Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

07 липня 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на своє утримання у розмірі 1/6 частини від усіх виді доходу, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною трьох років.. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач послалась на те, що з відповідачем перебуває у шлюбі, який не розірвано, проте з відповідачем проживають окремо. Від шлюбу мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , на утримання якого відповідач надає допомогу. Зазначила, що дитина проживає разом із нею, вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, у зв`язку із чим не працює, і потребує матеріальної допомоги відповідача. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на її утримання не надає, у зв`язку з чим вимушена звернутись до суду із позовом. Тому, позивачка просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дружини до досягнення їхнього сина трирічного віку у розмірі 1/6 частини, так як [PERSON] сплачує аліменти на дитину від першого шлюбу у розмірі 1/4 частини. 15 липня 2021 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання сторони не з`явилися. У письмовій заяві позивач [PERSON] просила справу розглянути за її відсутності, задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, у письмовій заяві позов визнав: не заперечував проти стягнення аліментів у вказаному позивачем розмірі, справу просив розглянути без його участі. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Матеріалами справи встановлено та підтверджено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19 травня 2018, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого Інгульким районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській область. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Малолітня дитина [PERSON] зареєстрований разом із позивачем [PERSON] за адресоюсмт [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №37 від 15.01.2021 р. виданою виконавчим комітетом Снігурівської ради Миколаївської області. Відповідно до витягу з наказу №249-к/тр від 25 листопада 2019 року виданою директором Миколаївської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат І-ІІІ ст. №4 Миколаївської обласної ради про те, що [PERSON] , вихователька Миколаївської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат І-ІІІ ст. №4 надано відпустку для догляду за дитиною [PERSON] до досягнення ним трирічного віку, що також підтверджується довідкою №234 від 24.06.2021 р. Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбні відносини, проживають окремо один від одного, спільне господарство не ведуть. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення сина [PERSON] 3-х років, тому коштів на її утримання не вистачає. Згідно з ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дружини у зв`язку з доглядом за дитиною до досягнення трирічного віку не надає, що ставить позивача у скрутне матеріальне становище. На даний час позивач не працює, тому що знаходиться у відпустці по догляду за дитиною по досягненню нею трирічного віку, а тому не має можливості працювати та отримувати кошти на своє утримання. Відповідно до ст. 75 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно статті 84 СК України «Право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини», ч.1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч.2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч.3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; ч.4 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; ч.5 - аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; ч.6 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Таким чином, необхідною умовою утримання дружини, з якою проживає дитина є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу. Суд вважає, що відповідач має можливість надавати позивачу таку допомогу. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи викладене, та те, що відповідач позов визнав, не заперечував проти стягнення з нього аліментів, суддя, при визначенні розміру аліментів, враховуючи матеріальне положення сторін, обставини справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання позивачки у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, що буде відповідати діючому законодавству. Судом не встановлені обставини, які можуть свідчити, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тобто підстави для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову. За такого, зважаючи на визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ст. 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved