Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-10 00:00:00

07 серпня 2015 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності на частину квартири. Вимоги обґрунтовує тим, що 21 вересня 2003 року з відповідачем по справі [PERSON] зареєструвала шлюб, який рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 04 червня 2013 року розірвано. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Вказує, що в період шлюбу подружжям на підставі договору купівлі- продажу від 20 жовтня 2004 року було набуто нерухоме майно - квартиру, за адресою: [ADDRESS], яка зареєстрована на ім'я відповідача. Після фактичного припинення шлюбних відносин з чоловіком вона залишилася проживати у спірній квартирі, а відповідач покидаючи житло забрав з собою правовстановлюючі документи на квартиру. Враховуючи, що вказане нерухоме майно є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто власністю позивача і відповідача, згоди про порядок поділу нерухомого майна між ними не досягнуто, тому вважає, що їхні частки у вказаному майні є рівними і кожному з подружжя належить по 1/2 квартири. Просить суд позов задовольнити, визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, подала до суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задоволити, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, повідомлявся належним чином про час і місце розгляду справи. Про причини неявки до суду не повідомив. Відповідно до ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставні і підлягають до задоволення. З досліджених письмових доказів в судовому засіданні встановлено, що сторони - позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 21 вересня 2003 року по 18 червня 2013 року (а.с.5). Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.6), в період шлюбу, 20 жовтня 2004 році позивачем та відповідачем, згідно договору купівлі-продажу набуто нерухоме майно - квартиру, за адресою: [ADDRESS], яка зареєстрована на ім'я відповідача [PERSON] (а.с.7,8). Згідно висновку про вартість майна ринкова вартість вищевказаної квартири станом на 04 серпня 2015 року складає 147985 грн. (а.с.12). Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Частиною першою статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовної розвитку та лікування. Згідно ч.3 ст.368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: п.22: поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Пунктом 23 передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Таким чином, вимоги позивача є підставними і суд позов задовольняє, визнає квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] спільним майном подружжя - позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] та визнає за позивачем право власності на 1/2 частку спірної квартири. Також до стягнення з відповідача на користь позивача, відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають судові витрати, а саме сума сплаченого судового збору - 739,92 грн., що підтверджується документально (а.с.1).

Outcome: approved