Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-20 00:00:00

09 квітня 2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 15 вересня 2012 року між нею та відповідачем [PERSON] укладено шлюб, який було зареєстрованого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Великомихайлівського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 66. Від вказаного шлюбу вони мають неповнолітніх дочок: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя з відповідачем не склалося через те, що вони не зійшлися характерами, через постійні сварки з відповідачем, різність поглядядів на подальше спільне проживання та обов`язки та відсутність взаєморозуміння та поваги один до одного, що в кінцевому результаті призвело до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Можливості зберегти сімю немає. Подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить його інтересам. На теперішній час вони спільного господарства не ведуть. Примирення із відповідачем неможливе. Тому вона просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Великомихайлівського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 66. Позивач в судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду від неї надійшла заява в якій вона просить суд розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, шлюбні відносини між нею та відповідачем фактично припиненні з червня 2018 року. На даний час вона знаходиться на 27 тижні вагітності, батьком дитини являється [PERSON] , що підтверджується його заявою про визнання батьківства, належним чином завіреною. Після розірвання шлюбу просить залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». Крім того, просить суд винести рішення в підготовчому судовому засіданні. Відповідач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду від нього надійшла заява в якій він просить розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає в повному обсязі, на розірвання шлюбу наполягає. Також просить суд винести рішення в підготовчому судовому засіданні. Крім того, через канцелярію суду було надано нотаріально посвідчену заяву [PERSON] від 15.08.2019 року № 2-1423, згідно якої останній визнає батьківство зачатої дитини, якою вагітна [PERSON] . У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, в порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 15 вересня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Великомихайлівського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 66, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 15 вересня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Великомихайлівського районного управління юстиції Одеської області. Від спільного життя мають неповнолітніх дочок: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно до ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхньої дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 110 СК України чоловік, дружина мають право пред`явити позов про розірвання шлюбу протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнане іншою особою. Суд приймає до уваги, що батьківство зачатої дитини позивача [PERSON] визнане іншою особою. На підставі ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони припинили подружні відносини з червня 2018 року, і однією сім`єю на даний час не проживають, сторони відновлювати подружні відносини не мають наміру, оскільки вважають, що їхня сім`я розпалася остаточно. Відповідно до ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. При таких обставинах, суд вважає, що сформовані в родині відносини виключають спільне проживання чоловіка й жінки й роблять їхнє спільне життя надалі неможливим, тому що, збереження родини суперечило б інтересам сторін, адже сторони категорично налаштовані на розірвання шлюбу, на примирення не згодні, а оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді сторін, то ніхто не вправі примусити чоловіка та жінку до шлюбу. Таким чином, з огляду на вказані обставини, подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст. 111 Сімейного кодексу України, є недоцільним та неефективним і суперечить моральним засадам суспільства. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачка бажає надалі іменуватися прізвищем « [PERSON] », що підтверджується її письмовою заявою. Спір стосовно поділу майна подружжя не вирішено. Частина 3 ст. 115 Сімейного кодексу України регламентує, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved