Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-03 00:00:00

09.12.2019 року до суду звернувся позивач [PERSON] , з позовом про стягнення боргу до відповідачів [PERSON] ,. і [PERSON] 02.01.2020 року і 03.01.2020 року до суду надійшли адресні довідки про реєстрацію місця проживання відповідачів - фізичних осіб. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 08.01.2020 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в за правилами спрощеного провадження з викликом сторін в судове засідання на 27.02.2020 року. 27.02.2020 року розгляд справи відкладений в зв`язку з неявкою сторін у призначене судове засідання. Справа призначена до розгляду на 04.05.2020 року Відповідачами відзив на позовну заяву не наданий. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось відповідно до положень ст. 247 КПК України. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідачів борг в сумі 19165.00 грн.; суму заборгованості за відсотками 1330.00 грн. (за вересень 665 грн., і за жовтень 665 грн.,) та моральну шкоду в сумі 5000.00 грн., а всього 25495.00 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним: він надав [PERSON] ,. і її цивільному чоловікові [PERSON] ,, в позику - грошові кошти в сумі 20000.00 грн., під 40% річних з фіксованими щомісячними платежами у розмірі 1499.00 грн., що включає в себе 665.00 грн., відсоток за користування щомісячно і 834.00 грн., погашення за тілом кредиту) терміном на 24 місяці, не пізніше 8-13 червня 2021 року. Порядність гарантували. Зазначені обставини підтверджуються власноручною розпискою про взяття коштів на даних умовах від 07.07.2019 року, фото з паспортом в руках та перерахунком даної суми позики з його картки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» [NUMBER] на картку АТ КБ « ПриватБанк» [NUMBER] , яка належить [PERSON] .. Порядність відповідачів закінчилась ще у серпні, коли підійшов строк оплати, та він почав телефонувати відповідачам. На його дзвінки ніхто не реагував, а через пару днів він написав претензію, в якій просив повернути переказані ним кошти. Через день після претензії на зв`язок вийшла [PERSON] , написала, що в них стались деякі проблеми, тому платіж внесуть із затримкою. Він повірив, але відповідачі ніяких дій на повернення боргу не вчинили. Тоді він знову почав телефонувати та писати відповідачам про необхідність повернення боргу. І лише 21.08.2019 року він добився оплати. Відповідач [PERSON] , перерахувала йому 1500.00 грн., зателефонувала йому та повідомила, що таке більше не повториться. Але у вересні місяці відповідачі знову не вчинили ніяких дій на повернення боргу та стали уникати навіть спілкування з ним. До теперішнього часу відповідачі не повернули позивачеві позику, що й стало підставою звернення до суду. Позивач в судове засідання не з`явився, проте заяви про відмову від позовних вимог не подав. Додані до позовної заяви докази надають можливість суду ухвалити рішення. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується довідками про доставлення СМС-повідомлень. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 07.07.2019 року між сторонами був укладений договір позики відповідно до якого відповідач [PERSON] взяв в борг у позивача 20000.00 (Двадцять тисяч ) грн. під 40% річних на термін 24 місяці. В договорі погоджено, що грошові кошти перераховуються на картку «ПРИВАТБАНКУ» № [NUMBER] . На підтвердження укладеного договору відповідач видав власноручно написану розписку від 07.07.2019 року, що підтверджується копією розписки. Таким чином судом встановлено, що на підтвердження укладення договору позики відповідачем була надана позивачу розписка від 07.07.2019 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України - За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч.1. 2 ст. 1047 ЦК України Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що договір позики між сторонами укладений в належній формі, оскільки відповідачем видана розписка на підтвердження укладення договору. Крім того згідно правової позиції Верховного суду України, викладеної в постанові від 18.09.2013 року по справі № 6-63цс13, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як факт його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Таким чином видана відповідачем розписка підтверджує і факт отримання грошових коштів. Також позивачем надано роздруківку чеку «ПРИВАТБАНКУ» про переведення суми 20000.00 грн.Тобто грошові кошти були надані в позику відповідачем. Згідно розписки від 07.07.2019 року сторони погодили, що відповідач [PERSON] ,, виплачуватиме борг щомісяця з 08 по 13 число ( перший платіж з 08 по 13 серпня 2019 року) у сумі 1499 грн., на картку «ПРИВАТБАНКУ» позивача. Номер картки [NUMBER] , підтверджуючи кожну оплату СМС-повідомленням та телефонним дзвінком. Та зобов`язувався повернути всю суму до 08-13 червня 2021 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичайно ставляться. Як встановлено в судовому засіданні позивач взяті на себе зобов`язання за укладеним договором позики виконав в повному обсязі та перевів відповідачеві на банківську картку 20000.00 (двадцять тисяч) грн. Відповідач [PERSON] , в свою чергу взяті на себе зобов`язання виконував неналежно. Як вбачається із СМС- листування позивач звертався до відповідача із проханням повернути борг. На що відповідач [PERSON] повідомляла про намір перерахувати грошові кошти на погашення позики та вказувала причини несвоєчасного виконання зобов`язання. Тобто відповідачами визнається як факт укладання договору позики, так і факт несвоєчасного її повернення. 21.08.2019 року позивачеві було перераховано 1500.00 грн., на виконання умов договору позики від 07.07.2019 року, що підтверджується роздруківкою чеку. Та в подальшому виконання за укладеним договором позики припинилось . Оскільки будь-яких доказів, які б свідчили про повернення боргу відповідачами суду не надано, суд приходить до висновку, що відповідачем взяті на себе зобов`язання не виконані. На підставі вищевикладеного суд, у відповідності до обраного позивачем способу захисту порушених прав, який передбачений ст. 16 ЦК України, вважає, що позовні вимоги в частині стягнення боргу зав договором позики з відповідача [PERSON] , підлягають задоволенню. В межах заявлених позовних вимог з відповідача [PERSON] ,. не користь позивача, [PERSON] ,. підлягає стягненню 19165.00 грн., - заборгованість за сумою позики, оскільки за погодженим сторонами порядком погашення заборгованості щомісячний платіж включав 835.00 грн., заборгованість за позикою та 665.00 грн., заборгованість за відсотками. Також з відповідача [PERSON] , на користь позивача підлягає стягненню 1330.00 грн. заборгованість за відсотками за вересень і жовтень 2019 року. Оскільки, відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України - Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України - Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так як сторони погодили надання коштів за договором позики під 40% річних з щомісячним платежем в сумі 665.00 грн., то виходячи з того, що відповідач [PERSON] ,. у вересні і жовтні 2019 року взяті на себе зобов`язання не виконав, а позивач просить стягнути відсотки лише за даний період, відповідно суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині стовно відповідача [PERSON] , підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача [PERSON] , суми боргу та відсотків за договором позики від 07.07.2019 року солідарно з відповідачем [PERSON] , суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до змісту укладеної розписки зобов`язання за договором позики виникли лише між позивачем [PERSON] , і відповідачем [PERSON] , а відповідач [PERSON] ,. будь-яких зобов`язань за наданою позивачем розпискою на себе не брала. Будь-яких інших доказів, які б підтверджувались, що позика була отримана не лише відповідачем [PERSON] , а і відповідачем [PERSON] , або, що [PERSON] , була поручителем за виконання [PERSON] ,. зобов`язань за укладеним договором позики, позивачем не надано. Також на думку суду не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів моральної шкоди. Оскільки, відповідно до ч.1 ст. 1667 ЦК України - Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як вбачається із положень ЦК України відшкодування моральної шкоди відноситься до позадоговірних зобов`язань. А між сторонами виникли договірні зобов`язання із договору позики. Згідно наданої суду розписки сторони не погоджували питання щодо відшкодування моральної шкоди у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язань за договором позики. Главою 71 ЦК України також не передбачено відшкодування моральної шкоди у випадку неналежного виконання (невиконання) договору позики. В свою чергу ст. 625 ЦК України перекачана відповідальність у випадку неналежного виконання грошового зобов`язання, але позивачем таких позовних вимог не заявлено. Крім того, в позовній заяві позивач не обґрунтував та не навів доказів спричинення йому моральної шкоди. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved