Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

07 квітня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що між нею та відповідачем існували шлюбні відносини, які тривали до кінця 2014 року. Від фактичних шлюбних відносин мають малолітню дитину: [PERSON], [INFO] року. Донька знаходиться на утриманні позивача. Зі свого боку позивач прикладає усі зусилля для забезпечення потреб дитини, але це не дозволяє їй повністю забезпечити та задовольнити потреби доньки на її повноцінне харчування, купівлю необхідного дитячого одягу та взуття, ліків у разі хвороби та на інші потреби дитини. Відповідач не надає матеріальної допомоги після припинення фактичних шлюбних відносин. На підставі викладеного позивач просить стягнути із [PERSON] аліменти на її користь на утримання дитини у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. (а.с.1-3). Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених у позові та просила їх задовольнити у розмірі на розсуд суду. Пояснила, що відповідач матеріальну допомогу дитині не надає. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, пояснив, що згоден платити мінімальний розмір аліментів та заперечував, що не надавав допомоги з 2012 року. Пояснив, що працює офіційно, інших дітей на утриманні не має, непрацездатних батьків не має. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] актовий запис 615 (а.с.4). Дані правовідносини регулюються Сімейним кодексом України. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст. 181 СК України - способи виконання батьками обов'язку утримування дітей визначаються за домовленістю ними, а в разі відсутності такої домовленості кошти (аліменти) на утримання дітей стягуються за рішенням суду, вони присуджуються у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі. Положеннями ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В силу ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи те, що нормами чинного законодавства, зокрема ст.180 СК України, визначений чіткий імперативний припис щодо обов'язку батьків утримувати їх дітей до досягнення ними повноліття, приймаючи до увагу ту обставину, що відповідач в дійсності є батьком малолітньої [PERSON], вимоги позивача про стягнення із відповідача аліментів є повністю обґрунтованими. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд приймає до уваги дійсні обставини справи, зокрема, положення ч. 2 ст. 182 СК України та обов'язок відповідача по належному утримуванню малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. За таких обставин суд вважає за доцільне стягнути із відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частки від усіх видів його доходу. У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року, із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial