Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

09 серпня 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про зняття арешту з майна, в якому просить зняти арешт з усього майна [PERSON], [INFO], накладеного постановою, б/н, 14.04.2003 року Приморського районного ВДВС управління юстиції в м. Одесі, реєстраційний номер обтяження 8187153. Мотивує своїх вимоги тим, що їй стало відомо про існування арешту на підставі постанови, б/н, 14.04.2003 року Приморського РВДВС управління юстиції в м. Одесі, боржником, та особою, майно якої обтяжено, визначено [PERSON], [INFO] Сам [PERSON], [INFO], був чоловіком Позивача та помер [INFO]. Позивач, як особа, яка відповідно до положень ст. 60 Сімейного кодексу України, перебуваючи в шлюбі з [PERSON], стала суб'єктом спільної з ним сумісної власності подружжя, вважає що наявність такого запису порушує її права. При цьому, в процесі встановлення обставин накладання спірного арешту, Позивачем подано заяву до правонаступника Приморського РВДВС управління юстиції в м. Одесі - Другого Приморського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області. На дану заяву отримано відповідь, згідно якої на виконанні у відділі перебував виконавчий лист 2-75 від 29.08.2001 року, виданий Центральним місцевим судом м. Одеси, про стягнення з [PERSON] на користь МПП «ТЕМП» боргу у розмірі 18247,09 гривень, а відповідні документи виконавчого провадження знищено. У зв'язку з цим, позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. Провадження у справі відкрито 28 вересня 2018 року та встановлено загальний порядок розгляду справи. Відзив на позов не подавався. 05 листопада 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивач звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує, просить розглянути справу за його відсутністю. Представник відповідача до суду не з?явився, викликаний, про поважність причин не явки суд не повідомлено. Дослідивши матеріали справи та фактичні обставини, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що на виконанні у Другому Приморському відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області перебував виконавчий лист № 2-75 від 29.08.2001 року, виданий Центральним місцевим судом м. Одеси про стягнення з [PERSON] на користь МПП «ТЕМП» боргу у розмірі 18247,09 грн. Виконавче провадження було знищено за закінченням терміну зберігання. 22 червня 1990 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. [PERSON] помер [INFO], актовий запис про смерть №10429. Наразі позивач не може реалізувати своє право співвласника спільного майна подружжя, через наявність арешту майна [PERSON], який накладено постановою державного виконавця від 14.04.2003 року в рамках виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа 2-75 від 29.08.2001 року, виданого Центральним місцевим судом м. Одеси, про стягнення з [PERSON] на користь МПП «ТЕМП» боргу у розмірі 18247,09 гривень. Відповідно до п.5 ч.3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час накладення арешту на майно) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника. Таким чином, суд знаходить, що обмеження по відношенню до майна боржника [PERSON], вжиті під час виконавчого провадження, застосовані відповідно до вимог закону. Однак, відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на дати закінчення виконавчого провадження) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Такі ж положення містить і ч.1 ст. 40 чинного Закону України «Про виконавче провадження». Тобто на разі будь-які підстави для існування арешту майна боржника [PERSON], які вжиті державним виконавцем, відсутні. Таким чином, суд робить висновок про обґрунтованість вимог позивача та задовольняє їх.

Outcome: approved