Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

08.05.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд розірвати договір дарування, укладений 06.11.2013 року, в частині дарування ним [PERSON] О.Л.1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: с. Озерне Ізмаїльського району Одеської області, вул. Леніна, буд. № 127, мотивуючи наступним. Зазначений договір він уклав зі своєю дочкою [PERSON] та зятем [PERSON]. Після спливу певного часу [PERSON] почав виганяти його з будинку, погрожувати розправою, кривдити. У звязку з чим він вимушений був звернутися із заявою відносно [PERSON] до Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеській області. Також позивач в підтвердження позовних вимог зазначає, що [PERSON] є психічно хворою людиною. Знаючи про хворобу відповідача, позивач не укладав би з ним договір дарування, отже [PERSON] помилявся щодо обставин, що мають істотне значення. Вказане є підставною згідно чинного законодавства для розірвання договору дарування [PERSON] 1/2 частини житлового будинку. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач, будучи своєчасно та належним чином сповіщеним про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не зявився, клопотання про відкладення розгляду справи не надіслав, своєї думки щодо позову не висловила. З усної згоди представників позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, про що судом прийнято усну ухвалу від 15.07.2015р., що занесена до журналу судового засідання. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення представників позивача, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що [PERSON], на підставі договору дарування від 06.11.2013 року, подарував [PERSON], [PERSON] (кожному по 1/2 частині) житловий будинок за адресою: с. Озерне Ізмаїльського району Одеської області, вул. Леніна, буд. № 127. Як вбачається з довідок КУ «Одеська обласна психіатрична лікарня №2» та КУ «Ізмаїльська міська центральна лікарня» [PERSON] знаходиться на диспансерному обліку у лікаря-психіатра, та певні періоди знаходився на стаціонарному лікуванні. З матеріалів справи вбачається, що до Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеській області 18.03.2015р. надійшла заява [PERSON], в якій останній зазначив, що [PERSON] вчинив сварку з ним за місцем проживання та виганяв із будинку. Вказану заяву було розглянуто та за наслідками перевірки заяви прийнято висновок від 23.03.2015р., в якому рекомендовано [PERSON] звернутися до суду для вирішення спірних питань. Відповідно до частини першої ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Як зазначено у частині другій ст.719 цього Кодексу, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно ст. 727 ЦК України дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування нерухомих речей чи іншого особливо цінного майна, якщо обдаровуваний умисно вчинив злочин проти життя, здоров'я, власності дарувальника, його батьків, дружини (чоловіка) або дітей. Якщо обдаровуваний вчинив умисне вбивство дарувальника, спадкоємці дарувальника мають право вимагати розірвання договору дарування. Дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо обдаровуваний створює загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для дарувальника велику немайнову цінність. Дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо внаслідок недбалого ставлення обдаровуваного до речі, що становить культурну цінність, ця річ може бути знищена або істотно пошкоджена. Дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо на момент пред'явлення вимоги дарунок є збереженим. У разі розірвання договору дарування обдаровуваний зобов'язаний повернути дарунок у натурі. Законодавством визначено вичерпний перелік підстав для розірвання договору дарування. Посилаючись на приписи ст.727 ЦК України, позивачем не було надано доказів наявності, визначених у вказаній нормі, обставин. Посилання позивача на агресивну поведінку обдарованого, погрози, лайки та сварки з ним, звернення позивача до органів міліції з цього приводу, не є підставою для розірвання договору дарування відповідно до вимог ч.1 ст.727 ЦК України. Доказів того, що [PERSON] вчинив злочин проти життя, здоровя, власності дарувальника чи його родичів (копія вироку відносно [PERSON]Л.) суду не надано та на наявності такого не наголошувалось. Крім того, у судовому засіданні представник позивача наголосив, що будинок, переданий в дар, знаходиться в нормальному стані, не ушкоджений, отже [PERSON] не створюється загроза безповоротної втрати дарунка, як підстава для розірвання договору дарування, визначена ч.2 ст.727 ЦК України. Щодо посилань позивача на те, що під час укладення спірного договору він не був обізнаний про психічну хворобу [PERSON], а отже він помилявся щодо обставин, що мають істотне значення та знаючи про хворобу відповідача, позивач не укладав би з ним договір дарування, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Отже, вчинення правочину під впливом помилки щодо обставини, що мають істотне значення, можуть служити підставою для визнання договору дарування недійсним, а не для його розірвання. Розірвання договору та визнання його недійсним є різними по своїй юридичній природі інститутами та мають різні наслідки. Таким чином, посилання позивача на укладення договору під впливом помилки щодо обставини, що мають істотне значення, не може вважатись підставою для задоволення позовних вимог про розірвання спірного договору дарування. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Позивач просить суд розірвати договір дарування, та не висуває позовної вимоги про визнання його недійсним, а отже суд не може з власної ініціативи визнавати недійсним визначений договір дарування та досліджувати обставини щодо його недійсності. За таких обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору дарування в частині дарування [PERSON] 1/2 частини житлового будинку за адресою: с. Озерне Ізмаїльського району Одеської області, вул. Леніна, буд. № 127, необхідно відмовити.

Outcome: dismissed