Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

09 вересня 2020 року позивач [PERSON] звернулась до Шишацького районного суду Полтавської області із позовом до Шишацької селищної ради про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у вигляді житлового будинку по [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що спірний будинок відносився до колгоспного двору членами якого були її батьки [PERSON] та [PERSON] , а отже кожному з них належало по 1/2 частині даного будинку. Позивач вважається спадкоємцем за законом після померлої [INFO] матері [PERSON] та спадкоємцем за заповітом після померлого [INFO] батька [PERSON] . В зв`язку з відсутність правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавців на вказаний будинок нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва на спадщину. З метою захисту своїх майнових прав позивач звернулась до суду та просила встановити ідеальні частки у спірному житловому будинку по 1/2 за кожним з її померлих батьків. Визнати за нею право власності на 1/2 частину будинку в порядку спадкування після смерті матері та на іншу 1/2 його частину в порядку спадкування після смерті батька. Ухвалою суду від 10 вересня 2020 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справ, сторони в судове засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Позивач та його представник зазначили про підтримання позовних вимог, відповідач свою правову позицію щодо предмету спору не висловив. Заяв по суті справи від сторін не надходило. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні факти та правовідносини, що їх супроводжують. Згідно технічного паспорту ПП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» (інв. справа № 42334) від 18 квітня 2017 року спірний житловий будинок розташований по [ADDRESS] та складається з житлового будинку 1964 року побудови, загальною площею 84,6 кв.м., жилою площею 29 кв.м. (літ. - А-1), літньої кухні (літ. - Б,б), сараю (літ. - В) (а.с. 17-21). Згідно довідки ПП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 27.04.2017 № 3891 реєстрація права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] не проводилась (а.с.14). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших майнових реєстрів від 11.09.2020 № 223670574 відомості про реєстрацію права власності на вказаний будинок за жодною особою відсутні (а.с. 37). Відповідно до довідки Великоперевізького старостинського округу Шишацької селищної ради № 322 від 15.05.2017 домоволодіння в [ADDRESS] згідно погосподарської № 1, особовий рахунок № [NUMBER] , станом на 01.07.1990 року відносилось до колгоспного двору. Членами колгоспного двору на вказану дату є: голова двору - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.11). Згідно зі ст. 5 ЦК України Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України - Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Враховуючи те, що згідно технічної документації спадковий житловий будинок та господарські приміщення побудовані в 1964 році, суд, розглядаючи спірні правовідносини, керується тими нормами права, які існували на час їх виникнення, зокрема положеннями ЦК УРСР. Так, у відповідності до чинного на той час законодавства, зокрема положень Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, вимог інших нормативних актів УРСР, що існували до його прийняття та введення в дію, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику, у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року № 20 із змінами і доповненнями, щодо роз`яснення ст.ст. 17, 18 Закону України «Про власність» вбачається, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Згідно ст. 13 Закону Української РСР «Про сільську раду депутатів трудящих Української РСР» 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обов`язок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином записи у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на житлові споруди. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що наявність відповідного запису у погосподарській книзі № 1, особовий рахунок № [NUMBER] , колишньої Великоперевізької сільської ради Шишацького району Полтавської області є належним документом, що підтверджує право спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] та який станом на 01.07.1990 відносився до колгоспного двору, наступних громадян: [PERSON] та [PERSON] . На період будівництва житлового будинку, яке здійснено в 1964 році, введення об`єкту до експлуатації потрібно не було, що підтверджено листом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.1999 року № 12/5-126, яким роз`яснюється процедура реєстрації об`єктів нерухомості збудованих до 05.08.1992 року. Будинок з моменту побудови і до цього часу знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер. Придатність будинку для проживання та належність його колишнім членам колгоспного двору ніким не оспорюєтся. Згідно ст. 112 ЦК УРСР майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Таким чином з врахуванням приписів ст. 112 ЦК УРСР 1963 року спірний житловий будинок належав членам колгоспного двору: [PERSON] та [PERSON] . При цьому в разі визначення частки співвласників даного будинку, кожен з них мав би право власності на 1/2 його частину, оскільки судом не встановлено підстав відступати від принципу рівності часток кожного зі співвласників. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.25). Останній залишив заповіт, посвідчений 25 червня 1996 року секретарем виконавчого комітету Великоперевізької сільської ради, згідно якого все своє майно заповідав доньці [PERSON] (а.с.27). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.26). Позивач [PERSON] є донькою вищевказаних осіб, що підтверджується свідоцтвами про її народження та про шлюб в частині зміни прізвища (а.с.23-24). Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 28 листопада 2013 року, яке 31 грудня 2013 року набрало законної сили за [PERSON] в порядку спадкування за законом після померлої матері [PERSON] визнано право власності на нерухоме майно померлої у вигляді земельної ділянки площею 2.18га (а.с.10). Зі змісту рішення встановлено, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері в порядку ст. 549 ЦК УРСР шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном та є єдиною спадкоємицею [PERSON] . Крім того з постанови в.о. завідувача Шишацькою держаною нотаріальною конторою Асанової Р.Ш. № 618/02-14 від 11 грудня 2019 року судом встановлено, що за заявою позивача 10 листопада 2000 року заведена спадкова справа № 710/2020 щодо майна померлого [PERSON] . Інші спадкоємці, які прийняли спадщину відсутні. У видачі свідоцтва про права на спадщину на вищевказаний будинок нотаріус відмовила в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього на ім`я померлого спадкодавця (а.с.9). Згідно ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюєтся або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до приписів ст. 41 Конституції України та ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно бути позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. На думку суду, позивач правомірно претендує в порядку спадкування за законом після смерті матері на 1/2 частини спірного житлового будинку та в порядку спадкування за заповітом після смерті батька на іншу 1/2 частину будинку, але через те, що померлі не зареєстрували за життя своє право на належні їм частки у вказаному будинку, позивач позбавлена можливості оформити вказане майно на себе, що є перешкодою для реалізації нею права власності на спадкове майно. Враховуючи те, що позивач не наполягає на стягненні судових витрат з відповідачів, суд відносить їх на рахунок позивача.

Outcome: approved