Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

08.11.2013 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], треті особи: [PERSON], приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30.05.2011 року між нею - [PERSON] та [PERSON] було укладено нібито фіктивний договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі № 872. Метою укладення зазначеного договору було недопущення оформлення права власності на зазначену квартиру за [PERSON], яка по справі залучена третьою особою. Звернення позивача до суду з відповідним позовом передували наступні факти. 05.12.2001 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], реєстраційний № 9362. 24.12.2007 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя було ухвалено заочне рішення у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: відділення громадянства, міграції і реєстрації фізичних осіб Комунарського РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном та зустрічній позовній заяві [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи: приватні нотаріуси Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] про визнання угоди доручення та угоди купівлі-продажу недійсним. Згідно зазначеного рішення суду у задоволенні позову [PERSON] відмовлено, зустрічну позовну заяву [PERSON] задоволено: визнано угоду доручення від 14.07.2001 року на право розпорядження квартирою та угоду купівлі-продажу від 05.01.2001 року квартири [ADDRESS] недійсними. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 24.06.2008 року заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24.12.2007 року залишено без змін. Проте, ухвалою Верховного Суду України від 15.07.2009 року рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24.12.2007 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 24.06.2008 року скасовані та справу направлено до суду першої інстанції для розгляду іншим суддею. 12.09.2011 року суддею Комунарського районного суду м. Запоріжжя Іваніною Ю.В. ухвалено рішення за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: відділення громадянства, міграції і реєстрації фізичних осіб Комунарського РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном, яким позовні вимоги [PERSON] були задоволені частково: [PERSON] усунуто перешкоди у здійснення права користування та розпорядження квартирою [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] та зняття з реєстрації [PERSON] за вказаною адресою. 15.09.2011 року до суду звернулась [PERSON] із позовом до [PERSON], третя особа: ОП «ЗМБТІ» про витребування майна, усунення перешкод у користуванні власністю, зняття з реєстрації, вселення. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.04.2012 року вимоги [PERSON] задоволено частково: витребувано з чужого незаконного володіння [PERSON] квартиру [ADDRESS]; усунуто [PERSON] перешкоди у володінні, користування та розпорядженні квартирою [ADDRESS], шляхом виселення [PERSON] та зняття її з реєстрації; вселено [PERSON] у належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS]. Зазначене рішення [PERSON] оскаржувала, але ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 05.09.2012 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.11.2012 року скаргу [PERSON] відхилено, рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.04.2012 року залишено без змін. Враховуючи, що позивач [PERSON] не є стороною по справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: ОП «ЗМБТІ» про витребування майна, усунення перешкод у користуванні власністю, зняття з реєстрації, вселення, тому позивач не має можливості подати апеляційну скаргу на рішення суду від 15.09.2011 року, у зв'язку з чим, [PERSON] просить суд визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між нею та [PERSON] 30.05.2011 року, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], реєстраційний № 872, недійсним. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, пояснивши, що договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] 30.05.2011 року вона дійсно укладала з [PERSON] для того, щоб не допустити набуття права власності [PERSON] на квартиру у зв'язку із судовим спором по цій квартирі. З [PERSON] вона працювала на одній роботі, остання деякий час мешкала у неї у спірній квартирі. За порадою свого адвоката вона запропонувала [PERSON] фіктивно укласти договір купівлі-продажу зазначеної квартири, на що остання погодилась. Кошти за продаж квартири вона не отримувала. У подальшому, для того, щоб вбачалось реальне настання наслідків укладення правочину, вона відразу після укладення спірного договору, тобто на початку червня 2011 року, виїхала до жіночого монастиря, де і мешкала. Коли у кінці грудня 2011 року - на початку 2012 року повернулася та намагалась в'їхати до спірної квартири, [PERSON] її вже не пустила до житла. Під час проживання у квартирі, [PERSON] сплачувала за комунальні послуги. За посвідчення договору купівлі-продажу остання сплачувала грошові кошти. Представник позивача [PERSON] за дорученням від 20.12.2013 року - [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити. Вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, так як укладений фіктивний між позивачем та відповідачем договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] необхідно визнати недійсним, тому що передачі власності в розпорядження [PERSON] не було, [PERSON] грошові кошти за продаж квартири не отримувала, тобто правочин був здійснений без наміру створення реальних правових наслідків, а для того, щоб [PERSON] не заволоділа зазначеною квартирою. Позивач до суду подала позов для того, щоб у разі його задоволення намагатися скасувати рішення від 12.09.2011 року, ухвалене суддею Комунарського районного суду м. Запоріжжя Іваніною Ю.В. у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: відділення громадянства, міграції і реєстрації фізичних осіб Комунарського РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном, яке на той час не було оскаржено. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про день, місце і час розгляду справи повідомлена належним чином. До суду надала заяви з проханням розглянути справу за її відсутності, так як не може бути присутньою в судових засіданнях за сімейними обставинами. У судових засіданнях 21.01.2014 року [PERSON] визнала позовні вимоги, а 11.02.2014 року заперечувала проти позову у повному обсязі без надання будь-яких пояснень. У подальшому, на неодноразові виклики суду, відповідач у судові засідання не з'являлася, направляючи вказані заяви. Представник третьої особи [PERSON] за дорученням від 15.10.2013 року - [PERSON] вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, так як відсутні підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] Договір був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, волевиявлення спірного договору є вільним і відповідає їх внутрішній волі, договір не має характеру фіктивного та удаваного правочину. Після відчуження зазначеної квартири, житло було зареєстровано належним чином за [PERSON], яка після купівлі квартири реально там проживала. На цей час вказана квартира належить [PERSON] Третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день, місце і час розгляду справи повідомлена належним чином. До суду надала заяву з проханням розглянути справу за її відсутності та копії документів, на підставі яких було посвідчено договір купівлі-продажу квартири від 30.05.201 року, за реєстровим № 872. Раніше у судовому засіданні пояснила, що деталі посвідчення договору купівлі-продажу, укладеного 30.05.2011 року між [PERSON] та [PERSON], вона не пам'ятає. Але до посвідчення аналогічних договорів у неї однакові вимоги щодо надання пакету документів, платіжних доручень про сплату державного мита, послуг нотаріуса, роз'яснення сторонам наслідків правочину та з'ясування чи зрозумілий зміст договору покупцю та продавцю майна. Вона впевнена, що при посвідченні спірного договору, нею були виконані усі відповідні норми та вимоги. Допитана свідком [PERSON] пояснила суду, що вона працює вихователем у дитячому садку, тому знає [PERSON], як особу, яка до дитячого садка приводила свою онуку, крім того їх пов'язують релігійні відносини. Влітку 2011 року, приблизно 2 місяці, вона мешкала у квартирі позивача за адресою: [ADDRESS]. Мешкали у зазначеній квартирі удвох з [PERSON] Відповідача вона бачила, але відносин з останньої не підтримувала. [PERSON] не збиралася продавати квартиру. Одного разу вона чула розмову між позивачем та відповідачем, згідно якої [PERSON] дозволила [PERSON] мешкати певний час у останньої вдома, а взамін попрохала на деякий час оформити право власності на відповідача. Допитана у якості свідка [PERSON] пояснила суду, що вона знає [PERSON], приблизно 5 років. [PERSON] вона знає як особу, яка певний час мешкала у [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Приблизно у серпні 2011 року, коли вона перебувала у вказаній квартирі з [PERSON] вона дізналася, що остання планує оформити договір купівлі-продажу спірної квартири з [PERSON], але без реального відлучення майна, так як у позивача були проблеми із житлом та відбувалися судові засідання. Зазначений договір вона уклала восени 2011 року, після чого [PERSON] поїхала до монастиря. Влітку 2011 року вона у квартирі [PERSON] бачила [PERSON] Допитана свідком [PERSON] пояснила, що вона є онукою [PERSON] У вересні 2010 року до її бабусі прийшла [PERSON], якій ніде було жити, тому [PERSON] дозволила останній проживати у квартирі за адресою: [ADDRESS]. Вона також мешкала по вказаній адресі до березня 2011 року, після чого, приблизно один місяць проживала у своєї матері. Спірний договір був укладений у кінці травня 2011 року, але вона про нього вже дізналась, коли побачила текст договору, приблизно на початку червня 2011 року. У подальшому вона дізналась, що [PERSON] домовилась фіктивно продати квартиру [PERSON], тобто лише оформити договір купівлі-продажу без настання певних наслідків за те, що її бабуся дозволила відповідачу мешкати у себе в квартирі. У листопаді 2011 року [PERSON] поїхала до монастиря, де і мешкала до березня 2012 року. У цей період часу [PERSON] телефонувала бабусі та наполягала, щоб [PERSON] приїхала та знялась з реєстрації у спірній квартирі. Після того, як її бабуся повернулась з монастиря, остання намагалася зайти до квартири та почати там мешкати, але [PERSON] до житла [PERSON] не пустила. Суд, вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають за наступного. У судовому засіданні встановлено, що 30 травня 2011 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], відповідно до якого [PERSON] передала, а [PERSON] прийняла у власність квартиру [ADDRESS] (а.с.108). Позивач правовою підставою визнання оспорюваного договору недійсним визначив положення ст. 234 ЦК України, що встановлює правові наслідки фіктивного правочину. За вимогами ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.57, 58, 59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК, якими передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК). Статтею 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі. З матеріалів цивільної справи № 2-3989/2011 року за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: ОП «ЗМБТІ» про витребування майна, усунення перешкод у користуванні власністю, зняття з реєстрації, вселення вбачається, що право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON], що підтверджено витягом про державну реєстрацію прав № 30214854 від 07.06.2011 року (а.с. 35). Отже, договір купівлі-продажу від 30.05.2011 року укладений в письмовій формі, посвідчений нотаріально і є такий, що пройшов державну реєстрацію. Пунктом 2 договору купівлі-продажу від 30.05.2011 року передбачено, що продаж квартири вчиняється між сторонами ([PERSON] та [PERSON]) за 58 144 гривень. Підписання договору продавцем є підтвердженням факту одержання нею суми у розмірі 58144 гривень (а.с. 35). Договір підписаний як продавцем так і покупцем, а отже, факт не отримання грошових коштів спростовується. Зміст договору свідчить про досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов договору купівлі-продажу, передбачених ст. 655-658 ЦК України. Волевиявлення сторін співпадало й було спрямоване саме на укладення договору купівлі-продажу квартири. Крім того, п.4.2 вказаного договору передбачено, що сторони стверджують наступне: договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; їх волевиявлення є вільним і відповідає їх внутрішній волі; договір не має характеру фіктивного та удаваного правочину. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину, але у разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. З копії паспорту [PERSON], серії [NUMBER], виданим Комунарським РВ УМВС України в Запорізькій області 03.12.1997 року встановлено, що позивач була зареєстрована за адресою: [ADDRESS], але 05.07.2011 року знята з реєстрації даного місця проживання (а.с. 142). При цьому, в судовому засіданні було з'ясовано, що з квартири [ADDRESS] позивач виїхала і до теперішнього часу у спірній квартирі ніхто не мешкає. Тобто, позивачем були здійснені усі дії спрямовані на реальне настання правових наслідків після укладення договору купівлі-продажу: звільнення квартири та зняття з реєстраційного обліку з зазначеної квартири відразу ж після укладання договору купівлі-продажу 30.05.2011 року. Згідно відповіді сектору адресно-довідкової роботи УДМС України в Запорізькій області від 20.12.2013 року [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] і лише 08.02.2013 року знята з реєстраційного обліку за вказаною вище адресою за рішенням суду (а.с. 40). Також, суд звертає увагу, що відповідач [PERSON] у судовому засіданні 21.01.2014 року позов визнала, але вже в судовому засіданні 11.02.2014 року повністю заперечувала проти задоволення позову, пояснила, що договір купівлі-продажу 30.05.2011 року був дійсно укладений, вона переїхала жити в квартиру, зареєструвалась і вважає себе власницею квартири [ADDRESS] (а.с. 46, а.с. 62-63). Також, суд приймає до уваги показання [PERSON] під час судового розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: ОП «ЗМБТІ» про витребування майна, усунення перешкод у користуванні власністю, зняття з реєстрації, в яких остання зазначила щодо реальності укладання договору купівлі-продажу 30.05.2011 року. Відповідно до письмового повідомлення ОП «ЗМБТІ»№5703 від 27.03.2012 року, (знаходиться в матеріалах цивільної справи 2-3989/2011, а.с. 97) право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано: - з 21.03.1004 року за [PERSON] на підставі свідоцтва №2885 про право власності на житло виданого Виконавчим комітетом Комунарської районної ради від 21.01.1994 року (первинна реєстрація); - з 11.12.2001 року за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого [PERSON] приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу від 05.12.2001 року, реєстраційний № 9362 (перейшло від [PERSON].); - з 15.04.2009 року за [PERSON] на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18.11.2008 року, справа №2-2677/08 (зареєстровано після [PERSON].); - з 07.06.2011 року за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого [PERSON] приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу від 30.05.2011 року, реєстраційний № 3872 (перейшло від [PERSON].) З наведеного, можна дійти висновку, що [PERSON] декілька разів укладала договори купівлі-продажу квартири [ADDRESS] та зверталась до суду за нібито порушеним правом. Позивачем та її представником не доведені обставини, які свідчать, що сторони при укладанні оспорюваного договору купівлі-продажу мали відповідний умисел щодо фіктивності правочину, не мали бажання та не здійснювали дії для реального настання правових наслідків. Суд вважає, що волевиявлення позивача при укладанні договору купівлі-продажу було вільним і відповідало її волі. Крім того, з копії документів, які були підставою для посвідчення приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] - квитанція № 8391.561.6 від 28.05.2011 року на суму 581,44 грн. та квитанція № 8391.561.9 від 28.05.2011 року на суму 2907,20 грн. вбачається, що саме [PERSON] позивачем сплачено податок з доходів фізичних осіб від продажу нерухомого майна (а.с. 125-126). Посилання позивача на те, що вона не отримала коштів за продаж квартири спростовується п. 2.2 договору, в якому зазначено, що сторони підтверджують факт повного розрахунку за продану квартиру. Суд критично ставиться до показань свідків [PERSON], [PERSON] і [PERSON] та не приймає їх до уваги, так як повідомлені останніми відомості щодо часу укладання спірного договору, періоду проживання [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS], часу виїзду та проживання [PERSON] у монастирі, дати зняття з реєстрації [PERSON] з вказаної адреси різняться між собою та спростовуються як поясненнями [PERSON] так і матеріалами справи. Так, згідно показань [PERSON] вона з [PERSON] 2 місяці - влітку 2011 року мешкали за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до даних, наданих свідком [PERSON], позивач поїхала восени 2011 року до монастиря. Свідок [PERSON] у своїх показаннях наполягала, що [PERSON] до монастиря виїхала у листопаді 2011 року. Разом із тим, [PERSON] зазначила, що після укладення договору (30.05.2011 року), вона на початку червня 2011 року поїхала до монастиря. Також свідок [PERSON] вказала, що договір купівлі-продажу позивач та відповідач уклали восени 2011 року, що спростовується копією зазначеного договору (а.с. 108). Допитана свідком [PERSON] пояснила, що у період мешкання [PERSON] у монастирі (з листопада 2011 року по березень 2012 року) [PERSON] телефонувала останній та наполягала, щоб позивач приїхала та знялась з реєстрації у спірній квартирі. Відповідно до копії паспорта громадянина України на ім'я [PERSON], серії [NUMBER], виданого 03.12.1997 року Комунарським РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області остання була знята з реєстрації 05.07.2011 року (а.с. 142). Крім того, суд приймає до уваги причину подачі позову [PERSON], названу у судовому засіданні представником останньої, а саме: у разі задоволення позовних вимог - це можливість оскарження рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.09.2011 у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: відділення громадянства, міграції і реєстрації фізичних осіб Комунарського РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном. За таких обставин, позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, як фіктивного, не підлягають задоволенню, оскільки належних доказів у відповідності до статей 10, 60 ЦПК України суду зі сторони позивача надано не було. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed