Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

09.09.2014 позивачі звернулись до суду із вказаним позовом та просять визнати за ними в порядку спадкування за законом після смерті матері - [PERSON] право власності на земельні ділянки загальною площею 4,2445 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Лецьківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району. Свої вимоги обґрунтовують тим, що вони є спадкоємцями першої черги за законом і прийняли спадщину, однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, яка належала [PERSON] на підставі державного акту, з тих підстав, що відсутні дані в реєстрі Державного земельного кадастру про кадастровий номер цієї земельної ділянки і його присвоєння після смерті власника є неможливим. В судовому позивачі підтримали свої вимоги та просили визнати за ними право власності на цю ділянку в рівних долях, так як між ними немає спору щодо неї, а за заповітом спадщину ніхто не приймав Від відповідача - Лецьківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району до суду надійшов відзив на позов в якому вона визнає позов і просить слухати справу у відсутності її представника. Вислухавши позивачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що слід прийняти визнання позову відповідачем та відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України ухвалити рішення про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. [INFO] у віці 82 років померла [PERSON], яка до дня смерті проживала та була зареєстрована в [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про смерть та довідкою з місця проживання. За життя, 02.08.1997, 20.03.2001 та 30.10.2003 [PERSON] склала заповіти, які посвідчувались секретарем Лецьківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району та зареєстровані Київській обласній Філії державного підприємства «Інформаційний центр Міністерства юстиції України», що вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори). З матеріалів спадкової справи вбачається, що після смерті [PERSON] спадщину за законом прийняли позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Інших осіб, які б прийняли спадщину за законом або заповітом - немає. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є дітьми померлої [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про їх народження. А тому вони мають право на спадкування, як спадкоємці І черги за законом, відповідно до ст. 1261 ЦК України. [PERSON] мала право приватної власності на землю площею 4,2445 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Лецьківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району, що підтверджується відповідним Державним актом серії Р2 № 021155, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 223 та виданим Переяслав-Хмельницькою райдержадміністрацією 12 березня 2003 року. У цьому Державному акті є план зовнішніх меж земельної ділянки, загальною площею 4,2445 га (3,8894 + 0,3552), але відсутній кадастровий номер. Відповідно до листа управління Держкомагенства у Переяслав-Хмельницькому районі Головного управління Держкомагенства в Київській області від 19.06.2014 року, присвоєння кадастрового номеру та внесення відомостей про земельну ділянку здійснюється лише за заявою власника цієї земельної ділянки. Тому, за відсутності кадастрового номера, надати витяг з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки громадянки [PERSON], яка померла, неможливо до переходу права власності до інших осіб. 16 липня 2014 року нотаріус Другої Черкаської державної нотаріальної контори виніс Постанову про нотаріальну відмову у видачі [PERSON], [PERSON],[PERSON] свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, розташовану на території Лецьківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, що залишилась після смерті їх матері [PERSON], посилаючись на відсутність у позивачів витягу з Державного земельного кадастру на цю земельну ділянку. Отже спадкове право позивачів на земельну ділянку, яка належала [PERSON] на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії Р2 № 021155 від 12 березня 2003 року, підлягає захисту в судовому порядку. Частиною 4 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІV від 01 липня 2004 року передбачено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, за умови, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Як встановлено, Державний акт на право приватної власності на землю, виданий на ім'я [PERSON] 12 березня 2003 року, відповідає формі, яка затверджена Кабінетом міністрів України, відповідно до Постанови Верховної ради України від 13 березня 1992 р. № 2201-ХІІ. Вказаний державний акт виданий повноважним органом та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю, як то передбачено п. 3.1, 3.5 діючої на той час Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 4 травня 1999 року № 43. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, яка була чинною на момент набуття права власності на землю [PERSON], право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. За правилами ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм в користування, а також шляхом прийняття спадщини. Відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. З огляду на вищевикладене, враховуючи відсутність спору про спадщину, а також те, що позивачі [PERSON], [PERSON],[PERSON] відповідно до вимог закону вчинили всі дії, які свідчать про прийняття та оформлення спадщини в нотаріальному порядку після смерті [PERSON], суд вважає, що вони мають право на спадкування земельної ділянки, якою спадкодавець володіла на законних підставах, а тому за ними слід визнати право власності на дане спадкове майно.

Outcome: approved