Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

09 лютого 2017 року, позивач, [PERSON], звернулася до суду з позовною заявою до Оріхівського районного споживчого товариства, відповідно до якої, просить суд стягнути з вдповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 30000 (тридцять тисяч) гривень. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначила, що вона В період з 06.04.1989 року по 19.09.1995 року перебувала у трудових відносинах з Оріхівським районним споживчим товариством, остання посада на підприємстві - продавець 2 категорії. Звільнена за власним бажанням. 03 листопада 1994 року о 09 год. 30 хв. з нею стався нещасний випадок на виробництві, а саме падіння з драбини, що призвело до перелому лівого надколінника. Починаючи з 1994 року, її постійно турбують болі в нозі. В 1994 році на її лівій нозі було проведено операційне лікування, а через рік утворився свищевий хід в області лівого колінного сустава, внаслідок чого знову була проведена операція. В 2000 році повторно при падінні на ліву половину тіла стався перелом бедрової кістки та знову операція. Вона неодноразово зверталася за медичною допомогою, проходе постійне стаціонарне лікування та нагляд у невролога, ортопеда-травматолога, змушена проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури. Наслідком даної події - нещасного випадку на виробництві, є первинне встановлення їй III (третьої) групи інвалідності, із 30 % втрати працездатності, а за результатами висновку останнього обстеження Медико-соціальної експертної комісії № 001107 від 11.04.2006 року встановлена стійка втрата професійної працездатності 25 % безстроково. Позивач стверджує, що у звязку із вказаною виробничою травмою було порушено її нормальні життєві звязки вона була позбавлена реалізувати свої нормальні життєві функції, звички та бажання, в неї постійно виникають складнощі у звязку із болями в спині, які збільшуються при ходьбі, вона не може пересуватись (ходити) без допоміжних засобів, зокрема без тростинки (палиці), не має можливості самостійно триматися на ногах навіть після ходіння, оскільки її хода є хиткою та не стійкою. Всі ці фактори позначились на її здоровому сні. Вона не можу вести повноцінний образ життя, постійно відчуваю страждання, психологічниі дискомфорт, у неї порушена душевна рівновага, виражена у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на її душевному стані. Весь час її турбують болі в області тазу, стегон та ногах. Вона відчуває себе втраченою для суспільства та родини людиною, оскільки не може допомогти своїй родині фізично, вести домашнє господарство та господарювати в будинку. Тривале лікування позначилось не тільки на її здоровї, а також і на її психіці. Просить стягнути моральну шкоду, оцінюючи її у 30000,00 грн. В судове засідання позивач не з'явився, надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, на позовнних вимогах наполягає. Представник позивача адвокат [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У звязку з неявкою в судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2\~ст.197 ЦПК України. Судом встановлено, що позивач перебувала у період з 06.04.1989 року по 19.09.1995 року перебувала у трудових відносинах з Оріхівським районним споживчим товариством, що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці серії БТ-І № 5266553 від 16.04.1982 року. 03.11.1994 року з позивачем стався нещасний випадок на виробництві, який зафіксований у Акті № 1 від 03.11.1994 року. Згідно з довідкою МСЕК від 11.04.2006 року, [PERSON] встановлена ІІІ група інвалідності безстроково. Позивач у своєму позові посилається на статті\~23,\~268,\~1167 Цивільного кодексу України, який набрав чинності 1 січня 2004 року. Відповідно до п. 4\~Прикінцевих та перехідних положень, Цивільний кодекс України\~застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Предметом позову є стягнення моральної шкоди, спричиненої нещасним випадком на виробництві, який стався 03 листопада 1994 року. Відповідно до довідки про результати визначення ступені втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги АВ № 001107 від 11.04.2006 року [PERSON] встановлено 25 % втрати працездатності безстроково. У відповідності дост.153 ч.2 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. При цьому, відповідно до ст.29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобовязаний, крім іншого, проінформувати працівника під розписку про умови праці, наявність на робочому місці небезпечних чи шкідливих виробничих факторів, та можливі наслідки їх впливу на здоровя, їх права на пільги і компенсації. Відповідно дост.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується в установленому законом порядку. Відповідно до ст.14 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, повязаних з роботою. Перелік професійних захворювань за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоровя, затверджується КМУ. У відповідності дост.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» передбачено, що у разі стійкої втрати професійної працездатності право на отримання потерпілим страховим виплат, в тому числі і виплати за моральну /немайнову/ шкоду, настає з дня встановлення йому медико-соціальною експертною комісією стійкої втрати професійної працездатності. Відповідно до вимогст.1167 ЦК України та ст.247-1КЗпП України працівникам надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Згідно\~ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, у душевних стражданнях, яких вона зазнає. При цьому, відповідно до ч.3ст.23 ЦК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд має зясувати наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою та протиправними діяннями, ступінь вини заподіювача шкоди, а також має виходити з вимог розумності та справедливості. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.3.1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно з\~ст.237-1КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин,\~зокрема невиплати належних йому грошових сум, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності,виду діяльності чи галузевої належності. Як вбачається з наданих суду виписок з медичної картки хворої, [PERSON] систематично проходить лікування з приводу отриманих травм. За таких обставин, виходячи із засад розумності та справедливості, й беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманих позивачем травм, пов'язані з ними фізичні і моральні страждання, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, вважає, що вимоги\~позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 15000 грн. В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити. Відповідно дост.9 Закону України «Про охорону праці» відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Однак, Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України згідно з п.27ст.77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» не відповідає за завдану моральну шкоду, оскільки зупинено дію абз. 4 ст.1, підп. «е» п.1 ч.1 ст.21, ч.3 ст.28, ч.3 ст.34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які потягли втрату працездатності» у частині відшкодування моральної шкоди застрахованим особам та членам їхніх сімей. Крім того, із Закону виключена ч.3 ст.34 відповідно до положень Закону України від 23 лютого 2007 року № 717-V «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Оскільки на час звернення позивача до суду Законом не передбачено обов'язку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України\~відшкодовувати потерпілому шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець.

Outcome: partial