overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

09 січня 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1951р.н., яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 08.01.2015 р. о 12 год. 30 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор та адвокат не заперечували проти задоволення заяви. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 08.01 2015 р. о 12 год. 30 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Прокопенко В.Г. Новомосковської ЦРЛ. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора не спить, відмовляється від їжі. Стверджує, що підірве весь Новомосковськ. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - органічний маячний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

09 січня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Шлюб зареєстровано 07 серпня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 778. Свій позов позивач обгрунтовує тим, що сторони не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства. Між позивачем та відповідачем відсутнє взаємопорозуміння та бажання підтримувати шлюб. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, нотаріально завіреною заявою визнав позов, розгляд справи просив проводити без його участі. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебували у шлюбі з 07 серпня 2010 року, про що свідчить Свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER], але шлюбні відносини між ними припинено. Стосунки відновлювати не збираються, фактично разом не проживають, не ведуть спільного господарства, а тому суд вважає, що збереження сім'ї є неможливим. Від шлюбу спільних дітей не мають. Із пояснень представника позивача, наданих ним у судовому засіданні, вбачається, що між позивачем та відповідачем втрачено почуття довіри та взаємопорозуміння, тобто сім`я існує тільки формально. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, а тому шлюб потрібно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

09 січня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Шлюб зареєстровано 15 вересня 1995 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено актовий запис № 1898. Свій позов позивач обгрунтовує тим, що сторони не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства. Між позивачем та відповідачем відсутнє взаємопорозуміння та бажання підтримувати шлюб. В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебували у шлюбі з 15 вересня 1995 року, про що свідчить Свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER], але шлюбні відносини між ними припинено. Стосунки відновлювати не збираються, фактично разом не проживають, не ведуть спільного господарства, а тому суд вважає, що збереження сім'ї є неможливим. Від шлюбу спільних дітей не мають. Із пояснень представника позивача, наданих ним у судовому засіданні, вбачається, що між позивачем та відповідачем втрачено почуття довіри та взаємопорозуміння, тобто сім`я існує тільки формально. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, а тому шлюб потрібно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

09 січня 2015 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом. В заяві зазначила, що 10 жовтня 2005 року відповідач на лікування своєї матері [PERSON] позичив у неї 6000 доларів США, які зобов'язався повернути до 01січня 2014 року. До теперішнього часу відповідач не розрахувався, а тому просила суд стягнути з нього 94680грн., що відповідно до курсу НБУ становить 6000 доларів США. 19 березня 2015 року позовні вимоги збільшила та у зв'язку з збільшенням курсу долара США просила суд стягнути з відповідача 139789грн.20коп., виходячи з курсу 100 доларів США - 2329,67грн. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали повністю та просили суд про їх задоволення. Відповідач не з'явився у судове засідання, але у своїй заяві просив справу слухати за його відсутності. Представник відповідача позовні вимоги визнав повністю. Судом ухвалено слухати справу за відсутності відповідача. Дослідивши докази, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст.ст.1046, 1050 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу, яка встановлює правило, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Вирішуючи спір, суд виходить з положень ст.61 ЦПК України - обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Як вбачається з розписки відповідача на а.с.12, він 10 жовтня 2005 року за договором позики отримав від позивачки 6000 доларів США, які зобов'язався повернути до 01 січня 2014 року. До теперішнього часу відповідач з позивачкою за договором позики не розрахувався. З урахуванням вимог позивачки, виходячи з офіційного курсу НБУ - 100 доларів США дорівнює 2329,67грн., в національній валюті борг станом на день розгляду справи становить 139780грн.20коп. Суд вважає, що вимоги позивачки ґрунтуються на законі, визнані відповідачем та знайшли своє підтвердження у ході розгляду справи, а тому підлягають до задоволення у повному обсязі. Суд стягує з відповідача на користь позивачки суму боргу у розмірі 139780грн.20коп. Відповідно до положень ст.ст.79, 88 ЦПК України суд покладає на відповідача обов'язок по сплаті на користь держави суми недоплаченого судового збору у сумі 450грн.80коп. та на користь позивачки 947 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

09 січня 2015 року позивач пред`явив суду позов до відповідачки про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 25 січня 2012 року в Шевченківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 29. В обґрунтування своїх вимог зазначав про те, що від спільного шлюбу у них є дитина - [PERSON], [INFO]. Подружнє життя з відповідачкою не склалося. Протягом тривалого часу вони не проживають разом, спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують. Вважає, що шлюб носить формальний характер та його слід розірвати. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні проти позову про розірвання шлюбу не заперечила. Суд приймає визнання відповідачки позову, оскільки таке не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Заслухавши пояснення сторін по справі, з'ясувавши взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки сторони не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства та подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

09 січня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та зміну прізвища на дошлюбне «[PERSON]», мотивуючи позовні вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. У судовому засіданні від 08.02.2016 позивач позов підтримала та просила його задовольнити, відповідач просив відмовити в його задоволенні. Ухвалою суду від 08.02.2016 сторонам надано строк для примирення 1 місяць. У судове засідання від 09.03.2016 сторони не з'явилися. Позивачу поданійсуду письмовій заяві просила справу слухати за її відсутності, позов задовольнити. Відповідач до суду не з'явився, про час і місце розгляду справи оповіщений, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу 09.03.2016 за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 10 листопада 2012 року (а.с. 4). Від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Через несумісність характерів спільне подружнє життя у сторін не склалося, спільне господарство не ведеться, сумісне проживання припинено з січня 2016 року. Поновлювати шлюбні стосунки позивач наміру не має, примирення та збереження сім'ї вважає неможливим. На виконання вимог ст. 111 Сімейного кодексу України, суд ухвалою від 08.02.2016 надавав сторонам строк для примирення, проте згоди щодо збереження сім'ї сторонами не досягнуто. Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписом ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам позивача. Вимога позивача про зміну її прізвища на «Дей» не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. При цьому згідно ч. 6 ст. 15 закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» той з подружжя, який бажає відновити своє дошлюбне прізвище, повинен заявити про це в органі державної реєстрації актів цивільного стану під час державної реєстрації розірвання шлюбу. Таким чином, зміна прізвищ громадян України знаходиться поза компетенцією суду, а тому вимога позивача про зміну її прізвища не підлягає задоволенню. У зв'язку з частковим задоволенням позову, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути 275,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

09 січня 2016 року помер [PERSON], після смерті якого залишилось спадкове майно земельна ділянка. Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин з померлим [PERSON], посилаючись на те, що він є спадкоємцем померлого, але в звязку з розбіжностями в написанні прізвища, не може оформити спадщину нотаріально. Заінтересовані особи в судове засідання не з*явились, надали суду письмові заяви про розгляд справи в їх відсутність та, що проти задоволення заяви не заперечують (а.с.13). Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON]П.(а.с.6), свідоцтвом про народження заявника (а.с. 7), довідками Гвоздавської сільської ради (а.с. 8)та копією паспорту заявника (а.с.4). Встановлення даного факту необхідно заявнику для оформлення спадщини і тому має для нього юридичне значення. На підставі викладеного заява підлягає задоволенню повністю згідно ч.2 п 5 ст. 234,ст. 235, 256 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

09 січня 2017 року до Овідіопольського районного суду в Одеській області звернувся представник позивача з вищевказаною позовною заявою в якої вказав, що 12 квітня 2011 року між банком та відповідачем був укладений кредитний договір № б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у сумі 9000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредит з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк свої зобовязання по вищевказаному кредитному договору виконав, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач свої зобовязання по кредитному договору не виконує. В звязку з чим просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 105 991.39 грн. та судовий збір. В судове засідання представник позивача не зявився, але направив на адресу суду заяву в якій вказав, що позовну заяву підтримує та просить розглянути справу у відсутність їхнього представника. \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином отримав позов та матеріали до нього, з позовом погоджується . Дослідивши письмові докази по справі суд вважає можливим задовольнити позов з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах,\~ встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Так судом встановлено, що 12 квітня 2011 року відповідач [PERSON], [INFO] (код [NUMBER]) отримав кредит у сумі 9000.00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30.00 відсотків за користування\~ кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк свої зобовязання по вищевказаному кредитному договору виконав, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач свої зобовязання по кредитному договору не виконує. Станом на 30 вересня 2017 року сума заборгованості за вищевказаним кредитним договором складає: - заборгованість за кредитом 8921.13 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом 97070.26 грн.; А всього сума заборгованості по вищевказаному кредитному договору становить 105\~991.39 грн. Розрахунок заборгованості по кредитному договору судом перевірений та складений вірно. В звязку з вищевикладеним суд вважає, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Позивач при поданні позову сплатив судовий збір у сумі 1600 грн., а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

09 січня 2017 року до Овідіопольського районного суду в Одеській області звернувся представник позивача з вищевказаною позовною заявою в якої вказав, що 19 січня 2012 року між банком та відповідачем був укладений кредитний договір № б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у сумі 5000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 42.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредит з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк свої зобовязання по вищевказаному кредитному договору виконав, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач свої зобовязання по кредитному договору не виконує. В звязку з чим просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 105\~990.00 грн. та судовий збір. В судове засідання представник позивача не зявився, але направив на адресу суду заяву в якій вказав, що позовну заяву підтримує та просить розглянути справу у відсутність їхнього представника. \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином отримав позов та матеріали до нього, з позовом погоджується. Дослідивши письмові докази по справі суд вважає можливим задовольнити позов з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах,\~ встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Так судом встановлено, що 19 січня 2012 року відповідач [PERSON], [INFO] (код [NUMBER]) отримав кредит у сумі 5000.00 гривень\~ у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 42.00 відсотків за користування\~ кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк свої зобовязання по вищевказаному кредитному договору виконав, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач свої зобовязання по кредитному договору не виконує. Станом на 24 жовтня 2017 року сума заборгованості за вищевказаним кредитним договором складає: - заборгованість за кредитом 7298.96 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом 98691.04 грн.; А всього сума заборгованості по вищевказаному кредитному договору становить 105\~990.00 \~грн. Розрахунок заборгованості по кредитному договору судом перевірений та складений вірно. В звязку з вищевикладеним суд вважає, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Позивач при поданні позову сплатив судовий збір у сумі 1600 грн., а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

09 січня 2018 Оболонський районний суд м. Києва задовольнив заяву ТОВ « Водоканал- Сервіс» та видав судовий наказ про стягнення з [PERSON] суму заборгованості за надані послуги з центрального опалення, постачання холодної води та водовідведення в розмірі 13 258,72грн., суму інфляційних витрат в розмірі 7331,00грн., 3% річних в розмірі 1596,10 гривень та судовий збір в розмірі 801,00гривень. 13.02.2018 [PERSON] звернувся до суду із заявою про скасування судового наказу №756/17419/17 від 09.01.2018, заперечуючи проти вимог стягувача та посилаючись на існування спору про право. Подана заявником заява відповідає вимогам ст.170 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 171 ЦПК України, у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз'яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження. В ухвалі про скасування судового наказу суд за клопотанням боржника вирішує питання про поворот виконання судового наказу в порядку, встановленому статтею 444 цього Кодексу. Оскільки заявник заперечує проти вимог стягувача та вважає їх необґрунтованими у повному обсязі, у відповідності до ч. 3 ст. 171 ЦПК України, виданий судом наказ підлягає скасуванню. При цьому, стягувач, який звертався до суду із заявою про видачу судового наказу не позбавлений права звернення до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження, визначеному ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

09 січня 2018 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 20 вересня 2013 року перебуває з відповідачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі, сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Зазначає, що сімейне життя не склалось, відповідачка мешкає з іншим чоловіком, у сторін різні погляди на життя, відсутні спільні інтереси, втрачена взаємоповага та взаєморозуміння, просить шлюб розірвати. Спору про місце проживання дитини сторони не мають. Позивач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позов підтримав, просив судові витрати залишити за ним. Відповідач в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує. У звязку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.247 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони 20 вересня 2013 року зареєстрували шлюб у Ковпаківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, актовий запис № 1115, що підтверджується наданою копією свідоцтва про шлюб (а. с. 5). Сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. На час розгляду справи спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами немає. На час розгляду справи спору про визначення місця проживання між сторонами немає. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Суд вважає, що оскільки подружні відносини між сторонами фактично припинені, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, то подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з подружжя, тому позовні вимоги підлягають задоволенню і шлюб підлягає розірванню. Судові витрати залишити за позивачем згідно його заяви. У відповідності до ст.ст. 24, 55, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved