overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

09.02.2015 року до Петриківського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою звернувся [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу між ними, який зареєстровано 15.10.2011 року виконавчим комітетом Лобойківської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області, актовий запис № 06. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Через непорозуміння та різні погляди на життя сімейно-шлюбні відносини стосунки між подружжям не склалися. Позивач переконаний, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе та суперечить його інтересам. Позивач [PERSON] в судове засідання надав заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив розглядати справу у його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання надала заяву, у якій позов визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує, на примирення з позивачем не згодна, оскільки від'їжджає за межі країни, просить розглядати справу у її відсутності. Після розірвання шлюбу бажає залишити шлюбне прізвище «[PERSON]». Оглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. При розгляді справи судом були встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини: Згідно з копією свідоцтва про укладення шлюбу, актовий запис № 06 від 15 жовтня 2011 року, складений виконавчим комітетом Лобойківської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області, [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON]. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу «[PERSON]» (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, актовий запис № 206 від 16 вересня 2013 року, складений Відділом державної реєстрації актів Цивільного стану реєстраційної служби Петриківського районного управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 4). Матеріалами справи встановлено, що шлюб на час розгляду справи фактично перестав існувати. Головною причиною розпаду сім'ї є непорозуміння та різні погляди на життя. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги, що розірвання шлюбу є дійсною волею подружжя, фактичні шлюбні відносини між ними припинені, на день розгляду справи примирення між ними не відбулося, суд вважає, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] необхідно розірвати. Відповідно до ч. 8 ст. 235 СК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Відповідач [PERSON] виявила бажання залишити шлюбне прізвище «[PERSON]». На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

09.02.2015 року до суду заявлено позов, у якому позивачка просить розірвати їх з відповідачем шлюб через відсутність любові, поваги, взаєморозуміння, взаємопідтримки, взаємодопомоги, спільних життєвих інтересів, протягом останнього часу з відповідачем подружніх стосунків не підтримує, неповнолітня дитина проживатиме з позивачкою, майнового спору між ними немає. Позивачка письмово просила розглянути справу без її участі, позов задовольнити, після розірвання шлюбу вибрала прізвище Щаслива (а.с.17). Відповідач в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про перенесення розгляду справи не заявляв. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Відповідно до положень ч. 2 ст. 158, ч. 2 ст. 197 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності; у разі неявки осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи проводиться без фіксування судового засідання технічним засобом. З урахуванням позицій учасників розгляду справи та досліджених доказів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Доведено, що любов, повага, взаєморозуміння, взаємопідтримка, взаємодопомога, спільні життєві інтереси між сторонами відсутні, не проживають спільно протягом останнього часу, миритися не бажають, що унеможливлює спільне життя подружжя та збереження шлюбу. Вказані правовідносини регламентуються ч. 2 ст. 112, ч. 1 ст. 113 Сімейного кодексу України, відповідно до яких суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення; особа яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки між сторонами відсутні любов, повага, взаєморозуміння, взаємопідтримка, взаємодопомога, спільні життєві інтереси, спільно не проживають протягом останнього часу, суд визнає, що сімя сторін розпалася остаточно, а тому їх шлюб необхідно розірвати, як такий, що суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

09.02.2015 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вони перебувають з 17.09.2010 року.(а.с.1-2) Свою вимогу мотивує тим, що з відповідачем спільне життя не склалося по причині різних поглядів на життя, що призвело до втрати поваги один до одного, а тому з січня 2015 року шлюбно-сімейні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть, мають окремі бюджети. В судове засідання сторони не з'явилися. Від позивачки надійшла заява, в якій вона позов підтримала, справу просить розглянути без її участі та не заперечує про постановлення заочного рішення, а судові витрати просить покласти на неї.(а.с.22) Відповідач також надав заяву, в якій позов визнав, справу просить розглянути без його участі.(а.с.23) Ознайомившись із заявами, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

09.02.2015 року, до суду надійшла позовна заява ПАТ КБ «Приватбанк» (далі-Банк) до [PERSON] про стягнення коштів в сумі 14 920,21 грн., з яких: - 4 916,92 грн. - заборгованість по кредиту; - 6 966,61 грн. - проценти за користування кредитом в період з 01.09.2011 року по 31.12.2014 року; -1 850,00 грн. - комісійна винагорода за обслуговування кредитної картки в період з 05.01.2013 року по 31.12.2014 року; - 500,00 грн. - фіксована сума штрафу; - 686,68 грн. - штраф у вигляді 5% від суми позову. Свої вимоги мотивує тим, що згідно з Договором №Б/Н від 01.08.2011 року, Умов і правил надання банківських послуг та розрахунку заборгованості, Банк надав [PERSON] кредит в сумі 5 000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку та передбачено щомісячну сплату суми кредиту та процентів за користування коштами, комісійна винагорода за обслуговування кредитної картки, фіксована сума штрафу та штраф в розмірі 5% від суми позову за неналежне виконання умов Договору. Умови Договору відповідач належним чином не виконує, а тому Банк вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. В судове засідання сторони не з»явилися. Від представника позивача - Куценко І.А. надійшла заява про розгляд справи без її участі, при цьому позов вона підтримала, проти постановлення заочного рішення не заперечує (а.с.79) Заява про поважність причин неявки відповідача в судове засідання, до суду не надходила. Відповідач також не з»явився в попередні судові засідання, призначені на 22.04.2015 року, на 18.06.2015 року, причин неявки не повідомив. Ознайомившись із заявою, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

09.02.2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1931р.н., яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 08.02.2015р. о 15 год. 22 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор та адвокат не заперечували проти задоволення заяви, заінтересована особа проти заяви не заперечувала. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 08.02.2015р. о 15 год. 22 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Локатош лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора вказує маячні ідеї збитку, пограбування в адресу рідних та абстрактних осіб. Пам'ять знижена на поточні дії. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - судинна деменція з маячнею. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

09.02.2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1941р.н., яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 08.02.2015р. о 12 год. 18 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор та адвокат не заперечували проти задоволення заяви, заінтересована особа проти заяви не заперечувала. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 08.02.2015 р. о 12 год. 18 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Локотош лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора дезорієнтована у навколишньому. Відповідає не завжди по суті, після пауз. Пам'ять, інтелект знижені. Себе обслуговує елементарно. Імпульсивна. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - судинна деменція. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

09.02.2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1948р.н., яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 06.02.2015р. о 13 год. 48 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор та адвокат не заперечували проти задоволення заяви, заінтересована особа проти заяви не заперечувала. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 06.02.2015р. о 13 год. 48 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Живодер лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора контакту доступна, багатомовна. До чогось прислуховується, сама з собою розмовляє. Виказує маячні ідеї переслідування, фізичної дії на адресу оточуючих. При спробі корекції афектується. Психічно хворою себе не вважає. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія, параноїдна форма, галюцінаторно-параноїдний синдром, поточний процес. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

09.02.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом. Вказав, що з 16 серпня 2008 року перебуває з відповідачкою [PERSON] в зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Подружнє життя виявилося невдалим через несумісність характерів, втрату взаєморозуміння та почуття один до одного. З цих причин шлюбні відносини припинено з листопада 2014 року, спільне господарство не ведеться. Збереження шлюбу за викладених обставин він вважає неможливим. Спору з приводу визначення місця проживання дитини та про розподіл майна немає. Посилаючись на викладене, позивач прохав розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON]. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. В заяві, адресованій суду, прохав розглянути справу за його відсутності, вказав, що позов підтримує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася. Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. В заяві до суду прохала розглянути справу за її відсутності, вказала, що позов визнає. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що має істотне значення. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб у Кринківській сільській раді Глобинського району Полтавської області 16.08.2008 року, актовий запис № 07. Від шлюбу мають спільну доньку - [PERSON], [INFO]. Шлюбно-сімейні стосунки не підтримують з листопада 2014 року через втрату взаєморозуміння та почуття один одного, виникнення непримиренних протиріч. Спільного господарства не ведуть , проживають за різними адресами. Клопотання про надання терміну для примирення ні від дружини, ні від чоловіка не надходило. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що шлюб існує формально, а подальше його збереження суперечитиме інтересам кожного з подружжя та їх дитини. Шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

09.02.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що він з відповідачкою [PERSON] перебуває в шлюбі з 24.10.2008 року. Від шлюбу сторони дітей не мають. Причиною розпаду їхньої сім'ї є те, що з відповідачкою вони не зійшлися характерами. Між ними часто виникають суперечки, які призводять до постійних конфліктів. Вони не раз намагалися примиритись, але все марно адже все до одного і того ж повертається. Наразі він дійшов висновку, що в такому становищі їхня сім'я в подальшому не може існувати, оскільки між ними виникло стійке неприязне відношення один до другого, що супроводжується недовірою та небажанням спільного проживання, та вважає що спільне проживання з відповідачем є неможливим. Фактичні шлюбні відносини між ними припинено і шлюб носить суто формальний характер. Вважає, що їхня сім'я розпалась остаточно та відновити її неможливо. Ухвалою суду від 20.02.2015 року у звязку з проханням відповідачки судом надано сторонам строк в три місяці для примирення. В судовому засіданні позивач позов підтримав, посилаючись на обставини, що викладені в позовній заяві, зазначивши при цьому, що вони з відповідачкою не примирились, а тому просив суд розірвати укладений між ними шлюб. Відповідач на призначене судове засідання не зявилася, про час і місце його проведення була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. З наведених у позовній заяві обставин та доданих документів судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції 24.10.2008 року за актовим записом № 1928. Від шлюбу сторони дітей не мають. Фактичні шлюбні відносини між ними припинено, вони не ведуть спільне господарство, проживають окремо. Позивач вважає, що їхня сім'я розпалась остаточно та відновити її неможливо. Частиною 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість та може мати наслідки, встановлені законом (ч. 4 ст. 56 СК України). Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин суд дійшов висновку, що збереження сімї неможливе, реєстрація шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню шляхом розірвання шлюбу. На підставі ст. ст. 55 - 56, 104 - 105, 110, 112 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

09.02.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Новомихайлівської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, вказуючи на те, що [INFO] помер його батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки сільськогосподарського призначення розміром 5, 04 га, яка розташована на території Новомихайлівської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області, право власності посвідчено державним актом серії ІІ-ХС № 033415. Він є спадкоємцем за законом, інших осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині немає. Позивач вказує, що пропустив строк звернення до нотаріальної контори для прийняття спадщини з причини своєї юридичної необізнаності. Вважав що прийняв спадщину, так як фактично земельна ділянка була у користуванні позивача, протягом всіх цих років він постійно отримував орендну плату за договором оренди землі, який уклав його батько [PERSON] за життя Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням слухати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням слухати справу у його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дані відносини відносяться до цивільних правовідносин і регулюються нормами цивільного законодавства: ст.ст. 1220, 1258, 1261, 1270, 1272 ЦК України, п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до яких за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини - юридична необізнаність. Суд вважає причину пропуску строку поважною відповідно до ст. 1272 ЦК України, таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню і є підстави для визначення позивачеві додаткового строку, достатнього для подання ним заяви про прийняття спадщини. На підставі викладеного, ст. 1220, 1258, 1261, 1270, 1272 ЦК України, п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» і

Outcome: approved