Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

08 вересня 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на неповнолітнього сина у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Позивач в судове засідання не з»явилася, про час та місце судового розгляду була попереджена у встановлений спосіб, позов підтримала повністю і просила його задовольнити, заявила клопотання про розгляд справи у її відсутності, яке на підставі ст.ст.168,169 ЦПК України було задоволено судом, справу розглянуто у відсутності позивача. Відповідач [PERSON] позов визнав частково, посилаючись на те, що він має постійне місце роботи, але його заробітна плата ледь перевищує розмір прожиткового мінімуму, він страждає на тяжке захворювання, у зв»язку з яким потребує періодичного лікування, що суттєво впливає на його матеріальне становище. Також вважає, що зобов»язаний до сплати аліментів і на утримання позивача, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, а її позов з цього питання в провадженні Краснолиманського міського суду. А тому позбавлений можливості сплачувати аліменти в розмірі, вказаному позивачем. Судом встановлено, що сторони з 05.08.2011 року перебувають у шлюбі, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції у Донецькій області(актовий запис № 111) і від сумісного життя 19.07.2012 року у них народився син [PERSON], який проживає з позивачем та перебуває на її утриманні(а.с.8-9,12). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 20.09.2013 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано та встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини з лютого місяця 2013 року(а.с.10). Позивачем у позовній заяві зазначено, а також підтверджено відповідачем в судовому засіданні, що після розпаду сім»ї до вересня місяця 2015 року відповідач надавав матеріальну допомогу на утримання сина в добровільному порядку. Дитина [PERSON], [INFO], хворіє, являється інвалідом дитинства з 2013 року, отримує соціальну допомогу у розмірі 1612,10 грн.(9912,63:6)в місяць, проживає разом з позивачем, яка не працює, доходів не має(а.с.11-16,19,37-39). У зв»язку з розпадом сім»ї і відсутності регулярної допомоги відповідача на утримання дитини, з вересня місяця 2015 року матеріальне становище дитини погіршилося, тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом до відповідача, бо працевлаштуватися у зв»язку з необхідністю здійснювати догляд за дитиною позбавлена можливості, займається веденням домашнього господарства. Тобто позивач не хворіє, не працює, постійного доходу не має (а.с.15,19). Відповідач працює на посаді старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Краснолиманського міського управління юстиції, має середньомісячний дохід у розмірі 2015,04 грн.(2095,04+1935,04:2) в місяць(а.с.41-42), страждає на тяжке захворювання(а.с.45-46), аліменти нікому не виплачує, інших утриманців не має. Відповідно до ч.2 ст.181 СК України лише за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і(або) натуральній формі. Але судом встановлено, що домовленість між сторонами про утримання відповідачем сина відсутня. Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Тому позивач обґрунтовано звернувся саме до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В зв»язку з цим відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти) присуджуються у частці від доходу того з батьків, хто проживає окремо, або у твердій грошовій сумі. Тому суд, діючи на підставі ст.11 ЦПК України в межах позовних вимог позивача, приходить до висновку про те, що відповідач, який має постійний дохід, аліменти повинен сплачувати у грошовій формі в частці від свого доходу. При визначенні розміру аліментів відповідно до ст. 182 СК України суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини та платника аліментів, відсутність у платника інших утриманців, інші обставини, у тому числі і обов»язок утримання дитини і того з батьків, з ким вона проживає. При цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, не може бути меншим за 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який згідно ст.. 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2015 рік від 28.12.2014 року зі змінами та доповненнями від 17.09.2015 року встановлено в розмірі 1167 грн. Відповідно до ст.ст.11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При винесення рішення відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. А тому, враховуючи матеріальне становище відповідача та його сина, яке свідчить про те, що розмір щомісячної соціальної допомоги дитини, перевищує середньомісячний дохід відповідача, який він фактично отримує після утримання податків та обов»язкових платежів, а також стан здоров»я дитини та відповідача, які обидва хворіють, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню частково відповідач має можливість виплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно. Приходячи до такого висновку, суд враховує як обов»язок і позивача утримувати дитину, так і те, що в разі часткового задоволення позову матеріальне становище дитини поліпшиться і буде значно перевищувати прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, встановлений ст.. 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2015 рік від 28.12.2014 року зі змінами та доповненнями від 17.09.2015 року в розмірі 1167 грн., а дохід відповідача при цьому незначно буде меншим від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого вказаною нормою у розмірі 1378 грн. на місяць. Також, при зверненні до суду позивача в порядку ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року було звільнено від сплати судового збору. Однак, враховуючи те, що позовні вимоги позивача задоволено відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України та ст.4 Закону України «Про судовий збір» та п.35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних та цивільних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судові витрати по справі в розмірі 487,20 грн. слід стягнути з відповідача. Крім того, на підставі п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за 1 місяць.

Outcome: partial