Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

07 лютого 2017 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до обслуговуючого кооперативу «Агроторговий дім Універсальний». Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що з 01 червня 2016 року по 17 серпня 2016 року він працював на посаді столяра у відповідача. При звільненні відповідач не провів з ним розрахунок за вказаний період. Посилаючись на викладені обставини, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за період червень - серпень 2016 року у розмірі 4929 грн. 14 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 17 серпня 2016 року по 04 травня 2017 року у розмірі 22973 грн. 22 коп., а всього 27902 грн. 36 коп. Крім того, через невиплату заробітної плати йому завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях та порушенні нормальних життєвих умов, яку він оцінює у 5000 грн. та просить стягнути з відповідача вказану суму. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, зазначивши, що заробітна плата відповідачем за період червень-серпень 2016 року взагалі не виплачувалась. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України, до суду не з'явився, про причини своєї неявки не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не подавав. Суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши долучені до матеріалів справи докази, суд дійшов наступного. З 01 червня 2016 року по 17 серпня 2016 року [PERSON] працював на посаді столяра в обслуговуючому кооперативі «Агроторговий дім Універсальний», що підтверджується копією трудової книжки серії АА № 104263. Згідно з п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29 липня 1993 року (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Також в судовому засіданні було встановлено, що позивачеві за період з 01 червня 2016 року по 17 серпня 2016 року було нараховано заробітну плату на загальну суму 4929 грн. 14 коп., що підтверджується довідкою Очаківського обєднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області № 1531/07-1 від 10 березня 2017 року, виданою по страхувальнику - обслуговуючому кооперативу «Агроторговий дім Універсальний» на підставі відомостей з системи персоніфікованого обліку у системі загальнообовязкового державного пенсійного страхування. Відповідно до ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 116 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, а при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно з положеннями ст. 117 КЗпП України, та з врахуванням розяснень, викладених в ч. 1 п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, підприємство, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи ту обставину, що відповідач свого процесуального обовязку доказування не виконав, не довів суду того факту, що нараховану заробітну плату [PERSON] виплачено, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення на користь позивача нарахованої та не виплаченої заробітної плати за червень-серпень 2016 року у розмірі 4929 грн. 14 коп. З розрахунку, наданого представником позивачки, вбачається, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 22973 грн. 22 коп. визначений з врахуванням 261 календарного дня за період з 17 серпня 2016 року по 04 травня 2016 року, що не відповідає Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок). Так, відповідно до п. 2 Порядку, у випадку розрахунку середньомісячної заробітної плати, остання обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню. Згідно п.п. 5 та 8 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. При цьому нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З довідки Очаківського обєднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області № 1531/07-1 від 10 березня 2017 року слідує, заробітна плата позивача за два повні місяці перед звільненням - червень та липень 2016 року, складала 3800 грн. В ці місяці передбачалося 21 та 22 робочих дні відповідно. Таким чином, згідно з Порядком, середньоденна заробітна плата позивача складає 88 грн. 37 коп. (3800 : 43). З моменту звільнення позивача по 04 травня 2017 року минуло 178 робочих днів. Відповідно, середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні складає 15729 грн. 86 коп. (88,37 х 178), . Вирішуючи спір в частині вимог щодо відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За змістом ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, що існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у звязку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст. ст. 3, 4, 11, 31 ЦПК України). Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, а має самостійне юридичне значення. Зазначений правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду Україні від 25 квітня 2012 року у справі №6-23цс12 та, відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, є обовязковим для всіх судів України. Таким чином, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. Суд враховує, що оскільки позивачеві не було сплачено нараховану заробітну плату, йому довелося докладати додаткових зусиль для організації свого життя, що призвело до моральних страждань. В звязку з невчасним розрахунком він був позбавлений можливості належним чином утримувати свою сімю, що не могло не позначитися на його психологічному стані. Вирішуючи питання про розмір завданої позивачеві моральної шкоди, з врахуванням вищевикладених обставин, виходячи з принципів розумності та справедливості, належна до компенсації моральна шкода судом оцінюється в 1000 грн. З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. За приписом ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial