Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

10.01.2018 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лабораторія натуральних технологій» про стягнення заборгованості по заробітній платі, мотивуючи його тим, що з 17.07.2013 року по 31.07.2017 року він працював на посаді старшого менеджера Товариства з обмеженою відповідальністю «Лабораторія натуральних технологій». Проте в день звільнення ТОВ «Лабораторія натуральних технологій» йому жодних виплат не провела. В звязку з чим просив суд стягнути з «Лабораторія натуральних технологій» на його користь 30\~643,93 грн. в тому числі: 10\~800,00 грн. невиплачену вихідну допомогу та 19\~843,93 грн. середній заробіток за час затримки розрахунку. В судове засідання [PERSON] не зявився, попередньо надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач ТОВ «Лабораторія натуральних технологій» в судове засідання свого представника не направив, про причини неявки суд не повідомили, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи їх відсутності на адресу суду не надходило. За наявності у справ достатніх доказів, суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутності сторін, що не зявилися в судове засідання з постановленням заочного рішення. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 17.07.2013 року на підставі наказу №99ос [PERSON] було прийнято на посаду старшого менеджера ТОВ «Лабораторія натуральних технологій», що підтверджується записами зробленими в трудовій книжці БТ-ІІ №5529101 (а.с.4-7). 31.07.2017 року на підставі наказу №150-к [PERSON] був звільнений з посади старшого менеджера на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України в звязку з невиконанням власником та уповноваженим ним органом законодавства про працю. Також судом встановлено, що з травня 2017 року ТОВ «ЛНТ» припинило виплачувати заробітну плату. І станом на день звільнення [PERSON] повний розрахунок з ним проведено не було. Статтею 43 Конституції України\~закріплено право на працю і заробітну плату, а саме визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. Згідно з ч.1 ст.115 КЗпП України, заробітна плата повинна виплачуватися регулярно в робочі дні в терміни встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць. Відповідно до вимог ст.24 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч. 1ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Судом встановлено, що в день звільнення позивача в порушення ст.116 КЗпП України не виплачені належні суми заробітної плати, що є підставою для стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі, з урахуванням вимог ст. 117 КЗпП України, є підстави для стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачу сум в день звільнення. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999р. при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995р. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100 ,середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якої повязана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Отже, розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку при звільненні становить 19\~843,93 грн. (113 робочих днів (1 день за липень, 22 дні за серпень, 21 день за вересень, 21 день за жовтень, 22 дні за листопад, 20 днів за грудень та 6 днів за січень) 175,61 грн. (3600+3600/41=175,61)). Крім того, судом встановлено, що середня зало пітна плата за три місяці , що підлягає виплаті відповідно до ст. 44 КЗпП України становить 10\~800,00 грн. (175,61х20,5х3=10800,00 грн.). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лабораторія натуральних технологій» про стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають в повному обсязі. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,00 грн.

Outcome: approved