Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

10.02.2016 [PERSON] звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що на підставі договору дарування від 14.05.2007 набув у власність житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] Зазначений договір був укладений між ним та [PERSON] і посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В.Ю. 14.05.2007 за реєстровим № 2205. До укладання договору дарування, вказаний житловий будинок з надвірними будівлями належав [PERSON] на підставі договору дарування, 03.06Ю.2005 посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зубаревим І.Ю. за реєстровим № 4596. Не зважаючи на те, що чинним законодавством встановлена заборона на обмеження чи втручання у право власності на вказаний будинок позивача, 29.01.2016 позивач через свого представника з державного реєстру прав на нерухоме майно дізнався про те, що ще 16.03.2013 відповідач [PERSON] у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Зубарева І.Ю. протиправним шляхом отримав дублікат договору дарування від 14.05.2007 за реєстровим № 459 і, на підставі отриманого дубліката, знову зареєстрував за собою право власності на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] Оскільки вказаний правочин порушує публічний порядок, просив суд встановити факт нікчемності та визнати недійсним виданий 06.03.2013 і посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зубаревим І.Ю. 06 за реєстровим № 1137 дублікат договору дарування від 03.06.2005 посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Зубаревим І.Ю. за реєстровим № 4596 та скасувати за відповідачем [PERSON] державну реєстрацію права власності на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS], проведену 13.03.2013 року на підставі дублікату договору дарування. Оскільки відповідач порушив права [PERSON], як власника, просив суд визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS], який знаходиться на земельній ділянці площею 993 кв.м. і витребувати вказаний житловий будинок з надвірними будівлями із чужого незаконного володіння [PERSON] Також просив суд усунути [PERSON] перешкоди у користуванні житловим будинком шляхом виселення з цього будинку [PERSON] та звільнення будинку від його речей. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позов [PERSON] підтримав та просив задовольнити. Сього числа позивач та його представник повторно у судове засідання не з'явилися. Враховуючи повторну неявку, заяву позивача [PERSON] від 06.12.2016, в якій він наполягав на розгляді його позову, суд завершив розгляд справи у відсутності позивача та його представника. Відповідач позов не визнав, звернувся до суду із зустрічним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що у 2007 йому та його матері для ведення бізнесу терміново знадобилися кошти і за порадою знайомих, вони звернулися до [PERSON], якого відрекомендували як порядну людину. В ході зустрічі вони домовилися, що [PERSON] позичить їм 15000 доларів США на три роки, а вони з відсотками повинні повернути 25800 доларів США. А для того, щоб [PERSON] був впевнений, що вони повернуть борг, він повинен був подарувати належний йому житловий будинок [ADDRESS], який йому подарувала його мама 03.06.2005. В свою чергу [PERSON] зобов'язався повернути шляхом укладання договору купівлі - продажу с його матір'ю після повернення боргу з відсотками. [PERSON] було відомо, що старий житловий будинок, на який видано технічний паспорт, 1958 року будівництва, був знесений, а на його місці розпочато будівництво житлового будинку площею 100 кв.м. з господарськими спорудами. 14.05.2007 у приміщенні нотаріальної контори приватного нотаріуса Широкової В.А. [PERSON] передав 15000 доларів США під відсотки, які необхідно було повернути до 14.05.2010 з відсотками у розмірі 25800 доларів США. Після отримання грошей між ним та [PERSON] був укладений договір дарування житлового будинку [ADDRESS] інвентаризаційною вартістю 48829 грн. На підтвердження досягнутих домовленостей, [PERSON] надав розписку, якою зобов'язався продати його матері [PERSON] житловий будинок з житловими будівлями [ADDRESS] за 25800 доларів США, яку вона повинна йому сплатити до підписання договору купівлі - продажу, але не пізніше 14.05.2010. [PERSON] впевнив, що не введе їх в оману і після повного розрахунку поверне їм будинок. Вони в свою чергу протягом трьох років повернули суму позики з відсотками, проте [PERSON] про отримання платежів розписки не надавав, говорив, що все рахує і жодних підстав йому не довіряти не має і всі домовленості будуть виконані. Пізніше вони дізналися про те, що [PERSON] заарештований, стали звертатися до його брата. Так 13.01.2013 року під час зустрічі з братом відповідача вони зажадали повернення оригіналу договору дарування та права власності на житловий будинок, але він відмовив і зазначив, що [PERSON] з дому їх не вижинає і вони можуть продовжувати жити далі. Розуміючи, що його ввели в оману і добровільно повернути нерухомість [PERSON] не збирається, він 06.03.2013 року отримав дублікат договору дарування від 03.06.2005 і на його підставі зареєстрував право власності на житловий на своє ім'я. 04.09.2014 у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за його замовленням було виготовлено технічний на новостворений житловий будинок площею 100,9 кв.м. інвентаризаційною вартістю 867835 грн., що свідчить про заміну об'єкта права власності та суттєве збільшення його вартості і удаваність договору дарування, який на справді був договором позики. Зазначили, що спірний житловий будинок є єдиним для нього та його матері житлом, яке вони не могли подарувати сторонній особі. З моменту укладання договору вони протягом майже дев'яти років вільно володіли будинком, оплачували всі комунальні послуги, відповідач протягом всього часу своє право власності не реєстрував, що свідчить про те, що договір дарування від 14.05.2007 року є удаваним договором і приховує договір позики. Тому просив суд визнати договір дарування від 14.05.2007 недійсним. У судовому засіданні представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON] позов підтримала і просила задовольнити, у задоволенні позову [PERSON] просила відмовити. Представник позивача [PERSON] проти зустрічного позову заперечував, просив застосувати строки позовної давності, оскільки з моменту укладання договору дарування пройшло більш майже дев'ять років. Представник третьої особи - приватного нотаріуса Зубарєва проти позову [PERSON] заперечував, зазначив, що нотаріусом Зубарєвим не порушено вимоги закону при видачі дублікату договору дарування, який було видано на підставі заяви сторони правочину, яка повідомила про втрату оригіналу. Нотаріус, перевіривши, що право власності саме на підставі договору дарування зареєстровано за [PERSON], видав такий дублікат. Третя особа приватний нотаріус Широкова В.А. у судове засідання повторно не з'явилася з невідомих для суду причин. Суд, вислухавши сторони, дослідивши надані ними докази, приходить до наступного. На підставі договору дарування, укладеного 03.06.2005 між [PERSON] та [PERSON] і посвідченим приватним нотаріусом ХМНО Зубарєвим І.Ю. за реєстровим № 4596 [PERSON] став власником житлового будинку № 8-а з надвірними будівлями, розташований на земельний ділянці розміром 993 кв.м. за адресою: [ADDRESS], який складається із дерев'яного, обкладеного цеглою житлового будинку літ. А-1, житловою площею 38,7 кв.м., надвірних будівель: літня кухня літ. В, гараж літ. Е, огорожа № 1-2. 14.05.2007 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування, який посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Широковою В.А. і зареєстровано за № 2205, відповідно до якого [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв в дар житловий будинок № 8-а з надвірними будівлями, розташований на земельний ділянці розміром 993 кв.м. за адресою: [ADDRESS], який складається із дерев'яного, обкладеного цеглою житлового будинку літ. А-1, житловою площею 38,7 кв.м., надвірних будівель: літня кухня літ. В, гараж літ. Е, огорожа № 1-2. 06.03.2013 [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса ХМНО Зубарєва І.Ю. із заявою, в якій просив видати йому дублікат договору дарування житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] від 03.06.2005, посвідченого за реєстровим номером 4596 у зв'язку із втратою. На підставі вказаною заяви приватним нотаріусом Зубаревим І.Ю. 06.03.2013 року було посвідчено за реєстровим № 1137 і видано дублікат договору дарування від 03.06.2005, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 21.03.2013 вказаний дублікат договору дарування внесений до Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності і спірний житловий будинок [ADDRESS] житловою площею 38,7 кв.м. з надвірними будівлями зареєстрований за [PERSON] Відповідно до ч. 1, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою, та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до п.п.1.1. п. 1 гл. 12 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за № 296/5, у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом, за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких учинялася нотаріальна дія нотаріусом видається дублікат утраченого або зіпсованого документа. Доказів того, що оригінал договору дарування від 03.06.2005, укладеного між [PERSON] та [PERSON] був втрачений або зіпсований відповідачем [PERSON] суду не надано. Передача оригіналу вказаного договору дарування при оформленні іншого правочину про відчуження об'єкту нерухомості не є підставою для отримання його дублікату. Тому суд приходить до висновку, що дублікат договору дарування з врахуванням положень ч.ч. 1, 2 ст. 228 ЦК України є нікчемним і позов [PERSON] в частині визнання його недійсним підлягає задоволенню. Вимоги про скасування за відповідачем [PERSON] державної реєстрації права власності на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS], проведеної 13.03.2013 року на підставі дублікату договору дарування задоволенню не підлягають, оскільки само рішення про визнання дублікату договору дарування недійсним є підставою для скасування державної реєстрації. У судовому засіданні також встановлено, що предметом договору дарування, укладеного між [PERSON] та [PERSON].14.05.2007, відповідно до п. 1, був житловий будинок № 8-а з надвірними будівлями, розташований на земельний ділянці розміром 993 кв.м. за адресою: [ADDRESS], який складається із дерев'яного, обкладеного цеглою житлового будинку літ. А-1, житловою площею 38,7 кв.м., надвірних будівель: літня кухня літ. В, гараж літ. Е, огорожа № 1-2, про що зазначено у п. 1. З технічного паспорту на житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS], виготовленого 01.06.2005 вбачається, що на земельний ділянці розміром 993 кв.м розташований одноповерховий житловий будинок загальною площею 51,5 кв.м, житловою - 38, 7 кв.м, а також надвірні будівлі: літня кухня літ. В 1968 р. будівництва площею площею 16,4 кв.м. та гараж літ. Е 1977 р. будівництва площею 24.6 кв. м Допитані у судовому засіданні у якості свідка позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його мати [PERSON] дали суду свідчення про те, що з [PERSON] фактично було укладено договір займу, відповідного до якого він позичив їм 15000 доларів під 2 відсотки за місяць, які вони повинні були повернути до 14.05.2010 року з відсотками, що загалом склало 25800 доларів США. Боргову розписку не складали, оскільки [PERSON] впевнив їх, що йому можна повністю довіряти, і, як гарантію повернення йому боргу, запропонував укласти договір дарування належного їм житлового будинку. Та обставина, що на момент укладання договору дарування житлового будинку, який був зазначений у технічному паспорті вже не існувало і на його місці був збудований двоповерховий новий житловий будинок [PERSON] не засмутило. В свою чергу він заспокоїв, що ми даруємо йому те, що не існує, зобов'язався повернути їх сім'ї житловий будинок після повернення боргу у розмірі 25800 доларів США, про що надав їм розписку від 15.05.2007, в якій зобов'язався продати житловий будинок [PERSON] за 25800 доларів США, які вона повинна сплатити йому не пізніше 14.05.2010. Наміру дарувати єдине для них житло [PERSON] не мав. Зі свого боку свої зобов'язання вони виконали протягом трьох років в повному обсязі. Але потім не могли знайти ані [PERSON], ані його брата, щоб повернути собі будинок, які ухилялися від зустрічі. Згодом [PERSON] був арештований. Оскільки [PERSON] житловий будинок за собою не зареєстрував, [PERSON] та його мати вільно продовжували володіти житловим будинком, оплачувати всі комунальні послуги, вважав за можливе зареєструвати за собою право власності у березні 2013 року на підставі дублікату договору дарування і його право власності продовж майже ще трьох років ніким не оспорювалось. [PERSON] вважає, що його право порушено з моменту отримання ним позову [PERSON], який він подав до суду 02.02.2016 року. Та обставина, що на момент укладання оспорюваного [PERSON] договору дарування не існувало житлового будинку літ. А-1, житловою площею 38,7 кв.м., а був збудований новий, двоповерховий житловий будинок літ. Ж-2 загальною площею 108,8 кв.м. житловою 65,2 кв.м. підтверджується даними технічного паспорту, виготовленого на ім'я [PERSON] 04.09.2014, де в характеристиці будинку та господарських будівель та споруд зазначено рік побудови житлового будинку літ. Ж-2 - 2007 рік, літньої кухні літ. И площею 42,2 кв.м - 2005 рік, огорожа № 4,5,6 - 2005. Дані про гараж, як окрему будівлю - відсутні. Два гаражі, відповідно до технічного паспорту 2014 року, знаходяться на першому поверсі житлового будинку літ.Ж-2. Зазначену обставину у судовому засіданні також підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON], які дали свідчення про те, що [PERSON] зі своєю мамою приблизно у 1999-2000 роках оселилися у житловому будинку по [ADDRESS] який був одноповерховий, обкладений білою цеглою. Приблизно у 2004 - 2005 році вони знесли старий житловий будинок та розпочали будівництво нового і на протязі року збудували двоповерховий житловий будинок з гаражем на нижньому поверсі і постійно проживають у вказаному будинку. Станом на 2007 рік на місці старого житлового будинку стояв новостворений двоповерховий житловий будинок. Таким чином, судом встановлено, що на момент укладання договору дарування 14.05.2007 житловий будинок літ. А-1, житловою площею 38,7 кв.м., літня кухня та гараж були знесенні та на їх місці збудований новий двоповерховий житловий будинок, в якому з моменту заселення і на час розгляду справи постійно проживають відповідач [PERSON] та його мати [PERSON], несуть всі витрати по утриманню житлового будинку та сплаті комунальних послуг, що підтверджується квитанціями за період 2007 -2016 роки, оригінали яких оглянуті у судовому засіданні, і їх право ніким на протязі майже дев'яти років порушено не було, у порядку, визначеному ст. ч. 3 ст. 334 ЦК України [PERSON] протягом вказаного часу своє право власності не реєстрував. Тому суд вважає, що підстави для застування строку давності, відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, до позову [PERSON] відсутні, оскільки про те, що його право оспорюється, йому стало відомо після звернення [PERSON] з позовом до суду. За таких обставин порушене право [PERSON] підлягає захисту. Судовим розглядом встановлено, що сторони не є близькими родичами або близькими знайомими. Їх знайомство сталося у зв'язку з необхідністю позичити кошти на власні потреби. У судовому засіданні не встановлено обставини, а представником обдарованого за спірним договором не наведено жодних мотивів передачі йому у дар житлового будинку з надвірними будівлями [PERSON], з яими вони навіть не були знайомі. Головним елементом правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків. У судовому засіднні факт того, що воля [PERSON] була спрямована саме на відчуження свого житлового будинку шляхом укладання договору дарування свого підтвердження не знайшов. Як зазначалось, [PERSON] протягом майже 9 років фактично в дар житловий будинок не прийняв, своє право власності на житловий будинок не зареєстрував, в той же час [PERSON] продовжував вільно користуватися житловим будинком для задоволення власних потреб. Згідно з ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. У судовому засіданні встановлено, що ця угода укладена з метою приховати іншу угоду - договір позики, відповідно до якого [PERSON] позичив [PERSON] 15800доларів США зі сплатою щомісяця 2% процентів, які останній повинен був повернути в повному обсязі до 14.05.2010. Загальна сума боргу з відсотками склала 25800 доларів США. Так, на підтвердження даних обставин надана розписка, відповідно до якої [PERSON] 15.05.2007 зобов'язався житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] за суму, еквівалентну 25800 доларів США продати [PERSON] - матері [PERSON] Вказану суму, відповідно до розписки, вона повинна передати йому до підписання договору купівлі - продажу, але не пізніше 14.05.2010. Також судом встановлено, що 06.04.2016 Київським районним судом м. Харкова відкрито провадження у справі № 640/4417/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу, в якій [PERSON] обґрунтовує тим, , що [PERSON] позичив у нього 1200 доларів США. Зазначені обставини дають підстави вважати, що між сторонами виникли правовідносини щодо укладання договору позики, для приховання яких було укладено 14.05.2007 договір дарування. При таких обставинах суд приходить до висновку що договір дарування є удаваним правочином і зустрічний позов [PERSON] щодо визнання його недійсним підлягає задоволенню. Оскільки суд прийшов до висновку про недійсність договору дарування житлового будинку № 8-а з надвірними будівлями, розташованого на земельний ділянці розміром 993 кв.м. за адресою: [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та [PERSON] 14.05.2007, позовні вимоги [PERSON] щодо визнання за ним права власності на житловий будинок [ADDRESS] витребування вказаного житлового будинку із незаконного володіння і усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення [PERSON] задоволенню не підлягають. Крім того, як встановлено судом, житловий будинок з надвірними будівлями, які були предметом договору дарування від 14.05.2007, недійсність якого встановлена у судовому засіданні, знесені і на їх місці збудовані нові будівлі. При подачі позову до суду позивач [PERSON] повинен був сплатити судовий збір по 551, 20 грн. за п'ять позовних вимог, що загалом складає 2 756, 00 грн. Ухвалою суду від 12.02.1016 року було відстрочено сплату позивачем [PERSON] судового збору до ухвалення судового рішення. Тому, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з [PERSON] у прибуток держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 204, 80 грн. та на користь [PERSON] сплачені ним судові витрати у розмірі 551, 20 грн. Також з [PERSON] підлягає стягненню у прибуток держави судовий збір у розмірі 551, 20 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial