Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

08.05.2015 року [PERSON] звернувся із позовною заявою до Дарницького районного суду м. Києва, якою просив: розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON]. Позивач у судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, просив задовольнити позовні вимоги, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, у зв'язку з чим на підставі п.4 ст.169 ЦПК України, суд ухвалив справу розглянути у її відсутність на підставі наявних у ній матеріалів та доказів. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У судовому засіданні від 04.06.2015 р. позивач пояснив, що 05.05.1990 р. між ним та відповідачкою був зареєстрований шлюб. Практично відразу після реєстрації шлюбу в тому ж році шлюбні відносини між ними припинились. Додав, що із позовом про розірвання шлюбу звернувся тільки тепер, оскільки він перебуває на обліку в Центрі обліку бездомних громадян та не має можливості у зв'язку з цим отримувати грошову допомогу, оскільки фактично перебуває у зареєстрованому шлюбу з відповідачкою, яка по закону повинна його утримувати. На цей час він ніде не працює, жодних доходів не отримує. Права на отримання пенсії позивач також не має у зв'язку із недостатнім страховим стажем згідно до довідки УПФУ в Дніпровському районі м. Києва, наданої позивачем у судовому засіданні. Через це, він був вимушений звернутись із позовом про розірвання шлюбу, оскільки факт реєстрації шлюбу заважає йому отримувати соціальну допомогу, та через те, що фактичні шлюбні відносини між сторонами були припинені 25 років назад. Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 05 травня 1990 року відділом ЗАГС Дніпровського району м. Києва (актовий запис №421). Від шлюбу подружжя спільних дітей не має. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє суду зробити висновок про те, що примирення сторін не можливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, тому шлюб між подружжям необхідно розірвати.

Outcome: approved