Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

08.05.2019 року [PERSON] звернулась із зазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач послалась на те, що з 13.02.2013 року по 24.10.2016 року перебувала у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] . Позивач стверджувала, що відповідач від виконання батьківських обов`язків свідомо ухиляється, що є підставою для позбавлення його батьківських прав та стягнення аліментів. Розмір аліментів позивач визначила в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій наполягала на задоволені позову на підставі наявних в справі доказів в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся про розгляд справи в порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України (оголошення на сайті Малиновського районного суду м.Одеси). Третя особа - Служба у справах дітей Малиновської РА ОМР в судове засідання не з`явилась, повідомлена про розгляд справи належним чином, надав заяву про розгляд справи без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Дослідивши обставини справи та наявні докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За ч.2 ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В судовому засіданні встановлено, що сторони є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] . Вказані обставини підтверджується свідоцтвом про народження дитини, зареєстрованим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі ОМУЮ, серії [NUMBER] . З вересня 2017 року відповідач свідомо самоусунувся від спілкування із дитиною, матеріальну чи іншу допомогу на вихованні дитини не надає. 18.11.2019 року Орган опіки та піклування МРА ОМР дійшов висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. При цьому, органом були досліджені умови проживання дитини, її виховання та утримання виключно матір`ю [PERSON] . При таких обставинах, суд погоджується із доводами позивача про свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками по вихованню дитини (винна поведінка), коли він не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її підготовку до самостійного життя, не виявлення до неї інтересу, що передбачає застосування до [PERSON] такого крайнього заходу впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків як позбавлення батьківських прав. Встановлене судом узгоджується із Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 20.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», за п.16 якої зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, за наявності винної поведінки батьків можна розцінювати як ухилення від виховання дитини. Враховуючи обставини справи, характер поведінки відповідача, його ставлення до дитини, суд вважає вимоги позивача про позбавлення [PERSON] батьківських прав обґрунтованими, а застосування такого крайнього заходу впливу на батьків доцільним. За ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України несуть батьки або особи, які їх замінюють. За довідкою про реєстрацію місця проживання від 25.04.2019 року дитина постійно проживає із матірю в [ADDRESS] . Угоди про сплату аліментів між сторонами, укладеної відповідно до ст. 189 СК України не існує. Договору про припинення права на аліменти дитини у зв`язку з передаванням права власності на нерухоме майно відповідно до ст. 190 СК України сторони не укладали. Самостійного доходу, який би повністю забезпечив потреби дитина не має. Позбавлення батьківських прав на дитину згідно зі статтею 166 Сімейного кодексу України не тягне за собою звільнення від сплати аліментів. Зазначені обставини надають позивачу право на стягнення аліментів за рішенням суду. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. На час вирішення спору позивач утримує доньку. Доказів майнового стану відповідача позивачем в процесі розгляду справи не надано. При вирішенні спору суд враховує положення Закону України №2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», за яким мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковим мінімумом відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» є вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. При визначенні розміру аліментів суд враховує також вимоги ст. 182 Сімейного Кодексу України та Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, зокрема, сімейний стан сторін, працездатний вік кожного із батьків, розмір середньої заробітної плати в м.Одесі на час ухвалення рішення, мінімальний розмір аліментів для дитини відповідного віку, визначений законом. Визначаючи в межах позовних вимог розмір аліментів, які підлягають стягненню, суд виходить з того, що батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, та нести відповідні витрати в рівних частках, забезпечуючи їм рівень життя виходячи із мінімального прожиткового мінімуму. Враховуючи викладене, з метою забезпечення мінімально необхідного рівня життя дитини суд вважає можливим стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення [PERSON] повноліття, що становить 1109 грн. В порядку статті 141 ЦПК України судовий збір у розмір 768,40 грн. 80 коп. за вимогу щодо позбавлення батьківських прав, документально підтверджений позивачем підлягає присудженню на її користь відповідно до ст.141 ЦПК України, по вимозі про стягнення аліментів стягується з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved