overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

07 липня 2017 року [PERSON] надала до суду позовну заяву, в якій просить розірвати шлюб з відповідачем, стягнути з нього аліменти на малолітню дочку [PERSON], [INFO], у розмірі 1200 грн. 00 коп. щомісячно, посилаючись на те, що шлюб має формальний характер, відповідач ухиляється від свого обов`язку щодо утримання дитини. Відповідач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, заперечень проти позову не надав. За наявності умов, передбачених частиною першою\~ст. 224 ЦПК України, та оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд\~\~вважає за можливе допустити заочний розгляд справи. Суд, дослідивши надані докази, вважає, що позовна заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Судовим розглядом встановлено, що сторони з 05 лютого 2007 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Виконкомом Главанської сільської ради Арцизького району Одеської області, від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON] [INFO]. Відповідно до\~ст. 24\~СК\~України,\~шлюб\~ґрунтується\~на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, які мають істотне значення. Згідно зі\~ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до\~ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно зі\~ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд дійшов висновку, що шлюб сторін має формальний характер, подальше сумісне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має для них істотне значення, тому шлюб між сторонами слід розірвати. Доказів, що відповідач не може сплачувати щомісячно 1200 грн. 00 коп. на утримання малолітньої дочки, відповідачем не надано, тому суд дійшов висновку, що аліменти на дитину підлягають стягненню з відповідача у розмірі 1200 грн. 00 коп. Відповідно до ч. 3\~ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому з відповідача підлягає стягненню у дохід держави судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

07 липня 2017 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Золотоніському міському відділі ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області за актовим записом № 56, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 07.07.2017 року) . Після одруження дружині присвоєно прізвище [PERSON] . Від шлюбу сторони мають малолітню дочку: [PERSON] , [INFO] . \~ \~ \~ \~За твердженням позивача шлюбні відносини між подружжям припинені, спільне господарство не ведеться. Причиною цьому стало те, що сторони мають різні погляди на життя. Оскільки сторони не підтримують шлюбних відносин, спільне господарство не ведуть, проживають нарізно, а тому вважаючи, що збереження шлюбних відносин неможливе, [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу із [PERSON] . Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву в якій зазначив, про розгляд справи у його відсутності, на позовних вимогах наполягає. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася направила до суду заяву, в якій позовні вимоги визнає, на розлучення згідна. Оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд проводить судовий розгляд за відсутності позивача та відповідача. Суд, вивчивши матеріали справи та враховуючи думку сторін на розірвання шлюбу, вважає, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Згідно із ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Таке положення національного законодавства України відповідає і ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки та жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Оскільки у судовому засіданні було достовірно встановлено, що збереження шлюбу неможливе, так як сторони подружніх стосунків не підтримують, мір до примирення не приймають, вільної згоди на проживання у шлюбі немає, а тому суд вважає, що подальше спільне життя подружжя буде суперечити інтересам сторін, і за таких обставин приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] . Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~На підставі зазначеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-20 00:00:00

07 липня 2017 року до Краматорського міського суду Донецької області звернувся заявник [PERSON] із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу у порядку окремого провадження. Із пред'явленої заяви вбачається, що заявник 23.06.2017 року звернулася до УПФУ у м. Краматорську для призначення пенсії, але їй було відмовлено в призначенні пенсії з посиланням на те, що при розгляді наданих нею документів були виявлені розбіжності в написанні дошлюбного прізвища. Згідно свідоцтва про народження та укладення шлюбу її прізвище «[PERSON]», а в дипломі про вищу освіту серії [NUMBER] від 25.06.1981 року її прізвище зазначено «[PERSON]». Названі розбіжності у прізвищі перешкоджають заявнику отримати пенсію. У зв'язку з цим заявник просить встановити факт належності їй [PERSON] диплому серії [NUMBER], виданого Уманським державним педагогічним університетом імені Павла Тичини, на ім'я [PERSON]. Заявник [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, у якій просить слухати справу за її відсутності, просить суд задовольнити пред'явлену до суду заяву. Представник заінтересованої особи Управління пенсійного фонду України у м. Краматорську у судове засідання не з'явився, але надав суду заяву, у якій просить розглянути справу за його відсутності, проти задоволення заяви не заперечує. Суд, дослідивши надані докази: паспорт громадянина України та свідоцтво про народження заявника, ксерокопії яких долучені до матеріалів цивільної справи, згідно яких дошлюбне прізвище заявника є «[PERSON]» (а.с.4-6,10), копію диплому серії [NUMBER] від 25.06.1981 року та архівну довідку № 1323/17 від 07.06.2017 року із зазначенням її прізвища «[PERSON]» (а.с.7,12), копію довідки відділу освіти Монастирищенської райдержадміністрації Черкаської області № 287 від 02.12.2016 року із зазначенням прізвища позивача «[PERSON].» (а.с.11), вважає заяву такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. На підставі досліджених доказів суд вважає доведеним факт того, що диплом серії [NUMBER], виданого Уманським державним педагогічним університетом імені Павла Тичини, на ім'я [PERSON], належить заявнику [PERSON]. Встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, дозволить оформити пенсію.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-07 00:00:00

07 липня 2017 року Лугинським районним суд Житомирської області було ухвалено рішення по справі за позовом [PERSON] до Великодивлинської сільської ради Лугинського району Житомирської області про визнання права власності у порядку спадкування, яким позовні вимоги були задоволені частково, а саме визнано право власності позивача на житловий будинок літ. «А» [ADDRESS], загальною площею 51,6 кв.м., з яких житлова площа 27,5 кв.м. та допоміжна площа 24,1 кв. м., в порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON], померлого [INFO]. На вказане рішення суду [PERSON] - 17 липня 2017 року було подано апеляційну скаргу. При ухваленні рішення не було вирішено питання про розподіл судових витрат. У звязку із цим є необхідність в ухваленні додаткового рішення щодо вказаного питання. Сторони по справі для розгляду питання про ухвалення додаткового рішення не з'явились, причин неявки суду не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду. Відповідно до ч.3 ст.220 ЦПК України, суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов'язковою. У відповідності до п.4 ч.1 ст.220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може, зокрема, з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 1141,54 грн. Ціна позову, виходячи з якої сплачувався судовий збір, визначено виходячи з загальної вартості майна щодо якого позивач просив визнати право власності складає 114154,00 грн. Згідно матеріалів справи вартість житлового будинку літ. «А» [ADDRESS] 52692,00 грн. Якщо позов задоволено частково, відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума в 526,93 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

07 липня 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким визнати права власності та визнати договір купівлі-продажу дійсним. В обґрунтування позову він зазначив, що 18 квітня 1998 року між ним та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки по вулиці Котляревського, №77а в місті Павлоград Дніпропетровської області, площею 0,1га. Договір був оформлений і зареєстрований Придніпровською товарною біржею, відповідально до ст.15 ЗУ «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року за реєстраційним номером № 4/10-НД-Ф та посвідчений а Павлоградському МБТІ. На теперішній час йому стало відомо, що договір купівлі-продажу є недійсним оскільки не оформлений нотаріально. Відповідач в свою чергу втратив інтерес до зазначеного правочину та не бажає посвідчувати зазначений договір нотаріально. Ним були виконані всі істотні умови договору, а саме він прийняв майно та сплатив за нього відповідачу належну за договором грошову суму, тому він був вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів. 11 липня 2017 року позивачем було подано уточнену позовну заяву, в якій він просить лише визнати договір купівлі-продажу дійсним. Позивач у судове засідання не зявився, однак від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі, уточненні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причин неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Придніпровської товарної біржі не зявився, проте належним чином був повідомлений, причин неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. 18 квітня 1998 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна. На підставі ст.15 ЗУ «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року, зазначений договір зареєстровано на Павлоградському філіалі Придніпровської товарні біржі за № 4/10-НД-Ф. З реєстраційного посвідчення на землю від 22 квітня 1998 року вбачається, що земельна ділянка по вулиці Котляревського, №77а в місті Павлоград Дніпропетровської області зареєстрована за [PERSON] по праву цивільної власності на підставі Договору купівлі-продажу виданого 18/04-98 Павлоградським філіалом Придніпровської товарної біржі № 4/10-НД-Ф. Отже, на цей час втрачено можливість нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна. Відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору. Таким чином, зібрані у справі докази та наявна їх оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

07 липня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS]. У цій квартирі зареєстровано відповідачку (невістка), яка у ній не мешкає від червня 2015 року без поважної причини. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про визнання відповідачки такою, що втратила право користування спірною квартирою (а.с. 3). У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав. Відповідачка до суду не зявилася, була повідомлена належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини четвертої статті 169, статей 224, 225 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК). Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] (а.с.а.с. 4 6). У квартирі з дозволу позивача також зареєстровано відповідачку (дружина пасинка) (а.с. 8). Від червня 2015 року відповідачка за вказаною адресою не мешкає, про що свідчить відповідний акт про непроживання від 23.06.2017 року (а.с. 7). Відповідно до статті 383 Цивільного кодексу України (далі ЦК) власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно зі статтею 156 Житлового кодексу України члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. У відповідності з частиною другою статті 405 ЦК член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідачка не мешкає у квартирі, що належить позивачеві на праві власності, від червня 2015 року, отже згідно з приведеною нормою втратила право користування житлом за місцем реєстрації. При цьому домовленості між сторонами з приводу строку відсутності відповідачки не існує. Таким чином, факт реєстрації відповідачки у спірній квартирі сам по собі підтверджує наявність перешкод для позивача у користуванні власністю, отже позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

