Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

07.12.2020 р. позивач звернулася до суду із зазначеним позовом. Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача. В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді жилого будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Після її смерті спадкоємцем був син та чоловік позивачки - [PERSON] , який за життя оформив свої спадкові права лише на будинок, помер [INFO] . У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначену земельну ділянку позивачці було відмовлено через те, що вона належить на праві власності [PERSON] . З урахуванням уточнення просила визнати за нею, [PERSON] , [INFO] , право власності в порядку спадкування на земельні ділянки за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1000 га (для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд) кадастровий номер 1413800000:03:007:0082, та 0,0420 га (для ведення особистого селянського господарства), кадастровий номер 1413800000:03:007:0083. Заяви та клопотання сторін. Позивач підтримав заявлені вимоги, просила розглянути справу в її відсутності. Відповідач просив розглянути справу у відсутності представника, прийняти рішення на розсуд суду. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 08.12.2020 р. справу призначено до підготовчого засідання. 09.12.2020 р. задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Ухвалою від 29.12.2020 р. закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Позивач по справі [PERSON] 18.09.1999 р. уклала шлюб із [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження. [PERSON] померла [INFO] , [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про смерть. [PERSON] . 08.04.2019 р. [PERSON] прийняла спадщину після смерті чоловіка - [PERSON] . Свідоцтво про право на спадщину за законом видане на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , що розташований на земельній ділянці приватної власності. Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельна ділянка з кадастровим номером 1413800000:03:007:0082, розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0.1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі Державного акту від 09.12.1999 р. І-ДН № 017761. Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельна ділянка з кадастровим номером 1413800000:03:007:0083, розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0.0420 га для ведення особистого сілянського господарства належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі Державного акту від 09.12.1999 р. І-ДН № 017761. Постановою від 08.04.2019 р. у вчиненні нотаріальних дій про видачу свідоцтв про право власності за законом на земельні ділянки за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1000 га (для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд), 0,0420 га (для ведення особистого селянського господарства) [PERSON] було відмовлено через відсутність документу, що посвідчує право власності. Як вбачається із копії спадкової справи, заведеної за заявою [PERSON] після смерті його матері - [PERSON] , він прийняв спадщину у вигляді житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , земельна ділянка та зазначеною адресою, грошові внески. Інших спадкоємців немає. Згідно копії Державного акту від 09.12.1999 р. І-ДН № 017761, земельні ділянки розташовані за адресою: [ADDRESS] , площею 0.1420 га, в тому числі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд - 0,10 га, та для особистого підсобного господарства - 0,0420 га, належить на праві приватної власності [PERSON] . Були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на будинок та грошові внески. Як вбачається із копії спадкової справи за заявою [PERSON] , вона прийняла спадщину після смерті її чоловіка - [PERSON] , який був зареєстрований та мешкав за адресою: [ADDRESS] . Інших спадкоємців немає. Згідно довідки, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] з 22.12.1980 р. по 05.09.2018 р. , помер [INFO] , [PERSON] з 14.06.2004 р. по теперішній час. Зазначене встановлено з доказів в матеріалах справи. Таким чином, чоловік позивачки - [PERSON] звертався із заявою про прийняття спадщини після смерті матері на належне їй майно, в тому числі, й на земельну ділянку, проте, свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку не отримав, що не позбавляє його права власності на неї. [PERSON] (мати спадкодавця [PERSON] ) за життя оформила у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку, отримала Державний акт від 09.12.1999 р. І-ДН № 017761 на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , площею 0.1420 га, в тому числі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд - 0,10 га, та для особистого підсобного господарства - 0,0420 га. [PERSON] за життя звернувся із відповідною заявою про прийняття спадщини, проте не отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку не отримав, що не позбавляє його права власності на неї. Позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги після смерті чоловіка, проте, через відсутність документу, що посвідчує право власності померлого на земельну ділянку позбавлена права в іншому порядку, аніж судовому, оформити своє право власності. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. ст.1216,1217,1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї, згідно із ч. 5 даної статті спадщина не залежно від часу її прийняття, належить спадкоємцеві з часу її відкриття та прийнята спадкоємцями у власність. У відповідності до вимог ст. 1218 ЦК України, визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1218 ЦК України, визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положеннями ч. 1 ст. 1296 ЦК України, також визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 392 ЦК України власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право власності на спадок видається за письмовою заявою спадкоємцями, які прийняли спадок в порядку встановленим цивільним законодавством; у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадок особа може звернутись в суд за правилами позовного провадження. Відповідно до частини першої статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності відповідних юридичних фактів у їх сукупності, зокрема, ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Земельний кодекс України в редакції, чинній до 01 січня 2013 року, встановлював, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю чи укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження меж земельної ділянки із власниками чи користувачами суміжних земельних ділянок; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; державна реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 року у справі №350/67/15, постанові Верховного Суду від 17.04.2019 року у справі №723/1061/17. Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved