Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

08 грудня 2017 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, свої вимоги мотивує тим, що в жовтні 2015 року [PERSON] взяв у нього в позику кошти в сумі 2000,00 грн., про отримання яких надав розписку та зобовязався повернути кошти на пізніше 01.01.2016 року. По закінченні зазначеного строку відповідач суми позики не повернув, ухиляється від її повернення й до цього часу. Тому просить стягнути з [PERSON] суму боргу у розмірі 2116,21 грн., яка складається з суми основного боргу 2000,00 грн., 3% річних 116,22 грн. та судові витрати. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився без поважних причин, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням в матеріалах справи, відзив не подав. В зв'язку з чим справа розглядається відповідно до ст.ст. 223, 247 Цивільного процесуального кодексу України за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України. Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами існують правовідносини, що виникли з договорів позики. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Таким чином, розписка позичальника є борговим документом, який підтверджує укладення договору позики, а також підтверджує факт передачі грошової суми позичальнику. Для того, щоб договір позики набрав чинності, необхідне підтвердження одержання позичальником позики. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс 15. В цій постанові зазначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов згідно із ч. 2\~ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми та дату отримання коштів. Розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14, договір позики є укладеним з моменту передання грошей; складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою. Як вбачається із розписки від 15.10.2015 року, в жовтні 2015 року [PERSON] взяв позику в [PERSON] в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень, які зобовязується повернути до 01.01.2016 року. Таким чином, надана [PERSON] розписка про отримання [PERSON] позики підтверджує укладення договору позики та прийняття кожним із них відповідних зобовязань, а також факт передачі грошової суми позичальнику. Згідно із частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На даний час відповідачем позика за борговою розпискою від 15.10.2015 року в сумі 2000,00 грн. позивачу не повернута. Відповідач в судове засідання не зявився, належних та допустимих доказів на підтвердження повернення позивачу вказаної суми позики відповідач не надав. Враховуючи викладене, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути заборгованість за договором позики за борговою розпискою від 15.10.2015 року в сумі 2000,00 грн. Згідно ч.1 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сума трьох процентів річних за прострочення повернення боргу за борговою розпискою від 15.10.2015 року згідно ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України наступна: 2000,00 грн. х 3%/365 х 707 днів (з 01.01.2016 року по 08.12.2017 року) = 116,22 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу. В межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тому вирішуючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд задовольняє вимогу позивача про стягнення з відповідача заборгованість за борговою розпискою від 15.10.2015 року\~\~в сумі 2116,22 грн., що складається з суми боргу 2000,00 грн., 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 116,22 грн. Відповідно до ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Зокрема, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Із матеріалів справи вбачається що 08.12.2017 року між [PERSON] та адвокатом [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги, предметом якого є складання позовної заяви до суду. Відповідно до акту приймання передачі виконаних робіт від 08.12.2017 року, до наданих адвокатом [PERSON] входить: складання позової заяви до суду. Згідно з оригіналом квитанції № б/н від 08.12.2017 року адвокат [PERSON] отримав від [PERSON] за складання позовної заяви до суду 300,00 грн. Частиною 4 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконання адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, у разі задоволення позову судовий збір та інші витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Враховуючи зазначене, виходячи з обсягу виконаної представником позивача правової допомоги по справі, її характеру, що позивачем понесені витрати у зв'язку із оплатою допомоги адвоката, суд вважає, що із [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судовий збір в сумі 640,00 грн., витрати на правничу допомогу в сумі 300,00 грн., а всього 940,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved