Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

07 вересня 2020 року позивачка звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області із зазначеним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем знаходилася в зареєстрованому шлюбі з 01 жовтня 2005 року, на теперішній час шлюб на підставі рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 02 червня 2015 року між подружжям розірвано. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , батьком в свідоцтві про народження якого зазначений відповідач. Неповнолітній син проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини в добровільному порядку не надає. Зазначила, що окрім необхідних витрат на придбання їжі, одягу та інших потреб, дитина ще потребує значних матеріальних витрат, оскільки має вади здоров`я та має статус дитини інваліда з дитинства. Просила суд стягнути з відповідача аліменти на свою користь на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку та доходів відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивачка не з`явилася, надала заяву, в якій просила позовні вимоги задовольнити, а також просила розглядати справу в її відсутності. Не заперечувала проти винесення заочного рішення суду. Відповідач до судового засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті «Судова влада». Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 27 травня 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Докучаєвського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] народився [INFO] , про що 27 квітня 2011 року складено відповідний актовий запис № 81, в графі «батьки» зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] ( а.с. 7). Відповідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 05 жовтня 2018 року № 1413-56273 [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом із нею відповідно до аналогічної довідки від 05 жовтня 2018 року № 1413-56271 [PERSON] , мешкає, як внутрішньо переміщена особа за адресою : [ADDRESS] (а. с. 4, 5 ). Відповідно посвідчення серії [NUMBER] виданого Департаментом соціального захисту населення Маріупольської міської ради від 15 серпня 2019 року [PERSON] має статус дитини-інваліда з дитинства, опікуном якого є [PERSON] . Суд зазначає, що за змістом ст. 18 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини кожна дитина має право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. На підставі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, до того ж обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. При цьому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. При ухиленні від цього обов`язку, відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до п. 2 ч.1 та ч.2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, зважаючи на перелічені норми, суд вважає можливим задовольнити заявлені позовні вимоги, стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання спільного сина, [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст. 141 ЦПК з відповідача на користь держави також підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн,

Outcome: approved