Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

07 червня 2017 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати [PERSON] (РНОКПП відсутній, зареєстроване місце проживання: [INFO]), таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою за адресою [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником квартири за адресою [ADDRESS] за договором міни від 05.07.2000 року . Разом з нею за вказаною адресою зареєстрований син [PERSON], який не проживає за спірною адресою більше двох років, не сплачує комунальні послуги. Позивач зазначає, що факт реєстрації відповідача у будинку порушує право власності позивача та утворює перешкоди у користуванні власністю, що виражається у сплаті зайвих комунальних платежів. Посилаючись на ст. 405 ЦК України, позивач просить позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов в повному обсязі, просить вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов та клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. \~\~Суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. \~\~В звязку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.247 ЦПК України. Заслухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] згідно договору міни від 05 липня 2000 року (а.с.5). За вказаною адресою зареєстрований також і відповідач [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 15.06.2017 року (а.с.8). Згідно із ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 156 Житлового Кодексу України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка вселилась туди і проживала як член сім'ї власника приміщення, або ж для відмови їй у цьому.\~\~ Із пояснень представника позивача, пояснень свідків [PERSON], [PERSON]Д справи вбачається, що відповідач не проживає за місцем реєстрації більше 2 років . Суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача у будинку порушує права позивача як власника, так як позивач обмежений у своєму праві розпорядження власністю, а крім того відповідач у будинку не проживає, витрат по утриманню житла не несе, а позивач несе зайві комунальні витрати. Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, є обґрунтованою, і відповідач визнається судом такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою за адресою [ADDRESS] На підставі викладеного,

Outcome: approved