Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

07 червня 2018 року позивач звернувся до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 09.04.2008р. в розмірі 11755 грн 56 к., посилаючись на неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань. В свою чергу відповідач 13.08.2018р. надала до суду відзив, в якому просила відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування такої своєї позиції зазначила, що позивачем у складі заборгованості неправомірно нараховані одночасно пеня та штрафи, що свідчить про притягнення до одного виду юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення, що суперечить приписам ст. 61 Конституції України. Крім того акцентувала увагу суду на односторонньому збільшенні позивачем процентної ставки, що вважає неправомірним. Крім того просила застосувати до вимог позивача інститут позовної давності, зазначаючи, що останній платіж нею був здійснений 11.05.2017р., а порушення нею умов кредитного договору відбулось ще 05.12.2008р. 18.09.2018р. до суду надійшла відповідь позивача на відзив, в якій представник позивача просив повністю задовольнити вимоги позову, мотивуючи тим, що вимоги позивача відповідають вимогам закону та визначені умовами договору. Зауважив, що про збільшення процентної ставки Банк завчасно повідомляв відповідача. Щодо строку позовної давності зазначив, що перебіг такої у даному випадку починається зі спливом останнього місяця строку дії картки, при цьому відповідачем було отримано три картки та строк дії останньої до лютого 2019 року, а отже позивачем не пропущений строк позовної давності. 28.09.2018р. до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, за змістом яких відповідач вказує, що позивачем не доведено укладення з нею 09.04.2008р. кредитного договору, в якому чітко визначено умови надання кредиту та його погашення, зазначаючи, що в анкеті-заяві від 09.04.2018р. вона лише виявила бажання оформити кредитний ліміт за платіжною карткою, при цьому ані витяг з Тарифів, ані витяг з Умов і правил надання банківських послуг у Приватбанку, якими визначені умови договору, відповідачем не підписані, тобто вона з такими не ознайомлювалась. Знову наголошувала на неправомірності односторонньої зміни позивачем процентної ставки, одночасному застосування штрафів і пені, а також на пропуску позивачем строку позовної давності. 13.11.2018р. надійшла відповідь на заперечення на відзив, у якій на спростування доводів відповідача, зазначив зокрема, що між Банком та [PERSON] (Позичальник) був укладений договір приєднання, шляхом заповнення останньою відповідної анкети-заяви, на підставі якої був відкритий картковий рахунок, ключем до якого є пластикова картка, яку отримав позичальник та мобільний телефон, який він зазначив у своїй заяві. Таким чином Банк надав можливість Позичальнику користуватись картковим рахунком, а та, в свою чергу, зобов`язалася сплачувати Банку винагороду (проценти). Позивач зазначає, що Правила та Умови є лише публічною офертою, а позичальник, підписуючи анкету-заяву приєднується до Умов та Правил, що становлять договір між сторонами. Внаслідок подальшого неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань у останньої перед Банком утворилась заборгованість. Вважаючи позов обґрунтованим, позивач просив його задовольнити в повному обсязі. 25.06.2019р. до суду надійшла уточнена позовна заява, в якій позивач, посилаючись на неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань за кредитним договором від 09.04.2008р., просив стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 2983грн 92 к., яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту 4933 грн 66 к., пені за прострочене зобов`язання 20570 грн 49 к., пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн 2432 грн 92 к., а також штрафів 500 грн (фіксована складова) та 1396 грн 85 к. (процентна складова). В свою чергу відповідач надала до суду відзив, в якому просила відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування такої своєї позиції зазначила, що строк дії її банківської картки закінчився у лютому 2019 року, однак позивач нараховує відсотки та пеню поза межами строку кредитування. Також відповідач просила застосувати висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові по справі № 342/180/17 від 03.07.2019р. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач в судове засідання не з`явилась, хоча 15.01.2020р. звернулась з заявою про відкладення судового засідання 20.01.2020р., у зв`язку з необхідністю підготувати відзив на уточнену позовну заяву, проте надала такий до суду у призначену дату, а тому підстав для відкладення розгляду справи суд не знайшов. З врахуванням зазначених обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 09.04.2008р. ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі по тексту Банк) та [PERSON] (Позичальник) уклали кредитний договір (без номеру), у відповідності до якого відповідач отримала кредит у розмірі 4000 грн 00 к. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. У анкеті - заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця анкета - заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. За доводами позову відповідач належним чином не виконувала своїх договірних зобов`язань з повернення тіла кредиту, внаслідок чого відповідно до розрахунку Банку станом на 11.06.2019р. у відповідача перед Банком утворилась заборгованість на загальну суму 29833 грн 92 к., з яких: заборгованість за простроченим тілом кредиту - 4933 грн 66 к.; пеня за прострочене зобов`язання - 20570 грн 49 к.; пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн - 2432 грн 92 к.; штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг (фіксована частина) 500 грн 00 к. та штраф (процентна складова) 1396 грн 85 к. Вирішуючи заявлені вимоги, суд вважає за необхідне дослідити умови вказаного договору, виходячи з наступного. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг Банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою. Згідно зі статтями 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору неустойка поділяється на встановлену законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірну (розмір та підстави стягнення якої визначаються сторонами в самому договорі). У анкеті-заяві від 09.04.2008 року відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а надані Банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку та довідка про умови кредитування відповідачем не підписано. В обґрунтування вказаних вимог позивач зазначав, що підпис відповідача в анкеті-заяві про приєднання свідчить про факт її ознайомлення та згоду з Умовами та Правилами надання банківський послуг, а також Тарифами банку. На підтвердження цих вимог позивач надав витяг з Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку та довідку про умови кредитування, в яких визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови. Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку та довідку про умови кредитування розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядку нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення Банку, який може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Також\~ суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку та довідка про умови кредитування не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку та довідка про умови кредитування, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Вищевикладене узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Велика Палата у вказаній постанові зробила наступний правовий висновок: витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості за неустойкою. Також зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 09 квітня 2008 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд дійшов висновку, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Підсумовуючи наведене, позов Банку підлягає задоволенню лише в частині стягнення з відповідача отриманої суми кредитних коштів, а саме заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4933 грн 66 к. Разом з тим, відповідач подала заяву про застосування судом позовної давності до заявлених позивачем вимог та просила відмовити у задоволенні позову, у зв`язку з її спливом. Вирішуючи дану заяву, суд виходить з таких мотивів. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). При цьому, аналізуючи умови договору та зміст наведених вище правових норм ст.\~ 253, ч.1 ст. 261 ЦК України, суд дійшов висновку, що за заборгованістю\~ за даним договором,\~ який не містить строку повернення кредиту, а строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги,\~ строк позовної давності не сплив, а тому суд відхиляє відповідні доводи відповідача. Вирішуючи питання щодо судових витрат в справі, суд вважає правомірним покласти на відповідача понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати пропорційно до обсягу задоволених вимог.

Outcome: partial