Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

08.01.2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що між ним та відповідачем 25.04.2008 року було укладено кредитний договір № 190-МК, відповідно до умов якого позивач зобовязався надати відповідачу кредит в сумі 250000 гр. на строк до 25.04.2018 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до умов укладеного договору відповідач зобовязаний щомісяця в період сплати надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. У випадку порушення зобовязань відповідач зобовязаний сплатити банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної у строк заборгованості за кредитом. Відповідач не надавав банку своєчасно кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією та іншими витратами, внаслідок чого станом на 25.11.2014 року виникла заборгованість в сумі 432878, 85 гр., яка складається з наступного: 58089, 64 гр. заборгованість за кредитом; 304169, 45 гр. заборгованість по процентам за користування кредитом; 70619,76 гр. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав, викладених у позові. Відповідачем надано заперечення на позов, в яких вказано, що ним дійсно було укладено кредитний договір з позивачем 25.04.2008 року № 190-МК, відповідно до умов якого він отримав кошти в сумі 250000 гр., які зобовязався повернути до 25.04.2018 року. До 2011 року він вчасно сплачував кредитні кошти, але потім в звязку з хворобою, погіршенням фінансової стабільності та кризовим станом у країні у нього з»явилися труднощі з оплатою кредиту відповідно до графіку. Для виплати заборгованості він надав доручення працівнику позивача щодо розпорядження належним йому магазином, що розташований по вул. Енгельса, 1, м. Апостолове, при цьому він продовжував погашати кредит. 17.02.2012 року Апостолівським районним судом ухвалено рішення про стягнення з нього на користь позивача заборгованості за вказаним кредитом в сумі 259799,03 гр. На момент звернення позивача до суду він сплатив 170000 гр., після ухвалення рішення він сплатив ще 42000 гр. У жовтні 2014 року він дізнався, що належний йому магазин було продано через електронні торги. При ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження він дізнався, що заборгованість за вищевказаним кредитним договором з нього була стягнута іще одним рішенням рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ, про яке йому взагалі не було відомо. Вважає, що електронні торги щодо реалізації належного йому магазину проведені з порушеннями, магазин продано за заниженою ціною, тому підстав для стягнення заборгованості з нього не має. В судовому засіданні позивач підтримав свої заперечення та пояснив, що на виконання умов кредитного договору він сплатив 170000 гр., з весни 2011 року він почав погашати кредит в меншому розмірі, ніж передбачено договором, в звязку з відсутністю достатніх коштів. Після ухвалення у лютому 2012 року Апостолівським районним судом рішення він сплатив ще 42000 гр., а з жовтня 2014 року він взагалі перестав погашати кредит, так як дізнався, що його магазин продано, крім того, він вважає, що укладений з позивачем договір припинено, так як з нього стягнуто заборгованість за кредитом на підставі рішення суду у лютому 2012 року. Також вважає, що він повністю виплатив позивачу кошти за кредит, так як магазин коштує значно дорожче, ніж був проданий. Просить відмовити у позові. Суд, заслухавши сторони та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. В судовому засіданні встановлено, що 25.04.2008 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір. Відповідно до умов укладеного договору відповідач отримав кредит в розмірі 250000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та сплатою винагороди. Відповідно до умов даних договорів відповідач зобовязаний сплачувати банку за користування кредитом відсотки щомісяця. При порушенні якого-небудь із зобовязань по сплаті відсотків за користування кредитом позичальник сплачує банку за кожний випадок порушення пеню у розмірі 0,2% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більш подвійної облікової ставки НБУ. Вказаним договором передбачено, що у разі порушення позичальником будь-якого з грошових зобовязань більш, ніж на 120 днів, банк може звернутися до суду. Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та обовязків закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк». Відповідно до розрахунку заборгованості заборгованість відповідача перед позивачем станом на 25.11.2014 року становить 432878, 85 гр., яка складається з наступного: 58089, 64 гр. заборгованість за кредитом; 304169, 45 гр. заборгованість по процентам за користування кредитом; 70619,76 гр. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Частиною 1\~ст. 1054 ЦК України\~визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до\~ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач зобовязався сплачувати кредит, проценти за користування кредитом кожного місяця. Також судом встановлено, що відповідачем не виконуються умови кредитного договору, що є підставою для стягнення заборгованості за вищезазначеними кредитним договором з відповідача. Визначаючи розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача, суд виходить з наступного. Позивач посилається на те, що з часу укладення договору з відповідачем станом на 25.11.2014 року наявна заборгованість в розмірі 432878, 85 гр. Судом встановлено, що 23.11.2011 року заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», [PERSON] про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 190-МК від 25.04.2008 року станом на 06.10.2011 року в розмірі 273907,87 гр., яка складається з наступного: 158002,83 гр. заборгованість за кредитом, 110600,28 гр. заборгованість по процентам за користування кредитом, 5304,76 гр. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Рішенням Апостолівського районного суду від 17.02.2012 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості стягнуто з відповідача заборгованість за вищевказаним кредитним договором станом на 01.07.2011 року в розмірі 259799,03 гр. Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає, що рішенням Апостолівського районного суду з нього стягнуто визначену суму боргу і після ухвалення вказаного рішення у позивача відсутні підстави для нарахування процентів та пені. Згідно з положеннями абзаців 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1\~ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст.\~599-601,\~604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2\~ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається не виконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст.\~526,\~599 ЦК України. Таким чином, наявність невиконаного судового рішення про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору щодо оплати заборгованості, нарахування відсотків та інших платежів, відповідно до умов укладеного договору та не звільняє від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. Враховуючи наведене та приймаючи до уваги суми коштів, які були стягнуті заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 23 листопада 2011 року, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості за кредитом за період з 06 жовтня 2011 року по 25 листопада 2014 року, а саме: заборгованість за процентами за користування кредитом - 193569 гр. 17 коп.; пеня в розмірі 65315 гр. [PERSON] для стягнення заборгованості за кредитом суд не вбачає, оскільки заборгованість за кредитом стягнута рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 23 листопада 2011 року, крім того, вказане рішення виконується в примусовому порядку, що підтвердили сторони в судовому засіданні. Суд не бере до уваги суму заборгованості, стягнуту з відповідача рішенням Апостолівського районного суду від 17.02.2012 року, оскільки за період часу, за який стягнуто вказану заборгованість даним рішенням, заборгованість стягнута вищевказаним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ. У відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягаю також стягненню судовий збір в сумі 2588 гр. 84 коп. відповідно до розміру задоволених вимог. Посилання відповідача на незаконність проведення електронних торгів з продажу належного йому магазину за заниженою ціною як підставу для відмови у позові суд не бере до уваги, оскільки реалізація арештованого майна ніяким чином не впливає на обовязки відповідача щодо виконання умов укладеного договору з позивачем. Суд також відхиляє доводи відповідача щодо припинення дії кредитного договору в звязку з ухваленням рішення Апостолівським районним судом 17.02.2012 року, оскільки такої підстави припинення договору як ухвалення судового рішення не передбачено діючим законодавством.

Outcome: partial