Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

09 грудня 2020 року [PERSON] звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом, уточнивши який, просила суд : зобов`язати Державне підприєм-ство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (далі по тексту - ДПМА «Бориспіль») поновити строк дії та припинити блокування особистої перепустки позивача до контрольованої зони ДПМА «Бориспіль»; стягнути солідарно з відповідачів на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 300 000 грн. 00 коп. та судові витрати. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що [PERSON] з 2000 року по даний час працює у Державному авіаційному підприємстві «Україна» (далі по тексту - ДАП «Україна») на посаді бортпровідника. 08 листопада 2018 року позивач, виконуючи службові обов`язки, прилетіла до м. Гельсінки Фінляндської Республіки. В магазині стався інцидент, за наслідком якого [PERSON] сплатила штраф. Про цей інцидент дізналось керівництво роботодавця і з метою встановлення обставин право-порушення наказом від 27 листопада 2018 року було створено комісію з службового розслідування. Внаслідок проведеного розслідування ДАП «Україна» 27 грудня 2018 року винесло наказ № 258, яким позивачу оголошено догану та позбавлено належних премій і виплат. Згодом, на основі протоколу засідання аеропортного комітету з безпеки ДПМА «Бориспіль» від 22 грудня 2018 року, [PERSON] заблоковано особисту перепустку до контрольованих зон, на підставі ч. 3 ст. 53 Закону України «Про Державну програму авіаційної безпеки цивільної авіації». Однак, позивач не притягалася до кримінальної відповідальності, а тому вважає дії ДПМА «Бориспіль» незаконними. Через блокування особистої перепустки [PERSON] не мала змоги відвідувати тренажери для сезонної підготовки бортпровідників. Наведене зумовило її недопущен-ня до польотів та виконання прямих службових обов`язків. На чисельні звернення до відповідачів з проханням розблокувати особисту перепустку, позивач не отримала бажаного результату та для захисту власних прав була змушена звертатись до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 10 грудня 2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. 01 лютого 2021 року ДПМА «Бориспіль» подав до суду відзив, яким просив відмовити у задоволенні позову виходячи з наступного. Приписами п. 53 Державної програми авіаційної безпеки цивільної авіації визначено, що з урахуванням важливості недопущення скоєння акту незаконного втручання однією з підстав відмови у видачі або зміні перепустки, зокрема, може бути факт участі особи у скоєнні кримінального правопорушення, наявність судимості. Так, за повідомленням генерального директора з авіаційної безпеки ДАП «Україна» на розгляд комітету з авіаційної безпеки ДПМА «Бориспіль» було винесено питання щодо блокування особистої перепустки позивача з підстав накладення на неї 08 листопада 2018 року на території м. Гельсінки Фінляндської Республіки штрафу за ст. 3 розділу 28 КК Фінляндії (дрібна крадіжка) у справі за № 5560R/58978/18. Відтак представник відповідача вважає дії, щодо блокування перепустки позивача адекватними та такими, що відповідають меті - забезпечення належного рівня авіаційної безпеки. У відзиві також зазначено, що оформлення перепусток працівникам ДАП «Україна» здійснюється на підставі укладеного договору з ДПМА «Бориспіль». [PERSON] взагалі не є стороною даного договору. Крім того, відповідачем ДПМА «Бориспіль» не порушено її трудових прав, оскільки позивач не є працівником аеропорта, а лише на підставі особистої перепустки, оформленої за поданням ДАП «Україна», перебувала у контрольованих зонах аеропорту. В свою чергу, блокування особистої перепустки позивача не перешкоджає здійсненню нею професійної діяльності, оскільки відповідно ст. 62 вищевказаної Програми члени екіпажу, які не мають постійної перепустки в аеропорт, в якому перебуває їх повітряне судно, прямують до нього після пред`явлення завдання на політ, генеральної декларації, документів, що посвідчують особу, та свідоцтва авіаційного персоналу, обов`язкового проходження контролю на безпеку та у супроводі уповноваженої особи аеропорта або суб`єкта наземного обслуговування. Сама ж перепустка № [NUMBER] , яку заблоковано позивачу на підставі рішення аеропортного комітету з безпеки та списано 01 січня 2019 року, була видана з терміном дії до 30 травня 2020 року. Тобто, термін дії перепустки сплив, а тому це виключає можливість вчинення будь-яких дій щодо неї. Більш того Положенням Про перепустки ДПМА «Бориспіль» взагалі не передбачено можливості поновлення строку дії перепустки. У разі закінчення строку дії особистої перепустки ДАП «Україна», у разі наявності такого бажання, має подати на комітет аеропорта лист - заявку з відповідним пакетом документів для оформлення нової перепустки. За наслідком чого проводиться спеціальна перевірка, в тому числі правоохоронними органами, які можуть стати підставою для видачі особистої перепустки до контрольованих зон або відмови у їх видачі. В будь - якому випадку, незалежно від отримання від ДАП «Україна» такої заявки, аеропорт на власний розсуд вирішує питання щодо можливості надання певній особі доступу до контрольованих зон. В частині позовних вимог щодо солідарного відшкодування відповідачами моральної шкоди в розмірі 300 000 грн. просив також відмовити, з підстав недоведенності заподіяння такої шкоди, необгрунтованості заявленого розміру та відсутності будь - яких обов`язків, в тому числі трудових, перед [PERSON] зі сторони аеропорта. 10 лютого 2021 року ДАП «Україна» подало відзив до суду, яким позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні зважаючи на те, що відповідно п. 3 розділу VІІ «Перевірка анкетних даних» Правил охорони повітряних суден та інших важливих об`єктів цивільної авіації, забезпечення контролю доступу до них, рішення про відмову у видачі перепустки приймається керівником аеропорту або аеродрому за погодженням з представниками правоохоронних органів - членами аеропортного комітету з авіаційної безпеки, які можуть бути оскаржені у встановленому законом порядку. Тобто право видавати особисту перепустку чи блокувати її дію віднесено виключно до компетенції ДПМА «Бориспіль». Крім того, позивач не скористалась своїм правом та не оскаржила рішення комітету з авіаційної безпеки про блокування її особистої перепустки, хоча мала таке право. Відповідач також зазначив, що ДАП «Україна» є експлуатантом, який базується на території ДПМА «Бориспіль», а також є суб`єктом авіаційної діяльності, що працює у контрольованій зоні аеропорта. Згідно ст. 32 Закону України «Про Державну програму авіаційної безпеки цивільної авіації» керівник будь - якого суб`єкта авіаційної діяльності, що працює у контрольованій зоні відповідного аеропорта, має право вимагати внесення на розгляд аеропортного комітету питань авіаційної безпеки, які доцільно розглянути на його засіданні. На підставі листа Посольства України у Фінляндській Республіці від 03 грудня 2018 року виявлено вчинення позивачем на території м. Гельсінки Фінляндської Республіки кримінального правопорушення, яке кваліфікується як дрібна крадіжка, у справі за № 5560R/58978/18 на позивача було покладено штраф, який [PERSON] сплатила, тобто визнала свою вину у скоєному злочині. З метою перевірки даних обставин у ДАП «Україна» було утворено комісію з проведення службового розслідування, за наслідком якого 22 грудня 2018 року винесено наказ № 258 про застосування до [PERSON] дисциплінарного стягнення у виді догани з позбавленням премій та матеріальних виплат. Даний наказ позивачем не оскаржено у встановленому законом порядку, а тому її твердження про необгрунтовані твердження щодо підстав застосування такого стягнення і його наслідків, є безпідставними. Дані обставини, в силу вимог ст. 32 Закону України «Про Державну програму авіаційної безпеки цивільної авіації», були доведені ДПМА «Бориспіль» на засіданні авіаційного комітету з безпеки. Наведене і стало підставою для прийняття аеропортом рішення про блокування особистої перепустки позивача та обмеження її доступу до контрольованих зон ДПМА «Бориспіль». У відзиві зазначено також, що доводи [PERSON] щодо заподіяння їй моральної шкоди внаслідок безпідставних притягнення до дисциплінарної відповідальності, блокування особистої перепустки та вчинення утисків її трудових прав, на думку відповідача, є безпідставними. Так, в діях ДАП «Україна» немає дій, які свідчать про наявність вини у заподіянні моральної шкоди. Крім того, 20 грудня 2020 року Державною службою України з питань праці Головного управління держпраці у Київській області складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи, яка використовує найману працю за № КВ 2081/72/АВ, яким не виявлено будь - яких порушень трудового законодавства по відношенню до позивача. За наслідком направлених відповідачами до суду відзивів, позивач подала відповіді на відзиви, а відповідачі заперечення на них, якими залишились на власних позиціях та просили вирішити справу по суті з урахуванням доводів, наведених у них. В судовому засіданні [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх. Повідомила суду, що про наказ, яким щодо неї застосовано дисциплінарне стягнення була обізнана, але правом на його оскарження не скористалась. Про блокування особистої перепустки дізналась 22 грудня 2018 року, однак рішення, на підставі якого її заблоковано ДПМА «Бориспіль», не оскаржувала. Протягом періоду з грудня 2018 року по день подачі позову до суду (09 грудня 2020 року) позивач неодноразово зверталась у письмовій формі до відповідачів з проханням розблокувати її особисту перепустку, однак, через незадоволення її вимог, була змушена відвідувати робоче місце у супроводі працівника ДПМА «Бориспіль». Вважає, що діями відповідачів порушено її трудові права в частині безперешкодного проходження до місці роботи та можливості відвідувати у контрольованій зоні ДПМА «Бориспіль» тренажерів для підвищення та підтвердження кваліфікації. Так, через блокування перепустки, позивач останній раз була у рейсі в листопаді 2018 року, а у квітні 12019 року не змогла пройти практичну частину тренувань на тренажерах, у зв`язку з чим позбавлена права виконувати обов`язки бортпровідника на борту літака. Вимоги щодо стягнення моральної шкоди з відповідачів обгрунтувала тим, що є одинокою мамою, отримує дитину сама. Через недопущення до прямих обов`язків бортпровідника її матеріальне становище погіршилось та призвело до необхідності акумулювання додаткові зусилля для підтримання нормального достатнього рівня життя для себе та дитини; через тривалі переписки з відповідачами, їх цькування та невирішення питання по скасуванню догани чи блокуванню особистої перепустки, їй заподіяно страждань, хвилювань та необхідності доводити відсутність судимості, які призвели до настання для неї негативних наслідків та утисків на роботі. Також на запитання головуючого позивач пояснила, що не володіє вільно жодною іноземною мовою, у зв`язку з чим, через мовний бар`єр і бажання якнайскоріше мирним шляхом вирішити виникле непорозуміння в магазині у м. Гельсінки Республіки Фінляндія, вирішила на місці сплатити працівникам поліції штраф, який їй назвали. Вона не розуміла значення своїх дій і не усвідомлювала за що саме сплатила штраф. Представник позивача вимоги позову підтримав та просив задовольнити уточнені позовні вимоги. Представник ДАП «Україна» доводи, наведені у відзиві, підтримав, просив відмовити у задоволенні позову. Додатково пояснив, що керівництво підприємства зверталось наприкінці 2020 року до комітету з авіаційної безпеки ДПМА «Бориспіль» з листом - заявкою про видачу позивачу нової перепустки, однак через незапрошення на дані засідання, дане питання ще не вирішено. Представник ДПМА «Бориспіль» підтримав доводи наведені у відзиві та запереченнях на відповідь, просив їх врахувати та відмовити у задоволенні позову. Зазначив також, що у ДПМА «Бориспіль» є програма авіабезпеки, на підставі якої діє комісія. Вважає, що дана комісія, при наявності повідомлення від генерального директора ДАП «Україна» про обставини скоєння кримінального правопорушення їх працівником [PERSON] на території іншої держави, мала право на підставі п. 53 Державної програми авіаційної безпеки цивільної авіації заблокувати позивачу особисту перепустку з метою забезпечення авіаційної безпеки та обмеження доступу до контрольованих зон. Саме це стало підставою блокування перепустки позивача, а не наявність наказу ДАП «Україна» про застосування до [PERSON] дисциплінарного стягнення у виді догани. Представник аеропорта також наголосив, що оскільки перепустка списана ще у січні 2019 року та враховуючи термін її дії (до 30 травня 2020 року), будь - які дії щодо неї неможливі. Зазначив також, що перепустки видаються на працівників експлуатантів, за умови діючого договору з аеропортом, на підставі листа - заявки разом з необхідним пакетом документів після проведення успішної спеціальної перевірки. Термін дії особистих постійних перепусток становить 2 роки. Після спливу строку її дії, перепустка не пролонгується чи поновлюється, а розпочинається, на підставі п. 5.1.1 Положення про перепустки, нова процедура їх оформлення за вищевказаним алгоритмом. Враховуючи наведене, представник ДПМА «Бориспіль» вважає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту власних прав, оскільки суд невправі перебирати на себе права комісії по авіаційній безпеці та в обхід спеціальної перевірки зобов`язувати аеропорт поновити строк дії списаної перепустки та припинити її блокування. Представник також звернув увагу на те, що комісія по авіаційній безпеці є незалежним від волі експлуатантів та їх бажань органом, який в межах своїх повноважень, приймає рішення що стосуються авіаційної безпеки, в тому числі щодо надання права доступу до контрольованих зон аеропорта «Бориспіль». Тобто, навіть при наявності листа - звернення з відповідними документами щодо видачі постійної особової перепустки, комісія, за певних умов і обставин, вправі відмовити у видачі перепустки. Суд, заслухавши пояснення позивача та її захисника, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 передбачено, що відповідно ст. 55, 124 Конституції України та ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що [PERSON] працює у ДАП «Україна» на посаді бортпровідника служби бортпровідників льотного комплексу. Наказом ДАП «Україна» за № 258/від від 22 грудня 2018 року до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани, внаслідок якого [PERSON] позбавлено премії за підсумками роботи за грудень 2018 року, премії за підсумками роботи за 4-й квартал 2018 року, зменшено винагороду за підсумками роботи за рік на 50%, позбавлено надбавок за високі досягнення та за виконання особливо важливої роботи у грудні 2018 року. Даний наказ роботодавця позивачем у встановленому законом порядку не оскаржено. Доказів протилежного суду сторонами не надано. Відповідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно вищевказаного наказану за № 258/від від 22 грудня 2018 року підставами для застосування дисциплінарного стягнення слугувало те, що під час виконання рейсу 08 листопада 2018 року у м. Гельсінки (Республіка Фінляндія) бортпровідник [PERSON] вчинила дії, які дають підстави для втрати довір`я до неї з боку керівництва підприємства. Так, згідно листа Посольства України у Фінляндській Республіці № 01-19/2409 від 29 листопада 2018 року посольство 08 листопада 2018 року отримало інформацію про затримання в першій половині дня у торговому центрі «Jumbo», неподалік аеропорту «Гельсінкі - Вантаа» бортпровід-ника ДАП «Україна» [PERSON] , [INFO] та її утримання охороною супермаркету під час очікування працівників поліції. За наслідком проведення перемовин, зустрічей та направлення запитів посольством 20 листопада 2018 року отримано інформацію, на підставі якої встановлено, що 08 листопада 2018 року об 11 год. 10 хв. поліцією Фінляндії зареєстровано правопорушення за фактом здійснення [PERSON] спроби крадіжки товарів у магазині « [INFO] » торгівельного центру «Jumbo» в м. Вантаа (справа 5560/R/58978/18, «дрібна крадіжка»). З урахуванням положень Кримінального кодексу Фінляндської Республіки (ст. 3, розділ 28 КК Філяндії, «Дрібна крадіжка»), після прибуття поліції на місце події та фіксації правопорушення [PERSON] виписано штраф в розмірі 36 євро. Дані обставини позивачем жодним чином не спростовано в суді. Більш того, вона підтвердила факт сплати виписано штрафу на місці фіксації правопорушення в повному обсязі. Наведене, в свою чергу, свідчить про визнання [PERSON] своєї вини та обгрунтованість пред`явлених їй звинувачень. Твердження позивача про те, що вона не володіє жодною іноземною мовою вільно, не усвідомлювала значення своїх дій та сплатила виписаний штраф, для якнайскорішого врегулювання даного інциденту мирним шляхом, суд оцінює критично та вважає їх такими, що не заслуговують на увагу. Разом з тим, згідно довідки МВС України серії ІІА № 1796865 від 05 березня 2020 року [PERSON] на території держави Україна до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. На підставі протоколу засідання аеропортного комітету безпеки від 22 грудня 2018 року за № 90-29-18 прийнято рішення про позбавлення громадян, в тому числі позивача, доступу до контрольованих зон ДПМА «Бориспіль». Підставою для вказаного слугувало звернення заступника генерального директора з авіаційної безпеки ДАП Україна Оснача Т.М. з пропозицією за грубе порушення вимог ст. 53 Закону України «Про Державну програму авіаційної безпеки цивільної авіації» заблокувати особисту перепустку бортпровідника [PERSON] .. Згідно службової записки начальника бюро перепусток ДПМА «Бориспіль» від 27 січня 2021 року за № 97-10-17 встановлено, що на ім`я позивача оформлялась постійна особиста перепустка № [NUMBER] з терміном дії до 30 травня 2020 року, проте на підставі рішення аеропортного комітету з безпеки оформленого протоколом № 90-29-18 від 22 грудня 2018 року, її заблоковано. Крім того, 01 січня 2019 року перепустка списана. 12 грудня 2019 року на засіданні аеропортного комітету безпеки заступник генерального директора з авіаційної безпеки ДАП Україна Оснача Т.М. звернувся до комісії з пропозицією поновити право доступу [PERSON] до контрольованих зон, проте у задоволенні даного прохання комісією відмовлено без наведення підстав прийняття такого рішення. Листом за № 01-26/1691 від 16 листопада 2020 року ДАП «Україна» доводило до відома позивача те, що ще листом у травні 2020 року [PERSON] повідомлялась про внесення на засідання аеропортного комітету з авіаційної безпеки ДПМА «Бориспіль» питання про скасування заборони допуску до контрольованих зон аеропорта. Однак, в період з травня по листопад 2020 року представники роботодавця на засідання комітету з авіаційної безпеки не запрошувались, а тому дане питання наразі не вирішено. Наведене свідчить про те, що ДАП «Україна» зверталось до комітету з авіаційної безпеки ДПМА «Бориспіль» з метою вирішення питання щодо скасування наявного обмеження особистої перепустки позивача. В період блокування особистої перепустки позивача, а саме 22 грудня 2018 року, діяло Положення Про перепустки ДПМА «Бориспіль», затверджене наказом генерального директора від 26 вересня 2016 року за № 01-07/1-497. У п. 1, зокрема, зазначено, що контрольована зона - це робоча площа аеропорта, прилегла до неї територія та розташовані поблизу будівлі або їх частини, доступ до яких контролюється. Перепустка - це картка або інший документ, що видається окремим особам, які працюють на території контрольоаної зони аеропорту, або яким внаслідок інших причин необхідний санкціонований допуск в аеропорт чи будь - яку зону обмеженого доступу аеропорта, а також документ на транспортні засоби. Так, у пункті 4 даного Положення передбачено наступні види перепусток : за терміном дії (постійні, тимчасові та одноразові), за призначенням (особисті, транспортні та матеріальні). Згідно п. 5.1.1 - 5.1.3 даного Положення підставою для розгляду листа - заяви на оформлення особистих постійних перепусток для працівників підприємств (організацій) є договір між ДПМА «Бориспіль» та підприємством (організацією), крім працівників зазначених в п. 3.5 цього Положення. Доцільність оформлення особистої постійної перепустки в ту чи іншу зону визначається предметом діючого договору з ДПМА «Бориспіль» та функціональними обов`язками конкретного працівника. Особисті постійні перепустки видаються особам, які постійно працюють в контрольованій, стерильній зоні та зоні обмеженого доступу, що охороняється, в режимних зонах пункту пропуску та на об`єктах авіаційного суб`єкта, на яких введений пропускний та внутрішній об`єктовий режим, на термін дії договору, але не більше ніж на 2 роки. Подовження терміну дії перепустки здійснюється відповідно до листка - заявки при умові наявності діючого договору. Листки - заявки на постійні особисті та транспортні перепустки, відповідно п. 3.4.1 Положення про перепустки, які дають право доступу в зону обмеженого доступу, що охороняється та в режимні зони пункту пропуску розглядаються заступником генерального директора з авіаційної безпеки ДПМА «Бориспіль», або особою, яка виконує його обов`язки, тільки після письмового узгодження з відділенням поліції в аеропорту «Бориспіль», ОКПП «Київ», Київською митницею ДФС та підрозділом СБУ в аеропорту «Бориспіль». Під час узгодження вище зазначеними контролюючими органами, в межах повноважень, проводиться перевірка анкетних даних цих осіб з прийняттям рішення щодо надання права перебування їх в зазначених зонах без супроводження. Згідно п. 3.4.6 Положення про перепустки узгодження з відділенням поліції в аеропорту «Бориспіль», ОКПП «Київ», Київською митницею ДФС здійснюється в термін не більше 5 робочих днів кожним, а підрозділом СБУ в аеропорту - терміном до 15 робочих днів. Допускається узгодження з зазначеними контролюючими підрозділами одночасно. Кожен з цих підрозділів, має право змінити зони доступу, які запрошуються замовником або відмовити в проханні про надання перепустки, якщо особа - заявник визнана невідповідною вимогам безпеки або з інших причин. 03 січня 2020 року вступило в силу нове Положення про перепустки ДПМА «Бориспіль», яке затверджено т.в.о. генерального директора О.В.Струк 20 грудня 2019 року за № 99-06-7. Проте положення про види, порядок видачі, оформлення перепусток лишились аналогічними положенню, в редакції від 26 вересня 2016 року та в цій частині суттєвих змін не зазнали. Пунктом 31, 53 Державної програми авіаційної безпеки цивільної авіації передбачено, що з урахуванням важливості недопущення скоєння незаконного втручання однією з підстав відмови у видачі або зміні перепустки, зокрема, може бути факт участі особи у скоєнні кримінального правопорушення, наявність судимості (погашеної або непогашеної), психічних захворювань, наркозалежності або невиконання правил перебування у контрольованій зоні аеропорта, зонах митного чи прикордонного контролю. Рішення про відмову у видачі перепустки приймається керівником аеропорта або аеродрому за погодженням з представниками правоохоронних органів - членами аеропортного комітету з авіаційної безпеки. Підсумовуючи наведене, суд приходить переконання, що застосування до позивача дисциплінарного стягнення у виді догани та заблокування за рішенням комітету з авіаційної безпеки ДПМА «Бориспіль» доступу до контрольованих зон, є законними діями як роотодавця [PERSON] - ДАП «Україна», так і аеропорта, оскілки дані наказ та рішення позивачем у встановленому законодавством порядку не оскаржено та не скасовано. Більш того, 20 грудня 2020 року Державною службою України з питань праці Головного управління держпраці у Київській області за наслідком розгляду звернення позивача складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи, яка використовує найману працю за № КВ 2081/72/АВ, яким не виявлено будь - яких порушень трудового законодавства по відношенню до [PERSON] .. 01 січня 2019 року особисту постійну перепустку позивача списано, тобто вона втратила свою дію до закінчення терміну, на який її видано [PERSON] , доказів протилежного суду сторонами не надано. Відтак, суд приходить висновку, що оскільки особисту постійну перепустку позивача було заблоковано 22 грудня 2018 року та 01 січня 2019 року списано, ДАП «Україна» мало звернутись до ДПМА «Бориспіль» не за вирішенням питання щодо скасування позивачу заборони допуску до контрольованих зон аеропорта, а з листом - заявкою, разом з необхідним переліком документів, для оформлення нової особистої постійної перепустки на ім`я [PERSON] . Сторонами не надано суду доказів звернення ДАП «Україна» до ДПМА «Бориспіль» з вищевказаним пакетом документів і, як наслідок, його вирішення на засіданні комітету з авіаційної безпеки, а саме щодо оформлення нової особистої постійної перепустки позивачу. З такими клопотаннями до роботодавця не зверталась і [PERSON] .. В свою чергу, ДПМА «Бориспіль» не мало змоги вирішити питання щодо скасування позивачу заборони допуску до контрольованих зон аеропорта та поновлення дії особистої постійної перепустки [PERSON] , оскільки ДАП «Україна», в порушення вимог п. 5.1.3 Положення про перепустки, не подало до ДПМА листа - заявки про подовження терміну дії перепустки до спливу терміну її дії, а строк дії самої особистої постійної перепустки позивача - сплив та її достроково було списано. Відтак, і термін дії блокування даної перепустки, у зв`язку з її списанням, також сплив. Доводи позивача про те, що через блокування її особистої постійної перепустки вона була позбавлена аеропортом можливості вільного доступу до місця роботи та виконання службових обов`язків також не заслуговують на увагу, оскільки відповідно п. 62 Державної програми авіаційної безпеки цивільної авіації члени екіпажів, які не мають постійної перепустки в аеропорт, в якому перебуває їх повітряне судно, прямують до нього після пред`явлення завдання на політ, генеральної декларації, документів, що посвідчують особу, та свідоцтва авіаційного персоналу, обов`язкового проходження контролю на безпеку та у супроводі уповноваженої особи аеропорта або суб`єкта наземного обслуговування. Разом з тим, у судовому засіданні позивач підтвердила факт відсутності перешкод доступу до місця виконання службових обов`язків як на період участі у рейсах, так і під час виконання обов`язків на території ДПМА «Бориспіль». Суд, згідно вимог ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Зважаючи на вищевказані висновки суду вимоги позивача про поновлення строку дії особистої постійної перепустки та припинення її блокування не підлягають задоволенню. Більш того, додатковою підставою для відмови у задоволені позову також є те, що передумовою видачі певного виду перепустки у ДПМА «Бориспіль», серед іншого, є спеціалізована перевірка, за наслідком якої особа може отримати право доступу до контрольованих зон аеропорта. Суд не наділений такими повноваженнями та не може, всупереч Положенню про перепустки та Державної програми авіаційної безпеки цивільної авіації, зобов`язувати аеропорт поновити строк дії постійної особистої перепустки на ім`я позивача оминаючи обов`язкові процедури з її оформлення та через загрозу втручання в авіаційну безпеку аеропорта. Щодо вимог [PERSON] про солідарне стягнення з відповідачів моральної шкоди в розмірі 300 000 грн. 00 коп. слід зазначити наступне. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає у душевних стражданнях яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомір-ними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Виходячи зі змісту вищевказаних норм, при вирішенні даного спору, у судовому засіданні підлягає обов`язковому встановленню наявність : самої шкоди; протиправна, винна поведінка у формі дій або бездіяльності відповідача; причинний зв`язок між діями або бездіяльністю відповідача та наслідками, у вигляді шкоди, що були заподіяні позивачеві. Зважаючи на встановлені вище обставини, суд не вбачає в діях відповідачів ознак протиправної, винної поведінки у формі дій або бездіяльності та, відповідно, причинного зв`язку між цим діями або бездіяльністю відповідачів та наслідками, у вигляді шкоди, що були заподіяні позивачеві. Більш того, позивачем не аргументовано та не доведено заподіяння марольної шкоди та ще й саме в такому розмірі. Доводи позивача про те, що через недопущення до контрольованої зони аеропорта вона була позбавлена можливості проходити обов`язкове періодичне навчання на тренажерах та, як наслідок, не змогла підтвердити свою кваліфікацію і продовжувати виконувати обов`язки бортпровідника під час рейсів, не заслуговують на увагу, оскільки [PERSON] і після блокування її постійної особистої перепустки потрапляла до контрольованої зони у супроводі уповноваженої особи аеропорта. Відтак, при наявності намірів пройти відповідне навчання, вона у такий же спосіб могла відвідувати і тренажери для навчання бортпровідників. Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав для задоволення позову щодо солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача моральної шкоди. Частиною 1 та п.1 ч. 3 ст.133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно вимог ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в задоволенні позову - на позивача. Зважаючи на вказане суд не вбачає підстав для солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача понесених [PERSON] при зверненні до суду судових витрат. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed