Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

07 вересня 2021 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 04 вересня 2018 року між сторонами було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримала кредит в розмірі 6900 гривень, зобов`язавшись його повернути до 02 жовтня 2018 року, сплативши проценти за його користування, а у випадку несвоєчасного повернення штрафи. Посилаючись на те, що кредитодавець виконав свої договірні зобов`язання в повному обсязі, а відповідач кредит в обмовлений строк не повернула, внаслідок чого у неї перед позивачем виникла заборгованість станом на 01 вересня 2021 року в загальному розмірі 60193,2 гривень, з яких: 6900 гривень - заборгованість за кредитом, 2001 гривні - заборгованість за процентами за користування кредитом, 12420 гривень - заборгованість за процентами за користування кредитом понад обумовлений строк кредитування, 36876,4 гривень - штрафи, 603,4 гривень - 3% річних, 1392,4 гривень - інфляційні втрати, позивач просив суд стягнути означену заборгованість із відповідача, а також покласти на неї судові витрати по справі. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку визначено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання сторони не з`явились, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, від відповідача до суду відзив на позов не надходив. За таких обставин суд вважає за можливе на підставі ст.ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України провести судове засідання за відсутності сторін та здійснити розгляд даної цивільної справи в заочному порядку відповідно до Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису у відповідності до положень ст.247 ч.2 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 04 вересня 2018 року між позивачем, як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником, було укладено договір споживчого кредиту №272-18/СК, за умовами якого позичальник отримала кредит в розмірі 6900 гривень строком кредитування на 29 календарних днів, зобов`язавшись повернути кредит до 02 жовтня 2018 року включно, сплативши 1% в день від суми кредиту (365% річних) за його користування. Викладені обставини підтверджуються копіями договору та анкети-заяви позичальника, копією видаткового касового ордеру (а.с.2-12). Із матеріалів справи також встановлено, що позичальник, на відміну кредитодавця, не виконала належним чином взяті на себе договірні зобов`язання, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість перед позивачем, яку останній своєю письмовою вимогою від 23 жовтня 2018 року просив відповідача погасити, здійснивши повернення кредиту. Зазначена письмова досудова вимога відповідачем не виконана, а розмір кредитної заборгованості позивачем нараховано відповідачу станом на 01 вересня 2021 року в загальному розмірі 60193,2 гривень, з яких: 6900 гривень - заборгованість за кредитом, 2001 гривня - заборгованість за процентами за користування кредитом (в межах строку кредитування), 12420 гривень - заборгованість за процентами за користування кредитом понад обумовлений договором строк кредитування (за період з 03 жовтня 2018 року по 31 березня 2019 року), 36876,4 гривень - штрафи (нараховані за період з 03 жовтня 2018 року по 31 березня 2019 року), 603,4 гривень - 3% річних, 1392,4 гривень - інфляційні втрати. Викладені обставини підтверджуються копією видаткового касового ордеру, копією письмової вимоги з копіями поштових документів, розрахунком заборгованості в тексті позову (а.с.2-3, 12-15). Правовідносини, які виникли між сторонами у справі, окрім положень зазначених вище договорів, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Споживче кредитування». Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмовій формі (ст.ст.1054, 1055 ЦК України, ст.13 Закону України «Про споживчий кредит»). Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналогічні положення містить норма ст.1 Закону України «Споживче кредитування». При цьому за змістом ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Положеннями ст.549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Нормою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст.16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача за договору споживчого кредиту №272-18/СК від 04 вересня 2018 року, приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення між позивачем та відповідачами вказаного договору із дотриманням вимог законодавства щодо його змісту та форми, а також підтверджено невиконання відповідачем, на відміну від кредитодавця, своїх зобов`язань за таким договором, що зумовило виникнення кредитної заборгованості та права у позивача вимагати погашення такої заборгованості із кореспондуючим цьому праву обов`язком відповідача здійснити таке погашення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, а тому підлягають задоволенню, однак частковому - шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в загальному розмірі 10896,8 гривень, з яких: 6900 гривень - заборгованість за кредитом, 2001 гривні - заборгованість за процентами за користування кредитом в межах строку кредитування, 603,4 гривня - 3% річних, 1392,4 гривень - інфляційні втрати. Частковість задоволення позовних вимог зумовлена наступним. Відповідно до усталеної судової практики після спливу строку кредитування внаслідок закінчення цього строку, визначеного у відповідному кредитному договорі, або внаслідок реалізації кредитодавцем свого права на дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитом в порядку ст.1050 ч.2 ЦК України (шляхом направлення позичальнику відповідної вимоги або шляхом подання відповідного позову до суду) припиняється право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за користування кредитом, а також неустойку (штрафи, пеню). В таких правовідносинах права та інтереси кредитодавця забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, та підлягає застосуванню до всього періоду прострочення виконання грошового зобов`язання від дати спливу строку кредитування. Зазначена вище правова позиція суду підтверджується правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 04 липня 2018 року по справі №310/11534/13-ц, від 04 червня 2019 року по справі №916/190/18, від 08 листопада 2019 року по справі №127/15672/16-ц, від 23 червня 2020 року по справі №536/1841/15-ц, від 26 січня 2021 року по справі №522/1528/15-ц. В той же час, відповідно до здійсненого позивачем розрахунку заборгованості останнім до її складу включено проценти за користування кредитом, нараховані за період після закінчення строку кредитування, в розмірі 12420 гривень, а також штрафи в загальному розмірі 36876,4 гривень, нараховані так само за період після закінчення строку кредитування. Відтак, приведені складові заборгованості, з огляду на наведену вище усталену судову практику та правові позиції Верховного Суду, нараховані неправомірно, а отже стягненню з відповідача не підлягають. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.ст.133, 141 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім при зверненні до суду із даним позовом судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто в розмірі 410,94 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial