Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

08 лютого 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, зазначивши, що 20.02.2012 року [PERSON] позичила в [PERSON] 150\~000 грн., що еквівалентно 18\~700 доларів США з терміном повернення 01.02.2013 року. У разі неповернення позики буде нараховуватись неустойка 0,5 % за кожен день просточення. Відповідач належним чином зобовязання по поверненню коштів не виконує. Просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики та судові витрати по справі. Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримав в повному обсязі, просить позов задоволити. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечили, просять відмовити в його задоволенні. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.02.2012 року [PERSON] позичила в [PERSON] 150\~000 грн., що еквівалентно 18\~700 доларів США з терміном повернення 01.02.2013 року. У разі неповернення позики буде нараховуватись неустойка 0,5 % за кожен день просточення. Відповідач належним чином зобовязання по поверненню коштів не виконує, а тому заборгованість за договором позики становить - 150\~000 грн, 13\~404 грн. 3% річних, неустойка 273\~750 грн., 91\~500 грн. інфляційних витрат. Дані факти підтверджуються: договором позики від 20.02.2012 року, розрахунком суми заборгованості. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обвязковим для виконання сторонами. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частина 2 ст. 1050 ЦК України вказує, якщо договором встановлено обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати належних йому процентів. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки просторочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Розмір неустойки визначений як 0,5 % за кожен день просторочення за період невиконання зобовязання із розрахунку суми боргу 150\~000 грн. становить 273\~750 грн., що значно перевищує суму боргу, тому суд вважає посилання відповідача про її зменшення підставними також із врахуванням її матеріального стану. Аналізуючи дані норми, суд враховує те, що розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, також враховує обставини, що мають істотне значення, а саме: важкий майновий стан відповідача, пенсійний вік, наявність на її утриманні малолітньої дитини. За таких обставин по справі суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню неустойка в розмірі 15\~000 грн. Виходячи в вищевикладеного, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики 150\~000 грн, 13\~404 грн. 3% річних, 91\~500 грн. інфляційних витрат, 15\~000 грн. - неустойки та судові витрати по справі, а саме судовий збір в сумі 5637 грн. 77 коп.

Outcome: approved