Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

08.11.2018 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , з батьком, та встановлення місця та часу спілкування матері з дитиною. Позов обгрунтований тим, що 07 лютого 2014 року рішенням Суворовського районного суду м.Одеси по справі 523/20043/13-ц шлюб між ним та відповідачем було розірвано. Від спільного шлюбу [INFO] народилася дочка [PERSON] . Питання про визначення місця проживання дитини в судовому порядку не було вирішено. Позивач володіє житлом, має постійних дохід, не зловживає спиртними напоями, позитивно характеризується за місцем проживання, гарно ставиться до дитини та бажає розвивати з нею сімейні стосунки та забезпечити батьківською любов`ю. Відповідач у травні 2014 року вирішила поїхати на заробітки за кордон, а саме до Російської Федерації у м. Москва, після чого дочка переїхала жити до нього, де проживає та зареєстрована. За час проживання із матір`ю дочка навчалася в загально-освітній школі № 71, де закінчила 1 клас. Згідно характеристики, яку надала школа для подальшого переведення до іншого навчального закладу, дочка навчалася погано, була неуважна, не виявляла зацікавленості в навчанні, потребувала постійного контролю, та зверталася увага на те, що батьки не приділяють достатньо уваги вихованню доньки. Після цього позивач перевів дочку до загально-освітньої школи № 73, почав займатися її вихованням та розвитком, слідкував за покращенням стану здоров`я. Після початку сумісного проживання з позивачем, дочка почала краще навчатися, стала більш активна, дисциплінована, стан здоров`я покращився, про що свідчать характеристики з місця навчання за період з 2-4 класу, 5 та 6 класу. У дитини покращилася успішність в оцінках. У періоди, коли дитина знаходиться із матір`ю, під час приїзду останньої до м. Одеси, дочка перестає займатися навчанням, не виконує домашні завдання, запізнюється до школи. У зв`язку із багаторазовими конфліктами із відповідачкою щодо виховання та розвитку дитини, зниження успішності у школі, виникла необхідність у встановленні місця проживання дитини у судовому порядку. 05.06.2019 року [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON] , третя особа Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини та визначення способів участі батька у вихованні доньки. 06.06.2019 р. ухвалою суду зустрічний позов прийнято до провадження та об`єднано з позовом [PERSON] .. Свої вимоги [PERSON] обгрунтовувала тим, що у травні 2014 року вона поїхала на заробітки за кордон, так як роботи з заробітною платою, щоб забезпечити дочці належний рівень життя в м. Одесі на той час не було, а відповідач не надавав належної допомоги на утримання малолітньої дитини. У зв`язку з чим за усною домовленістю з відповідачем під час її перебування за кордоном, малолітня дочка буде проживати разом з ним, а вона у свою чергу направлятиме позивачу зароблені за кордоном кошти на утримання дочки. За кордоном вона працювала два-три місяці і місяць знаходилась в м.Одесі. Під час перебування в Одесі, дочка - [PERSON] , [INFO] , проживала разом з нею. Наприкінці 2018 року вона повернулася в м.Одесу та дізналась, що відповідач звернувся до суду з позовною заявою про визначення постійного місця проживання дитини. [PERSON] також зазначила, що [PERSON] перебуває у незареєстрованому шлюбі з іншою жінкою і має з нею на утриманні двох неповнолітніх дітей. Згідно відомостей, отриманих під час проведення засідання комісії в органі опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, відповідач офіційно не працевлаштований та стабільного заробітку не має. Вона після повернення додому зробила гарний ремонт в трикімнатній квартирі, в якій зареєстрована та проживає зі своєю малолітньою донькою. В квартирі у доньки є окрема велика, світла кімната з гральною зоною та письмовим столом для навчання, також в кімнаті є велике ліжко, де спить дитина на ортопедичному матраці, тобто у дитини є все необхідне для нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. [PERSON] працює майстром манікюру та має стабільний дохід, також має у приватній власності ще одну квартиру. На засіданні комісії в органі опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради було встановлено та у висновку № 01-05-3/132 від 11.04.2019 року зазначено, що [PERSON] , [INFO] , має проживати разом із своєю матір`ю. 08.08.2019 року представник позивача надав суду відзив, згідно якого просив зустрічний позов задовольнити частково, визначивши місце проживання дитини з матір`ю, а також встановити графік його спілкування з дочкою. 23.09.2019 р. представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернулася з заявою та просила розглядати справу за відсутності позивача та представника. Відповідач [PERSON] та її представник у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічні позовні вимоги у повному обсязі. Представник третьої особи Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради в засідання не з`явився, з заявами про відкладення розгляду справи не звертався. Направив до суду висновок органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання дитини разом з матір`ю. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. 22.07.2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану сектор Ришкань, м.Кишинів, Республіки Молдова, актовий запис № 421. Від спільного шлюбу у подружжя народилась дочка - [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 101 від 30.01.2007 року зареєстрований у Відділі РАЦС сектора Ришкань, м. Кишинів, Республіки Молдова. 07.02.2014 року рішенням Суворовського районного суду м.Одеси у цивільній справі №523/20043/13-ц шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу сторони почали жити окремо один від одного, дочка залишилась проживати разом матір`ю за адресою: [ADDRESS] до травня 2014 року. У травні 2014 року [PERSON] поїхала на заробітки за кордон та за усною домовленістю з [PERSON] . визначили, що під час перебування за кордоном малолітня дочка буде проживати з батьком. Наприкінці 2018 року [PERSON] повернулася з заробітків до м.Одеса. Згідно висновку органу опіки та піклування Суворовської РА ОМР № 01-05-3/132 від 11.04.2019 року, орган опіки та піклування Суворовської РА ОМР вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з матір`ю, [PERSON] , та визначити способи участі батька, [PERSON] у вихованні малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , шляхом встановлення перебування дитини з батьком: двічі на тиждень по буднім дням, після занять у школі та враховуючи зайнятість дитини в позашкільних гуртках; та перші та треті вихідні дні місця в суботу та неділю, враховуючи бажання дитини без ночівлі. У висновку також зазначено, що відповідно до акту обстеження умов проживання [PERSON] з донькою, [PERSON] , 2007р.н., для дитини створені належні умови для проживання та всебічного розвитку. В дитячій кімнаті закінчено ремонт, є всі необхідні меблі, побутова техніка. Малолітня [PERSON] в територіальному відділі служби у справах дітей Одеської міської ради розповіла та власноруч написала, що жила у батька, поки мами не було в м. Одесі. На даний час мама приїхала назавжди і вона живе з мамою та в подальшому хоче проживати з нею. Батько неодноразово бив її та забороняв говорити про це в школі. Також [PERSON] , 2007р.н., написала, що не хоче знаходитися у батька з ночівлею та взагалі не хоче його бачити. Мати дитини [PERSON] працює вдома та виїжджати за межі України не планує. [PERSON] не проти спілкування доньки з батьком, ніколи не чинила перешкод їх зустрічам. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сімї разом із батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Відповідно до ст.3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Статтею 151 СК України визначено переважне право батьків перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї. Так, у статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 р. №789-XII,ч.7 ст.7 СКУкраїни закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У п. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, проголошено правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. За нормами ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до вимог ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до Принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю (батьком). Дитина має право на здорове зростання і розвиток (принцип 4 Декларації прав дитини). Згідно ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або у відповідних випадках законні опікуни, несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Дитині, для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння також в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється забезпеченню інтересів дитини (ст. 3 Конвенції про права дитини). Оцінивши усі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що проживання дитини з матір`ю [PERSON] забезпечить належні умови проживання та розвитку дитини. Щодо заявлених [PERSON] вимог необхідно зазначити наступне. За нормами ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ч.1,3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. [PERSON] у своєму відзиві на зустрічну позовну заяву, погоджуючись з вимогами відповідача, тим самим висловлює протилежну позицію щодо заявленого ним позову. Разом з тим, він не складав заяву про відмову від позову чи залишення його без розгляду, відтак його позов вирішується судом по суті. Зважаючи на висновки суду про проживання дитини з матір`ю та остаточної думки позивача, підстав для задоволення його вимог немає. При цьому суд звертає увагу на те, що ним було заявлено вимогу про встановлення графіку зустрічей матері з дитиною, тоді як таку вимогу може бути заявлено особою, чиї права на участь у вихованні дитини були порушені. Так само це стосується і вимоги в зустрічному позові, оскільки [PERSON] окремо не звертався з позовом про захист своїх прав, тому заявлення таких вимог з боку [PERSON] є безпідставним та не підлягає задоволенню. Враховуючи те, що [PERSON] окремих вимог в позові стосовно визначення порядку участі його у спілкуванні з дитиною не заявляв, суд позбавлений процесуальної можливості вирішувати це питання. Приймаючи до уваги обсяг задоволених вимог, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України та ст.4 Закону України «Про судовий збір» з [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 768,40 грн..

Outcome: partial