Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

09.04.2021 позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, згідно якого просить стягнути з [PERSON] моральну шкоду в розмірі 10000 грн та з Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «ПРОВІДНА» матеріальну шкоду в розмірі 53284,44 грн. Вимоги за позовом вмотивовані тим, що 30.08.2020 на автодорозі Р-46 «Харків-Охтирка», 99 кілометр в напрямку м. Охтирка Сумської області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів FORD MONDEO державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та HYUNDAI Accent, державний номерний знак [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП, яка сталася з вини [PERSON] , автомобілю позивача були завдані механічні пошкодження. Враховуючи, що відповідальність [PERSON] застрахована в ПрАТ «СК «Провідна» відповідно до страхового полісу №АР/0601179/1908/20 від 26.07.2020, позивач звернувся до цієї страхової компанії для відшкодування шкоди. На замовлення страхової компанії проведено оцінку експертного автотоварознавчого дослідження, відповідно до якого страхова компанія, з урахуванням фрашизи, здійснила йому виплату страхового відшкодування у розмірі 64366,56 грн. Разом з тим, згідно незалежного висновку експертного автотоварознавчого дослдіення №1/2021, проведеного на його замолення, розмір завданого йому матеріального збитку склав 117651 грн. Оскільки ліміт відповідальності за страховим полісом встановлено 130000 грн, вважає, що він повністю покриває розмір страхового відшкодування, а тому страховою компанією йому недосплачено 53284,44 грн матеріальної шкоди. Крім того, неправомірними діями відповідача [PERSON] йому заподіяно моральну шкоду, яка виразилася у моральних стражданнях та переживаннях з приводу пошкодженого автомобіля, пошуку виходу з цієї ситуації, він відчуває тривогу, порушення сну, постійну емоційну напругу, дратівливість, змінився його нормальний життєвий ритм. Моральну шкоду оцінює у 10000 грн. Враховуючи, що добровільно вирішити спір не вдалося за можливе, позивач звернувся до суду з даним позовом. 28.05.2021 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Відповідачам роз`яснено право подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, на яких він ґрунтується, в строк не пізніше 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі. 16.08.2021 від Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «ПРОВІДНА» на адресу суду надійшов відзив, відповідно до якого відповідач просить відмовити позивачу у задовленні позову з наведенням своїх аргументів. Як вбачається з матеріалів справи, ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» отримало ухвалу про відкриття провадження у справі та позов з додатками 07.06.2021, що вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.100), таким чином кінцевий строк подання відзиву є 22.06.2021. Враховуючи, що відзив подано 16.08.2021, клопотання про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву від відповідача не надходило, суд не приймає поданий з пропущенням процесуального строку відзив та не бере до уваги викладену у ньому позицію відповідача. Від позивача та відповідача [PERSON] надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутності. При цьому позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав повністю. Представник відповідача ПрАТ «СК «Провідна» до судового засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у відсутності представника не надавав, поданий з порушенням процесуального строку відзив судом не враховується, тобто суд вважає, що правом на подачу відзиву відповідач не скористався, тому відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд вжив усіх необхідних заходів, передбачених ст.128, ст.130 ЦПК України для повідомлення відповідача про розгляд справи. У зв`язку з цим суд вважає, що про розгляд даної цивільної справи відповідач повідомлений в установленому законом порядку. Приймаючи до уваги згоду позивача, суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступних висновків. Як встановлено [PERSON] є власником транспортного засобу HYUNDAI ACCENT, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с.7). Згідно ухвали Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04.12.2020 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за злочин, передбачений ч.1 ст. 286 КК України, у зв`язку з примиренням з потерпілою за ст.46 КК України, а кримінальне провадження, внесене до ЄРДР № 12020200060000502 від 30.08.2020 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України закрито (а.с. 11-12). При цьому судом встановлено, що 30.08.2020 приблизно о 17 год.45 хв. [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем марки «FORD», модель «MONDEO», д.н.з. [NUMBER] синього кольору, перевозив пасажирів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , рухаючись при цьому по автодорозі Р-46 «Харків-Охтирка», 99 кілометр в напрямку м. Охтирка Сумської області, в порушення Правил дорожнього руху, а саме п.2.3.б, п.12.3, внаслідок власної необережності перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, та не дотримавшись безпечної дистанції, здійснюючи маневр обгону автомобіля марки «HYUNDAI» модель «ACCENT», д.н.з. [NUMBER] сірого кольору під керуванням [PERSON] , яка рухалася в попутному напрямку в бік м.Охтирка Сумської області та зменшила швидкість для здійснення маневру повороту ліворуч в напрямку с.Високе Охтирського району Сумської області, здійснив зіткнення із зазначеним автомобілем. Як вбачається з висновку експертного автотоварознавчого дослідження №1/2021 від 21.01.2021 розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля HYUNDAI ACCENT, 2009 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , кузов номер [NUMBER] , внаслідку дорожньо-транспортної пригоди, що відбулася 30.08.2020, станом цін на час настання події, відповідно до вимог ст.30.1, 30.2, ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та розрахована як різниця між його ринковою вартістю на момент настання події та його вартістю після події (у пошкодженому стані), складає 117\~651 грн (а.с.13-94). Згідно \~Полісу обов`язкового\~страхування цивільно-правової\~відповідальності \~власників наземних\~транспортних засобів\~ №\~АР/0601179\~від 26.07.2020\~страхова сума\~на одного\~потерпілого за\~шкоду,\~заподіяну [PERSON] \~майну у\~період з\~26.07.2020\~до 25.07.2021\~ становить\~ 130\~000\~грн,\~забезпечений транспортний\~засіб FORD MONDEO,2008 року випуску державний номерний знак [NUMBER] (а.с.107). 23.12.2020 на картковий рахунок [PERSON] надійшло безготівкове зарахування оплата страхового відшкодування згідно договору №AR/0601179/1908/20, zh.akt№2300321261.TZ, d/n VM4887VK Bez PDV 64366,56 грн, що підтверджується даними виписки по надходженням по картці/рахунку [PERSON] від 06.04.2021 (а.с.8). 01.03.2020 на адресу [PERSON] надійшов лист за підписом заступника директора Департаменту клієнтського сервісу ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» у відповідь на заяву позивача від 01.02.2020, згідно якого роз`яснено порядок розрахунку страхового відшкодування та повідомлено, що розмір завданого збитку становить 64366,56, яка була перерахована на його реквізити згідно його заяви на виплату страхового відшкодування (а.с.10). 25.02.2021 [PERSON] звернувся із заявою до директора департаменту клієнтського сервісу [PERSON] про перегляд розміру страхового відшкодування по справі №2300321261 згідно експертизи незалежного судового експерта (а.с.9). Відповідно до вимог\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з вимогами ст. ст.\~15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1\~ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Приписами\~ст. 13 ЦПК України\~визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами\~ст. 77 ЦПК України\~визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Нормою\~ст. 81 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Приписами ч. 1\~ст. 1166 ЦК України\~визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з вимогами ч. ч 1, 2\~ст.\~1187\~ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1\~ст.\~1188\~ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з вимогами\~ст.\~979\~ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Нормою ч. 3\~ст. 988 ЦК України\~визначено, що страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Приписами ч. 1\~ст. 990 ЦК України\~визначено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює\~Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Пунктами 1.4, 1.7\~ст. 1 цього Закону\~визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Відповідно до вимог\~ст.\~3\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно з вимогами\~ст.\~6\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Приписами п. 22.1\~ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19. Статтями\~28,\~29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно п. 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»\~роз`яснено, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). У своїй постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17 Верховний Суд вказав на те, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Як встановлено, винуватцем дорожньо-транспорнтної пригоди, яка сталася 30.08.2020 о 17 год.45 хв. на автодорозі Р-46 «Харків-Охтирка», 99 кілометр в напрямку м. Охтирка Сумської області є відповідач [PERSON] , що вбачається зі змісту ухвали Охтирського міськрайонного суду від 04.12.2020 у справі №583/4315/20. Крім того, вказаною ухвалою суду встановлено факт дорожньо-транспортної пригоди, який сторонами у справі не оспорюється, а тому окремому встановленню та доказуванню не підлягає. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил\~статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Відповідно до вимог п. 8.2 розділу VIII\~Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, що затверджена\~наказом Міністерства юстиції України № 142/5/2092 від 24 листопада 2003 року, якщо вартість відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, то вартість матеріального збитку завданого власнику КТЗ визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження. Якщо транспортний засіб вважається фізично знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію ТЗ з місця ДТП. Для повного відшкодування завданої шкоди і страховиком, і винним водієм судам необхідно встановити ринкову вартість автомобіля до ДТП та вартість деталей, вузлів та агрегатів фізично знищеного ТЗ після ДТП. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 1 серпня 2018 року у справі № 363/2222/16-ц. Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця ДТП. Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 337/5881/14-ц (провадження № 61-1586св18), від 15 березня 2018 року у справі № 564/2464/14-ц (провадження № 61-5059св18), від 4 квітня 2018 року у справі № 758/8578/15-ц (провадження № 61-8962св18), від 18 квітня 2018 року у справі № 361/3094/15-ц (провадження № 61-700св18), від 13 червня 2018 року у справі № 444/577/16-ц (провадження № 61-6285св18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 343/2372/15-ц (провадження № 61-8947св18), від 12 грудня 2018 року у справі № 466/7010/16 (провадження № 61-7447 св18), від 18 грудня 2018 року у справі № 524/561/16-ц (провадження № 61-21355св18), від 30 січня 2019 року у справі № 753/21303/16-ц (провадження № 61-31609св18). Також судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, а сторонами не оспорено, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «HYUNDAI ACCENT», д.н.з. [NUMBER] , перевищує ринкову вартість автомобіля на момент пошкодження. Так, на підтвердження вказаного, позивачем надано висновок експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку завданого власнику автомобіля №1/2021 від 21 січня 2021 року. Приписами ч. 1\~ст. 106 ЦПК України\~визначено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Відповідно до вимог\~ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» від 25 лютого 1994 року, судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду. Результати проведення судової експертизи оформлюються висновком експерта. Відповідно до вимог ч. 5\~ст. 106 ЦПК України, у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експертне дослідження - дослідження, яке проводиться експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини події, за зверненням юридичних або фізичних осіб. Результати проведеного експертного дослідження оформляються висновком експертного дослідження. Тобто, по суті, експертиза від дослідження відрізняється лише статусом. Їх зміст має бути однаковим. В рамках експертизи експерт підписує заяву про кримінальну відповідальність. В рамках експертного дослідження - ні. Отже, експерти повинні бути обізнані про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Такий висновок, узгоджується з позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (провадження № 14-270цс19). З огляду на викладене, суд приймає до уваги висновок експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля № 1/2021 від 21 січня 2021 року, оскільки судовий експерт Варуха В.О., який його склав, повідомлений про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України та у суду відсутні підстави сумніватися у його достовірності, протилежного стронами не доведено. Так відповідно до зазначеного висновку експерта автотоварознавця № 1/2021 від 21 січня 2021 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля HYUNDAI ACCENT», д.н.з. [NUMBER] , що належить позивачеві, станом цін на час проведення дослідження без урахування ПДВ на вартість робіт, матеріалів та без урахування ПДВ на вартість складових частин, складає 529\~107,05 грн., що перевищує ринкову вартість автомобіля на момент пошкодження 172\~962 грн. Вартість матеріального збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, складає 172\~962 грн, а ринкова вартість автомобіля після настання дорожньо-транспортної пригоди (в пошкодженому стані) складає 55\~311 грн. Згідно з вимогами ч. 1\~ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних с у передбачених цим Кодексом випадках. Розмір завданого майнового збитку позивачем розраховано відповідно до вимог ч. 2\~ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шляхом визначення різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином розмір майнового збитку становить 117 651 гривня, виходячи із розрахунку 172 962 гривні 55 311 гривень. Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована у ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» на суму 130 000 гривень, а страхове відшкодування виплачено позивачу у розмірі 64\~366,56 гривень, то з відповідача ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» на користь позивача підлягає стягненню недоплачена сума страхового відшкодування у розмірі 53\~284,44 гривні, виходячи із розрахунку 130 000 гривень 64\~366,56 гривень. Вирішуючи спір в частині стягнення на користь позивача моральної шкоди з [PERSON] суд, виходить з положень ст. 23 та ст. 1167 ЦК України. Так відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Згідно положень ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пленум Верховного Суду України в п.2 постанови Пленуму від 31 березня 1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» надав роз`яснення, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядається, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції або випливає з її положень або закріплене законодавством, яке встановлює відповідність за заподіяння моральної шкоди. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, судом визнано презумпцію моральної шкоди що полягає у тому, що у разі порушення майнових або немайнових прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку, людина відчуває страждання ( моральну шкоду). Визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, факт пошкодження майна позивача, що коштує значних коштів та потребує додаткових не передбачуваних витрат, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, постійну емоційну напругу, дратівливість по відношенню до близьких, коли постає питання про мобілізацію додаткових ресурсів, наслідків, що наступили, оскільки збитки не відшкодовані, а також визнання позову [PERSON] в частині стягнення з нього визначеного позивачем розміру моральної шкоди та дійшов висновку про те, що позовні вимоги є доведеними належними, допустимими та достатніми доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі. Доля судових витрат підлягає вирішенню у порядку ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved