Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

09 грудня 2016 року позивачка [PERSON] звернулась з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона є власником ? частки квартири № 11, яка знаходиться в житловому будинку № 139 по проспекту Ломоносова м. Костянтинівка, Донецької області. Іншим співвласником даної квартири є її брат [PERSON] відповідач по справі. Вона фактично проживає та зареєстрована у цій квартирі, а також у вказаній квартирі зареєстрований Відповідач. Відповідач ніколи не проживав в спірній квартирі, відповідно ніколи не ніс ніяких витрат щодо утримання та проведення ремонту квартири, сплати комунальних послуг. За зверненням позивачки паспортистом КП «Служба Єдиного Замовника» була здійснена перевірка паспортного режиму у вказаній квартирі, в результаті якої був складений акт перевірки паспортного режиму від 01.12.2016 яким зазначено, що відповідач зареєстрований за вказаною адресою з 05.02.1985 року, не проживає в квартирі з моменту реєстрації, його особисті речі в квартирі відсутні. Добровільно знятись з реєстрації місця проживання у вказаній квартирі Відповідач не бажає. Просить сплатити йому ринкову вартість станом на сьогоднішній день половини квартири, для того, щоб знятись з реєстрації місця проживання. Згідно звіту про оцінку майна, вартість квартири станом на 22.11.2016 складає 47 304 грн. Таким чином Позивачу необхідно сплатити Відповідачу 23\~652 грн. Тому просила визнати відповідача, таким, що втратив право користування квартирою № 11, яка знаходиться в житловому будинку № 139 по проспекту Ломоносова міста Костянтинівка, Донецької області. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] доповнили та уточнили позовні вимоги, зазначили, що спільне користування майном між сторонами є неможливим, і наявні умови, передбачені п.3 ч.1\~ст. 365 ЦК України, які дають право суду ухвалити рішення про припинення права на частку в спільному майні. 1/ 2 частка квартири відповідача не може бути виділена в натурі, так як спірна квартира є річчю неподільною. Спірну квартиру не можна поділити за положеннями п. п.1, 2 ч.1\~ст.365 ЦК України. Припинення права відповідача на частку в спільному майні\~\~жодним чином не завдасть йому істотної шкоди, а буде саме в його інтересах, оскільки за рахунок отриманої компенсації, враховуючи обставини, які унеможливлюють спільне проживання з позивачем, він зможе утримувати житло, в якому проживає разом зі своєю сімєю. 29 березня 2017 року позивачкою було внесено на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації Донецької області вартість\~? частки спірної квартири, яка становить 23\~652 (двадцять три тисячі шістсот пятдесят дві) грн., відповідно до попередньо проведеної оцінки вартості майна від 22.11.2016 року. Тому також просили припинити право спільної часткової власності\~ відповідача на 1/2 частину у спільному майні квартири [ADDRESS]; виплатити [PERSON] внесену позивачкою на депозитний рахунок компенсацію за 1/2 частину квартири [ADDRESS], що у м. Костянтинівка Донецької області в розмірі 23\~652 грн.; визнати за позивачкою право власності на квартиру [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнали у повному обсязі, не заперечували проти виплати грошової компенсації у спільному майні. Зясувавши вищенаведену позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником ? частки квартири № 11, яка знаходиться в житловому будинку № 139 по проспекту Ломоносова м. Костянтинівка, Донецької області на підставі договору довічного утримання від 31.03.1994 року, посвідченого державним нотаріусом Костянтинівської державної нотаріальної контори [PERSON], який був зареєстрований Костянтинівським бюро технічної інвентаризації в реєстрі за № 3-1134. Іншим співвласником даної квартири є відповідач по справі [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.09.1993 року (а.с. 8-11). Відповідач [PERSON] у квартирі не проживав з 1985 року і не проживає, хоча зареєстрований в ній, що підтверджується актом перевірки паспортного режиму від 01.12.2016 року, складеному паспортистом КП «Служба Єдиного Замовника м. Костянтинівки», не приймає участі в її утриманні та збереженні спільного майна (а.с.15-19). Відповідач мешкає зі своєю сімєю за адресою: [ADDRESS] Зазначені обставини визнаються сторонами і у відповідності до ч.1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають. Згідно ст. 156 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобовязані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Стаття 322 ЦК України передбачає, що власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сімї наймача (власника) приміщення. Тобто при невиконанні обовязків брати участь у витратах по сплаті квартирної плати та комунальних послуг, фактичному не проживанні без поважних на те причин у квартирі, не виконанні обовязків власника житла передбачених законодавством України по утриманню, відповідач втратив право на користування жилим приміщенням. Частина 2 статті 405 Цивільного кодексу України встановлює те, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням. Вказана правова позиція міститься в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.04.2014 р. по справі № 6-52047св13. Тому позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до приписів ч. 1ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності. Положеннями частини першої ст. 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту ч. 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом. Один з таких випадків наведено в ст.365 ЦК України, яка регулює порядок, підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 сформулював правову позицію від 15.05.2013 року, згідно з якою для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України\~за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Під час розгляду справи № 6-68цс14, Верховний Суд України також сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою розяснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зі змісту практики Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч.1 ст. 365 ЦК України, яка обовязково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті. Оцінюючи подані докази та встановлені судом обставини, є всі підстави вважати, що в даних правовідносинах встановленими і доведеними є всі умови, передбачені ч.1ст.365 ЦК України. Неможливість спільного володіння та користування майном обґрунтовується тим, що відповідач у квартирі не проживає, не приймає участі в утриманні квартири та збереженні спільного майна, не сплачує податки та збори, інтересу до квартири не проявляє, що дає право суду ухвалити рішення про припинення права на частку в спільному майні. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в частині припинення права власності відповідача на частку квартири та визнання права власності на цю частку квартири за позивачкою. Згідно звіту про оцінку майна, виготовленому субєктом оціночної діяльності КП «Костянтинівське міське бюро технічної інвентаризації Костянтинівської міської ради», вартість квартири станом на 22.11.2016 року складає 47 304 грн.,що визнано відповідачем. Таким чином позивачу необхідно сплатити відповідачу 23\~652 грн. (а.с. 13- 14). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачами вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. У даному випадку даний факт підтверджується квитанцією № 22 від 29.03.2017 року про внесення на депозитний рахунок суду [PERSON] 23652 грн., що відповідає залишковій вартості 1/2 частини квартири [ADDRESS] (а.с. 57). Суд вважає за необхідне сплатити вказану суму з депозитного рахунку суду на користь відповідача [PERSON] вартість 1/2 частини квартири. Вищенаведене свідчить, що обовязкові умови для припинення права на частку, які передбачені ч. 1 ст. 365 ЦК України мають місце в даних правовідносинах. Отже, враховуючи правові позиції Верховного Суду України, є всі підстави для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог, припинення права відповідача [PERSON] на частку в спільному майні із виплатою йому грошової компенсації, та визнання за позивачкою [PERSON] права власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS]. На підставі ст.ст.11, 15, 16, 183, 322, 346, 355,\~365,\~405, 1268,\~1296,\~1297,\~1299 ЦК України, та

Outcome: approved