Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

08.05.2020 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (надалі ТОВ «ФК «ЄАПБ») на підставі договору про відступлення йому прав вимоги № 20190626 від 26.06.2019 року первісним кредитором, товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (надалі ТОВ «ФК «ЦФР»), звернувся до Новобузького районного суду з вказаним позовом до відповідачки [PERSON] за яким посилаючись на невиконання останньою умов кредитного договору № 4632224798, укладеного з ТОВ «ФК «ЦФР» 15.11.2017 року, просив стягнути з відповідачки заборгованість за вказаним договором у розмірі 17394,20 грн. та понесені судові витрати у справі. В судове засідання представник позивача не з`явився, направив на адресу суду письмову заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про можливість розгляду справи без її участі. Пред`явлений до неї позов визнала частково, лишев частині основної суми заборгованості, водночас заборгованість за річними і щомісячними відсотками, а також пенею не визнала, посилаючись на те, що вона немає можливості сплатити таку суму боргу, через те, що вона має тяжкий майновий стан, є інвалідом ІІ групи. Так як в судове засідання сторони не з`явились, суд відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу. Суд, вивчивши письмові пояснення відповідачки, доводи позовної заяви та дослідивши додані до неї письмові документи в їх сукупності, дійшов такого висновку. Дійсно, між ТОВ «ФК «ЦФР» і [PERSON] 15.11.2017 року укладено кредитний договір, який складається з заяви про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від кредиту та заяви № 4632224798 від 15.11.2017 року на отримання кредиту (а.с.5). Як вбачається з паспорту кредиту, зі змістом якого [PERSON] ознайомлена під розпис на кожному його аркуші, остання отримала в кредит грошові кошти, у розмірі 7792 грн. строком на 24 місяці зі сплатою 3,19 відсотка щомісяця від суми кредиту та 11,99 % річних від суми боргу за договором. Крім того, зазначеним паспортом визначено розмір та графік внесення періодичних платежів, а також відповідальність у разі прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за кредитним договором у виді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, але не більше 15% від суми прострочення кредиту та/або відсотків (а.с.8-9). Матеріалами справи встановлено, що ТОВ «ФК «ЦФР» свої зобов`язання за даним кредитним договором виконав та відповідні кредитні кошти на рахунок відповідачці [PERSON] перерахував (а.с.11). Згідно договору про відступлення прав вимоги № 20190626 від 26.06.2019 року, що був укладений між ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», останнє придбало право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників (а.с.21-23). Відповідно до Витягу згаданого реєстру, боржником значиться відповідачка [PERSON] , як така, що має заборгованість за кредитним договором № 4632224798 від 15.11.2017 року у загальному розмірі 17 294,20 грн. (а.с.24). Матеріали справи свідчать, що відповідачка [PERSON] листами як ТОВ «ФК «ЦФР», так і ТОВ «ФК «ЄАПБ» від 09.07.2019 року, повідомлялася про зміну кредитора за вищевказаним кредитним договором та необхідність сплатити наявну заборгованість. Відомості про отримання таких повідомлень боржником [PERSON] в матеріалах справи відсутні. Між тим, згідно Правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15 «… боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. … неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». Матеріалами справи підтверджено, що відповідачка [PERSON] не виконувала належним чином умови укладеного договору в терміни, встановлені кредитним договором, що стало наслідком виникнення заборгованості, яка відповідно до розрахунку (а.с.18), станом на 26.06.2019 року (на день відступлення прав вимоги за цим кредитним договором) склала у сумі 17 294,20 грн., з яких: 7511,40 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 1365,93 грн. - заборгованість за відсотками; 4520,87 грн. - заборгованість за щомісячними відсотками; 3896 грн. - пеня, нарахована 23.01.2018 року по 26.06.2019 року. Відповідно частин 1, 3 ст. 1054 Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. До того ж, ч. 2 ст. 1050 цього ж Кодексу та пунктами 2.1.1.5.5-2.1.1.5.6. Кредитного договору передбачено, що в разі порушення позичальником строків виконання зобов`язань банк має право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту та погашення позичальником заборгованості за кредитом. Виходячи з вимог статей 526 і 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 546 та ст.549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. За змістом положень вимог ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 76-80 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачка [PERSON] не надала суду належних доказів, які свідчать про безпідставність нарахування позивачем заборгованості за річними/помісячними відсотками та пенею, а судом порушень умов кредитного договору чи положень закону при нарахуванні позивачем таких платежів не встановлено. Таким чином, факт порушення відповідачкою [PERSON] взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної сплати кредитного боргу у строки, передбачені договором № 4632224798 від 15.11.2017 року, в судовому засіданні знайшов своє підтвердження, а тому наявні підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача 17 294,20 грн. заборгованості за цим договором. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд виходить з того, що відповідачка [PERSON] являється інвалідом ІІ групи і в силу цього згідно положень п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняється від сплати судового збору. Відтак, сплачений позивачем при зверненні з цим позовом до суду судовий збір, у сумі 2102 грн., згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України належить компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved