Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

09 жовтня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом, в якому просила зняти арешт та заборону відчуження з нерухомого майна, а саме з 2/3 частки житлового будинку № 8 А в по вул. Івана Федька у м. Миколаєві. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником житлового будинку, який розташований за адресою: м. Миколаїв, вул. Івана Федька, 8 А. З метою дарування вказаного житлового будинку вона звернулася до нотаріуса, від якого дізналася про те, що на 2/3 частини житлового будинку № 8 А по вул. Івана Федька у місті Миколаєві накладено арешт на підставі ухвали Народного суду Корабельного району б/н від 10.06.1996 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 2/3 частини вказаного домоволодіння. Посилаючись на те, що на теперішній час вона є власником вказаного житлового будинку, в рішенні по вищезазначеній цивільній справі не вирішено питання про скасування арешту, просила позов задовольнити. Позивачка надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти задоволення позову. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюється Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень № 1952-ІУ від 01.07.2004 р., Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядком надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17.10.2013 р., іншими нормативно-правовими актами України. Відповідно до ст. 2 ЗУ Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень обтяженням є заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном , яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 6 Конституції України вказано, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до Законів України. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів, зокрема кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 391 ЦК України власник може вимагати усунення перешкод у праві користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку, який розташований за адресою: м. Миколаїв, вул. Івана Федька, 8 А, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 14.03.2002 р., згідно якого [PERSON] і [PERSON], продали, а [PERSON] купила вказаний житловий будинок та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4283204 від 28.07.2004 р. Як вбачається з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна на нерухоме майно позивачки, а саме на 2/3 частини житлового будинку № 8 А по вул. Івана Федька у м. Миколаєві накладено арешт, на підставі ухвали Народного суду Корабельного району б/н від 10.06.1996 р. (а.с. 14). Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22.10.1996 р. у справі № 2-837 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 2/3 частини домоволодіння, розташованого по вул. Івана Федька, 8 А у м. Миколаєві, позовні вимоги [PERSON] було задоволено частково та визнано за нею право власності на 1/2 частину вказаного домоволодіння. Однак, за результатами розгляду справи не було вирішено питання про зняття арешту з 2/3 частини домоволодіння. Відповідно ч. 3 ст. 10, ч. ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З урахуванням того, що позивачка [PERSON] не є особою, яка була стороною у вказаній справі, вона не наділена правом звернутись до суду із заявою про скасування ухвали про вжиття запобіжного заходу від 10.06.1996 р., тому суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved