Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

09 червня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідачки 1 078, 88 грн. заборгованості за кредитним договором та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 600 грн. Посилається в позові на те, що 04 вересня 2015 року між сторонами був укладений договір №2433035 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки, відповідно до якого банк відкрив клієнту картковий рахунок № [NUMBER] в гривнях на умовах тарифного пакету «Пенсійний», надає клієнту платіжну картку типу Mastercard Debit Standard, процента ставка на залишок коштів за рахунок складає 0,50 % проценті річних, процента ставка на залишок коштів за послугою «Мобільні заощадження» складає - 9 % процентів річних. Зазначено, що 17 вересня 2015 року між банком та відповідачем було укладено додатковий договір №1, згідно якого банк встановлює клієнту кредит у сумі 1 000 грн., строк дії кредиту встановлюється на відповідний період дії платіжної картки, процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає 27 процентів річних і сплачується щомісячно. Процентна ставка за несанкціонованим овердрафтом складає 40% процентів річних, щомісячна плата за обслуговування невикористаної частини встановленого кредиту складає 0% процентів. За умов безготівкового розрахунку платіжною карткою за товари та послуги, процентна ставка за користування кредитом протягом «Грейс-періоду» складає 0,001% процентів річних. Позивач посилається, що відповідно до пункту 4.4. додаткового Договору №1, клієнт зобов'язаний погасити заборгованість за кредитом у повному обсязі у разі закінчення строку дії платіжної картки та не продовження її дії на новий строк, відмови клієнта від отримання заробітної плати та інших виплат, передбачених чинним законодавством, шляхом їх зарахування на рахунок (для тарифного пакету «Пенсійний»). Позивачем пояснено, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору станом на 19 травня 2017 року утворилася заборгованість у розмірі 1 078, 88 грн., яка складається з: - 991, 58 грн. - основна заборгованість (прострочена); - 0, 00 грн. проценти за користування кредитом (строкові); - 80, 06 грн. - проценти за користування кредитом (прострочені); - 1, 24 грн. - пеня за прострочену заборгованість; - 6, 00 грн. - комісія за розрахунково-касове обслуговування (прострочена). Виходячи з цього, невиконання відповідачем умов договору, просить задовольнити позов. Ухвалою судді від 23 жовтня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав повністю, проти заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином у порядку, визначеному ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставив. Згідно ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку сторони позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Врахувавши заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов'язується надати грошові кошти/кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 04 вересня 2015 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ №10026/083 філії Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» та [PERSON]. був укладений договір №2433035 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки, відповідно до якого банк відкрив клієнту картковий рахунок № [NUMBER] в гривнях на умовах тарифного пакету «Пенсійний», надає клієнту платіжну картку типу Mastercard Debit Standard, процента ставка на залишок коштів за рахунок складає 0,50 % проценті річних, процента ставка на залишок коштів за послугою «Мобільні заощадження» складає - 9 % процентів річних. Як вбачається з матеріалів справи, 17 вересня 2013 року між сторонами укладено додатковий договір №1, згідно якого банк встановлює клієнту кредит у сумі 1 000 грн., строк дії кредиту встановлюється на відповідний період дії платіжної картки, процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає 27 процентів річних і сплачується щомісячно. Процентна ставка за несанкціонованим овердрафтом складає 40 процентів річних, щомісячна плата за обслуговування невикористаної частини встановленого кредиту складає 0 процентів. За умов безготівкового розрахунку платіжною карткою за товари та послуги, процентна ставка за користування кредитом протягом «Грейс-періоду» складає 0,001 процентів річних. За умовами договору надав кредит у сумі 1 000 грн., зі сплатою фіксованої процентної ставки за користування кредитом в розмірі 27 % річних та процентною ставкою за несанкціонованим овердрафтом в розмірі 40 % річних. Відповідно до пункту 4.4. додаткового Договору №1, клієнт зобов'язаний погасити заборгованість за кредитом у повному обсязі у разі закінчення строку дії платіжної картки та не продовження її дії на новий строк, відмови клієнта від отримання заробітної плати та інших виплат, передбачених чинним законодавством, шляхом їх зарахування на рахунок (для тарифного пакету «Пенсійний»). Як вбачається з матеріалів справи, позивач направив на адресу відповідачки лист-вимогу №134/30 від 26.01.2017, в якому просив не пізніше 30 календарних днів з дати отримання листа здійснити повне погашення заборгованості за кредитним договором, однак, вказана вимога залишена без задоволення, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України при порушенні зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом. Пунктом 4.4. додаткового договору до договору №1479253 від 23 вересня 2015 року, визначено, що в разі порушення відповідачем строків сплати платежів за договором останній зобов'язаний сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов»язання за кожен день просторочення виконання. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язань. Штрафом є неустойка, що обчисляється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 629 та 638 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи, що відповідач своїм правом з`явитися в суд і спростувати доводи позивача не скористався, будь-яких доказів, які б відповідали вимогам ст.ст. 76-81 ЦПК України відповідачем не надано і клопотань перед судом про їх витребування не заявлено, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена ним сума судового збору при зверненні до суду.

Outcome: approved