Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

08 червня 2017 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати договір довічного утримання, посвідчений 16 квітня 2013 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Колісник В.О., реєстр № 116, у зв`язку з його невиконанням [PERSON] ; визнати за позивачем право власності на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 16 квітня 2013 року між нею та відповідачем укладено договір довічного утримання (догляду), посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Колісник В.О., реєстр № 116. Відповідно до умов вказаного договору [PERSON] передала у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] кв [ADDRESS] , яка належала позивачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 22 червня 2009 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Хмельковою І.В., реєстр № 170, а набувач за договором зобов`язався надавати позивачу необхідне харчування, одяг, забезпечувати необхідний догляд та необхідну матеріальну допомогу. Проте, набувач не виконував узяті на себе зобов`язання за договором довічного утримання від 16 квітня 2013 року, а саме не надавав ніякої допомоги відчужувачу, не забезпечував останню належним харчуванням та ліками. За вказаних обставин позивач тривалий час позбавлена належного догляду та змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14 червня 2017 року провадження по справі відкрито, призначено судове засідання на 29 червня 2017 року о 09год. 30 хв. 06 липня 2018 року представником позивача адвокатом Будзіною Н.О. було подано до суду клопотання про витребування доказів з Харківського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області та Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції, копії актового запису про смерть [PERSON] , який був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та померлого орієнтовно з січня\~березень 2018 року. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 10 липня 2018 року задоволено клопотання представника позивача адвоката Будзіної Н.О. та витребувано з Харківського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області та Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції копію актового запису про смерть [PERSON] , який був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та померлого орієнтовно з січня-березень 2018 року. 28 серпня 2018 року представником позивача адвокатом Будзіною Н.О. було подано до суду клопотання про витребування з Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області відомостей щодо звернення з заявами про прийняття спадщини або відмову від спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , що був зареєстрований [ADDRESS] , а також про складання ним заповітів та на чиюсь користь. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 10 липня 2018 року задоволено клопотання представника позивача адвоката Будзіної Н.О. та витребувано з Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області та Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори, відомості щодо звернення з заявами про прийняття спадщини або відмову від спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , що був зареєстрований [ADDRESS] , а також про складання [PERSON] заповітів та на чиюсь користь. 24 січня 2019 року позивачем було уточнено позовні вимоги та замінено відповідача по справі: замість померлого [PERSON] його правонаступників дружину [PERSON] , сина [PERSON] та доньку [PERSON] . Представник позивача адвокат Будзина [PERSON] . [PERSON] . в судовому засіданні підтвердила, викладені у позові обставини, підтримала вимоги позивача, просила їх задовольнити та розірвати договір довічного утримання, посвідчений 16 квітня 2013 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Колісник В.О., реєстр № 116 та визнати за позивачем право власності на належну їй квартиру [ADDRESS] вищевказаною [ADDRESS] . Первісний відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог позивача, подав до суду письмові заперечення на позов, в яких зазначив, що він до останнього часу сумлінно виконував обов`язки, покладені на нього за договором довічного утримання від 16 квітня 2013 року. Так, він сам та члени його родини сплачували комунальні платежі за квартиру [ADDRESS] ; купували ліки для позивача, предмети повсякденного вжитку, а також продукти харчування. Крім того, вказав, що він та члени його родини знайомі з позивачем з 2011 року, коли ще був живий син останньої [PERSON] , який помер [INFO] від тяжкої хвороби. Під час хвороби останнього, відповідач та його родина матеріально підтримували хворого то його матір [PERSON] , після його смерті допомагали позивачу в похованні сина та проводили помини на 9 та на 40 днів, до теперішнього часу доглядають за могилою померлого. Після цього, позивач підтримувала добрі відносини з родиною відповідача та протягом двох років просила оформити з нею договір довічного утримання, оскільки вона не має інших родичів та їй дуже погано доживати вік на самоті. В результаті чого і було укладено договір довічного утримання між [PERSON] та [PERSON] Проте, відносини між сторонами погіршилися після появи [PERSON] - онука позивача. На думку відповідача, єдиною підставою для розірвання договору довічного утримання, укладеного між сторонами, є бажання позивача залишити квартиру своєму онуку. Представник первісного відповідача - [PERSON] в судовому засідання проти задоволення вимог позивача заперечувала, посилаючись на те, що [PERSON] свої зобов`язання за договором довічного отримування від 16 квітня 2013 року не порушував та сумлінно доглядав за позивачем, оплачував комунальні послуги позивача та допомагав їй по господарству купував змішувач та двері, його дружина забезпечувала [PERSON] продуктами харчування, зокрема сиром та молоком. Крім того, [PERSON] разом з дружиною опікувалися за хворим сином позивача [PERSON] , купували ліки для його лікування, а після смерті поховали його та проводили помини на 9 та на 40 днів, до теперішнього часу доглядають за могилою померлого. Позивачем та його представником подано до суду заяву про слухання справи призначену на 06.05.2019 за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] надала до суду заяву про слухання справи призначену на 06.05.2019 за її відсутності, уточнені позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання, призначене на 06.05.2019 не з`явилися, причину неявки суду не повідомили, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, відзиву на позов, заяв та клопотань до суду не надходило. Інших клопотань та заяв від учасників до суду не надходило. За загальним правилом частини першої статті 223\~ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. За приписами ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 22 червня 2009 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Хмельковою І.В., реєстр № 170 на праві приватної власності належала двокімнатна квартира [ADDRESS] кв. [ADDRESS] , [ADDRESS] , про що свідчить витяг з Державного реєстру правочинів № 7423118, сформований 22 червня 2009 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Хмельковою І.В., витяг № 23261536, наданий КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» 10 липня 2009 року та листи Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» № Л-1754 від 26 травня 2017 року і № 1478 від 09 жовтня 2017 року. Позивач є особою похилого віку (1937 року народження), пенсіонером, а тому потребувала сторонньої допомоги. За вказаних обставин,16 квітня 2013 року між [PERSON] (відчужувач) та [PERSON] (набувачем) укладено договір довічного утримання (догляду), посвідчений 16 квітня 2013 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Колісник В.О., реєстр № 116. Відповідно до умов якого відчужувач передала у власність набувача квартиру [ADDRESS] кв.м [ADDRESS] [ADDRESS] , а набувач зобов`язався забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом довічно, надаючи їй необхідне та належне харчування, одяг, взуття, ліки і забезпечувати за нею належний догляд, медичне лікування та необхідну допомогу, а також зобов`язався сплачувати проживання, оплачувати комунальні та інші послуги. 16 квітня 2013 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Колісник В.О., на підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат» та у зв`язку з посвідченням договору утримання від 16 квітня 2013 року, до припинення чи розірвання цього договору, накладено заборону на відчуження квартири [ADDRESS] кв [ADDRESS] , яка буде належати після держаної реєстрації [PERSON] , реєстр № 116, про що також свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження № 2480844, сформований 16 квітня 2013 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Колісник В.О. Відповідно до акту депутата Веселівської сільської ради Харківського району Харківської області Ілюсь О.І. від 12 травня 2017 року, [PERSON] не виконує взяті на себе зобов`язання за договором довічного утримання від 16 квітня 2013 року, а саме не надавав [PERSON] необхідну допомогу та догляд; за власні кошти не забезпечував останню необхідним харчуванням, одягом, взуттям та ліками. Також, в якості доказів, позивачем суду надана: довідка № 2115-02-02/44 про розмір пенсії [PERSON] у період з січня 2017 року до червня 2017 року, видана Харківським приміським об`єднаним управлінням ПФУ 25 червня 2017 року; заповіт [PERSON] на користь [PERSON] , посвідчений 06 грудня 2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Рєзнік А.О., реєстр № 1415; довіреність [PERSON] надана [PERSON] , посвідчена 06 грудня 2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Рєзнік А.О., реєстр № 1416; витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 46055057, сформований 06 грудня 2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Рєзнік А.О.; відповідь № 299/01-16 від 06 грудня 2016 року приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Колісник В.О. на звернення [PERSON] ; інформація КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» № 1024687 від 23 жовтня 2017 року; копія паспорта громадянина України та картки фізичної особи - платника податків на ім`я [PERSON] ; свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , видане 23 липня 1991 року Комінтернівським відділом ЗАГС міста Харкова, де вказано, що 23 липня 1991 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , запис № 615 від 23 липня 1991 року; копії квитанцій про оплату позивачем послуг за адресою: [ADDRESS] : з газопостачання (о/р [NUMBER] на ім`я [PERSON] ) за грудень 2013 року; січень лютий 2014 року; травень- грудень 2014 року; січень травень 2015 року; лютий червень 2016 року; листопад 2016 року - лютий 2017 року; квітень 2017 року, серед яких з № 820/6; № 1368/4; № 2510/16; № 2587/15; № 2033/14; № 5867/10, інші б/н; комунальних послуг (в т.ч. вода) ЖКП «Веселе» у період: січень 2014 року; березень квітень 2014 року; травень червень 2014 року; листопад грудень 2014 року; грудень 2016 року лютий 2017 року; травень 2017 року та послуг за електричну енергію у період: січень березень 2014 року; липень 2014 року - березень 2015 року; червень 2015 року; вересень 2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~ \~ \~ \~Згідно вимог ч. 1-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як визначено в ст. 744 Цивільного кодексу України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Цей договір має такі особливості: - майно переходить у власність набувача, проте розпоряджатися таким майном набувач за життя відчужувача не зможе, оскільки при посвідченні договору довічного утримання (догляду) накладається заборона відчуження майна в установленому порядку, про що робиться напис на всіх примірниках договору (стаття 73 Закону України «Про нотаріат»); - зобов`язання з довічного утримання мають особистісний характер, оскільки встановлюються щодо конкретно визначеної фізичної особи; - договір довічного утримання може бути укладений на користь третьої особи (утриманця), якій набувач повинен надати довічне утримання та догляд; - цей договір носить тривалий характер та вимагає від набувача постійного і систематичного виконання своїх обов`язків. Аналіз юридичної природи договору довічного утримання вказує на те, що змістом зобов`язань набувача у такому договорі є систематичне матеріальне забезпечення відчужувателя, при цьому в натурі у вигляді житла, харчування, догляду та необхідної допомоги. Згідно п. 1 ч. 1 ст.\~755\~ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. За змістом вказана норма права передбачає, що підставою для розірвання договору довічного утримання є як повне невиконання набувачем взятих на себе обов`язків, так і їх неналежне виконання у порівнянні з умовами договору, при цьому незалежно від вини набувача. В силу ч. 2, ч. 3 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору в судовому порядку зобов`язання сторін припиняються з моменту набрання рішенням суду законної сили. Так, підстави для припинення укладеного договору шляхом розірвання визначені в п.4.6 договору довічного утримання (догляду) від 16 квітня 2013 року, а саме за зверненням однієї зі сторін у судовому порядку у випадку невиконання набувачем своїх обов`язків. Із системного аналізу положень вказаних норм та умов договору вбачається, що підставою для розірвання договору довічного утримання є як повне невиконання набувачем взятих на себе обов`язків, так і їх неналежне виконання у порівнянні з умовами договору незалежно від вини набувача. При цьому, обов`язок з доведення факту належного виконання умов договору довічного утримання, у відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 76 ЦПК України, покладається саме на відповідача, який надає це утримання. В якості доказів виконання умов оспорюваного договору довічного утримання суду надано: копія акту прийому-передачі обладнання за договором купівлі-продажу; довідка АК «Харківобленерго» виготовлена станом на 15 грудня 2016 року; витрати на придбання медичних препаратів; інформація амбулаторії загальної практики сімейної медицини села Веселе КЗОЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги села Липці Харківського району» від 24 липня 2017 року, відповідно до якої [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , проживав за адресою: [ADDRESS] , перебував на диспансерному обліку в КЗОЗ «ЦПМСД село Липці» АЗПСМ с. Веселе з діагнозом: Саротоглотки зліва Т1 N3 Мо ІІ клінічна група стан після хіміопроменевої терапії з вираженим больовим синдромом; хворий отримував симптоматичне лікування, за станом свого здоров`я потребував постійного стороннього догляду; супроводжував хворого та переймався станом його здоров`я [PERSON] ; довідка, відповідно до даних якої [PERSON] у період з квітня 2013 року до листопада 2016 року приходила платити за електроенергію та газ за [PERSON] ; довідка № 40, надана 20 липня 2017 року Житлово комунальним підприємством «Веселе», відповідно до даних якої [PERSON] у період з квітня 2013 року до листопада 2016 року приносила гроші на оплату комунальних послуг від [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] ; товарний чек № 49-Чк-0015906 від 13 лютого 2011 року на придбання «Налбуфін ін`єкції 10 мг р-р д/ін»; товарний чек № 49-Чк-0013729 від 08 лютого 2011 року на придбання «НалбуфінСерб р-р д/ін 20 мг амп. 2 мл № 5»; копії чеків (не читабельні); копії квитанцій про оплату [PERSON] . комунальних послуг (в т.ч. вода) ЖКП «Веселе» у період: січень березень 2015 року; травень 2015 року; липень- серпень 2015 року; жовтень 2015 року; січень -липень 2016 року; вересень листопад 2016 року; товарний чек б/н від 21 листопада 2016 року та товарний чек б/н від 20 (місяць не вказано) 2014 року; рахунок № 83; копії квитанцій про сплату за комунальні послуги ТОВ «Харківгаззбут» за липень 2015 року; за вересень 2015 року; за жовтень 2015 року; за вересень 2016 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила наступне: вона є сусідкою позивача та проживає разом з [PERSON] на одному сходовому майданчику, часто відвідує останню. У період з 2014 року кожний день приходила до позивача та допомагала їй по господарству готувала їжу, прибирала в квартирі, виносила сміття. [PERSON] було відомо про наявність договору довічного утримання, укладеного між сторонами. Проте родина [PERSON] про позивача не піклувалися, не забезпечувала останню продуктами харчування та ліками, грошей за договором в розмірі мінімальної пенсії, відповідач [PERSON] позивачу [PERSON] не надавав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що на просьбу [PERSON] неодноразово відвозила його до бабусі - позивача по справі та разом з ним заходила до квартири останньої. Бабуся проживала одна, харчів у її холодильнику не було. Зі слів бабусі [PERSON] свідку було відомо про наявність договору довічного утримання, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , проте умови договору останнім не виконувалися, належного догляду за позивачем він не забезпечував. Свідок ніколи не бачила відповідача в квартирі, у бабусі не було зимового одягу. Опікувалася за бабусею лише сусідка, яка проживає разом з нею на одному сходовому майданчику. Остання купує ліки, харчі, готує їжу позивачу, прибирає, виносить сміття. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною [PERSON] та разом з чоловіком з 2011 року опікувалася за позивачем та її хворим сином, а саме вони купували ліки для хворого, після смерті поховали його та проводили помини. Також [PERSON] вказала, що вони не надавали грошей особисто [PERSON] , проте кожного місця оплачували комунальні послуги за позивача у розмірі приблизно 300-400 гривень; відповідач придбав двері та змішувач для останньої, а [PERSON] купувала їй сир та молоко. [PERSON] по господарству справлялася сама та не потребувала допомоги у хатніх справах самостійно прала, прибирала та готувала їжу. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що вона працює продавцем у магазині та [PERSON] придбавала у неї сир та молоко вдома, як їй було відомо для [PERSON] Згідно листа Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 02 серпня 2018 року [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , актовий запис про смерть № 3170. Згідно відомостей, наданих Дванадцятою Харківською державною нотаріальною конторою листом від 17 листопада 2018 року після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , із заявами про прийняття спадщини звернулися дружина померлого [PERSON] [PERSON] , син померлого [PERSON] та донька [PERSON] , заведено спадкову справу № 194/2018, спадкоємцям видані свідоцтва про право на спадщину за законом кожному на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , інших свідоцтв не видавалось. Відповідно до п. 3.2.3 оспорюваного договору довічного утримання у разі смерті набувача, обов`язки за договором переходять до тих спадкоємців, до яких перейде відчужена за цим договором квартира. При відсутності у набувача спадкоємців або при відмові їх від цього договору довічного утримання, квартира, що відчужена з умовою довічного утримання повертається відчужувачу. Однак, спадкоємці [PERSON] не виявили бажання виконувати умови договору довічного утримання, фактично відмовилися від його виконання, тож вважаються такими, що не претендують на спірну квартиру як на спадкове майно. Враховуючи, що набувач за оспорюваним договором не забезпечував позивачу належний догляд, не надавав останній необхідне харчування, одяг, взуття та ліки, суд приходить до висновку, що [PERSON] не виконував взяті на себе зобов`язання за договором довічного утримання від 16 квітня 2013 року, що спадкоємці померлого набувача фактично відмовились від виконання цього договору довічного утримання, суд вважає за необхідним задовольнити вимогу позивача про розірвання договору довічного утримання та розриває договір довічного утримання, укладений 16 квітня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений 16 квітня 2013 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Колісник В.О., реєстр № 116. На підставі\~ст.\~ст.\~76,\~77,\~78-79\~ЦПК України\~доказами є\~будь-які\~дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення по\~справі. Належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до положень ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд дослідивши документи, надані в матеріали справи [PERSON] щодо оплати комунальних платежів за квартиру [ADDRESS] , та надання допомоги позивачу у лікуванні та похованні її сина, вважає їх такими, що не мають значення для правильного вирішення справи і є неналежними доказами на підтвердження виконання свого обов`язку по утриманню відчужувача за договором довічного утримання. Крім того, надані в матеріали справи [PERSON] копія акту прийому-передачі обладнання за договором купівлі-продажу; довідка АК «Харківобленерго» виготовлена станом на 15 грудня 2016 року; витрати на придбання медичних препаратів; інформація амбулаторії загальної практики сімейної медицини села Веселе КЗОЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги села Липці Харківського району» від 24 липня 2017 року; довідка № 40, надана 20 липня 2017 року Житлово комунальним підприємством «Веселе»; товарний чек № 49-Чк-0015906 від 13 лютого 2011 року на придбання «Налбуфін ін`єкції 10 мг р-р д/ін»; товарний чек № 49-Чк-0013729 від 08 лютого 2011 року на придбання «Налбуфін Серб р-р д/ін 20 мг амп. 2 мл № 5»; не читабельні копії чеків; товарний чек б/н від 21 листопада 2016 року та товарний чек б/н від 2014 року; рахунок № 83 не містять інформацію щодо предмету доказування, а тому є неналежними доказами. Згідно з ч. 1 ст. 756 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужував набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. В розумінні ч. 1 ст. 756 ЦК України правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане, оскільки виникнення права власності на спірну квартиру у набувача за договором довічного утримання ні з якою іншою обставиною, як укладенням договору, не пов`язано. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 18.01.2017 у справі № 6-2723цс16, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця з використанням правового механізму, установленого ЦК України, у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та дійсним володільцем майна. Таким чином, з огляду на специфіку договору довічного утримання та особливості його розірвання, які не передбачають автоматичного застосування реституції або віндикації в розумінні ст. 216 ЦК України, як способів захисту цивільного права, суд приходить до висновку про обґрунтованість пред`явлених позовних вимог щодо визнання за позивачем права власності на квартиру [ADDRESS] кв [ADDRESS] та задовольняє вимоги [PERSON] в цій частині. Суд захищає гарантовані законодавцем права власника з володіння, користування та розпорядження майном, який має право захищати власні права та інтереси, шляхом використання судового способу захисту, якщо такі будь-ким оспорюються або не визнаються. В статтях 13, 41\~Конституції України закріплено, що власність зобов`язує, усі суб`єкти права власності рівні перед законом, а держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст.\~89\~Цивільного процесуального\~кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про задоволення позову. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved