Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

08.07.2016 року позивач звернулася до суду з позовом та просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 24.10.2003 року, стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 3500,00 грн. щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, а також судові витрати просила покласти на відповідача. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 24.10.2003 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося через різницю характерів та різні погляди на життя, у зв'язку з чим між сторонами постійно виникали непорозуміння та сварки, які привели до взаємного відчуження. Вказує, що на даний час шлюбні відносини з відповідачем фактично припинені, сторони проживають окремо та спільне господарство не ведеться. Вважає, що збереження сім'ї неможливе, проти примирення заперечує. Додатково посилається на ту обставину, що з відповідача підлягають до стягнення аліменти на утримання сина в розмірі 3500,00 грн. щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову в цій частині позивач в суді пояснила, що з відповідачем виникли непорозуміння щодо порядку та розміру надання матеріальної допомог на утримання дитини. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали в повному обсязі та просила суд його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, погоджуючись на розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів у розмірі 1/3 частки від його доходу щомісячно, оскільки зазначив, що він працює, має регулярний дохід. Разом з цим пояснив, що не погоджується з зазначеними позивачем підставами щодо розірвання шлюбу. Також пояснив, що надає матеріальну допомогу на утримання дитини, а тому вважає, що твердження позивача в цій частині є необґрунтованим. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню , виходячи з наступного. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 24.10.2003 року, про що свідчить відповідне свідоцтво про шлюб від 05.02.2016 року, актовий запис № 1694 (а.с.7). Від цього шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO], про що свідчить відповідне свідоцтво про народження від 03.06.2004 року, актовий запис 1208 (а.с.8). Судом також встановлено, що шлюб сторін існує лише формально, їх сім'я розпалась і не може бути поновлена. Сторони на даний час припинили проживати однією сім'єю, не ведуть спільного господарства, не підтримують подружніх стосунків. Спірні питання щодо поділу майна між сторонами, на даний час відсутні. Син - [PERSON], [INFO], після розірвання шлюбу залишається проживати з матір'ю. За таких обставин подальше спільне проживання сторін і збереження сім'ї неможливе, шлюб сторін слід розірвати. Крім того, відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, відповідно до ст.ст. 181, 183, 184 СК України аліменти за рішенням суду присуджуються у частці від доходу матері, батька або при нерегулярному, мінливому доході, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, - у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Встановлено, що позивач не має достатніх коштів для забезпечення першочергових витрат по задоволенню потреб дитини, а саме: матеріальних витрат на оздоровлення, відпочинок, витрат на забезпечення життєдіяльності, відвідування навчальних закладів та кружків. Вбачається, що відповідач знаходиться у працездатному віці, працює та отримує заробітну плату, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Договори про припинення права на аліменти у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно та/ або про сплату аліментів між сторонами не укладалися. Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Так згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім'ї. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання [PERSON], [INFO], в розмірі 3500,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Так, згідно ст. 184 СК України розмір аліментів може бути визначений у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Як випливає зі змісту даної норми нерегулярним доходом вважається дохід, що надходить із різною періодичністю, перервами. Дохід може бути нерегулярним, у випадку, якщо оплата праці відбувається по завершенні її виконання в частин або повністю. А також якщо виплата заробітної плати провадиться із затримкою на порушення умов трудового законодавства. Як встановлено вище, на даний час відповідач працює, отримує заробітну плату, тобто має регулярний дохід, а тому аліменти підлягають до стягнення в частці від заробітку (доходу) відповідача. Суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя. Враховуючи те, що відповідач як батько зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття і створювати необхідні передумови для її розвитку і забезпечення організації життя нарівні з позивачем, виходячи з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.07.2016 року і до його повноліття. При визначенні вказаного вище розміру аліментів, суд враховує матеріальне становище відповідача та вважає, що такий розмір аліментів останній може надавати на утримання дитини. З огляду на викладене вище, позов [PERSON] підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,20 грн., та на корить держави в розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial