Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

09 листопада 2021 року до Василівського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, у якій позивач просить визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що йому належить на праві приватної власності житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Василівської державної нотаріальної контори 16 квітня 1993 року. Разом з позивачем в будинку зареєстрована його племінниця [PERSON] , 1974 р.н. З 2019 року відповідачка у будинку не проживає, не оплачує комунальні послуги, перешкод у користуванні житлом їй ніхто не чинив, скарг з цього приводу вона нікуди не писала, хоча і добровільно не бажає знятися з реєстрації. Позивач проживає у даному будинку та самостійно оплачує комунальні послуги, у зв`язку з чим йому не вистачає коштів для свого утримання (на одяг, на належне харчування, лікування), оскільки він не отримує заробітної плати та пенсії і не може оформити субсидію без надання відповідних довідок про майновий стан зареєстрованих членів сім`ї. Зазначені витрати позивач несе самостійно. Рішення по справі може вплинути на інтереси позивача, а саме на зменшення витрат щодо утримання будинку та отримання субсидії на оплату комунальних послуг, за якою позивач вимушений звернутись, так як йому не вистачає коштів на проживання. Крім того, реєстрація племінниці створює позивачу певні незручності, що пов`язані з вирішенням права на продаж житлового будинку. У зв`язку з чим, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. 10 листопада 2021 року надіслано запит до Василівської міської ради Запорізької області щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача. 17 листопада 2021 року до суду надійшла відповідь на запит про те, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 18 листопада 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, у прохальній частині позовної заяви просив розглядати справи без його участі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення в разі неявки в судове засідання належним чином повідомленого про дату слухання відповідача (а.с.4). Відповідач [PERSON] в судове засідання нез`явилася, за даними наданими Василівською міською радою Запорізької області відповідач повідомлялася про час та місце розгляду справи належним чином за адресою реєстрації, проте судові повістки не отримує, поштова кореспонденція повертається з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.25). Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, суд ухвалив про заочний розгляд справи. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши надані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором купівля-продажду 16 квітня 1993 року, посвідченого державним нотаріусом Василівської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №464, про що свідчить реєстраційний напис на документі на право особистої власності від 28 квітня 1993 року (а.с.7-8). Як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду власником будинку [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.9-11). Відповідно до довідки Василівської міської ради Запорізької області №3130 від 16 листопада 2021 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 02 березня 2002 року по теперішній час (а.с.22) З акта обстеження фактичного проживання від 08 листопада 2021 року, складеного депутатом Василівської міської ради Запорізької області Палигою О.В., в присутності сусідів [PERSON] та [PERSON] , підпис яких засвідчено секретарем Василівської міської ради Запорізької області Матюх А., вбачається, що за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] зареєстрована, але фактично з 2019 року за вказаною адресою не проживає (а.с.14). Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України №475/97ВР від 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст.316,317,319,321 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За правилами ч.ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (частина 1); член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (частина 2). Разом з тим, відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятим. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Отже, матеріалами справи підтверджено, що відповідач [PERSON] є членом сім`ї позивача, зареєстрована в будинку [ADDRESS] , що належить позивачу, проте більше року без поважних причин не проживає за вказаною адресою, підстав для збереження за нею права користування жилим приміщення не встановлено, створює перешкоди позивачу у користуванні житлом, тому суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню шляхом визнання [PERSON] такою, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] .

Outcome: approved