Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-12 00:00:00

10.04.2018 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням в житловому будинку державного житлового фонду, посилаючись на те що житловий будинок № [ADDRESS] перебуває на балансовому обліку КП Фастівської міської ради «Фастівська ЖЕК». З 1999 року наймачем квартири № 4 даного будинку була її мати [PERSON] [INFO] року мати померла. На день смерті і по теперішній час в даній квартирі проживає вона одна але зареєстровані і не проживають члени сімї її сестри, відповідачі по справі. Витрат по утриманню вказаної квартири відповідачі не здійснюють, а реєстрація осіб, які не проживають за вказаною адресою є перешкодою позивачу в оформленні субсидії. Будь-якої домовленості про збереження за відповідачами житлової площі за період їх не проживання не існує. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04.05.2018 року відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24.05.2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала та просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. В судове засідання відповідачі повторно не з'явилися, повідомлялися належним чином про час і місце розгляду справи, шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Фастівського міськрайонного суду Київської області, причини неявки суду не відомі, заяв про розгляд справи в їх відсутність до суду не надходило. У встановлений строк від відповідачів відзиву на позовну заяву до суду не надійшло. Згідно з частиною 1 статті 178 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. В судовому засіданні представник третьої особи проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Зі згоди позивача, суд, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, судом встановлено, що за договором найму житлового приміщення у будинках місцевих Рад депутатів трудящих, державних підприємств і установ, кооперативних і громадських організацій України Української РСР, наймачами квартири № 2, яка змінена на квартиру [ADDRESS] стали [PERSON] та [PERSON], який помер [INFO] року. [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого Фастівським міськрайонним відділом державної РАЦС ГТУЮ у Київській області від 15.12.2017 року. Відповідно до довідки Фастівської міської ради «Фастівська ЖЕК» від 19.06.2018 року № 01-18/292 будинок по вулиці Заводській, 6 знаходиться у власності територіальної громади міста Фастова та перебуває на балансі Комунального підприємства Фастівської міської ради «Фастівська ЖЕК». 04.01.2018 року між КП «Фастівська ЖЕК» та [PERSON] укладено типовий договір найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду від 04.01.2018 року № 5969, відповідно до якого наймачем квартири [ADDRESS] стала позивач. Як вбачається з довідки КП Фастівської міської ради «Фастівська ЖЕК» № 0Р527 від 30.03.2018 року, в будинку [ADDRESS] зареєстрована і проживає [PERSON], позивач по справі та відповідачі. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сімю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно актів обстеження проживаючих за адресою: [ADDRESS] від 19.12.2002 року, 05.04.2016 року, 02.10.2017 року, 03.01.2018 року, встановлено, що в даному будинку проживає одна позивач [PERSON], відповідач [PERSON] не проживає з 1993 року по теперішній час, відповідачі [PERSON] та [PERSON] з 1997 року по теперішній час, їх речей в будинку не виявлено. Статтею 64 ЖК України передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Правові позиції Європейського Суду з прав людини Пункт 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла, що охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобовязання вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав. При цьому такий загальний захист поширюється як на власника житла, так і на наймача. Статтею 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. За змістом ст.71, 72 ЖК України наймач або члени його сім'ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилою площею, зокрема, коли вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, згідно із ст. 72 ЖК України, провадиться в судовому порядку. Згідно пояснень позивача, відповідачі по справі, за адресою реєстрації не проживають більше шести років. Всі витрати, пов'язані з утриманням та обслуговуванням будинку, сплатою комунальних платежів і податків здійснюються тільки нею. Також, факт не проживання відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] в буд. [ADDRESS] підтвердили своїми поясненнями представник Третьої особи та допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих п.10 Постанови «Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 року, у справах щодо визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Небажання відповідачів надавати докази, давало суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню..

Outcome: approved