07 липня 2017 року позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 10 вересня 2005 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого вони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні, відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні сина. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння у відносинах та сімейних стосунках, що призвело до втрати нею почуття поваги та любові до відповідача. Шлюбні відносини припинили понад два роки тому та з того часу спільне господарство не ведуть та проживають окремо. Спору щодо поділу майна не мають. Просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем. В судове засідання сторони не зявились, надавши суду заяви про розгляд справи без їхньої участі, оскільки позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач їх визнає. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст.\~197\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 10 вересня 2005 року, про що в книзі реєстрації шлюбів Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області зроблено відповідний актовий запис за № 354 та видане свідоцтво про шлюб (а.с. 5). 21 жовтня 2006 року у сторін від шлюбу народився син [PERSON] (а.с. 6). Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння у відносинах та сімейних стосунках, що призвело до втрати позивачем почуття поваги та любові до відповідача. Шлюбні відносини між сторонами припинені в 2016 році, з того часу спільне господарство вони не ведуть та проживають окремо. У своїх письмових заявах, поданих до суду, сторони наполягали на розірванні шлюбу, пояснюючи свою позицію тим, що їх сім'я розпалася остаточно і примирення між ними неможливе. Таким чином, враховуючи обставини, встановлені в суді, відповідно до ст.\~110, 112 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що підстави, які спонукали позивача до розірвання шлюбу, обґрунтовані, подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї неможливо, суперечить інтересам позивача, сім'я розпалася остаточно та відновлена бути не може, тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

07 липня 2017 року позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що з 10 вересня 2005 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого вони мають дитину [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач не приймає участі у вихованні сина, матеріальної допомоги на його утримання не надає, де і ким працює відповідач, а також розмір його заробітної плати їй невідомий, однак він працездатний та в змозі надавати таку допомогу. У звязку з чим, просить стягнути аліменти у частці від заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення [PERSON] повноліття і вважає, що 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача щомісяця буде достатньо для задоволення потреб дитини, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судове засідання сторони не зявились, надавши суду заяви про розгляд справи без їхньої участі, оскільки позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач їх визнає. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст.\~197\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 10 вересня 2005 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 5). Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Судом встановлено, що неповнолітній [PERSON], [INFO], проживає разом з матірю, знаходиться на її утриманні та вихованні, відповідач добровільно допомогу на утримання дитини не надає, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, і з урахуванням вимог ст. 182\~СК України, з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина, повинні бути стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], повноліття. Інших даних про матеріальний стан одержувача аліментів, а також стан здоровя дітей і інших обставин, що враховуються при визначенні судом розміру аліментів, суду не надано, що не позбавляє в майбутньому позивача чи відповідача звертатися до суду з позовом про зміну розміру аліментів. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України відповідач повинен відшкодувати на користь держави судовий збір у розмірі 640 гривень 00 коп. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-20 00:00:00

07 липня 2017 року позивач\~\~звернулася до суду з позовом до\~\~відповідача [PERSON] про стягнення\~\~аліментів\~\~на утримання\~малолітньої дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів), щомісячно на її користь до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що 15 липня 2005 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу у них\~народилась донька - [PERSON], [INFO]. Позивач займається вихованням дитини, але позбавлена можливості самостійно належним чином утримувати дитину, а відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання сина. В судове засідання позивач не з'явилася, про час і місце судового розгляду повідомлена\~\~належним чином, надала до суду заяву з клопотанням розглянути справу за її відсутності, наполягала на задоволенні позовних вимог. В судове засідання відповідач не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлений\~\~належним чином, надав до суду заяву з клопотанням розглянути справу за його відсутності, щодо задоволення позовних вимог не заперечував. Суд вважає, що в справі є всі дані про права і взаємовідносини сторін і немає необхідності вислуховувати особисті пояснення сторони, які не з'явилась до суду. Судом встановлено, що 15 липня 2005 року між сторонами був укладений шлюб. Від шлюбу\~у сторін\~народилась донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 2). Відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання дитини добровільно не надає. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України\~батьки зобов'язані утримувати дітей до повноліття. Відповідач в змозі надавати матеріальну допомогу своїм дітям. Відповідно до\~\~ч.1 ст.183 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, частка\~\~заробітку\~\~(доходу)\~\~матері,\~\~батька, яка\~буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Таким чином, виходячи із вищезазначеного, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. При визначені розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд враховує, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки аліменти в розмірі 1/4\~\~частини від заробітку (доходу), але не менш\~\~ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на дитину до досягнення нею повноліття, починаючи з дня предявлення позову до суду. Питання судових витрат слід вирішити на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved