Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

09 квітня 2013 року позивачка звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що рішенням Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради № 218/2 від 21.10.2011 року [PERSON] надано статусу дитини-сироти, а рішенням від 18 листопада 2011 року за №240 цією ж райрадою її [PERSON], було призначено його опікуном. [PERSON] народився [INFO] року, про що свідчить актовий запис за № 665 від 28 листопада 2001 року, зроблений Красногвардійським відділом РАГС м. Дніпропетровська, де його батьком записаний [PERSON], який помер [INFO] року (актовий запис №9316 від 27 листопада 2007 року в Книзі реєстрації смертей, зроблений відділом реєстрації смерті дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області). При житті [PERSON] належала на праві спільної часткової власності 1/9 частина квартири [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло №3515-98, виданим Державним житлово-комунальним підприємством «Південне» 07 грудня 1998 року. Заповіту померлий [PERSON] не залишив, тому його частку квартири після смерті повинні успадкувати спадкоємці першої черги, а саме: батько [PERSON], мати [PERSON], та син [PERSON]. Батьки померлого на час його смерті з ним не проживали, тому для прийняття спадщини після нього згідно до частини 1 статті 1269 ЦК України повинні були надати до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Заяви від них до нотаріальної контори у встановлений Законом термін (частина 1 статті 1270 ЦК України) подані не були. Таким чином, можна вважати, що вони не прийняли свої частки спадщини (частина 1 статті 1272 ЦК України). На час смерті свого батька [PERSON] проживав з ним та своєю матір'ю за адресою, яка вказана в позові, і, де мешкає по теперішній час зі нею після смерті його матері. Відмову від імені неповнолітнього [PERSON] його мати не заявляла. Таким чином, він успадкував належну батькові 1/9 частку квартири [ADDRESS]. Вона живе з онуком відособлено, зав'язків з родиною його батька не підтримує. Вони також не цікавляться життям [PERSON]. Про смерть дідуся [PERSON] [PERSON] вона дізналася випадково, на початку березня 2013 року. Він помер [INFO] року (актовий запис № 8020 від 11 листопада 2010 року, зроблений відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції). [PERSON] належала на праві спільної часткової власності 1/9 частина квартири [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло №3515-98, виданим Державним житлово-комунальним підприємством «Південне» 07 грудня 1998 року. Крім того, після смерті доньки [PERSON], яка померла [INFO] року, він успадкував ? частину від 1/9 частки квартири [ADDRESS], що належала їй на праві спільної часткової власності і підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло №3515-98, виданим Державним житлово-комунальним підприємством «Південне» 07 грудня 1998 року. На час смерті вона мешкала разом з батьками, інших спадкоємців не мала. Таким чином, після смерті [PERSON] успадкуванню підлягала 1/6 частина вказаної квартири: 1/9 (його частка) + 1/18 (успадкована після доньки). 23 березня 2010 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою і зареєстрований у реєстрі за № 3-647, в якому спадкоємцем зазначеного в заповіті майна є [PERSON]. [PERSON] є неповнолітньою дитиною, яка згідно до статті 1241 ЦК України незалежно від змісту заповіту спадкує половину долі, що належала б кожному зі спадкоємців при спадкуванні по закону. Тобто після смерті дідуся [PERSON] повинен успадкувати обов'язкову долю. Після смерті [PERSON] залишилися слідуючи спадкоємці по закону: його дружина [PERSON], сини: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дочки: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та онук: [PERSON] (син померлого [PERSON]). Таким чином, при праві на обов'язкову долю та при наявності десяти спадкоємців по закону [PERSON] успадкує після діда 1/120 частину спірної квартири (1/6 : 10 = 1/60 потім 1/60 : 2 = 1/120). Як бабуся та як опікун (стаття 67 ЦК України), вона повинна приймати заходи що до захисту громадських прав та інтересів свого онука та підопічного. Вважає, що термін для прийняття спадку після діда пропущений з поважної причини, бо в неї не було ніякої можливості дізнатися про смерть дідуся, якби не випадок. Вони живуть з дитиною удвох, матеріальний дохід їх родини дуже малий, тому сплата судового сбіру по цій справі є для неї дуже значною, і вона вимушена просити суд про звільнення від цієї сплати. Просила на підставі ст. ст. 67, 1241, 1266, 1268, 1270, 1272 ЦК України, визнати за [PERSON] право власності на 1/9 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після померлого батька [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на 1/120 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування обов'язкової долі після померлого діда [PERSON]; враховуючи тяжкий матеріальний стан, звільнити мене, [PERSON], від сплати судового збору. У судовому засіданні позивачка та представник позивачки заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні відповідачка та представники відповідачки кожен окремо заперечувала проти заявлених позовних вимог та просили у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Відповідачка надала письмові заперечення проти позову (а. с. 106, 107) в яких зазначила, що позовні вимоги не ґрунтуються на законі. Є безпідставним твердження позивача про те, що на час своєї смерті [INFO] року офіційним і постійним місцем проживання її рідного брата [PERSON] була адреса Дніпропетровськ, [ADDRESS], а тому її батько [PERSON] та її матір [PERSON] повинні вважатися такими, що не прийняли спадщину після смерті свого сина [PERSON], оскільки проживали окремо від сина за адресе [ADDRESS]. В дійсності її брат [PERSON] ніколи не проживав однією сім'єю з [PERSON], померлою [INFO] року та своїм сином [PERSON]. Постійним місцем проживання та реєстрації [PERSON], а також і місцем його смерті, була квартира [ADDRESS], в якій також постійно проживали і були зареєстровані їх батьки [PERSON] та [PERSON] Таким чином, її батьки вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті [PERSON], оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. За таких обставин, [PERSON], як неповнолітній син її брата [PERSON], мав би право на 1/27 частину спірної квартири, тобто на 1/3 частку від 1/9 частини квартири, право на яку за життя належало [PERSON] Не можуть бути визнані обґрунтованими також вимоги позивачки стосовно права неповнолітнього [PERSON] на обов'язкову частку у спадщині після смерті його діда [PERSON], оскільки в ч. 1 ст. 1241 ЦК України, на яку посилається позивач, в коло осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, онуки спадкодавця не входять. Неповнолітній [PERSON] міг би спадкувати після смерті свого діда [PERSON] лише на підставі ч. 1 ст. 1266 ЦК України, але за умови якщо [PERSON] не склав заповіт на її користь, за наявності якого її брат [PERSON] не міг спадкувати за законом, як би він був живим на час відкриття спадщини. Просила в позові відмовити у повному обсязі. У судовому засіданні третя особа [PERSON] та його представники кожен окремо заперечували проти заявлених позовних вимог та просили у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. [PERSON] надав до суду заперечення які є тотожними із запереченнями [PERSON] У судовому засіданні треті особи [PERSON], [PERSON] кожен окремо заперечували проти заявлених позовних вимог та просили у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. [PERSON] надав до суду заперечення які є тотожними із запереченнями [PERSON] та [PERSON] У судовому засіданні третя особа [PERSON] не заперечував проти задоволення позовних вимог. Інші сторони у судове засідання не з'явились. Заслухавши пояснення сторін, пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Як встановлено у судовому засіданні, рішенням виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради № 218/2 від 21.10.2011 року [PERSON], [INFO] надано статусу дитини-сироти (а. с. 5). Рішенням виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради від 18 листопада 2011 року за №240 [PERSON], було призначено опікуном [PERSON], [INFO] (а. с.4). [PERSON] народився [INFO] року, про що свідчить Свідоцтво про народження серії [NUMBER] виданим 28 листопада 2001 року відділом реєстрації актів громадського стану Красногвардійського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, відповідний запис за № 665 (а. с. 7). У вказаному Свідоцтві про народження [PERSON] батьком дитини записаний [PERSON]. Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло виданого Державним житлово-комунальним підприємством «Південне» м. Дніпропетровська 07.12.1998 року, квартира [ADDRESS] належало на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а. с. 8). [PERSON] помер [INFO] року у віці 30 років, що підтверджується Свідоцтвом про смерть виданим 27 листопада 2007 року відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис за № 9316 (а. с. 9). Заповіту [PERSON] не залишив. [PERSON] помер [INFO] року у віці 73 роки, що підтверджується повторним Свідоцтвом про смерть виданим 11 травня 2011 року відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис за № 8020 (а. с. 10). [PERSON] залишив заповіт на [PERSON] Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 грудня 2010 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 3-3108, на підставі статті п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивльного кодексу України від 16.02.2003 року та ст. 529 Цивільного кодексу України від 18.07.1963 року спадкоємцем зазначеного у цьомц свідоцтві майна [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] року є її батько [PERSON], [INFO] - ? частки, її мати [PERSON], [INFO] - ? частки. Спадщина, на яку в указаних частинах видано це свідоцтво, складається з однієї дев'ятої частини квартири [ADDRESS] (а. с. 13). Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10 жовтня 2011 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 5-2293, на підставі заповіту, посвідченого Третьою дніпропетровською нотаріальною конторою 23 березня 2010 року, зареєстрованого у реєстрі за № 3-647, спадкоємцем зазначеного у заповіті майна [PERSON], [INFO], який помер [INFO] року є [PERSON], [INFO]. Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається з однієї дев'ятої частини квартири [ADDRESS], житлова площа квартири 83,2 кв.м., загальна площа квартири 147,2 кв. м., що належала на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Державним житлово-комунальним підприємством «Південне» м. Дніпропетровська 07.12.1998 року, розпорядження № 3515-98, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» у реєстрову книгу за № 297п-62-123, реєстраційний номер 31762216 з якої 1/8 частина належала померлому [INFO] року [PERSON], а 1/18 частина померлій [INFO] року [PERSON], спадкоємцем яких був їх батько [PERSON], який прийняв спадщину, але не оформив своїх прав (а. с. 12). Відповідно до ч. 1 ст. 1226 ЦК України, частка у праві сумісної власності спадкується на загальних підставах. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу на право спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За життя [PERSON] та [PERSON] та співвласники спірної квартири свої частки не визначали, тому відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Згідно ч. 1 ст. 1278 ЦК України, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними. Оскільки заповіту [PERSON] не залишив, на успадкування майна після його смерті у вигляді частини квартири [ADDRESS] мають першочергове право: батько [PERSON], мати [PERSON], та син [PERSON] (неповнолітній син померлого). [PERSON] належала на праві спільної часткової власності 1/9 частина квартири [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло №3515-98, виданим Державним житлово-комунальним підприємством «Південне» 07 грудня 1998 року. Крім того, після смерті доньки [PERSON], яка померла [INFO] року, він успадкував ? частину від 1/9 частки квартири [ADDRESS], що належала їй на праві спільної часткової власності і підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло №3515-98, виданим Державним житлово-комунальним підприємством «Південне» 07 грудня 1998 року. 23 березня 2010 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою і зареєстрований у реєстрі за № 3-647, в якому спадкоємцем зазначеного в заповіті майна є [PERSON]. [PERSON] є неповнолітньою дитиною, яка згідно до статті 1241 ЦК України незалежно від змісту заповіту спадкує половину долі, що належала б кожному зі спадкоємців при спадкуванні по закону. Тобто після смерті дідуся [PERSON] неповнолітній [PERSON] повинен успадкувати обов'язкову долю. Суд критично ставиться до показань наданих у судовому засіданні свідком [PERSON], яка пояснила, що товаришує з [PERSON], знає що брат відповідачки був неблагополучним, їй невідомо чи є в нього інші діти та близько за сім місяців до смерті [PERSON] вона його не бачила; свідком [PERSON], яка пояснила, що є братом покійного [PERSON], однак що в нього є сім'я не знала та свідка [PERSON], яка пояснила, що працює тривалий час продавцем у магазині, що належить [PERSON], знає, що у сторін у справі після смерті батька виник майновий спір. Так, жоден зі свідків не підтвердив та не спростував обставини викладені у позовній заяві. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що право неповнолітнього [PERSON], [INFO] на спадкування частини квартири [ADDRESS] після смерті батька [PERSON] та дідуся [PERSON] порушено. Однак, враховуючи те, що позивачкою не доведено факт прийняття спадщини матір'ю неповнолітнього після смерті батька [PERSON], не надано доказів звернення опікуна [PERSON] у визначеному Законом порядку прийняття спадщини з відповідною заявою, не надано до суду відмови нотаріуса та не заявлено вимоги щодо визнання вищезазначених свідоцтва про право на спадщину за заповітом та свідоцтва про право на спадщину за законом недійсними (а. с. 75-91), суд вважає за необхідне відмовити у задоволені заявлених позовних вимог, як передчасно заявлених. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне, враховуючи майновий стан позивачки віднести витрати по сплаті судового забору за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed