Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

09 жовтня 2014 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він працював на підприємстві відповідача з 05 жовтня 1977 року по 17 жовтня 1978 року складачем потягів залізничного цеху ІнГЗК; з 18 грудня 1980 року по 15 листопада 1982 року, та з 17 травня 1985 року по 01 березня 1988 року помічником машиніста локомотива (тепловоза) залізничного цеху ІнГЗК; з 01 березня 1988 року по 24 червня 1994 року машиністом локомотива (тепловоза) залізничного цеху ІнГЗК; з 03 квітня 2001 року по 21 червня 2001 року слюсарем з ремонту автомобілів цеху технологічного автотранспорту ІнГЗК; з 21 червня 2001 р. по 05 серпня 2013 року водієм автотранспортних засобів для вивезення гірничої маси з кар'єра цеху технологічного автотранспорту ІнГЗК. Звільнився з ПАТ «ІнГЗК» 05 серпня 2013 року за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. Працюючи у відповідача в умовах виробництва з перевищенням показників шкідливих факторів за вищевказаними професіями, які в наступному викликали у нього професійні захворювання: вібраційна хвороба першого-другого ступеня від дії загальної вібрації, синдром церебрально-периферичної ангіодистонії в поєднанні з крижовою радикулопатією; хронічне обструктивне захворювання легенів першої стадії, легенева недостатність першого ступеня; нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). Висновком медико-соціальної експертної комісії від 18 квітня 2014 року йому встановлено первинно 40% втрати професійної працездатності (25% - вібраційна хвороба, 10% - ХОЗЛ, 5% - приглухуватість). Винними в отриманні професійного захворювання він вважає відповідачів, та у зв'язку з цим просить суд стягнути з ПАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн., та з Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн. Присутній у судовому засіданні представник позивача надав пояснення по суті справи, позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ «ІнГЗК» в судове засідання не з'явився, надав до суду клопотання, в якому просить суд перенести розгляд справи на іншу дату, у зв'язку з зайнятістю представника в іншому судовому засіданні. Однак суд вважає за можливим розглянути справу без участі представника відповідача, оскільки представник відповідача неодноразово (а.с.32, 34, 42, 49) просив перенести розгляд справи на іншу дату. Так, згідно ст.157 ч.1 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більш двох місяців з дня відкриття провадження у справі, в зв'язку з чим, дії представника відповідача у вигляді систематичної неявки у судове засідання суд відносить до таких, що суперечать вимогам ст.27 ч.3 ЦПК України, та розцінює їх як зловживання стороною своїми процесуальними правами, що призводить до порушення розумних строків розгляду справи. Представник відповідача - Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі, в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. В силу ст.197 ч.2 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання представників відповідачів, зі згоди представника позивача, фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши зібранні по справі докази, давши їм оцінку, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, згідно ст.60 ч.1 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що [PERSON] працював на підприємстві відповідача з 05 жовтня 1977 року по 17 жовтня 1978 року складачем потягів залізничного цеху ІнГЗК; з 18 грудня 1980 року по 15 листопада 1982 року та з 17 травня 1985 року по 01 березня 1988 року помічником машиніста локомотива (тепловоза) залізничного цеху ІнГЗК; з 01 березня 1988 року по 24 червня 1994 року машиністом локомотива (тепловоза) залізничного цеху ІнГЗК; з 03 квітня 2001 року по 21 червня 2001 року слюсарем з ремонту автомобілів цеху технологічного автотранспорту ІнГЗК; з 21 червня 2001 року по 05 серпня 2013 року водієм автотранспортних засобів для вивезення гірничої маси з кар'єра цеху технологічного автотранспорту ІнГЗК (а.с.13-14). Звільнився позивач з ПАТ «ІнГЗК» 05 серпня 2013 року за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію (а.с.15). Згідно Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потруби у наданні медичної та соціальної допомоги [PERSON] первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності (25% - вібраційна хвороба, 10% - ХОЗЛ, 5% - туговухість) (а.с.12). [PERSON] встановлено наступні хронічні професійні захворювання: вібраційна хвороба першого-другого ступеня від дії загальної вібрації, синдром церебрально-периферичної ангіодистонії в поєднанні з поперековою крижовою радикулопатією з вираженими статико-динамічними порушенням, стійким больовим синдромом, двобічним плечолопатковим пері артрозом ПФ першого-другого ступеня, остеоартрозом ліктьових суглобів ПФ першого-другого ступеня і колінних суглобів ПФ першого-другого ступеня та дрібних суглобів кистей; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пилотоксичний бронхіт першої ступеня, емфізема легень першої ступеня), легенева недостатність першого ступеня; нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). Пунтком 16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 25 грудня 2013 року встановлено обставини за яких у [PERSON] виникли професійні захворювання, зокрема, працюючи на ПАТ «ІнГЗК», позивач виконував важку працю та підпадав під дію загальної вібрації, пилу та шуму, показники котрих перевищували нормативні (а.с.9). Відповідно до Акту… п. 17 причинами виникнення професійного захворювання є: загальна вібрація 112 дБ при нормативному значенні 107 дБ; маса вантажу, що підіймається і переміщується 45-50 кг при нормі до 30 кг; концентрація пилу з вмістом кремнію діоксину 11,2-3,7 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/ м3-4,8 мг/м3 при ГДК 4,0 мг/м3; формальдегід 0,62 при нормі 0,5 мг/м3; мінеральні масла 7, 8 при нормі 5,0 мг/м3; виробничий шум 88дБА при ГДР 80 дБА (а.с.10). Згідно ст.43 ч.4 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці. Стаття 153 КЗпП України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 13 Закону України «Про охорону праці», яка регулює управління охороною праці та обов'язок роботодавця, встановлює, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08 жовтня 2008 року встановлено, що обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач щоденно змушений переносити хронічні фізичні страждання: постійно непокоїть важкість та біль у грудях, сухий кашель, головний біль, виникає запаморочення, зниження слуху, шум у вухах, підвищена втома та загальна слабкість. Позивач не має змоги виконувати прості побутові справи через больові відчуття в спині та поясниці. Через часті приступи кашлю не має можливості спати, відпочивати, через це відчуває постійний дискомфорт. Почуває себе виснаженим, знаходиться в постійному нервовому стані. Задля підтримання хоча б задовільного стану здоров'я, позивач витрачає купу грошей на медикаменти. Це ставить його в скрутне матеріальне становище. Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 статті 1167 ЦК України установлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з частиною 1 статті 1168 ЦК моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Вищенаведені обставини справи та правові положення, на думку суду, свідчать про доведення факту спричинення позивачеві відповідачем ПАТ «ІнГЗК» моральної шкоди унаслідок ушкодження його здоров'я при виконанні трудових обов'язків, що потягло за собою трудове каліцтво та професійне захворювання, а отже, про право позивача на її відшкодування. Факт спричинення позивачеві моральної шкоди знаходить своє пояснення у вищевказаних положеннях Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року у справі №1-9/2004. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом враховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, стан його здоров'я, тяжкість трудового каліцтва та професійного захворювання, настання у зв'язку з цим негативних змін у його житті, необхідність лікування, втрату у зв'язку з цим життєвих зв'язків, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок трудового каліцтва та профзахворювання. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». З огляду на вищевикладену суд вважає за необхідним в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 100000,00 грн. з ПАТ «ІнГЗК» задовольнити, а в частині стягнення моральної шкоди з ВВД ФСС відмовити в повному обсязі виходячи із того, що діючим законодавством не передбачено на теперішній час відшкодування моральної шкоди цим державним органом. Позивачем не доведений також факт невиконання цим відповідачем своїх обов'язків, передбачених ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату професійної працездатності» та наявність причинно-наслідкового зв'язку між таким невиконанням та заподіянням моральної шкоди позивачеві. Таким чином, в частині позовних вимог до Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі, суд приходить до висновку про їх безпідставність, тому відмовляє в їх задоволенні в повному обсязі. Згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ст.88 ч.3 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного, та

Outcome: partial