Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

10.02.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на нежитлові приміщення [NUMBER], [NUMBER] в літ. «А-5», площа яких складає 63,5 кв.м., які розташовані за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Вона за власні кошти реконструювала приміщення, внаслідок чого було збудовано спірні нежитлові приміщення. Виготовлено технічний паспорт. Роботи з реконструкції нежитлових приміщень виконано без розробки проекту. Згідно з висновком та рекомендаціями технічного висновку, стан будівельних конструкцій будівлі має задовільний стан, при цьому приміщення придатні для подальшої експлуатації, забезпечують їх надійність та безпеку для життя та здоров'я користувачів, а стан приміщень відповідає вимогам діючих норм та правилам державних стандартів, будівельних, санітарних та протипожежних норм. Реконструкція вищевказаних приміщень виконано нею самочинно. Однак, не вбачається можливим введення нежитлових приміщень в експлуатацію та належним чином оформлення прав на них. Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права є його визнання. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Представник ХМР не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив прийняти рішення відповідно до вимог законодавства. У разі задоволення позовних вимог в рішенні суду вказати про необхідність оформлення позивачем в установлений законодавством строк права на земельну ділянку. Представник Інспекції ДАБК у Харківській області не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що підстав для задоволення позову не вбачається. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.04.2013 року, 2-х кімнатна квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 11.04.2013 року. Відповідно до технічного паспорту на будинок [ADDRESS], виготовленого ТОВ «Інвентарбюро» 15.08.2013 року, загальна площа нежитлових приміщень складає 63,5 кв.м. Згідно зі звітом про стан конструкцій нежитлових приміщень [NUMBER], [NUMBER] в літ. «А-5» по [ADDRESS], виготовленого експертом Шаршуновим Б.О. в 2013 році (сертифікат [NUMBER]), - експлуатація можлива, дефектів в конструкціях не виявлено; технічний стан будівлених конструкцій забезпечує належну експлуатацію та безпеку для здоров'я користувачів; технічний стан приміщень відповідає вимогам діючих норм та правилам державних стандартів, будівельних, санітарних та протипожежних норм. 25.03.2014 року позивачка звернулася до департаменту земельних відносин ХМР з заявою, у якій просить надати дозвіл для добудови нежитлових приміщень на прилеглій земельній ділянці. Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. За період проведення будівництва прибудов до теперішнього часу скарг, заяв від громадян, юридичних осіб з приводу недотримання позивачем встановлених норм та правил чи порушення будь-яких прав не надходило. На підставі викладеного, враховуючи, що вимоги позивача не порушують права інших осіб, суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання права власності підлягають задоволенню. Положеннями статей 116 та 123 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. Таким чином, земельним законодавством передбачено прийняття органами місцевого самоврядування рішень щодо надання земельних ділянок лише на підставі звернення (клопотання) особи, яка зацікавлена в її одержанні. Враховуючи, що за позивачкою визнається право власності на нежитлові приміщення [NUMBER], [NUMBER] в літ. «А-5», які розташовані за адресою: [ADDRESS], яке розташоване на земельній ділянці, то позивачу необхідно у встановленому законодавством порядку здійснити оформлення прав на земельну ділянку, де розташоване новостворене нерухоме майно. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved