Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-28 00:00:00

07 квітня 2021 року позивач [PERSON] , який діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] та малолітньої [PERSON] звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом, в якому просять ухвалити судове рішення, яким стягнути з відповідача на його користь 170028 грн 00 коп. стразового відшкодування, як грошову компенсацію за спричинену шкоду втратою годувальника, а також 10000 грн судових витрат пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 12.01.2020 близько 01 год. 20 хв. в смт.Вишневе Дніпропетровської області відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій [PERSON] , 1983 р.н., керуючи автомобілем марки «Toyota Land Cruiser», р.н. [NUMBER] допустив з`їзд автомобіля у водойму. Внаслідок даної ДТП пасажир вказаного автомобіля [PERSON] , [INFO] , від отриманих тілесних ушкоджень померла. Оскільки позивач - чоловік по відношенню до загиблої, у зв`язку зїї смертю позивачу спричинена значна та непоправна шкода, яка проявляється у втраті годувальника для неповнолітнього сина загиблої [PERSON] та малолітньої доньки загиблої [PERSON] . Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та /або життю третіх осіб, була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АО5926378 діючий на 12.01.2020, який діяв на момент настання ДТП станом на 12.01.2020 року. За фактом настання ДТП було внесено відомості в ЄРДР за №12020040000000030 з кваліфікацією по ст.286 КК України та розпочато досудове розслідування. 27.04.2020 було винесено постанову про закриття кримінального провадження з підстав, що передбачені п.2 ч.1 ст.284 КПК України. 29.01.2020 з повідомленням про ДТП в ТДВ СК «Альфа-Гарант» було скеровано заяву на виплату страхового відшкодування від 27.01.2020 року із додатками, з вимогою виплатити страхове відшкодування, пов`язане із заподіяною моральною шкодою в сумі 56676 грн та заяву на виплату страхового відшкодування від 27.01.2020 із додатками, з вимогою виплатити страхове відшкодування, пов`язане із втратою годувальника в сумі 170028 грн. Відповідач визнав зазначену ДТП страховим випадком та виплатив страхове відшкодування, пов`язане із заподіяною моральною шкодою в розмірі 56676 грн. 15.12.2020 від відповідача надійшов лист, яким у виплаті страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника було відмовлено. Після цього сторонами більше не вживалося жодних дій, що були спрямовані на досудове врегулювання спору. Ухвалою суду від 07 квітня 2021 року було відкрито провадження по справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою суду від 12 травня 2021 року задоволено клопотання відповідача про витребування доказів. Від відповідача Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на адресу суду надійшов відзив, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначив, що листом №6329 від 06.11.2020 ТДВ СК «Альфа-Гарант» повідомило [PERSON] про відсутність правових підстав для здійснення на його користь виплату страхового відшкодування, передбаченого ч.27.2 ст.27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки згідно наданих [PERSON] документів та відомостей, [PERSON] на момент ДТП не була працевлаштована та доходів не отримувала, а тому фактично не могла нести будь-яких затрат на утримання членів своєї сім`ї. Крім того, одноразова виплата відшкодування, як того вимагає позивач, по своїй суті суперечить логіці інституту утримання. Загальний розмір страхового відшкодування, визначеного ТДВ СК «Альфа-Гарант», позивачем не оспорюється, проте позивач бажає отримати страхове відшкодування не щомісячними виплатами, а одноразовим платежем. У випадку доведення позивачем та встановлення судом факту перебування дітей на утриманні у померлої [PERSON] на момент ДТП, на думку відповідача, суду слід визначити графік здійснення виплат страхового відшкодування на користь позивача, у вигляді щомісячних платежів у строк до досягнення особами, які перебували на утриманні вісімнадцятирічного віку, при цьому враховуючи ліміт відповідальності страховика за завдану такого роду шкоду у розмірі 170028 грн. Від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив. Позивач вважає доводи відповідача, що викладені у відзиві, необґрунтованими, оскільки у випадках, коли відшкодування шкоди забезпечується інститутом страхування, то застосуванню підлягає спеціальний закон, яким в даному випадку є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Законом передбачено обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. Для страхового відшкодування шкоди, заподіяної втратою годувальника такий розмір не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день страхового випадку. Отже, оскільки відповідач не виплатив страхового відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого (втрата годувальника), у гарантованому Законом мінімальному розмірі протягом визначеного Законом строку, то право позивача на відшкодування такої шкоди є порушеним, а тому підлягає захисту судом. Від представника ТДВ СК «Альфа-Гарант» на адресу суду надійшли заперечення, в яких зазначено, що наявність права у неповнолітньої та малолітньої особи на утримання її одним з батьків не доводить того, що факт утримання насправді мав місце. Для встановлення факту утримання одних осіб іншою особою має бути підтверджена обставина надання першим з боку матеріальної допомоги. В даній конкретній справі померла внаслідок ДТП [PERSON] була безробітною та фактично жодних доходів на момент пригоди не отримувала. Відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю [PERSON] всім особам, які мають право на таке відшкодування з боку ТДВ СК «Альфа-Гарант» здійснено в повному обсязі та не є предметом даного спору. Відсутні також підстави для стягнення з ТДВ СК «Альфа-Гарант» пені, 3% річних та інфляційних збитків, оскільки у ТДВ СК «Альфа-Гарант» не виникло жодних зобов`язань з виплати відшкодування позивачу. Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 27 січня 2020 року представником [PERSON] на адресу ТДВ «СК «Альфа-Гарант» було направлено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, заяву на виплату страхового відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою у розмірі 56676 грн, а також заяву на виплату страхового відшкодування за шкоду, пов`язану із втратою годувальника у розмірі не менше 170028 грн (а.с.9,10,11). Постановою старшого слідчого управління ГУНП в Дніпропетровській області П.С. Мусієнка від 27.04.2020 кримінальне провадження №12020040000000030 від 12 січня 2020 року за ч.3 ст.286 КК України було закрито (а.с.12-14). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 16.01.2020 Жовтоводським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), [PERSON] померла [INFO] (а.с.15). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 12.03.2005 [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 березня 2005 року (а.с.17). Відповідно до свідоцтв про народження [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.18,19). Батьки загиблої [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] померли [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про смерть, виданими виконавчим комітетом Грушуватської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області (а.с.20,21). Відповідно до довідки Головного управління Пенсійного фонду України вДніпропетровській області №162 від 21.10.2020 [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію по втраті годувальника на утриманців [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.22). Листом №6386 від 07.12.2020 ТДВ СК «Альфа-Гарант» повідомило представника [PERSON] [PERSON] про відсутність правових підстав для здійснення виплати страхового відшкодування, передбаченого ч.27.2 ст.27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на користь [PERSON] , оскільки згідно наданих ним документів та відомостей, [PERSON] на момент ДТП не була працевлаштована та доходів не отримувала, а тому фактично не могла нести будь-яких затрат на утримання членів своєї сім`ї (а.с.23). Від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області на виконання вимог ухвали про витребування доказів надійшла копія електронної пенсійної справи №046550002648, з якої вбачається, що рішенням 046550002648 від 31.01.2020 П`ятихатського об`єднаного управління ПФУ [PERSON] призначена пенсія по втраті годувальника [PERSON] . Утриманцями є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV). Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Пунктом 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Зазначена норма права за способом викладення змісту є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою. Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років). Статтею 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. Положення статей 1200 та 1202 ЦК України закріплені у книзі п`ятій - зобов`язальне право, главі 82 - відшкодування шкоди, розділі 2 - відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Системний аналіз статей 1200 та 1202 ЦК України дає підстави для висновку, що одна із них визначає перелік осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, інша - порядок відшкодування такої шкоди. Таким чином, вказані норми необхідно розглядати у взаємозв`язку, оскільки вони підлягають застосуванню як елементи єдиного механізму правового регулювання відносин із відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого. Положеннями пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) у разі визнання вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. У системному зв`язку із статтями 1200, 1202 ЦК України положення пункту 27.2 статті 27 та пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV щодо строків відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, необхідно розуміти таким чином: страховик (у випадках передбачених Законом - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами шляхом виплати страхових сум щомісячними платежами; перший платіж здійснюється не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. Крім цього, пунктом 27.5 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Вказаною нормою передбачено право страховика, а не обов`язок (у випадках передбачених Законом - МТСБУ) відшкодувати шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого, шляхом здійснення одноразової виплати. Відповідно до абзацу другого частини першої статті 1200 ЦК України за наявності обставин, які мають істотне значення, та із урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоду, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більше як за три роки. Отже, для відступу від загального порядку (щомісячними платежами) відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, використовуючи принципи, закладені у частині першій статті 1200 ЦК України, заявник повинен вказати на наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість виплати відшкодування одноразовим платежем, а страховик, в свою чергу, надати оцінку цим обставинам та прийняти відповідне рішення. Частиною 2 статті 1195 ЦК України передбачено, що у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів (ч. 3 ст. 1200 ЦК України). У даній справі встановлено, що на день смерті [PERSON] , яка загинула внаслідок ДТП, що мала місце 12.01.2020 року, у неї на утриманні перебувала малолітня дочка [PERSON] та неповнолітній син [PERSON] , в інтересах яких пред`явив позов чоловік померлої, а тому з урахуванням положень статті 1200 ЦК України потерпілі мають право на відшкодування шкоди, завданої внаслідок втрати годувальника. Розмір мінімальної заробітної плати на момент настання ДТП становив 4723 грн, а з урахуванням наявності двох утриманців, що претендують на вказаний вид відшкодування, частка, яка припадає на одного з них, становить 2361,50 грн. Отже, з урахування фактично встановлених обставин та положень частин першої-третьої статті 1200, частини першої статті 1202 ЦК України, [PERSON] має право на одержання відшкодування у вигляді щомісячних виплат у розмірі 2361,50 грн, починаючи з наступного місяця від дати смерті годувальника, тобто з 13.02.2020, і до досягнення ним вісімнадцятирічного віку, а саме - до [INFO] , а [PERSON] має право на одержання відшкодування у вигляді щомісячних виплат у розмірі 2361,50 грн, починаючи з дати смерті годувальника, тобто з 13.01.2020, і до досягнення нею вісімнадцятирічного віку, а саме - до [INFO] . Водночас пунктом 27.5. Закону № 1961-IV встановлено, що загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Пунктом 1 розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 09.07.2010 № 566 «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на день смерті потерпілої) встановлений розмір страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеним після набрання чинності цим розпорядженням, за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, - 260 000 гривень на одного потерпілого. Тож, з урахуванням встановленого договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ліміту відповідальності (страхової суми) за шкоду, завдану життю і здоров`ю забезпеченим транспортним засобом, з відповідача підлягає стягненню визначена сума відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, але не більше страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілого, встановленої страховим полісом №АО5926378 та не більше зазначеної в позовних вимогах страхової суми, а саме 170028 грн. Доводи відповідача про те, що діти померлої [PERSON] не перебували на її утриманні, оскільки вона на момент смерті офіційно не працювала та доходи не отримувала, не приймаються судом до уваги, оскільки судом встановлено, що дітям потерпілої, а саме [PERSON] та [PERSON] призначена пенсія по втраті годувальника, на момент ДТП сім`я проживала за однією адресою в [ADDRESS] , що підтверджується повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.9). Крім того, утриманням є вид правовідносин, в яких одна фізична особа надає іншій матеріальну підтримку в грошовій або натуральній формі. Аналізуючи вищевикладені обставини, оцінюючи надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат з оплати послуг по наданню професійної правничої допомоги, суд зазначає наступне. Згідно з рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.10.2014 року склад та розміри витрат, пов`язаних оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір, доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). З матеріалів справи вбачається, що позивачем на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано договір про надання професійної правничої (правової) допомоги №0283-ц від 17.03.2021, Додаток №1 до договору №0282-ц про надання професійної правничої (правової) допомоги від 16.03.2021, детальний розрахунок робіт (наданих послуг) від 30.03.2021, копія ордеру серії ВС №1068309 від 01.04.2021, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю. Однак, до матеріалів справи не додано жодних платіжних документів, які можуть підтвердити факт передачі коштів в рахунок сплати позивачем 10000 грн на надання правничої допомоги. Враховуючи відсутність належних доказів, які б підтвердили фактичні витрати позивача на правову допомогу, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимоги щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 908 грн в дохід держави. Враховуючи наведене,

Outcome: partial