Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-30 00:00:00

09 жовтня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з вище зазначеним позовом про визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . В позові посилається на те, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 0,1718 га., яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю ІІІ-ПЛ 034686 від 18 грудня 1996 року. Спадщину після смерті матері прийняв він, але позбавлений можливості оформити через нотаріальну контору таке спадкове майно, як земельна ділянка, оскільки втрачений правовстановлюючий документ-оригінал Державного акту на право приватної власності на землю, зважаючи на що постановою нотаріуса йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, що спонукало його звернутися з даним позовом до суду. Просив суд визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,1718 га. призначену для ведення особистого селянського господарства, що розташована в [ADDRESS] на території [ADDRESS] сільської ради Миргородського району, яка належала його матері [PERSON] на праві приватної власності на підставі Державного акту на землю ІІІ-ПЛ 034686 від 18.12.1996 року в порядку спадкування після її смерті. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат Прасол Я.В. не з`явилися. Адвокатом направлено на адресу суду заяву про розгляд справи у відсутності позивача [PERSON] та його представника. Позов підтримується. Представник відповідача Петрівцівської сільської ради Миргородського району в судове засідання не з`явився. Установа належним чином повідомлена про день та час судового розгляду, направила на адресу суду лист з якого вбачається, що позов сільською радою визнається, а справу вона просить розглянути у відсутності представника. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає що заявлений позов підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що [INFO] померла [PERSON] мати позивача, що підтверджується копією свідоцтва про смерть та копією свідоцтва про народження (а.с. 7,8). Як вбачається з довідок Петрівцівської сільської ради Миргородського району за життя [PERSON] було приватизовано земельну ділянку площею 0,1718 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в [ADDRESS] на яку нею отримано державний акт на землю ІІІ-ПЛ 034686 від 18.12.1996 року (а.с.9,11). Спадщину після смерті [PERSON] , як вбачається з копії спадкової справи, прийняв її син позивач [PERSON] , а чоловік спадкодавця [PERSON] подав заяву про відмову від спадщини (а.с.33-46). В той же час, у спадкоємця відсутній оригінал Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку. В зв`язку з чим, позивач [PERSON] , який прийняв спадщину відповідно до закону, не зміг отримати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку і нотаріусом з цих підстав йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 10). Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Спадкування здійснюється за заповітом або законом. Відповідно до ст.ст. 1268, 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.ст. 316,317,319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд Право власності є непорушним Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. В зв`язку з відсутністю оригіналу державного акту на право власності на земельну ділянку позивач позбавлений можливості оформити право власності на це спадкове майно через нотаріальну контору, зважаючи на що його порушене право підлягає захисту. Під час судового розгляду справи не встановлено інших осіб, крім позивача, які прийняли б спадщину після смерті [PERSON] . Оскільки вищезазначені обставини перешкоджають позивачеві [PERSON] оформити право власності на спадкове майно в позасудовому порядку, суд вважає можливим постановити рішення про задоволення позову.

Outcome: approved