Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

10.05.2016 року [PERSON] звернулася з позовом до суду до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», у якості третіх осіб зазначила: свого чоловіка [PERSON] та службу у справах дітей виконкому Бердянської міської ради, у якому просила визнати недійсним договір іпотеки № 11381341000/3, посвідчений 08.08.2008 р. Порохненко О.В., приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області, зареєстрований в реєстрі за № 2239. Стягнути з Відповідача на користь Позивача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог в заяві зазначено, що 08.08.2008 року між [PERSON]. ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір іпотеки № 11381341000/3 (житлове приміщення) (надалі - Договір іпотеки). Відповідно до умов Договору іпотеки, в іпотеку Відповідачу було передано трикімнатну квартиру [ADDRESS] (надалі - Предмет іпотеки, або Квартира). Квартиру було передано в іпотеку Відповідачу в забезпечення виконання Договору про надання споживчого кредиту № 11381341000 (при застосуванні ануїтетної схеми погашення) від 08.08.2008 р. (надалі - Кредитний договір). [PERSON] вважає, що Договір іпотеки має бути визнано судом недійсним з огляду на наступне: Предмет іпотеки набутий у власність [PERSON] та [PERSON] 10.10.2006 року на підставі договору дарування, посвідченого Чуєвою Т.Т. приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області (надалі -Договір дарування). Отже, право власності у Позивача та Третьої особи 1 на Предмет іпотеки виникло за два роки до укладення Договору іпотеки. [PERSON] та [PERSON] мають двох дітей ([PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]). [PERSON] та [PERSON] на момент укладання Договору іпотеки були зареєстровані та проживали в Квартирі, що є Предметом іпотеки. На момент укладання Договору іпотеки, в Квартирі також проживали малолітні [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою КП «Жилсервіс - 2А» вих. № 850 від 04.04.2016 р. (надалі - Довідка). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимим є зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів. Частиною третьою статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти правочини щодо її майнових прав, у тому числі й відмовлятися від майнових прав дитини (пункт 3 частини другої статті 177 СК України). Відповідно до частини третьої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Отже у разі вчинення правочину щодо нерухомого майна (договір іпотеки), право власності на яке або право користування яким мають діти, попередня згода органу опіки та піклування є обов'язковою. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом (пункт 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із частиною шостою статті 203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Таким чином, укладення батьками правочинів, предметом яких є житлові приміщення, право користування якими мають малолітні або неповнолітні діти, без попередньої згоди органу опіки та піклування є підставою для визнання цих правочинів недійсними, як це передбачено статтями 203, 215 ЦК України. Відповідно до статті 8 ЦПК України та статті 3 Конвенції «Про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, суд повинен надавати перевагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Вирішуючи спори щодо захисту прав дітей під час укладення договорів іпотеки, суди повинні в кожному конкретному випадку перевіряти право користування житловим приміщенням дитиною, яке може ґрунтуватися на документальній підставі (довідка про наявність зареєстрованих осіб на житловий площі, серед яких зазначена й дитина) та на законі (стаття 405 ЦК України). Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Частиною першою статті 405 ЦК України визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. На час укладення Договору іпотеки, у Квартирі, яка є Предметом іпотеки, проживали малолітні [PERSON] 1997 року народження, та [PERSON] 2008 року народження, у зв'язку з чим, для укладення Договору іпотеки необхідним був дозвіл органу опіки та піклування. Предмет іпотеки був і є єдиним житлом сім'ї, тому просили задовольнити позов. В судовому засіданні позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] підтримали позов на підставах викладених в позовний заяві, просили його задовольнити. Представник відповідача звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутністю, просив відмовити в задоволенні позову (а.с.45). Крим цього, представник відповідача надав суду заперечення на позов, у якому зазначив, що при укладанні Договору іпотеки № 11381341000/3 від 08.08.2008 року [PERSON] було надано заяву про те, що діти квартирою [ADDRESS], яка була предметом іпотеки не користуються. Крим цього, при постановленні рішення просив звернуть увагу на пропуск строку позовної давності з боку позивача. Представник третій особи, служби у справах дітей виконкому Бердянської міської ради Вареник Я.Є. пояснила суду, що через провину батьків [PERSON] при укладенні договору іпотеки не були враховані інтереси їх дітей, тому не були надані відомості про наявність дітей та їх користування житловою площею, яка стала предметом іпотеки. Рішення просила прийняти на розсуд суду. Вислухавши сторони та вивчивши письмові доказі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно 08.08.2008 року між [PERSON]. ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір іпотеки № 11381341000/3. Відповідно до умов Договору іпотеки, в іпотеку Відповідачу було передано трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Квартиру було передано в іпотеку Відповідачу в забезпечення виконання Договору про надання споживчого кредиту № 11381341000 (при застосуванні ануїтетної схеми погашення) від 08.08.2008 р. (а.с.5-18). Свідоцтвами про народження доведено, що [PERSON] та [PERSON] мають синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. (а.с.19,20). Згідно довідки Бердянського МВ УДМС України в Запорізької області [PERSON], [INFO], зареєстрований в квартирі [ADDRESS] з 17.10.2013 року (а.с.53). Згідно довідки Бердянського МВ УДМС України в Запорізької області [PERSON], [INFO], взагалі не зареєстрований в квартирі [ADDRESS] (а.с.54). Згідно п.1.4 Договору іпотеки № 11381341000/3 від 08.08.2008 року - «Іпотекодавці свідчать, що укладанням цього Договору не порушені права та/або інтереси третіх осіб, а також у разі якщо предметом іпотеки є житлова нерухомість, в тому числі не порушені права дітей» (а.с.14). Наданими заявами приватним нотаріусом О.В.Порохнею та представником відповідача, встановлено, що при укладенні Договору Іпотеки позивач [PERSON] стверджувала, що в квартирі [ADDRESS] не зареєстровані і не проживають малолітні або неповнолітні діти (а.с.66-68,77-79). Згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування. Статтями 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем [PERSON] не надано суду жодного належного та допустимого доказу, що її сини [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], на момент укладення договору іпотеки № 11381341000/3 від 08.08.2008 року мали право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки, тому позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України зазначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. На підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Судом встановлено, що після укладання спірного Договору іпотеки, строк позовної давності сплив 09.08.2011 року, тому позов не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed