Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

09.11.2018 до Погребищенського районного суду Вінницької області подано позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя. В позовній заяві позивач зазначає, що з 28.01.2014 по 25.09.2018 він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] 29.01.2015, під час перебування у шлюбі, сторони за спільні кошти придбали нерухоме майно, а саме: цілий житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в [ADDRESS] (на даний час Чернеча), право власності на який було зареєстровано на ім`я відповідачки. Вищезазначений житловий будинок був придбаний разом з земельною ділянкою, на якій знаходиться, кадастровий номер якої [NUMBER] , площею 0,0756 га. Вважає, що житловий будинок та земельна ділянка, на якій він розташований, є спільною сумісною власністю подружжя, а тому просить, поділити вказане майно, визнавши за ним право власності на Ѕ частки житлового будинку з господарськими спорудами, та земельну ділянку кадастровий номер якої [NUMBER] , площею 0,0756 га, що знаходяться в [ADDRESS] . Ухвалою Погребищенським районним судом Вінницької області відрито провадження в цивільній справі та призначено справу до підготовчого судового засідання у порядку загального позовного провадження на 11:00 год 07.12.2018. 07.12.2018 підготовче судове засідання було відкладено на 11.01.2019 в зв`язку з наміром відповідача скористатися послугами адвоката. 08.01.2019 відповідач [PERSON] через канцелярію суду надіслала клопотання про виклик позивача для дачі особистих пояснень, виклик свідків та приєднання до матеріалів справи письмових доказів. Ухвалою суду від 11.11.2019 підготовче судове засідання у справі було закрито, розгляд справи призначено на 05.02.2019, долучено до матеріалів справи письмові докази та викликано свідків. 21.01.2019 від представника позивача адвоката Сича С. М. надійшло клопотання про витребування доказів та відкладення розгляду справи. 05.02.2019 в зв`язку з неявкою позивача та його представника розгляд справи було відкладено. Ухвалою суду від 05.03.2019 для дачі особистих пояснень було визнано обов`язковою явку до суду позивача [PERSON] . Розгляд справи відкладено на 29.03.2019. 15.04.2019 в зв`язку з неявкою сторін розгляд справи знову було відкладено на 08.05.2019. 08.05.2019 судове засідання не відбулося в зв`язку з перебуванням судді Марченко Л. В. у відпустці. 05.06.2019 в приміщенні суду сталася надзвичайна подія (внаслідок негоди відбулося затікання води та пошкодження стелі кабінетів), в зв`язку з чим судове засідання було відкладено на 09.07.2019. В судовому засіданні представник позивача адвокат Сич С. М. позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що житловий будинок разом із земельною ділянкою, що розташовані в [ADDRESS] були придбані за спільні кошти сторін під час шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю подружжя. Просив позовні вимоги задовільнити, визнати за [PERSON] та [PERSON] право на Ѕ частку, за кожним, у праві спільної власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями, та право на Ѕ частку, за кожним, у праві спільної власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,0756 га, кадастровий номер: [NUMBER] , що розташовані по [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила. Вказала, що ще в 2012 році домовилася з [PERSON] про купівлю у неї житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] . З того часу вона частинами віддавала [PERSON] гроші за будинок, однак, нотаріально оформила договір купівлі-продажу будинку лише в 2015 році, після того як віддала всю суму за будинок. Вважає, що спірний будинок не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбаний за її особисті кошти. Представник відповідача адвокат Любарський С. М. вказав, що житловий будинок та земельна ділянка є особистою власністю відповідачки, оскільки були придбані ще до шлюбу у 2012 році, коли відповідач домовилася з продавцем щодо усіх істотних умов договору та вперше внесла авансовий платіж. Крім того, всупереч правовому висновку, викладеному Верховним Судом України в справі №6-2641цс15, згідно з яким належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом його придбання під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна, позивачем не надано суду доказів того, що джерелом набуття вказаних об`єктів нерухомості були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя Полончуків. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що у 2012 році продала [PERSON] житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] (зараз Чернеча). Оскільки усієї суми у відповідачки на той час не було, то вони домовилися, що гроші за будинок [PERSON] буде віддавати частинами до кінця року. Будинок вона продала [PERSON] за 8500 доларів США. Нотаріально договір купівлі-продажу оформили пізніше, оскільки були зміни в проекті. При оформленні договору був чоловік відповідачки [PERSON] . Оскільки гроші за будинок вона отримала ще в 2012 році, то при нотаріальному оформленні договір підписала не читаючи. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є матір`ю відповідачки [PERSON] . Дочка купила хату сама ще в 2012 році. Частину грошей дочці на придбання будинку дала вона, частину дочка позичила, частину зібрала працюючи у м. Київ. Одружилася з відповідачем дочка у 2014 році. Свідок [PERSON] пояснив, що проживає по сусідству з відповідачкою. [PERSON] з 2011-2012 року проживала в житловому будинку, що розташований в [ADDRESS] з сином. Чоловік [PERSON] , у неї появився десь через 1-2 роки. [PERSON] [PERSON] придбала у [PERSON] . Свідок [PERSON] вказала, що її город прилягає до городу [PERSON] , що розташований в [ADDRESS] . До того як вказаний будинок придбала відповідачка у ньому проживав її знайомий, який вказаний будинок винаймав у [PERSON] Однак, у 2012 році він повідомив, що [PERSON] попросила його висилитись з будинку, оскільки його продає. Після того як знайомий висилився у ньому стала проживати [PERSON] з сином. Син [PERSON] ходив з її сином у садочок. Коли в 2014 році діти випускались з садочка, то у [PERSON] появився чоловік [PERSON] . Чи працював чоловік [PERSON] після реєстрації шлюбу їй не відомо, однак, пам`ятає, що в грудні 2017 році вони разом їздили на відмітку до центру зайнятості. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що в 2012 році ходила разом із сестрою [PERSON] до [PERSON] віддавати перший платіж за будинок, що розташований в [ADDRESS] , в сумі 2000 доларів США. Тоді вони домовились, що решту суми сестра виплатить до кінця року. З того часу [PERSON] там і проживає. Одружилась сестра у 2014 році. Після одруження дохід сім`ї сестри був невеликий, тому заощадити 69000 грн. вони не могли. Свідок [PERSON] вказав, що відповідачка проживає у спірному будинку з 2012 року. Свідок [PERSON] пояснила, що влітку 2012 року до неї звернулася [PERSON] з проханням позичити 2000 доларів США для купівлі будинку в м. Погребище, біля РЕСу. Гроші повернула разом із мамою у 2013 році. У той час [PERSON] у шлюбі не була. Заслухавши сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, надавши всебічну, повну та об`єктивну оцінку доказам, які були подані сторонами, судом встановлені наступні фактичні обставини. 28.01.2014 Відділом державної реєстрації актів цивільного стані Погребищенського районного управління юстиції у Вінницькій області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а. с. 75). Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 25.09.2018 вказаний шлюб було розірвано (а. с. 12). Під час перебування у шлюбі, відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями від 29.01.2015, посвідченого державним нотаріусом Швецем О. В., зареєстрованого в реєстрі за №1-98, відповідачка [PERSON] придбала цілий житловий будинок з господарськими будівлями за номером [ADDRESS] . Відчужуваний цілий житловий будинок з господарськими будівлями розташований на земельній ділянці, кадастровий номер [NUMBER] , площею 0,0756 га, та посвідченої державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданим Погребищенською міською радою Погребищенського району Вінницької області 04.10.2004. Вказаний житловий будинок з господарськими будівлями був відчужений одночасно із земельною ділянкою, на якій він розташований. (а. с. 9-10) Відповідно до заяви [PERSON] від 29.01.2015, посвідченою державним нотаріусом Погребищенської державної нотаріальної контори Швецем О. В., зареєстрованою в реєстрі за №1-97, позивач надав згоду на укладання договору купівлі-продажу його дружиною [PERSON] цілого житлового будинку та присадибної земельної ділянки під [ADDRESS] . Підтверджує, що гроші, які витрачаються на придбання вищезазначеного будинку є їхньою спільною сумісною власністю. Цілий житловий будинок та присадибна земельна ділянка будуть об`єктом права спільної сумісної власності, як такі, що набуваються ними за час шлюбу. При цьому стверджує, що договори купівлі-продажу, які укладаються його дружиною в інтересах сім`ї на умовах, які вони попередньо обговорили і вважають вигідними для них, і укладання цих договорів відповідає їхньому спільному волевиявленню. (а. с. 73) Рішенням 4 сесії Погребищенської міської ради Вінницької області 7 скликання від 19.01.2016 назву вулиці Чапаєва міста Погребище було перейменовано на вул. Чернеча. (а. с. 40) Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 3 ст.61 СК України визначено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зі змісту статті 63 СК України вбачається, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Статтею 69 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно зі ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.