Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

08 серпня 2018 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON],\~[PERSON],\~[PERSON],\~[PERSON]\~про визнання\~осіб такими,\~що втратили\~право користування\~житловим приміщенням обгрунтовуючи свої вимоги тим, що позивач є співвласником будинку № 62 по вул. Волзькій у м. Словянську Донецької області. Зазначений будинок на праві власності належав чоловіку позивача [PERSON], якого рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 29 вересня 2015 року було визнано безвісно відсутнім. У вищевказаному будинку зареєстровані відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Як зазначає позивач, відповідачі у будинку ніколи не проживали та не проживають на теперішній час, що створює перешкоди у користуванні житлом, оскільки позивачу необхідно нести додаткові витрати за житлово-комунальні послуги, які нараховуються за кількістю зареєстрованих осіб у помешканні. На підставі чого просить суд визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком № 62 по вул. Волзькій м. Словянська Донецької області. Позивач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, до судового засідання не зявилась, надала заяву, в якій наполягала на задоволенні позовних вимог та просила слухати справу без її участі (а.с.20). Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Словянського міськрайонного суду Донецької області, до судового засідання не з'явились, причини своєї неявки суду не повідомили та заяв про розгляд справи у свою відсутність не надали (а.с.33). Ухвалою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 10 серпня 2018 року по справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження. Як вбачається з ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. Відповідно до ч. 6 ст. 19 ЦПК України, малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує пятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Положеннями ч. 13 ст. 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України передбачено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у випадку першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Як вбачається з ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, але в судове засідання не зявився без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив на позов та позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В\~Конституції України\~закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності ( статті\~13,\~41 Конституції України). Основоположні принципи здійснення повноважень власника сформульовані в статті 1 Першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог\~статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України\~визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов'язана з використанням його властивостей. Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпоряджатися розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна. За змістом ст.ст.\~391,\~396 ЦК України\~позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Суд виходить з вимог ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 липня 1975 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-НО № 257490 від 12 липня 1975 року, виданого Словянським міськвідділом ЗАГС Донецької області (а.с.5). [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу будинку від 13 березня 2000 року є власником будинку № 62 по вул. Волзькій у м. Словянську Донецької області (а.с.4). Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 29 вересня 2015 року [PERSON] було визнано безвісно відсутнім з 05 липня 2014 року (а.с.6-7). 05 липня 2014 року [PERSON] помер у м. Словянську Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії ІІ-НО № 043737 від 05 вересня 2018 року, видане Словянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (а.с.27). Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (в редакції, що була чинна на момент виникнення правовідносин) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Отже, з вищевикладеного слідує, що позивач є співвласником будинку № 62 по вул. Волзькій у м. Словянську Донецької області, оскільки згаданий вище будинок було придбано подружжям на момент їхнього перебування у зареєстрованому шлюбі та має право на розпорядження вищевказаним будинком. Згідно довідки про склад сімї від 10 травня 2018 року, в будинку № 62, що розташований по вул. Волзькій у м. Словянську Донецької області зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.8). Згідно акту № 258 від 24 липня 2018 року, складеного керівником комітету мікрорайону «Лимани» [PERSON], засвідченого сусідами [PERSON] та [PERSON], за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Волзька, буд. 62, особисті речі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в будинку відсутні (а.с.9). При вирішені даного спору суд керується положеннями глави 2 ЖК України. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Згідно вимог ст. 64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відповідно до положення ст. 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселились в жиле приміщення відповідно до цієї статті як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування приміщенням, якщо при їх вселенні між цими особами, наймодавцем, наймачем та членами його сім'ї, які проживають разом з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно із ст. 72 ЖК, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що відповідачі відсутні за місцем своєї реєстрації понад строки, встановлені ст. 71 ЖК України, їх відсутність не пов'язана з поважними причинами, передбаченими вказаною статтею. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Аналізуючи встановлені обставини по справі і надані докази, судом достовірно встановлено, що [PERSON] є співвласником будинку № 62, що розташований по вул. Волзькій у м. Словянську Донецької області та за вказаною адресою зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які не проживають у вказаному будинку. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що слід визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком № 62 по вул. Волзькій у м. Словянську Донецької області. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Оскільки позов судом задоволений, судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду у сумі 704 гривень 80 копійок підлягає стягненню з відповідачів на його користь. На підставі наведеного,

Outcome: approved