Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

09.09.2020 позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 02.06.2013 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області між сторонами було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів 02.06.2013 зроблено відповідний актовий запис за №868. Від шлюбу у сторін є малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із позивачем. У добровільному порядку домовитись про спільне утримання дитини сторони не можуть. А тому, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просила стягувати з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду з даним позовом, тобто з 09 вересня 2020 року, до досягнення дитиною повноліття. Сторони до судового засідання не з`явились, однак від останніх надійшли письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач останні визнає, що відповідає положенням ч.3 ст.211 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, та, зважаючи на визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, у сторін є спільна малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 09 грудня 2014 року, де у графі батько записано [PERSON] , а у графі мати - [PERSON] (а.с.5). Малолітня дитина сторін проживає разом із позивачем. Положенням ч.1 ст. 18 Конвенції про права дитини визначено зміст принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Зокрема, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України та ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Положенням ч.3 ст.181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). При визначенні суми стягнення аліментів суд враховує вікову категорію малолітньої дитини та її звичайні потреби, відсутність самостійного доходу, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, задовільний стан здоров`я обох батьків дитини, обов`язок та відповідальність батьків малолітнього [PERSON] за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, а також обов`язок батька дитини, який з нею не проживає дбати про здоров`я і матеріальний добробут сина, виходячи із найкращих інтересів дитини. А тому, з огляду на вищевикладене,

Outcome: approved