Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

07 листопада 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів та просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь суму боргу в загальному розмірі 3 215 284,59 грн.; шкоду в розмірі 100 000,00 грн., моральну шкоду, а також витрати по сплаті судового збору. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначив, що у 2014 році між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено усний договір позики, відповідно до якого, відповідач, зловживаючи довірою позивача отримав від позивача грошові кошти у розмірі 176 000,00 дол. США, що за офіційним курсом НБУ складає 2 279 456,78 грн. [PERSON] звернувся до відповідача із вимогою про термінове повернення боргу, проте відповідачем вказана вимога залишена без відповіді. В обумовлений сторонами строк відповідач суму боргу не повернув, в зв'язку з чим позивач просив суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість за усним договором позики у розмірі 176 000,00 дол. США, що за офіційним курсом НБУ складає 2 279 456,78 гривень, інфляційне збільшення за період з 01 січня 2014 року по 08 жовтня 2014 року у розмірі 294049,92 грн.; 3% річних з 01 січня 2014 року по 08 жовтня 2014 року у розмірі 52646,08 грн., пеню з 01 січня 2014 року по 08 жовтня 2014 року у розмірі 325931,09 грн.; упущену вигоду за період з 01 січня 2014 року по 08 жовтня 2014 року у розмірі 20 324,38 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 263 200,72; а всього, на загальну суму 3 215 284,59 грн. У судовому засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі, просив суд його задовольнити із підстав, викладених у позовній заяві та зафіксованих технічними засобами судового засідання. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, місце і дату судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв, клопотань,а також заперечень на позов до суду не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши позивача та пояснення свідків, дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що у 2014 році між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено усний договір позики, відповідно до якого, відповідач, зловживаючи довірою позивача отримав від позивача грошові кошти у розмірі 176 000,00 дол. США, що за офіційним курсом НБУ складає 2 279 456,78 грн. Зазначені обставини вбачається із витягу з кримінального провадження №12014160500008569, згідно якого 17.09.2014 року до Шевченківського ВМ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області надійшла заява гр. [PERSON] про заволодіння його грошима шахрайським шляхом гр. [PERSON] у сумі 160 000 гривень. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] також підтвердили той факт, що відповідач [PERSON] неодноразово на протязі 2014 року позичав та отримував грошові кошти у [PERSON] у борг. На протязі 9 місяців відповідач суму боргу не повернув, умови зобов'язань, що виникли між ним та позивачем не виконав. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлено договором. При цьому боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У відповідністю з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦПК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідністю зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів невстановлений договором або законом. Сума боргу в національній валюті станом на дату пред'явлення позову складає 2 279 456,78 грн. Таким чином інфляційне збільшення за період з 01 січня 2014 року по 08 жовтня 2014 року становить 294049,92 грн. 3% річних з 1 січня 2014 року по 8 жовтня 2014 року складає 52646,08 грн. Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Поняття пені передбачено у ст. 549 Цивільного кодексу України: пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. З урахуванням викладеного розмір пені з 01 січня 2014 року по 08 жовтня 2014 року, в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, складає 325931,09 грн. Крім того, позивач мав можливість отримати прибуток, поклавши ці грошові кошти в банк на депозитний рахунок для отримання відсотків. Так, середній відсоток при вкладі у гривні складає 15% річних, в зв'язку з чим позивач мав отримати прибуток в розмірі 20 324,38 дол. США за період з 01 січня 2014 року до 01 жовтня 2014 року, тобто за повних 9 місяців, що складає 263 200,72 грн. Таким чином, загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 3 215 284,59 грн. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 4 цієї статті, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно п. 27 зазначеної Постанови, враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (ст. 58, 59 ЦПК України). За таких обставин, враховуючи принцип обов'язковості виконання зобов'язання, принцип недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов'язання, суд задовольняє позов, стягує з відповідача на користь позивача грошові кошти за договором позики, які складаються з: заборгованості за договором позики, індекс інфляції за час прострочення, 3% річних, пеню та упущену вигоду на загальну суму 3 215 284,59 грн. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Для відшкодування моральної шкоди, за правилами ст. 1166 та 1167 ЦК України, необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки особи, що завдала шкоди та наявність її вини. Таким чином лише наявність всіх вищезазначених умов є підставою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Суд приймає до уваги ті обставини, що відповідно до загальних підстав цивільно- правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Протиправність поведінки відповідача щодо неповернення позивачу боргу підтверджена поясненнями свідків, витягом з кримінального провадження. Вказаними неправомірними діями відповідач завдав позивачеві душевних страждань, які він зазнав у зв'язку з погіршенням майнового стану та неотриманням прибутку від позичених коштів. У зв'язку з постійними нервовими напруженнями, погіршився стан його здоров'я. Завдані позивачеві душевні страждання та погіршення стану його здоров'я, як це випливає з вище викладеного, є прямим наслідком цілеспрямованих протиправних дій відповідача, спрямованих на незаконне збагачення за рахунок позивача. Також моральної шкоди позивач зазнав у зв'язку з відмовою відповідача повернути борг, який за інших умов позивач мав можливість отримати прибуток, поклавши ці грошові кошти в банк на депозитний рахунок для отримання відсотків. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі. Надані позивачем докази є належними, допустимими, достовірними, в судовому засідання вони досліджені всебічно, а їх оцінка вказує на обґрунтованість вимог позивача. Таким чином в ході судового розгляду справи обставини позовних вимог знайшли своє об'єктивне підтвердження, вимоги позивача є обґрунтованими і їх необхідно задовольнити в повному обсязі. За таких обставин суд вважає можливим задовольнити позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів, відшкодування моральної шкоди. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 3 654,00 грн. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Outcome: approved