Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

07 травня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Вимоги у позові позивач [PERSON] обгрунтовує тим, що 31 серпня 2017 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, у відповідності до якого він передав відповідачу в позику грошові кошти в сумі 21144,98 грн., відповідач в свою чергу зобов'язався повернути кошти до 07 вересня 2017 року, для підтвердження отримання коштів в сумі 21144,98 грн. відповідач надав розписку. Позивач посилається на те, що пунктом 3.3. Договору передбачено, що передачу коштів підтверджує підписання договору та розписка, у зазначений в договорі термін до 07 вересня 2017 року відповідач боргу не повернув. Позивач маючи намір вирішити спірне питання без звернення до судових органів 27 жовтня 2017 року направив претензію з проханням протягом семи днів з моменту її отримання повернути йому грошові кошти в сумі 21144,98 грн., після повернення коштів, позивач зобов'язувався повернути відповідачу розписку, письмової відповіді на претензію позивача відповідач не направив. Позивач вказує, що повторно, з метою спонукати відповідача сплатити борг за договором позики ним було направлено позовну заяву по вайберу, також позивач намагався неодноразово обговорити питання з відповідачем щодо повернення коштів, проте станом на 24 квітня 2018 року позику відповідач не повернув, чим порушив договір та норми цивільного законодавства, тому позивач звернувся до суду. Просить стягнути з відповідача борг за договором позики в сумі 21144,98 грн., 3% річних в сумі 361,48 грн., інфляційні за час прострочення в сумі 1395,53 грн., пеню в сумі 3065,59 грн., всього: 25967,58 грн., та стягнути судові витрати. Позивач [PERSON] до проведення судового засідання подав до суду письмову заяву, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглянути у його відсутності, позов задовольнити, не заперечує щодо заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином через судовий виклик, про причини неявки в судове засідання не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З'ясувавши обставини справи, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, а саме: копію паспорта та коду позивача (а.с.6-9), копію договору №1 позики від 31.08.2017 року укладеного між сторонами (а.с.10), копію паспорта та коду відповідача (11-13), копію розписки (а.с.14), копію претензії від 27.10.2017 року (а.с.15), копії рекомендованого повідомлення та поштових квитанцій про направлення вимоги про повернення позики (а.с.16), суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В судовому засіданні встановлено, що 31 серпня 2017 року позивач [PERSON] надав відповідачу [PERSON] у борг гроші в сумі 21144,28 грн. Відповідач зобов'язувався повернути борг до 07.09.2017 року, однак на даний час борг не повернув. На підтвердження укладення договору позики та його умов згідно із частиною другою статті 1047 Цивільного кодексу України може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. З аналізу ст. ст. 510, 545 Цивільного кодексу України та відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, розписка є борговим документом та може бути надана позикодавцем для підтвердження перед ним невиконаного зобов'язання за договором позики. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму, відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає борг за договором позики з урахуванням індексу інфляції, 3% річних, пені, із розрахунку наданого позивачем та не оспорюваного відповідачем в розмірі: 21144,98 гривень боргу за договором позики, 361,48 гривень 3% річних за період з 08.09.2017 року по 04.04.2018 року, 1395,53 гривень інфляційних втрат за час прострочення за період жовтень 2017 року - березень 2018 року, та 3065,59 гривень пені (а.с.2-4). Також відповідно до ст.141 ЦПК України до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, а саме сума сплаченого судового збору -704,80 грн., що підтверджується документально (а.с.17). Витрати позивача понесені на правничу допомогу не підтверджені документально, тому до задоволення не підлягають.

Outcome: approved