Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

08 листопада 2013 р. позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON], в якому просить суд: - в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №CL700/1351/2006 від 01.12.2006 р. - в розмірі 961 179, 08 грн. звернути стягнення на предмет застави: ALFA ROMEO BRERA; реєстраційний номер [NUMBER]; рік випуску 2006; колір - червоний; кузов [NUMBER] тип - легковий купе-в, що належить [PERSON] на праві власності, свідоцтво про реєстрацію ТЗ [NUMBER], видане РЕВ МВ №1 ДАІ ГУМВСУ в Харківській області, 29.11.2006 р., шляхом визнання за ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі-покупцеві предмету застави, з наданням всіх повноважень продавця (в тому числі: отримання дублікатів правовстановлюючих документів на автомобіль, отримання будь-яких документів, довідок, витягів з реєстру прав власності, в органах ДАЇ України, нотаріату, інших органах та установах, тощо); - стягнути з [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 3441, 00 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на наступне: 01.12.2006 р. між ЗАТ «ОТП банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №CL700/1351/2006, відповідно до умов якого відповідачу був наданий кредит в розмірі 25 900, 00 дол. США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 01.12.2006 року між банком та відповідачем був укладений договір застави №PCL5700/1351/2006, відповідно до умов якого, відповідачем був наданий у заставу транспортний засіб - автомобіль ALFA ROMEO BRERA; реєстраційний номер [NUMBER]; рік випуску 2006; колір - червоний; кузов [NUMBER] тип - легковий купе-в, що належить [PERSON] на праві власності, свідоцтво про реєстрацію ТЗ [NUMBER], видане РЕВ МВ №1 ДАІ ГУМВСУ в Харківській області, 29.11.2006 р. 12.11.2010 р. між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н. Згідно з договором, ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобов'язання за кредитним договором №CL700/1351/2006 від 01.12.2006 р. В порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, станом на 30.10.2013 року відповідач має заборгованість перед позивачем у сумі 961 179, 08 грн. Відповідач зобов'язання за кредитним договором, договором застави не виконує, заборгованість за кредитним договором не сплачує та предмет застави в заклад банку не передає. Представник позивача до судового засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглядати справу за його відсутності. Не заперечує проти розгляду справи в порядку заочного провадження. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 01.12.2006 р. між ЗАТ «ОТП банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №CL700/1351/2006, відповідно до умов якого відповідачу був наданий кредит в розмірі 25 900, 00 дол. США /а.с.4-10/. 12.11.2010 р. між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н. Згідно з договором, ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобов'язання за кредитним договором №CL700/1351/2006 від 01.12.2006 р. /а.с.17-28/. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 25 900, 00 дол. США. Відповідач, в свою чергу, зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути банку вказані кредитні кошти у строки, зазначені в кредитному договорі (зокрема, в п. 1.6. кредитного договору з підпунктами), а також сплатити відповідну плату за користування кредитом, в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором (зокрема, в п.п. 1.4., 1.5. кредитного договору, з підпунктами). Згідно з п. 1.5.1. з підпунктами частини 2 кредитного договору повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів здійснюється відповідачем щомісяця у розмірі та строки визначені у кредитному договорі. Відповідно до п. 3.1.1. ст. 3 частини 2 кредитного договору, за порушення прийнятих на себе зобов'язань за кредитним договором, позичальник (відповідач) зобов'язаний сплатити банку (позивачу) пеню в розмірі 1 % від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання, за кожен день прострочки, пеня сплачується додатково до прострочених сум. Відповідно до ст.ст. 526,527 ЦК України, зобов'язання взяті сторонами за договором повинні виконуватися належним чином, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Але відповідачем умови зазначеного договору порушені та належним чином не виконані. Ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно до ст. 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строки, встановлені договором. В порушення умов вказаного кредитного договору, відповідач не забезпечив своєчасне погашення кредиту, внаслідок чого утворився борг перед позивачем, який станом на 30.10.2013 р. складає 961 179, 08 грн. /а.с.16/. Згідно з ч.1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 01.12.2006 року між банком та відповідачем був укладений договір застави №PCL5700/1351/2006, відповідно до умов якого, відповідачем був наданий у заставу транспортний засіб - автомобіль ALFA ROMEO BRERA; реєстраційний номер [NUMBER]; рік випуску 2006; колір - червоний; кузов [NUMBER] тип - легковий купе-в, що належить [PERSON] на праві власності, свідоцтво про реєстрацію ТЗ [NUMBER], видане РЕВ МВ №1 ДАІ ГУМВСУ в Харківській області, 29.11.2006 р. /а.с.11-12/. Відповідно до п. 6.2. договору застави, позивач має право з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на предмет застави у випадку, якщо в момент настання термінів виконання зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. Згідно до ст. 20 ЗУ «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Статтею 588 ЦК України встановлено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. В порядку ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст.1 ЗУ «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Згідно до п. 6.4. договору застави, звернення стягнення на предмет застави за вибором заставодержателя може здійснюватися шляхом продажу предмета застави із укладанням договору купівлі-продажу з іншою особою. Відповідно до ст. 26 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, в тому числі продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Тому, у зв'язку з невиконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, у ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло право звернення стягнення на предмет застави та бажає використати своє право шляхом звернення до суду із позовними вимогами про надання позивачу право продажу предмету застави будь-якій іншій особі - покупцю. Крім того, у відповідності зі ч.1 ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved