Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

09.09.2020 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ майна подружжя шляхом стягнення грошової компенсації та просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію в сумі 143693 грн. 50 коп. в якості компенсації вартості Ѕ частини вантажного автомобіля ГАЗ-3302, д.н.з. [NUMBER] , 2006 року випуску та вантажного автомобіля ГАЗ-33021, д.н.з [NUMBER] , 2006 року випуску та судові витрати. В обґрунтування позову зазначила, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 11.11.201 року. В період шлюбу за спільні кошти подружжя придбало 03.10.2018 вантажний автомобіль ГАЗ-3302, д.н.з. [NUMBER] , 2006 року випуску та 03.10.2019 вантажний автомобіль ГАЗ-33021, д.н.з [NUMBER] , 2006 року випуску. Вищезазначені автомобілі були придбані та використовувалися в підприємницькій діяльності відповідача, оскільки він зареєстрований як фізична особа-підприємець та основним видом його діяльності є транспортні послуги з перевезення хлібобулочних виробів. І добровільному порядку відповідач не згодний на розподіл майна набутого за час шлюбу та запропонував позивачу підписати угоду у відповідності до якої він сплачує заборгованість, яка виникла у позивачки внаслідок того, що в період шлюбу позивач брала кредитні кошти, які відповідач використав для ремонту транспортних засобів, а натомість позивач повинна відмовитися від своєї частки в спільному майні. Також зазначила, що вказані транспортні засоби є майном, набутим подружжя за час шлюбу, а тому є їхньою спільною сумісною власністю, оскільки не встановлено договором або законом. Тому посилаючись на неподільність транспортних засобів, які перебувають у користуванні відповідача та останній отримує прибуток від їх використання в підприємницькій діяльності, просила суд стягнути з відповідача грошову компенсацію вартості Ѕ часини даних автомобілів. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити. Відповідач та його представник заперечували проти задоволення позову. Вважають, що позивач не надала доказів того, що вона працювала та брала участь у матеріальному забезпеченні сім`ї, а тому придбані автомобілі є особистою власністю відповідача, оскільки останній з 2014 року є фізичною-особою підприємцем та надав письмові розписки про позику грошей на придбання автомобілів. Заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні, сторони зареєстрували шлюб 11.11.2011 року. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 09.07.2020 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . 03 жовтня 2018 року було придбано вантажний автомобіль ГАЗ-3302, 2006 року випуску, д.н.з [NUMBER] , шасі [NUMBER] , свідоцтво про державну реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] від 03.10.2018 року видане ТСЦ 7441, який був зареєстрований на ім`я відповідача. 03 жовтня 2019 року було придбано вантажний автомобіль ГАЗ-33021, 2006 року випуску, д.н.з [NUMBER] , шасі [NUMBER] , свідоцтво про державну реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] від 03.10.2019 року видане ТСЦ 7441, який був зареєстрований на ім`я відповідача. Згідно з вимогами частин 1, 2 статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності не залежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до змісту частин 1, 2, 3 статті 61 Сімейного кодексу України, об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту, а також заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно висновку експерта №5076/5077/20-24 від 15.12.2020 ринкова вартість вантажного автомобіля ГАЗ-3302, 2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , шасі [NUMBER] , свідоцтво про державну реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] від 03.10.2018 року видане ТСЦ 7441, який зареєстрований на ім`я [PERSON] , станом на 09.07.2020 року, складає 65830,00 грн. та ринкова вартість вантажного автомобіля ГАЗ-33021, 2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , шасі [NUMBER] , свідоцтво про державну реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] від 03.10.2019 року видане ТСЦ 7441, який зареєстрований на ім`я [PERSON] , станом на 09.07.2020 року, складає 95530,00 грн. (а.с. 147-150). Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна,спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Не подільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (друга частина статті 71 Сімейного кодексу України) Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 статті 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина 4 статті 71 Сімейного кодексу України). Приписами частин 1 та 2 статті 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків,установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на\~\~спільне майно. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03.10.2018 у справі №127/7029/15-ц. Як вбачається з матеріалів справи, вказані у позовній заяві автомобілі були придбані у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, а тому вони є спільною сумісною власністю подружжя, в зв`язку з чим позивач має право на відшкодування відповідачем грошової компенсації вартості Ѕ частини вантажного автомобіля ГАЗ-3302, д.н.з. [NUMBER] , 2006 року випуску та вартості Ѕ частини вантажного автомобіля ГАЗ-33021, д.н.з. [NUMBER] , 2006 року випуску в розмірі 80680 грн. 00 коп. ((65830 грн. 00 коп. + 95530 грн. 00 коп.) :2). При цьому, подані відповідачем копії розписок про отримання грошей в позику на придбання автомобілів, не є належними та достовірними доказами в розумінні статей 77, 79 ЦПК України, тому не є підставою для визнання транспортних засобів придбаних в період шлюбу особистим майном відповідача. Враховуючи вище викладене, позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя шляхом стягнення грошової компенсації підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов був заявлений на загальну суму 143693 грн. 50 коп., а задоволений на 80680 грн. 00 коп., що складає 56,15% від ціни заявленого позову, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір за розгляд справи у розмірі 806 грн. 84 коп. - пропорційно задоволених позовних вимог (56,15 % від 1436 грн. 94 коп. судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви). Враховуючи, що автотоварознавча експертиза транспортних засобів була оплачена позивачем в розмірі 2615 грн. 04 коп., що підтверджується відповідною квитанцією № 0.0.1908240029.1 від 17.11.2020 року, дана сума також підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ч.1\~ст. 137 ЦПК\~України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч.8\~ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат - в даному випадку витрат на професійну правничу допомогу - є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. При цьому, суд вважає, що відповідно до ч. 4\~ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на складання позову та подання його до суду, участі в судових засідання, ознайомлення з матеріалами справи та значенням справи для сторони. Таким чином, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 5000 грн.\~ витрат на професійну правничу допомогу (2500 грн. за складання позовної заяви та подання її до суду, 1500 грн. за складання та подання клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, а також участь в її проведенні, 1000 грн. за участь в судових засіданнях).

Outcome: partial