Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

08.06.2017р. [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі прожиткового мінімум у для дитини відповідного віку у сумі 1689 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позову і до повноліття дитини та аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі прожиткового мінімуму для працездатної особи у сумі 1600 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позову і до припинення навчання (а.с. № 2 - 4). В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивачка в поданому до суду позові посилалася на те, що з відповідачем вона перебувала у шлюбних відносинах з 24.09.1994р. Шлюб між ними розірвано рішенням суду 26.01.2016р. Від шлюбу сторони мають двох синів: повнолітнього [PERSON], [INFO] та неповнолітнього [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачкою. Як зазначає [PERSON], з 2014р. відповідач матеріальну допомогу синам не надає. Молодший син ходить до школи та відвідує спортивні секції. Старший син навчається на третьому курсі факультету електроніки у Київському політехнічному інституті ім. Ігоря Сікорського. Позивачка просила суд стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій формі, оскільки, як їй відомо, відповідач не має постійного місця роботи, у зв'язку з чим має нерегулярний дохід. Позивачка [PERSON] в судове засідання 02.08.2017р. не з'явилася, проте надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Справу просила розглянути за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечувала (а.с. № 18). Відповідач [PERSON] в судові засідання по справі, які призначалися на 11.07.2017р. та 02.08.2017р. повторно не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи кожного разу був повідомлений належним чином за адресою вказаною позивачкою у позові та за адресою, яка надана ВАДР Управління з питань громадянства, реєстрації та роботи громадянами з тимчасово окупованої території України ГУДМС України в Дніпропетровській області від 17.06.2017р. (а.с. № 16). Згідно до відміток на конвертах з судовими повістками на 11.07.2017р., 02.08.2017р., їх було повернуто до суду з позначкою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. № 22 - 23, 26 - 27, 28 - 29). Відповідно до даних відстеження пересилання поштових відправлень на офіційному сайті УДППЗ «Укрпошта» конверт з судовою повісткою на 02.08.2017р., направлений на адресу реєстрації відповідача 25.07.2017р. було вручено адресату (а.с. № 30 - 31), що відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України є належним повідомленням. Про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розряду справи до суду не звернувся, а також не скористався правом надання заперечень проти позову. За ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з чим суд, з метою недопущення порушення строків розгляду справи, передбачених ст. 157 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та вирішити справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні у справі докази, вирішивши належність допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок всіх доказів у їх сукупності й оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному з'ясуванню всіх обставин справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.09.1994р. між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого райвиконкому м. Дніпропетровська, актовий запис №1170 (а.с. № 7). [INFO] народився [PERSON], батьком якого є [PERSON], матір'ю - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], видане 31.10.1997р. відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис № 1118 (а.с. № 10). [INFO] народився [PERSON], батьком якого є [PERSON], матір'ю - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 31.08.2004р. відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис № 883 (а.с. № 9). 26.01.2016р. рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська було розірвано шлюб, зареєстрований 24.09.1997р. відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого райвиконкому м. Дніпропетровська, актовий запис №1170, між [PERSON] та [PERSON], які мають синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. № 8). Відповідно до довідки, виданої ЖБК № 171 «Слава» м. Дніпропетровська, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані та проживають: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. № 21). З огляду на те, що обидва сина проживають разом зі своєю матір'ю, тому в силу ч. 3 ст. 199 СК України [PERSON] є належним позивачем у цій справі. Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181, ч. 1 ст. 191 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, починаючи від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини заповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Верховний суд України, в абз. 2 п. 17 постанови № 3 Пленуму «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006р. роз'яснив, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017р.» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017р. - 1689грн., з 1 травня - 1777грн., з 1 грудня - 1860грн. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України закріплено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Вирішуючи позовні вимоги в частині визначення розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання їх спільного неповнолітнього сина, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] аліменти у розмірі 1000 грн. щомісячно, що є більшим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, враховуючи те, що позивачка не надала суду обґрунтованих доказів заявленого нею розміру аліментів. Крім того, по даній цивільній справі позивачкою також заявляються вимоги про стягнення аліментів на утримання спільного з відповідачем повнолітнього сина, який продовжує навчання. В той же час, сама позивачка, у поданому нею позові, зазначає, що відповідач не має постійного місця роботи, має нерегулярний дохід (а.с. № 3), що також враховано судом при визначенні розміру аліментів. Судом також встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON], [INFO], навчається на третьому курсі денної форми навчання на факультеті електроніки у Київському політехнічному інституті ім. Ігоря Сікорського за бюджетом. Строк навчання - до [INFO] (а.с. № 11). Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 191, ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу, починаючи від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України (в редакції від 17.05.2017р.), суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи, що розмір аліментів не може бути нижчим за встановлений законодавством мінімум, суд вважає за необхідне призначити до стягнення з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] на час навчання або до досягнення ним 23-річного віку у розмірі 842 грн. (50% від половини прожиткового мінімуму для працездатної особи). При прийнятті такого рішення судом було враховано, майновий стан відповідача, а також те, що син сторін навчається на бюджеті, а за приписами ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм діючого законодавства, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду у межах суми платежу аліментів на кожного з синів за один місяць слід допустити до негайного виконання. Обговорюючи питання про судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України та приймаючі до уваги, що позовні вимоги позивачки по даній цивільній справі задоволено частково, а також те, що [PERSON] була звільнена за законом від сплати судового збору за подачу до суду позову про стягнення аліментів, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у мінімальному його розмірі на 2017р. - 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial