Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

07.10.2019 до суду надійшла вказана позовна заява, у якій [PERSON] просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно його доньки - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що з квітня 2001 її мати, [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, [PERSON] , від якого у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Стосунки батьків не склалися та 13.01.2010 шлюб між ними розірвано. Позивач залишилася проживати разом із матір`ю та знаходиться повністю на її утриманні. Відповідач добровільної матеріальної допомоги на утримання доньки не надавав, у зв`язку з чим рішенням Київського районного суду м. Харкова від 14.06.2002 з нього були стягнуті аліменти на користь [PERSON] , однак і вони відповідачем не сплачувались. З 2010 року відповідач не приймає особистої участі у вихованні доньки, що свідчить про порушення приписів, зазначених у ч.2 ст. 141 СК України. Відповідач нехтує своїми обов`язками, як батька, участі у вихованні та утриманні дитини не бере, зв`язку з нею не підтримує, не цікавиться життям, здоров`ям та розвитком дитини, протягом тривалого часу не проявляє батьківської турботи та уваги. Дитина [PERSON] навчалася у Харківській спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів № 62 Харківської міської ради Харківської області. Згідно характеристики учениці Харківської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 62, батько дитини жодного разу школу не відвідував, справами доньки не цікавився. На сьогоднішній день, [PERSON] зарахована та продовжує здобувати вищу освіту у Харківському національному університеті ім. В. Н. Каразіна. 10.05.2011 мати позивача зареєструвала шлюб з [PERSON] . Від цього шлюбу у них є дитина. [PERSON] дуже добре ставиться до [PERSON] , піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, переймається її навчанням, забезпечує необхідне харчування, медичний догляд, лікування дитини, виявляє інтерес до її внутрішнього світу, придбає для дитини одяг, взуття та інші речі. Вподальшому, [PERSON] має на меті удочерити [PERSON] , оскільки любить її та ставиться до неї як до рідної доньки. У зв`язку з викладеним позивач звернулась до суду з даним позовом. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.10.2019 справу передано для розгляду судді Сенаторову В.М. Ухвалою судді Київського районного суду м.Харкова Сенаторова В.М. від 20.11.2019 відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі та розпочато підготовче провадження. Ухвалою судді Київського районного суду м.Харкова Сенаторова В.М. від 18.02.2020 закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та призначено справу до судового розгляду по суті. У зв`язку зі звільненням [PERSON] з посади судді Київського районного суду м. Харкова у відставку, відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, за наслідками повторного автоматизованого розподілу судової справи, зазначена справа 07.04.2020 передана в провадження судді Чередник В.Є. Позивач у судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про проведення судового засідання без її присутності, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки за місцем реєстрації, не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Відповідно до ухвали суду від 23.06.2020, враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлявся про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч.4 ст.223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Судом встановлені наступні фактичні обставини. [INFO] народилась [PERSON] , про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 05.10.2001 зроблено відповідний запис за №3132. Батьки: [PERSON] та [PERSON] . Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції (а.с.7). Як вбачається зі свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , шлюб між чоловіком [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №08 від 13.01.2010, місце реєстрації Київський відділ реєстрації актів цивільного стану ХМУЮ (а.с.17). 14.06.2002 Київським районним судом м.Харкова видано постанову про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.20). Постановою державного виконавця Київського районного ВДВС від 03.07.2002 відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчих листів №2-5434/3 виданих Київським районним судом м.Харкова 14.06.2002 про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] по ј частині, починаючи з 03.06.2002 (а.с.21). 28.02.2011 [PERSON] звернулась із заявою про порушення кримінальної справи відносно [PERSON] , 1983 р.н., за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.164 КК України (а.с.22-23). Будь-яких відомостей щодо порушення кримінальної справи, визнання [PERSON] потерпілою та проведення слідчих дій суду не надано. 10.05.2011 [PERSON] після державної реєстрації шлюбу - [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб про що в Книзі реєстрації шлюбів 10.05.2011 зроблено відповідний актовий запис за №11 у Черкасько-Лозівській сільській раді Дергачівського району Харківської області (а.с.18). Київський ВДВС м.Харкова ГТУЮ у Харківській області листом від 10.07.2019 вих№14.4-38/2793 повідомив [PERSON] про те, що згідно даних АСВП, ВД/ВП - спецпідрозділ та електронного архіву виконавчі документи про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утриманя [PERSON] , [INFO] , на виконанні не перебувають (а.с.24). [PERSON] навчалася у Харківській спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів №62 Харківської міської ради Харківської області. Згідно виданої характеристики, батько дитини жодного разу школу не відвідував, справами доньки не цікавився (а.с.25). Як вбачається з довідки від 05.05.2019 №02-15/840, виданої в.о.старости с.Черкаська Лозова, с.Лісне Малоданилівської селищної ради [PERSON] , [PERSON] , 2001 р.н., яка зареєстрована за адресою [ADDRESS] , фактично мешкає разом з матір`ю [PERSON] в [ADDRESS] (а.с.15). Згідно ст.164 СК України батько або матір дитини можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст..165 СК України). Пленум Верховного Суду України в п. 15 Постанови від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання ними своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Частино 1 ст.166 СК України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав наделені відповідні особи в тому числі сама дитина, яка досягла 14 років. При цьому, згідно ч.1 ст.6 СК України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про позбавлення батьківських прав у жовтні 2019 року, тобто після досягнення повноліття. Таким чином, суд приходить до висновку, що звернення повнолітньої особи до суду з даним позовом не передбачено чинним законодавством, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст..141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed