Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

09.09.2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , Зайцівської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Друга Синельниківська державна нотаріальна контора, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю на ѕ частини житлового будинку, господарських будівель та споруд, яку обґрунтовує тим, що [INFO] померла її бабуся [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 03 квітня 1989 року, виданого виконавчим комітетом Кислянської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області. На день смерті бабуся [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] . Після її смерті відкрилася спадщина за заповітом від 29 січня 1989 року, яке вона заповіла: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах. [INFO] помер батько позивачки - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 02.07.1993 року виданого виконавчим комітетом Кислянської сільської ради Синельниківського району, Дніпропетровської області. Позивачка зазначила, що 26.02.1999 року її дядько [PERSON] відмовився від належної частки спадкового майна залишеного його матір`ю [PERSON] на користь її матері [PERSON] (відмова засвідчена секретарем Булахівської сільської ради Павлоградського району, Дніпропетровської області). 04.03.1999 року дядько позивачки - [PERSON] також відмовився від належної частки спадкового майна залишеного його матір`ю [PERSON] , на користь її матері [PERSON] (відмова засвідчена секретарем Кислянської сільської ради). На даний час, дядько [PERSON] помер, а [PERSON] від спадщини не відмовилася, але належним чином її юридично та документально не оформила. Згідно Державного акту на право приватної власності на землю та довідки виданою Зайцівською сільською радою від 13.05.2018 року № 149, земельна ділянка розташована за адресою: [ADDRESS] , належить матері позивачки [PERSON] . В свою чергу мати позивачки [PERSON] від належної їй частки спадкового майна, а також майна від якого на її користь відмовилися [PERSON] та [PERSON] - відмовилася на її користь. Позивач звернулася до Другої Синельниківської державної нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] свого батька [PERSON] , який постійно мешкав за адресою: [ADDRESS] . Однак нотаріусом останній відмовлено, та рекомендовано звернутись до суду. Як зазначив позивач, вона фактично володіє спірним житловим будинком, сплачує комунальні послуги та робить у ньому поточні та капітальні ремонти. Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Зайцівської сільської ради, [PERSON] з дати свого народження і по теперішній час проживає у зазначеному будинку за адресою: [ADDRESS] , що значно більше десяти років передбачених законодавством для настання права власності за набувальною давністю. На даний час зазначений об`єкт нерухомості немає власника, але згідно технічного паспорту виданого Товариством з обмеженою відповідальністю « Центр землеустрою та технічної інвентаризації», від 12.03.2019 року, житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , заінвентаризовано за нею - [PERSON] . Враховуючи вищевикладені обставини просить суд, визнати за нею, [PERSON] , [INFO] , право власності за набувальною давністю на 3/4 житлового будинку, господарських будівель та споруд, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Позивач до суду не з`явилася, але подала суду заяву, якою просить розглядати справу у її відсутність, позов підтримала, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду не з`явилася, подала суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутність , проти позову не заперечувала. Відповідач в особі Зайцівської сільської ради попередньо надала суду заву про розгляд справи без їх участі, рішення прийняти відповідно до чинного законодавства. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору в особі [PERSON] , державного нотаріуса Другої синельниківської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явилися, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного. Після смерті [INFO] [PERSON] , яка проживала за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 26) - відкрилася спадщина на належне їй майно. На підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок ( домоволодіння) від 07 червня 1989 року [PERSON] належав житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 18). Згідно складено заповіту від 29 січня 1989 року - [PERSON] все належне їй майно заповіла [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах. Позивач зазначила, що [PERSON] її батько [INFO] помер ( свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 12.10.2016 року), [PERSON] спадщину належним чином не оформила, а [PERSON] та [PERSON] від своїх часток відмовились на користь [PERSON] (мати позивача), що підтверджується відповідними заявами спадкоємців про відмову від частки спадкового майна та свідоцтвом про смерть [PERSON] ( а.с. 12, 14,15). В матеріалах справи міститься заява [PERSON] від 21.03.2017 року, з якою остання звернулась до Другої синельниківської державної нотаріальної контори і відповідно до якої остання від належної їй частки спадкового майна відмовилась на користь своєї доньки - позивача у даній справі [PERSON] . На підтвердження того, що позивач є донькою померлого [PERSON] , нею надано суду копію свідоцтва про народження [PERSON] [INFO] , серії [NUMBER] виданого 15.02.2006 року відповідно до якого, батьками останньої зазначені [PERSON] та [PERSON] ( а.с.8). Зміна прізвища позивача з [PERSON] на [PERSON] , а в подальшому на [PERSON] , відбулась на підставі двох зареєстрованих шлюбів позивача, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб від 02 липня 1994 року (даний шлюб розірвано) та копія свідоцтва про шлюб від 19 серпня 2016 року, які містяться в матеріалах справи ( а.с. 9 , 10). Згідно Державного акту на право приватної власності на землю та довідки виданою Зайцівською сільською радою від 13.05.2018 року № 149, земельна ділянка, що розташована за адресою: [ADDRESS] , належить матері позивачки [PERSON] ( а.с. 17). З довідки виданої КП «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 4 від 02.01.2018 року та довідки № 263 від 11.12.2020 року вбачається, що житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, яке видане 07.06.1989р. виконавчим комітетом Синельниківської міської ради народних депутатів, про що зроблено запис в реєстрову книгу БТІ № 1 за реєстровим № 68 станом на 07.06.1989р. Нерухоме майно розташоване за адресою: [ADDRESS] в БТІ не зареєстровано, право власності також не зареєстровано ( а.с. 135, 150). Відповідно до довідки виданої виконкомом Зайцівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області в 1995 році відбулася приватизація земельних ділянок та впорядкування номерів. Земельні ділянки, розташовані за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] , об`єднані в одну, якій присвоєна юридична та поштова адреса: [ADDRESS] , власником якої відповідно до державного акту серії ДП СВ № 003105 вид. 14.11.1995 року зазначено [PERSON] ( а.с. 27). Відповідно до рішення виконавчого комітету Кислянської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області № 9 від 05.03.2001 року - [PERSON] надано дозвіл на забудову Індивідуального житлового будинку за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 117). На підтвердження, того що позивач [PERSON] , [INFO] проживала від народження та по теперішній час зі своє сім`єю за адресою: [ADDRESS] , останньою надано суду довідку № 562 від 26.07.2019 року виданою виконавчим комітетом Зайцівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області (а.с. 28). Позивач [PERSON] звернулася доДругої Синельниківської державної нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті свого батька [PERSON] , який постійно мешкав за адресою: [ADDRESS] ., однак постановою нотаріуса від 25.07.2019 року позивачу у вчинені нотаріальних дій відмовлено в зв`язку з тим, що є інші спадкоємці ( а.с.29). Також матеріали справи містять копію свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15 жовтня 2019 року, відповідно до якого [PERSON] є спадкоємцем на підставі заповіту після померлої [PERSON] . Спадщина на яку видано свідоцтво, складається з житлового будинку [ADDRESS] ( а.с.60). Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. З аналізу вказаної норми можна зробити висновок, що набувальна давність - це спосіб набуття права власності на нерухомість, який не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а виникає із сукупності певних обставин, а саме: майно може бути об`єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Позивачем у справах про набуття права власності за набувальною давністю є володілець чужого майна. В Постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року зроблені наступні висновки: 42. Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. 43. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). 44. Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. 45. Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним. 46. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. 47. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. 49. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. 50. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. 51. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. 52. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. 53. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. 54. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Згідно з положеннями ст.ст. 335, 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуте на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. З наведеного можна зробити висновок, що встановлюючи, чи є володіння добросовісним, насамперед слід встановити, що володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю, тобто обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Одночасно з цим право власності за набувальною давністю можна визнати лише за особою, яка фактично не є законним володільцем такого майна, тобто особа, яка володіє майном по волі власника і завжди знає хто є власником майна, не може вимагати визнання за нею права власності за давністю володіння. Крім того, застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння, а сторона посилається на строк набувальної давності, - то така сторона обрала невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли. Наведене свідчить про те, що для визнання права власності за набувальною давністю необхідно одночасно наявність, з одного боку, добросовісності володіння (коли особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності), з іншого - відсутність у володільця титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. Оскільки зі змісту позовної заяви, заявлених позовних вимог вбачається, що позивачу відомо, що є інші спадкоємці на спірне майно, і як на підставу своїх вимог позивач посилається на те, що вони відмовились від його прийняття, однак наявність свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15 жовтня 2019 року виданого на ім`я [PERSON] спростовує даний факт - таке виключає можливість визнання за позивачем права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Також, суд звертає увагу на те, що позивачка просить визнати право власності на домоволодіння [ADDRESS] . Разом з тим, [PERSON] була власником домоволодіння [ADDRESS] . В той же час, згідно досліджених судом документів- право власності домоволодіння [ADDRESS] ні за ким не за інвентаризовано та не зареєстровано ( а.с.139,140-141). Отже, заявлені позивачкою правові підстави- не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Згідно до правових висновків ВП ВС від 14 травня 2019 року: 66. Умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 Цивільного кодексу України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. 67. За змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. На думку суду, підстав для визнання за [PERSON] права власності на спірне домоволодіння за набувальною давністю не має, оскільки, добросовісність на зазначений нею як початковий момент заволодіння вищезазначеним будинком була відсутня, оскільки вона знала, що існують інші спадкоємці на спірний житловий будинок. Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач не надала суду доказів на підтвердження позовних вимог, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Згідно ст. 141 ЦПК України не підлягають й стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати, оскільки у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed