Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-25 00:00:00

07 грудня 2020 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовується тим, що відповідно до рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2013 року із відповідача [PERSON] на її користь стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1 000 грн. 00 коп. й до досягнення дитиною повноліття. Інших коштів відповідач [PERSON] не надає їй на утримання дитини. Із часу прийняття судового рішення від 24 січня 2013 року розмір витрат на утримання дитини значно зріс. Син має хронічні захворювання та потребує постійного лікування. Також значно зріс розмір прожиткового мінімуму. Крім того, на утриманні позивача перебуває син [PERSON] , [INFO] , запис про народження якого зроблено відповідно до статті 135 Сімейного кодексу України (далі - СК України). [PERSON] працевлаштована, однак отримуваної нею заробітної плати не достатньо для утримання дітей. У позовній заяві [PERSON] просить суд змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 квітня 2013 року та стягувати із [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі - 3 000 грн. 00 коп. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. У відзиві на позовну заяву [PERSON] зазначається відповідачем [PERSON] про те, що після розлучення із позивачем, яке відбулося на підставі судового рішення від 24 січня 2013 року, він продовжував надавати своєму сину матеріальну допомогу, однак розписок від колишньої дружини не брав. Грошові суми, переказ яких документально підтверджений, це гроші, які він переказував сину на лікування. Крім того, після повернення із заробіток з Республіки Польща, він, не зважаючи на те, що вони були невдалими, надав сину 6 000 грн. 00 коп. Привіз подарунки. Відповідач утримує матір, яка є інвалідом ІІ групи, перебуває у цивільному шлюбі із [PERSON] , у якої є донька [PERSON] , [INFO] . Дружина є безробітною. Він не працевлаштований, постійного заробітку не має. Просить у задоволенні позову відмовити. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги й просить їх задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] не визнав позов [PERSON] й просить у його задоволенні відмовити. Заслухавши пояснення позивача в підтримання доводів позовної заяви, пояснення та заперечення відповідача, дослідивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебували у зареєстрованому шлюбі із 24 листопада 2007 року. [PERSON] й [PERSON] мають сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 серпня 2012 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2013 року стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи із 14 грудня 2012 року й до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до довідки Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві від 18 жовтня 2019 року № 38641670, - [PERSON] отримувала аліменти від [PERSON] із квітня по вересень 2019 року в розмірі по 1 000 грн. 00 коп. щомісячно. У судовому засіданні досліджені медичні документи [PERSON] , з яких вбачається про наявність у нього ряду хвороб. За змістом статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 СК України п ри визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За положеннями статей 183, 184 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 передбачено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений судовим рішенням, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм цього Кодексу стосовно обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIIІ частину другу статті 182 СК України викладено у такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Таким чином, вказаним нормативно-правовим актом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше, а ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України, яким визначався розмір - 30 %). З огляду на викладене, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, що підлягають стягненню із платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий розмір встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України. Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 передбачено, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Разом із тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів. Така правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 12 вересня 2018 року в справі № 459/2181/17. Звертаючись до суду із позовом, [PERSON] просить змінити спосіб стягнення аліментів, однак фактично у позові мова йде про збільшення розміру аліментів, стягнутих за судовим рішенням із 1 000 грн. 00 коп. до 3 000 грн. 00 коп., при цьому посилається на недостатність стягуваних коштів та зміну законодавства щодо мінімального розміру аліментів на одну дитину. Про зміну матеріального становища [PERSON] у позові не зазначається. Статтею 185 СК України регулюються питання участі батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, як через неузгодженість його доводів щодо збільшення розміру аліментів у зв`язку із збільшенням прожиткового мінімуму на законодавчому рівні на утримання дитини відповідного віку, так і через недоведеність. У судовому засіданні позивач не довела можливість сплачувати відповідачем на її користь аліментів на утримання спільного сина у розмірі 3 000 грн. 00 коп. щомісячно.

Outcome: dismissed