Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

10.04.2018 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] в особі Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, третя особа - Управління соціальних виплат і компенсацій Центрального району міста Миколаєва Департаменту праці та соціального захисту населення про розірвання договору довічного утримання, в якій позивач просить розірвати договір довічного утримання від 17 листопада 2003 року, укладений між [PERSON] , яка діяла від імені та в інтересах свого недієздатного сина [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , з підстав, передбачених пунктом 2 частини 1 статті 755 ЦК України, із застосуванням наслідків, передбачених частиною 1 статті 756 УК України. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 17 листопада 2003 року [PERSON] , яка діяла від імені свого недієздатного сина [PERSON] , [INFO] , уклала договір довічного утримання з [PERSON] . Відповідно до умов пункту 1 цього договору [PERSON] передала [PERSON] у власність квартиру [ADDRESS] , а [PERSON] , в свою чергу, зобов`язався довічно утримувати недієздатного [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 20.03.2014 року по справі № 490/14357/13-ц, [PERSON] був призначений опікуном над недієздатним [PERSON] . Весь час [PERSON] перебуває на стаціонарному лікуванні у Миколаївській обласній психіатричній лікарні № 1 Миколаївської обласної ради. 19 лютого 2018 року Головний лікар Миколаївської обласної психіатричної лікарні №1 вдруге звернувся до [PERSON] з офіційним листом (вих. № 25-05/И12) з проханням закінчення процесу оформлення [PERSON] до психоневрологічного диспансеру. В процесі збору відповідних документів, та поданні їх до Управління соціальних виплат і компенсацій Центрального району, гостро виникло питання необхідності розірвання договору довічного утримання, який перешкоджає можливості направлення недієздатного [PERSON] до психоневрологічного диспансеру. За такого, [PERSON] , з метою захисту законних прав та інтересів підопічного [PERSON] , вважає за необхідне розірвання даного договору з підстав, передбачених пунктом 2 частини 1 статті 755 ЦК України. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Чулупа О.С. від 31.08.2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі за вказаним позовом. На підставі розпорядження керівника апарату Центрального районного суду м. Миколаєва Мізюна Р.І. від 10.02.2021 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.02.2021 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В. 10.02.2021 року матеріали справи передано судді. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 15.02.2021 року прийнято вищезазначену заяву до розгляду. 25.05.2021 року на адресу суду представник заінтересованої особи направив заяву про розгляд справи за його відсутності за наявними у справі матеріалами на розсуд суду. В судовому засіданні [PERSON] підтримав позовні вимоги повністю та просив їх задовольнити. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно висновку МОЗ України №2 від 11.07.2001 року, [PERSON] , [INFO] , проживаючий разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , потребує постійного стороннього догляду. Відповідно до Довідки МСЕК серії 10 ААА №970565 від 07.11.2011 року - [PERSON] є інвалідом І групи, інвалідність встановлена безстроково, він потребує постійного стороннього нагляду, показано поміщення у психоневрологічний інтернат. 17 листопада 2003 року [PERSON] , яка діяла від імені свого недієздатного сина [PERSON] , [INFO] , уклала договір довічного утримання з [PERSON] . Відповідно до умов пункту 1 цього договору [PERSON] передала [PERSON] у власність квартиру [ADDRESS] , а [PERSON] , в свою чергу, зобов`язався довічно утримувати недієздатного [PERSON] . Вказаний договір посвідчено державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Бороздіною О.Г. та зареєстровано в реєстрі за №1-2287. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №35624043 від 26.09.2012 року, власником квартири за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] . 20.03.2014 року рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва встановлено опіку та призначено [PERSON] , [INFO] , опікуном над недієздатним [PERSON] , 1961 року народження. Статтею 744 ЦК України встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або її частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. У відповідності до вимог частини 2 статті 746 ЦК України набувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути повнолітня дієздатна фізична особа або юридична особа. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, зокрема, на на вимогу набувача. Частиною 1 статті 756 ЦК України встановлено, що разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У пункті 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справу суді першої інстанції» роз`яснено, що, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Надаючи оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, та враховуючи, що позивач не в змозі забезпечити неналежне виконання обов`язків набувача за договором, та ту обставину, що наявність осопорюваного договору перешкоджає можливості направлення недієздатного [PERSON] до психоневрологічного диспансеру суд, вважає вимоги позивача обгрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved