Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

09.09.2019 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю, в якій позивач просить суд винести рішення, на підставі якого: - Визнати житловий будинок, що розташований за адресою [ADDRESS] особистою приватною власністю [PERSON] . - Визнати земельну ділянку площею 0,1734 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 3222282001:03:332:0005, особистою приватною власністю [PERSON] . 09.09.2019 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних Положень ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В. 18.10.2019 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 175, 177, 185, 187, 258, 260 ЦПК України винесено ухвалу, на підставі якої відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в загальному позовному провадженні, призначено підготовче судове засідання на 10 год. 00 хв. 22.11.2019 року. 22.11.2019 року підготовче судове засідання відкладено на 14 год. 00 хв. 26.12.2019 року в зв`язку з неявкою відповідачки [PERSON] . Одночасно, відповідачку було повідомлено судом належним чином про день, час та місце слухання справи шляхом: - направлення поштового повідомлення з повідомленням про врученням; - а також шляхом поміщенням оголошення про день, час ат місце слухання справи через офіційний портал «Судова влада України» веб - сторінка Кагарлицького районного суду Київської області https://kg.ko.court.gov.ua/sudІ014. 26.12.2019 року Кагарлицьким районним судом проведено підготовче судове засідання, по результатах якого на підставі п. 3 ч.. 2 ст. 200 ЦПК України винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10 год. 00 хв. 15.01.2020 року. В судове засідання, яке відбулося 15.01.2020 року, позивач [PERSON] не з`явився, проте, - з`явився його представник, - адвокат Клапчук Ф.П. В судовому засіданні, яке відбулося 15.01.2020, представник позивача [PERSON] , - адвокат Клапчук Ф.П. позов підтримав, обгрунтовував свою позицію обставинами, які викладені в мотивувальній частині позовної заяви, не заперечував проти винесення заочного рішення у відсутності відповідачки [PERSON] . В судове засідання, яке відбулося 15.01.2019 року, відповідач [PERSON] не з`явилася, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи, відповідно, неявку відповідача [PERSON] в судове засідання суд визнає такою, яка не є поважною. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позову, шляхом винесення заочного рішення, обгрунтовуючи своє рішення наступним. Що стосується винесення заочного рішення, то, відповідно, враховуючи вищевикладені обставини судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі Глави 11 ЦПК - «Заочний розгляд справи». Згідно ст. 280 ЦПК України, - умови заочного розгляду справи: 1 Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: - відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового за\-сідання; - відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без пові\-домлення причин; - відповідач не подав відзив; - позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. У разі зміни позивачем предмета або підстави позову, зміни розміру позов\-них вимог суд відкладає судовий розгляд для повідомлення про це відповідача. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] , - адвокат Клапчук Ф.П. не заперечував проти заочного розгляду справи, та, відповідно, винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] повідомлялася судом належним чином про день, час та місце слухання справи, проте, в судове засідання не з`явилася. Відповідач не по відомила про причини своєї неявки, не подала відзив на позовну заяву, відповідно, її неявку в судове засідання суд визнає як таку, яка є неповажною. Згідно ст. 281 ЦПК України, - порядок заочного розгляду справи: 1. Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. 2. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією гла\-вою. Згідно ст. 282 ЦПК України, - форма і зміст заочного рішення: 1. За формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встанов\-леним статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Згідно ст. 283 ЦПК України, - повідомлення про заочне рішення: 1. Відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заоч\-ного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Згідно ч. 5 ст. 272 ЦПК України, вручення судового рішення: - учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складання у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня. Підсудність. Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є нерухоме майно, - житловий будинок та земельна ділянка, які розміщені на території Кагарлицького району Київської області. Відповідно, враховуючи вищевикладені фактичні обставини справи, та положення ч. 1 ст. 30 ЦПК України, дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області як суду загальної юрисдикції першої інстанції. Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм матеріального та процесуального права. З 21.03.1992 р. по 25.11.2008 р. [PERSON] (далі-Позивач) та [PERSON] (далі-Відповідач) перебували у зареєстрованому шлюбі. Спільних дітей у Позивача та Відповідача не було. Подружнє життя з Відповідачем у Позивача не склалося, у зв`язку з чим шлюбні відносини між Позивачем та Відповідачем фактично припинились майже відразу, оскільки вони фактично не проживали разом. Позивач проживав в селі Іванівка, а Відповідач в м. Києві. При цьому, шлюб було розірвано лише 25.11.2008 р. На даний час Позивач та Відповідач вже протягом 30 років не проживають як подружжя, не ведуть спільного господарства та побуту, а з 2008 року шлюбні відносини між Позивачем та Відповідачем припинились. Орієнтовно з 1995 року, а також після розірвання шлюбу та припинення подружніх відносин [PERSON] проживав разом із своєю матір`ю у її будинку за адресою: [ADDRESS] . Вказаний будинок згідно із записами в погосподарській книзі сільської ради був побудований в 1975 році (до одруження Позивача та Відповідача) та належав матері Позивача, - [PERSON] . Також, згідно погосподарської книги головою двору була зазначена [PERSON] . Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , головою двору згідно погосподарської книги сільської ради був записаний Позивач. Також, спадщину після матері згідно заповіту прийняв лише Позивач. Інші спадкоємці, крім Позивача, - відсутні. Оскільки правовстановлюючих документів на житловий будинок за життя [PERSON] не виготовляла, Позивач звернувся до Горохуватської сільської ради із заявою про визнання права власності та оформлення документів на право власності. Згідно рішення Горохуватської сільської ради б/н від 14.06.2007 р. за Позивачем визнано право власності на житловий будинок та надано дозвіл на виготовлення правовстановлюючих документів На підставі вказаного рішення Горохуватської сільської ради Позивач отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 19.09.2007 р. Відповідно до технічного паспорту, виготовленого на замовлення Позивача Кагарлицьким БТІ від 17.07.2007 р., житловий будинок було побудовано в 1975 році, тобто, - задовго до того, як Позивач та Відповідач одружились. Також, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 918951 від 23.02.2009 р., Позивач приватизував земельну ділянку площею 0,1734 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3222282001:03:332:0005. Отже, виходячи з вказаних документів, Позивач набув право власності на житловий будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] за час перебування у зареєстрованому шлюбі з Відповідачем. Однак, вказане майно є особистим майно Позивача виходячи з наступного. Згідно п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Отже, відповідно до норм п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України, хоча право власності на житловий будинок та земельні ділянки було набуто Позивачем за час шлюбу, воно є особистою приватною власністю Позивача, оскільки житловий будинок побудовано задовго до того як Позивач та Відповідач одружились та в період шлюбу, а також будинок перейшов до Позивача від матері [PERSON] , - як до єдиного її спадкоємця. Після набуття права власності на житловий будинок на даний час Позивач вирішив відчужити його, для чого звернувся до приватного нотаріуса. Під час перевірки документів нотаріус повідомив Позивачу про те, що оскільки згідно правовстановлюючих документів Позивач набув право власності на будинок у 2007, то Відповідач, як його колишня дружина, - має надавати свою згоду на відчуження житлового будинку, оскільки в 2007 року Позивач та Відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі. Позивач вважає, що необхідність надання згоди Відповідачем на відчуження Позивачем житлового будинку, який є його особистою власністю, порушує його право на володіння та розпорядження власним майном. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст. 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Виходячи з вказаних положень Конституції України та Цивільного кодексу України Позивач як власник майна має права безперешкодно розпорядження своєю власністю та таке право гарантується державою. Тобто, у разі обмеження права власника держава, в особі судів, забезпечує захист права власності від обмежень з боку іншої особи. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень Цивільного кодексу України у разі створення перешкод у розпорядженні власністю Позивач може звернутися до суду з вимогою про відновлення порушеного або обмеженого права власності шляхом визнання майна особисто власністю. Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ніш документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи те, що право особистої власності Позивача обмежується тим, що Позивач має отримувати згоду Відповідача на відчуження житлового будинку, відповідно до норм ст. 392 Цивільного кодексу України, Позивач з метою захисту свого права особистої власності правомірно звернувся до суду з позовом про визнання права особистої власності на майно. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved