Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

08 лютого 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON], про стягнення суми інфляції та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобовязання. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 02.08.2013 року рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська з [PERSON] на користь позивача стягнено борг за договором позики у розмірі 147071,00грн. 20 коп. 27.08.2014 року рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська з [PERSON] на користь позивача стягнено борг за договором позики у розмірі 142282,00грн. 25 коп. До теперішнього часу відповідач жодного платежу на користь позивача за рішенням суду від 02.08.2013р. та за рішенням суду від 27.08.2014р. не зробив. Тому відповідач зобовязаний сплатити позивачу суму з урахуванням рівня інфляції та 3% річних з простроченої суми. Загальна сума, яка підлягає стягненню відповідно до двох рішень складає 289353,00грн. 45коп. На підставі викладеного, просив ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на його користь, грошові кошти з урахуванням суми інфляції та 3% річних за прострочення грошового зобовязання в сумі разом 140914,00 грн. 44 коп. (а.с. 2-3). Позивач [PERSON] В судове засідання не зявився про дату, час та місце розгляду справи судом належним чином повідомлений. Його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, обґрунтовуючи їх з тих же підстав, що викладені у позовній заяві, просив суд задовольнити позов. Відповідач [PERSON] судове засідання не зявився про дату, час та місце розгляду справи судом належним чином повідомлявся. 28.04.2016 року відповідача викликано через оголошення в газеті «Вісті Придніпровя» № 30(1729) в судове засідання до Самарського районного суду м. Дніпропетровська для розгляду даної цивільної справи (а.с. 26). Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України за правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК України та винести по справі заочне рішення. Вислухавши доводи та пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, що в матеріалах справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що 02.08.2013 року заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 206/4179/13-ц стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики у сумі 147071 гривню (сто сорок сім тисяч сімдесят один) 20 копійок. (а.с. 4). 27.08.2014 року заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 206/2324/14-ц стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти за договором позики у сумі 142282 гривню (сто сорок дві тисячі двісті вісімдесят два) 25 копійок. (а.с.5). В силу п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори й інші правочини. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549-552\~цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до положень ст.ст. 509, 526, 530 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, у тому числі сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обовязку. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За змістом ст. ст. 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і відшкодування збитків та моральної шкоди. В силу ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанням ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобовязання, доказується кредитором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Так, в судовому засіданні встановлено, що період прострочення виконання грошового зобовязання відповідачем становить з 01.09.2014 року по 31.10.2015 року, а тому саме за цей період підлягає обрахуванню інфляційні та три відсотки річних. Приведений позивачем розрахунок в позовній заяві є вірним: сума індексу інфляції за цей період складає 130787,00грн. 07 коп., а три відсотки річних 10127,00грн. 37 коп., разом 140914,00грн. 44 коп., а тому зазначені суми також підлягають стягненню із відповідача. В силу ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Враховуючи вище приведені висновки суду, яким встановлено наявність між сторонами відносин, що виникли з договору позики, достовірність та допустимість доказів в даній цивільній справі, встановлення факту ухилення [PERSON] від виконання свого зобовязання, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги позивача в частині стягнення інфляційних втрат за період з 01.09.2014 року по 31.10.2015 року та 3% річних. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільн14.05.2014 року і справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Outcome: approved