Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

09.11.2017 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона і відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу в [INFO] року народилася донька- [PERSON] З часу розірвання шлюбу сторони проживають окремо, дитина проживає з позивачкою. Відповідач життям доньки не цікавився, не телефонував, не приймав участь у її вихованні. Починаючи з 2007 року відповідач платить аліменти на утримання доньки, але постійно приховує свій дохід, що свідчить про відсутність у останнього батьківських почуттів до власної дитини. Позивачка декілька разів зверталася до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон для лікування, відпочинку та зустрічі з родичами, але відповідач відмовляє. Позивачка вказує, що відповідач жодним чином не був позбавлений інформації стосовно її місця перебування та дитини, а з її боку ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з батьком та прийманні участі батька у вихованні дитини, тому вказані обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов'язки, покладені на нього законом. Нехтування батьківськими обов'язками з боку батька, на її думку, принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 04.12.2017 року відкрито провадження у справі. Позивач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. В попередньому судовому засіданні позов підтримала. В судовому засіданні представник позивача - адвокат [PERSON], який брав участь в режимі відеоконференції, підтримував заявлені вимоги, надав пояснення, аналогічні викладеним в заяві, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився. У минулому судовому засіданні та у відзиві на позовну заяву просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо позбавлення його батьківських прав. Вказує, що аліменти на утримання доньки сплачував постійно, з жовтня 2017 року не має заборгованості по сплаті аліментів. Являється інвалідом війни 3 групи, проживає з батьками похилого віку, яким постійно надає допомогу. В межах і можливостях в повному обсязі виконує свої батьківські обов'язки, тому відсутні підстави для позбавлення його батьківських прав. Представник третьої особи, органу опіки та піклування - Медведєва Т.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 12 вказаного Закону, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Положеннями норм Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено, що кожний із батьків зобов'язаний піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов'язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно із ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно із ст. 3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 2 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведенні винної поведінки когось з батьків або їх обох з врахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 28.03.2006 року (а.с.5). Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO] (а.с.6). Після розірвання шлюбу неповнолітня донька залишилася проживати з матір'ю - позивачкою [PERSON], що підтверджується довідкою про склад сім'ї № 191 від 25.10.2017 року, про що сторони не заперечують (а.с.8). На підтвердження заявлених позовних вимог позивач надала суду: довідку з Новосанжарського НВК №01-19/408 від 27.10.2017 року (а.с.11) про те, що за період навчання [PERSON] у 7В класі Новосанжарського НВК з 1 вересня 2016 року по цей час батько дитини [PERSON] до школи не з'являвся і навчанням доньки не цікавився; довідку Новосанжарського РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області №7546 від 23.10.2017 року про наявність заборгованості у відповідача зі сплати аліментів (а.с.7). Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Така ж підстава позбавлення батьківських прав як ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини характеризується лише винною поведінкою батьків та свідомим нехтування ними своїми обов'язками. Як вбачається з довідки, виданої Новосанжарським районним ВДВС ГТУЮ у Полтавській області № 3398 від 03.04.2018 року, згідно виконавчого листа № 2-4197/05 від 20.07.2005 року Октябрського районного суду м. Полтави про стягнення з [PERSON] аліментів в розмірі ? частини на користь [PERSON] на утримання [PERSON], [INFO] і до досягнення дитиною повноліття, [PERSON] погасив заборгованість зі сплати аліментів по вищевказаному виконавчому листу 30.09.2017 року. З 01.10.2017 року аліменти стягуються у розмірі ? частини від доходу [PERSON] (а.с.69). Таким чином не можна стверджувати, що відповідач свідомо ухиляється від матеріального забезпечення дитини, оскільки в судовому засіданні встановлено, що він сплачує аліменти. При цьому позов щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини позивачем не подавався. З акту обстеження умов проживання від 03.04.2018 року сім'ї [PERSON], де проживає неповнолітня [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS], вбачається, що дитина проживає разом з бабою [PERSON] та дідом [PERSON] Для дитини створені всі належні умови для проживання та розвитку. З батьком дитина майже не спілкується. Іноді по телефону (а.с.84). З акту обстеження умов проживання від 03.04.2018 року сім'ї [PERSON] по [ADDRESS] вбачається, що умови для проживання задовільні. Спілкування у батька з донькою проходить у телефонному режимі. Аліменти батько сплачує згідно виконавчого листа (а.с.85). Питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої [PERSON] було предметом розгляду служби у справах дітей як представника органу опіки та піклування Новосанжарської райдержадміністрації. Зі змісту висновку № 58\\02-03 від 27.04.2018 року вбачається, що з донькою [PERSON] батько бачився восени 2017 року, донька приходила до батька. Він вітав її з днем народження, передав кошти в сумі 1000 грн. та фрукти. Зі слів [PERSON], він не бачився з донькою 9 місяців по причині його хвороби. Спілкується в телефонному режимі. З його слів він сплачує аліменти на утримання дитини згідно виконавчого листа. Та відповідно до цього ж висновку № 58\\02-03 від 27.04.2018 року служба у справах дітей як представник органу опіки та піклування Новосанжарської райдержадміністрації не заперечує проти позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] При прийнятті рішення покладалися на розсуд суду (а.с.82-83). Згідно ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд не приймає до уваги висновок служби у справах дітей як представника органу опіки та піклування Новосанжарської районної державної адміністрації від 27.04.2018 року, оскільки він є необґрунтованим, складеним без з'ясування всіх обставин, які мають суттєве значення, а саме не враховує пояснення відповідача про те, що він не мав можливості бачитися з донькою 9 місяців по причині його хвороби, не врахований матеріальний стан відповідача, який є інвалідом ІІІ групи (а.с.103) та отримує пенсію по інвалідності (а.с.72), проживає разом з батьками - пенсіонерами (а.с.71). Зазначені вище обставини свідчать про те, що вищевказаний висновок служби у справах дітей як представника органу опіки та піклування Новосанжарської районної державної адміністрації є недостатньо обґрунтованим та таким, що суперечить інтересам дитини, та під час його складання не в повній мірі враховано обставини, які мають суттєве значення. У відповідності до приписів ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проаналізувавши встановлені обставини у справі та матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позивачем не надані безспірні та достатні докази винної поведінки та свідомого нехтування батьківськими обов'язками відповідачем, які б свідчили про ухилення від виховання доньки, і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст. 164 СК України, тому позбавлення батьківських прав не буде відповідати меті цього заходу: захист інтересів дитини та стимулювання батька до належного виконання своїх обов'язків. Висновок органу опіки та піклування не має для суду наперед встановленого значення і має бути оцінений судом у сукупності з іншими доказами у справі. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість вимог позивача про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON]

Outcome: dismissed