділянок. Правила добросусідства, як це вбачається зі ст.103 Земельного Кодексу України, полягають в тому, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо). Разом з тим, в ході судового розгляду справи встановлено, що відповідач [PERSON] всупереч вказаним вимогам законодавства допустила порушення обов`язків власника земельної ділянки, чим створила перешкоди в користуванні власнику та користувачам суміжних земельних ділянок [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Так, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] використовує земельну ділянку поза встановленими межами та не за цільовим призначенням, що підтверджується дослідженими судом доказами. Зокрема, в процесі виготовлення технічної документації щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки позивачів [PERSON] та [PERSON] для будівництва і обслуговування жилого будинку будівель та споруд по [ADDRESS] . було виявлено вихід відповідачем [PERSON] за встановлені межі її власної земельної ділянки та порушення нею будівельних норм і правил, оскільки межа фактичного використання належної [PERSON] земельної ділянки знаходиться на відстані менше одного метра від стіни житлового будинку позивачів. Відповідач [PERSON] встановила цегляні конструкції вхідних воріт та вхідні ворота, які також розміщені на відстані менше одного метра від стіни житлового будинку позивачів, вимощення та інші споруди відповідача фактично знаходяться за межами належної їй земельної ділянки. Зокрема, як вбачається з висновку експерта №191211/2_ФМ від 27.03.2020 року та долучених до нього графічних матеріалів, нерухоме майно, конструктивні елементи, вироби та конструкції належних [PERSON] паркану, вимощення та господарських споруд зі сторони домоволодіння [ADDRESS] , розміщені фактично за межами земельної ділянки кадастровий номер 5620855100:03:020:007 згідно даних в системі Державного земельного кадастру. При цьому, при спорудженні паркану [PERSON] порушила межі земельної ділянки кадастровий номер 5620855100:03:020:007. Також має місце порушення правил та умов фактичного землекористування земельною ділянкою кадастровий номер 5620855100:03:020:007, а саме розміщення на частині ділянки магазину « [INFO] » не відповідає умовам її використання, а частина споруд суцільні дошки, частина госпбудівлі-гаражу, частина літнього душу, частина дровітні розташовані за межами земельної ділянки № [NUMBER] , межі якої сформовані за координатами, які внесені в систему Державного земельного кадастру при виготовленні технічної документації щодо складання державного акта на право приватної власності на земельну ділянку [PERSON] в [ADDRESS] . (а.с.139-155). Крім висновку експерта, вказані обставини підтверджуються також показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , а також фотографіями, які надані сторонами. Доводи відповідача та її представника, а також показання допитаних судом свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , зокрема посилання на ту обставину, що саме таке розміщення відмостки, паркану, воріт існувало тривалий час, і попередні мешканці сусідського будинку проти цього не заперечували, а також твердження, що [PERSON] не перешкоджає мешканцям сусіднього будинку в ремонті, проході чи проїзді, в доступі до лічильників, не спростовують висновків суду. Складені на замовлення [PERSON] інженером-землевпорядником схема суміжних земельних ділянок та акт виносу меж земельної ділянки в натурі (а.с.58 та а.с.99-100), на думку суду, є неналежними доказами, оскільки в них не зазначено прилад яким здійснювались обміри та визначались межі і місцезнаходження спірної земельної ділянки. При цьому суд враховує також наступне. Як вбачається зі ст.120 Земельного Кодексу України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Таким чином, враховуючи що позивачі [PERSON] та [PERSON] придбали частки у житловому будинку [ADDRESS] на підставі цивільно-правових угод (договорів дарування), вони є користувачами земельної ділянки, на якій розміщено вказаний будинок. У відповідності до ст.95 Земельного Кодексу України, землекористувачі мають право на захист порушених прав. Наведене, на думку суду, спростовує твердження представника відповідача про відсутність у позивачів [PERSON] та [PERSON] права на судовий захист порушеного відповідачем права. Також судом встановлено, що частина земельної ділянки [PERSON] використовується нею не за цільовим призначенням. Так, як вбачається з Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №251877 від 05.11.2008 року, земельна ділянка площею 0,0476 га, кадастровий номер 5620855100:03:020:007, та земельна ділянка площею 0,0241 га, кадастровий номер 5620855100:03:020:008 передані у власність [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.50). Разом з тим, частина земельної ділянки площею 0,0476 га, кадастровий номер 5620855100:03:020:007 використовується для розміщення малої архітектурної форми магазину « [INFO] ». Дану обставину сторони визнали в своїх заявах та поясненнях, крім того, факт нецільового використання підтверджено висновком експерта №191211/2_ФМ (а.с.139-155). Твердження представника відповідача [PERSON] про те, що при спорудженні магазину було отримано всі необхідні погодження, не спростовують встановлених судом обставин з огляду на таке. Так, як вже зазначалось, обов`язок використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням покладено на її власника, яким в даному випадку є відповідач [PERSON] . Зокрема, у відповідності до ч.5 ст.20 Земельного Кодексу України, види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою. Разом з тим, розміщена на земельній ділянці [PERSON] будівля магазину не відноситься і не може бути віднесена до категорії господарських будівель та споруд, оскільки є будівлею комерційного призначення. З огляду на це, згода [PERSON] на розміщення магазину « [INFO] » на належній їй земельній ділянці, яка призначена для інших потреб (а.с.179), суперечить вимогам чинного законодавства. Наступні погодження розміщення малої архітектурної форми комерційного призначення власником магазину ПП [PERSON] , на думку суду, не спростовують даної обставини, і не свідчать про дотримання цільового режиму використання земельної ділянки її власником [PERSON] . Разом з тим, саме внаслідок спорудження магазину практично на межі суміжної земельної ділянки позивача [PERSON] , останньому спричинено неприпустимий вплив в розумінні ч.2 ст.103 Земельного Кодексу України, що створює [PERSON] перешкоди в користуванні земельною ділянкою та розміщеною на ній будівлею. Оскільки розміщення магазину відбулось з відома та згоди відповідача [PERSON] , суд приходить до висновку, що перешкоди в користуванні земельною ділянкою вчиняються [PERSON] саме діями відповідача. Наведене свідчить про доведеність позову [PERSON] та наявність підстав для його часткового задоволення. Зокрема, не підлягає задоволенню позовна вимога про демонтаж (знесення) будівлі магазину « [INFO] », оскільки вказана будівля не належить [PERSON] . З огляду на викладені мотиви, приймаючи до уваги, що суд визнає доведеним позов [PERSON] , зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] не доведені, і підстав для їх задоволення суд не вбачає. Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] надали суду достатні та допустимі докази порушення їх прав землекористувачів та землевласників відповідачем у справі, та вчинення перешкод у користуванні земельними ділянками, у зв`язку з чим їх позови підлягають задоволенню. Доводи відповідача та надані нею докази не спростовують висновків суду, З приводу способу захисту порушених прав позивачів суд прийшов до наступних висновків. У відповідності до ст.79-1 Земельного Кодексу України, межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Як вбачається зі ст.ст.106, 107 Земельного Кодексу України, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. Оскільки відповідач [PERSON] , незважаючи на неодноразові пропозиції позивачів (а.с.20-23, 78, 91), не вжила заходів для добровільного врегулюванння спору, суд приходить до висновку, що судовий спосіб захисту порушених прав позивачів є єдино можливим. Як вбачається з ч.2, 3 ст.152 Земельного Кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність усунення перешкод в користуванні земельними ділянками позивачів як шляхом знесення будівель, конструкцій та споруд, які розміщені за межами земельної ділянки відповідача, так і шляхом визнання недійсним та скасування правовстановлюючого документа Державного акту. З приводу розподілу судових витрат судом встановлено наступне. У відповідності до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати на залучення експертів. Як вбачається зі ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Позивачами надано суду належні письмові докази, з яких вбачається, що ними понесено витрати на сплату судового збору, в т.ч. [PERSON] сплачено судовий збір в сумі 2305,20 грн (а.с.2), [PERSON] сплачено судовий збір в сумі 2305,20 грн, [PERSON] сплачено судовий збір в загальній сумі 2377,2 грн. (а.с.67, 161). Крім того, позивачами [PERSON] та [PERSON] понесено витрати на залучення експерта в рівних частинах по 5000 грн. кожним (а.с.216, 217). Враховуючи, що відповідач [PERSON] звільнена від сплати судового збору (а.с.46), з урахуванням приписів ч.6 ст.141 ЦПК України, сплачений позивачами судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок держави. В той же час витрати, понесені на залучення експерта, підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: partial