\~\~\~\~\~ Згідно зі ст. ст. 77-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Як вбачається з матеріалів справи, житловий будинок разом із земельною ділянкою на якій він розташований, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , був придбаний в період перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі, в інтересах сім`ї, а тому є спільною-сумісною власністю подружжя. Суд відхиляє доводи відповідачки про те, що житловий будинок не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки хоч і придбаний під час шлюбу, але за її особисті кошти, так як належних доказів на підтвердження цього твердження відповідачка не надала. З наданих суду копій розписок встановити, що [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти як завдаток за продаж в подальшому саме житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані по [ADDRESS] , встановити не можливо, оскільки вони не містять зазначення адреси розташування будинку. Також, в п.4 Договору купівлі-продажу від 29.01.2015 зазначено, що продаж будинку за домовленістю сторін вчиняється за суму 69918,19 грн., а згідно з п.5 Договору розрахунок за договором сторони здійснюють після узгодження тексту договору. Визначена у п.4 Договору сторонами ціна продажу у гривнях в еквіваленті на час укладання договору становить 4383,58 доларів США. В той же час, згідно з наданими відповідачкою розписками, [PERSON] передала [PERSON] 8500 доларів США в червні-жовтні 2012 року. Тобто, зміст даних розписок суперечить істотним умовам договору купівлі-продажу від 29.01.2015 щодо предмета, ціни та моменту розрахунку, а тому вони не можуть бути належними та допустимими доказами виконання сторонами своїх договірних зобов`язань. Окрім того, факт придбання житлового будинку за спільні кошти подружжя підтверджується заявою [PERSON] від 29.01.2015, посвідченою державним нотаріусом Погребищенської державної нотаріальної контори Швецем О. В., зареєстрованою в реєстрі за №1-97, згідно з якою [PERSON] надає згоду на укладання договору купівлі-продажу його дружиною [PERSON] цілого житлового будинку та присадибної земельної ділянки під [ADDRESS] . Підтверджує, що гроші, які витрачаються на придбання вищезазначеного будинку є їхньою спільною сумісною власністю. Цілий житловий будинок та присадибна земельна ділянка будуть об`єктом права спільної сумісної власності, як такі, що набуваються ними за час шлюбу. При цьому стверджує, що договори купівлі-продажу, які укладаються його дружиною в інтересах сім`ї на умовах, які вони попередньо обговорили і вважають вигідними для них, і укладання цих договорів відповідає їхньому спільному волевиявленню. Дана заява при укладанні договору купівлі-продажу від 29.01.2015 відповідачем не заперечувалась, про що свідчить п.11 Договору, згідно з яким, покупець (тобто відповідач по справі [PERSON] ) стверджує, що купівля нею нерухомості проводиться за згодою її чоловіка [PERSON] Справжність підпису на заяві чоловіка [PERSON] про згоду подружжя на купівлю майна посвідчено Погребищенською державною нотаріальною конторою Вінницької області 29.01.2015 за реєстровим №1-97. Вказані висновки суду узгоджується з позицією Верховного Суду зробленою у постановах від 19.03.2018 у справі №490/2579/15-ц та від 21.05.2018 у справі № 359/2561/16-ц. Суд не приймає до уваги як належний доказ показання свідків про те, що спірний будинок був придбаний відповідачкою за її особисті кошти у 2012 році, оскільки вони не підтверджені жодними іншими належними та допустимими доказами. Крім того, спірні правовідносини виникли на підставі нотаріально посвідченого правочину, а відповідно до роз`яснень, що містяться в п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи зі змісту статті 59 ЦПК та з урахуванням положень частини першої статті 218 ЦК, не може стверджуватися показаннями свідків наявність правовідносин, що виникають з правочинів, для яких законом установлено письмову форму. Суд також вважає помилковою позицію відповідача про те, що позов не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не надано суду доказів того, що джерелом набуття будинку та земельної ділянки були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя Полончуків, оскільки, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу. Вказана презумпція права спільної сумісної власності подружжя існує поки не буде спростована тим із подружжя, хто вважає набуте за час шлюбу майно його особистою власністю. Даний висновок суду узгоджується з правовою позицією Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, висловленою у постанові від 24.05.2017 у справі №6-843цс17, згідно з якою для врегулювання спорів, які виникають із майнових відносин між подружжям, у тому числі колишнім, підлягають застосуванню передусім норми Сімейного кодексу України. За загальним правилом застосування презумпції згідно зі ст. 60 СК України майно, одержане одним із подружжя як набувачем за договором, що укладений під час перебування набувача в шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Зокрема, за ч. 3 ст. 61 СК України довести, що хоча майно придбавалося в період шлюбу, в тому числі з використанням коштів сімейного бюджету, проте справжньою метою укладення договору були не інтереси сім`ї, а власні, особисті інтереси одного з подружжя, не пов`язані із сімейними. Таким чином, розглянувши справу в межах визначених предмету спору, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги доведені належними і допустимими доказами, а тому позов підлягає задоволенню повністю. Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України покласти на відповідачку [PERSON] .

Outcome: approved