Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

07.11.2018 року Орган опіки та піклування Олевської міської ради Житомирської області звернувся до суду з позовом в інтересах неповнолітньої дитини, в якому просять суд позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] стосовно його неповнолітньої дитини, а саме: дочки [PERSON], [INFO] і стягнути кошти на її утримання. В обґрунтування позову позивачем зазначено, що [PERSON], є батьком неповнолітньої дитини - дочки [PERSON], [INFO]. Відповідач близько десяти років не проживає разом з дитиною, не спілкується з нею, не створює належних умов для проживання, не цікавиться її навчанням, станом здоров'я та не утримує фінансово. Відповідач відповідно до довідки-характеристики виданої Топорищенською сільською радою схильний до правопорушень, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, зловживає алкогольними напоями, веде антигромадський спосіб життя, у 2003 році був позбавлений батьківських прав відносно чотирьох дітей, у зв'язку з наведеним з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини Орган опіки та піклування звернувся до суду з позовом в інтересах неповнолітньої дитини. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Представник Органу опіки та піклування Олевської міської ради Житомирської області надав до суду письмову заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, але також надав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає. Відзив на позов відповідачем не подано. Третя особа - Служба у справах дітей Олевської райдержадміністрації надали до суду письмову заяву про розгляд справи у їх відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Так, матеріалами справи встановлено, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини - дочки [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження (а.с.6). З висновку органу опіки і піклування Топорищенської сільської ради Хорошівського району Житомирської області, слідує, що з дня народження доньки [PERSON], не виявляв турботи про дитину, не спілкувався з донькою, не цікавився її здоров'ям, не піклувався про фізичний і духовний розвиток, не забезпечував необхідного харчування, медичного догляду, лікуванням дитини. [PERSON] ніде не працює, жодного разу не відвідав батьківських зборів, загальноосвітніх та класних заходів, не цікавився успіхами доньки у навчання та її шкільним життям. У зв'язку з викладеним орган опіки вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача відносно неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO].(а.с.10-11) Відповідно до довідки-характеристики Топорищенської сільської ради від 04.07.2018 року №736, вбачається, що [PERSON] схильний до правопорушень, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, зловживає алкогольними напоями, веде антигромадський спосіб життя, у 2003 році був позбавлений батьківських прав відносно чотирьох дітей. (а.с.15) Крім того, згідно інформаційної довідки Кам'янської загальноосвітньої школи від 12.09.2018 року №69, слідує, що за період навчання неповнолітньої [PERSON], батько вихованням дитини не займався, не цікавився її навчанням в школі, жодного разу не звертався за інформацією про успіхи у навчанні дитини, а також не відвідував загально шкільні та батьківські збори, шкільні заходи. (а.с.17) В судовому засіданні також не встановлено жодних обставин, які б об'єктивно унеможливлювали чи перешкоджали відповідачу [PERSON], належно виконувати свої батьківські обов'язки по вихованню дитини. За таких обставин, враховуючи інтереси неповнолітньої дитини та вивчивши надані письмові докази (висновок про доцільність позбавлення батьківських прав та ін.), які підтверджують викладені обставини, суд вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини, а саме: дочки [PERSON], [INFO]. Відповідно до вимог ст.150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі - позбавлення батьківських прав. Відповідно до ст. 164 СК України зазначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від своїх обов'язків по вихованню дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. За змістом роз'яснень, викладених у п.п. 15,16,17 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. На підставі наведеного та встановленого, суд приходить до висновку про те, що даний позов підлягає задоволенню, оскільки суд вважає доведеним, що відповідач ухилялася від своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дитини, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, а тому має бути позбавлений батьківських прав. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Разом із тим, відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати пов'язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Outcome: approved