Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

09 грудня 2015 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої [PERSON], про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, де третьою особою є Служба у справах дітей Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що їй на підставі договору купівлі - продажу належить квартира [ADDRESS]. Крім неї в будинку зареєстровані також відповідачі, а саме її дочка [PERSON], малолітня онука [PERSON] Протягом 2014-2015 років в належній їй квартирі не проживають, їх речі у житлі відсутні, що є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням вказаної квартири. Крім того, відповідачі виїхали за межі України, на територію Російської Федерації, де отримали свідоцтво про надання тимчасового притулку. За захистом своїх порушених прав звертається до суду з даним позовом. У судове засідання позивач не прибула, надавши заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить задовольнити. Відповідно до інформації, одержаної в порядку передбаченому ч.3 ст.122 ЦПК України від Орджонікідзевскього РВ у м.Маріуполі Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області, відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: квартира [INFO]. На вказану адресу судом неодноразово надсилалися судові повістки про виклик. Однак, у призначений час відповідач [PERSON], яка також є законним представником малолітньої [PERSON] не з'явилася. Як вбачається із заяви [PERSON] від 23 грудня 2015 року, посвідченої нотаріусом Краснодонського нотаріального округу [PERSON], відповідач не заперечує проти розгляду справи у її відсутність. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради до судового засідання не зявилась, надавши клопотання про розгляд справи за її відсутність, просить при винесенні рішення максимально врахувати інтереси дитини. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи із наступного. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20416567 від 30 вересня 2008 року, [PERSON] належить квартира [ADDRESS], на підставі договору купівлі продажу № 4775 від 13 вересня 2008 року. Судом встановлено, що члени сімї [PERSON], а саме: дочка [PERSON] та [PERSON] перестали користуватися спірною квартирою з квітня 2014 року. Відповідно до ч.1 ст.65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Таким чином, суд робить висновок, що відповідач [PERSON] та її малолітня дитина [PERSON] набули рівного з позивачем [PERSON] права користування спірною квартирою, як передбачено ч.2 ст.65 ЖК України, оскільки вселилася до спірної квартири як інша особа за згодою наймача. Докази того, що відповідач [PERSON] після вселення до спірної кварти, несла витрати з плати за користування житлом та плати за комунальні послуги разом з позивачем [PERSON] суду не надані. Відповідно до ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до акту складеним 03 грудня 2015 року житлово комунальним підприємством «Східна», [PERSON], [PERSON] за вказаною адресою не проживають з квітня 2014 року. Докази того, що відповідач [PERSON] та її малолітня дитина з поважних причин не проживають у спірній квартирі суду не надано. Таким чином, суд вважає, що відповідач [PERSON] є особою, що втратила право користування спірною квартирою, оскільки не проживає в ній понад строки, встановлені ст.71 ЖК України. Щодо малолітньої [PERSON] то суд виходить з наступного. Відповідно до ч.3 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. При цьому ч.4 цієї статті передбачає, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Відповідно до інформації, одержаної судом в порядку передбаченому ч.3 ст.122 ЦПК України від Орджонікідзевскього РВ у м.Маріуполі Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області, інформація про реєстрацію [PERSON] у спірній квартирі відсутня. Таким чином, суд робить висновок, що підстав для визнання малолітньої [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: partial