Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

08 червня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із вказаним позовом, в якому просить: поновити строк звернення до суду; скасувати наказ № 07 від 18.04.2017 року про звільнення її з посади менеджера з реклами КП «Редакція газети «Жовтоводські вісті»; поновити її на посаді менеджера з реклами КП «Редакція газети «Жовтоводські вісті»; стягнути з КП «Редакція газети «Жовтоводські вісті» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути з КП «Редакція газети «Жовтоводські вісті» на її користь, 5000 грн. як грошове відшкодування моральної шкоди. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] працювала менеджером з реклами на КП «Редакції газети «Жовтоводські вісті» з 04.01.2005 року по 18 квітня 2017 року. 18 квітня 2017 року вона була звільнена з посади менеджера з реклами в зв'язку з скороченням, згідно п.1 ст. 40 КЗпП України. Вважає, що її звільнення відбулося з порушенням діючого законодавства, оскільки на момент звільнення вона була головою профспілкового комітету КП «Редакції газети «Жовтоводські вісті». Профспілковий комітет КП «Редакції газети «Жовтоводські вісті» не розглядав подання головного редактора про її звільнення. Профспілковий комітет КП «Редакції газети «Жовтоводські вісті» входить до Жовтоводської міської організації профспілки працівників культури. Подання про її звільнення до Жовтоводської міської організації профспілки працівників культури головним редактором КП «Редакції газети «Жовтоводські вісті» не подавалося та не розглядалося. Тому, вважає, що відповідачем при її звільненні було порушено ст. 43 та 252 КЗпП України. Крім того, разом з позовною заявою подано письмове клопотання про поновлення строку звернення до суду, мотивоване тим, що після звільнення вона залишилась без засобів для існування, перебувала в депресії, була змушена стати на облік до центру зайнятості, необізнаність в галузі трудового права, недостатність коштів для звернення до фахівця в галузі права за отримання правової допомоги, тому пропустила строк звернення до суду, що на її думку є поважним. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала на підставах в ньому зазначених. Представник відповідача та третя особа [PERSON] в письмових запереченнях наполягала на відмові в задоволенні позовних вимог, посилаючись на наступне. [PERSON] працювала в комунальному підприємстві «Редакція газети «Жовтоводські вісті» на посаді менеджера не з 04.01.2005 року, як вона зазначає у позовній заяві, а з 01.01.2016 р., згідно з Наказом №30 від 30.12.2015 р. З 04.01.2005 року вона була прийнята в КП «Редакція газети «Жовтоводські вісті» на посаду завідуючого відділом інформації та реклами згідно з Наказом №1 від 04.01.2005 року 18.04.2017 року вона була звільнена з посади менеджера відповідно до Наказу №07 від 18.04.2017 р. у зв'язку зі скороченням згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП. Цього ж дня, 18.04.2017 року, позивач отримала свою трудову книжку. Стосовно того, що [PERSON] працювала менеджером з реклами, а звільнили її як менеджера. Дійсно, згідно з Наказом №30 від 30.12.2015 р. [PERSON] переведена на посаду менеджера з реклами з 01.01.2016 р. Однак, Додатком 4 Галузевої угоди, за яким позивачці нараховувалась зарплата, передбачена посада саме «менеджер». Тому й у штатному розписі підприємства за 2016 р. та 2017 р., затвердженому профільним заступником міського голови, значиться посада - менеджер. Вважає, що звільнення позивача проведено згідно з наказом, який є законним і обґрунтованим, з попереднім попередженням про скорочення штату працівників та погодженням з профспілковим комітетом про звільнення. Профспілковий комітет редакції був проінформований про скорочення штатної одиниці 12.01.2017 р. - за три місяці до звільнення. Про отримання подання головного редактора про скорочення штатної одиниці [PERSON], як голова профспілки, зазначила своїм підписом. Те, що профспілковий комітет, головою якого була [PERSON], не розглянув подання у визначений законом термін, не є виною керівництва підприємства. Також в письмових запереченнях зазначила, що позивач без поважної причини пропустила строк звернення до суду, тому в задоволенні її позову необхідно відмовити. Суд повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що наказом №1 від 04.01.2005 року редакції газети «Жовтоводські вісті» [PERSON] прийнято на посаду завідуючого відділом інформатики та реклами газети «Жовтоводські вісті» зі строком випробування три місяці з 04.01.2005 року з оплатою згідно зі штатним розкладом (а.с.41). Наказом №30 від 30.12.2005 року КП «Редакції газети «Жовтоводські вісті» [PERSON] переведена з посади агента з реклами на посаду менеджера з реклами КП «Редакції газети «Жовтоводські вісті» з окладом згідно зі штатним розкладом з 01.01.2016 року (а.с.40). Згідно наказом № 3 Про скорочення штату працівників і внесення змін до штатного розміру по КП «Редакція газети «Жовтоводські вісті» від 05.01.2017 року було скорочено одиницю менеджера (а.с.8). 12.01.2017 року вих. № 06 головним редактором КП «Редакція газети «Жовтоводські вісті» на розгляд Профспілкового комітету КП «Редакція газети «Жовтоводські вісті» було внесено подання на звільнення менеджера [PERSON] за скороченням штату відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с.11). 16.02.2017 року позивачем [PERSON] отримано персональне попередження про її звільнення по закінченню 2-місячного терміну з моменту одержання цього попередження від головного редактора КП «Редакція газети «Жовтоводські вісті» (а.с.12). Відповідно до наказу головного редактора КП «Редакція газети «Жовтоводські вісті» про звільнення №07 від 18.04.2017 року [PERSON] звільнена з посади менеджера КП «Редакція газети «Жовтоводські вісті» 18.04.2017 року згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України з виплатою компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку. З наказом ознайомлена [PERSON], про що свідчить її підпис на ньому. (а.с.42). Згідно довідки Жовтоводської організації профспілки працівників культури від 08.06.2017 року №1 [PERSON] з жовтня 2006 року по 17 квітня 2017 року, на громадських засадах виконувала обов'язки голови профспілкової організації редакції газети «Жовтоводські вісті» (а.с.68). Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Відповідно до частини третьої ст. 252 КЗпП звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок). Виборним органом первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі, організації, зазвичай, є профспілковий комітет підприємства, установи, організації. Вищим виборним органом об'єднання профспілок є профспілковий орган, створений згідно із статутом (положенням) об'єднання профспілок. Згідно зі ст.39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний термін обґрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником. Орган первинної профспілкової організації повідомляє роботодавця про прийняте рішення у письмовій формі у триденний термін після його прийняття. У разі пропуску цього терміну вважається, що профспілковий орган дав згоду на розірвання трудового договору. Судом встановлено, що головний редактор при звільненні позивача [PERSON] як члена виборного профспілкового органу підприємства не зверталась за попередньою згодою до вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок), яким є Жовтоводська організація профспілки працівників культури в порядку, що передбачений нормами ст.ст. 43, 252 КЗпП України. На виконання вимог ст. 43 КЗпП України суд запитав згоду Жовтоводської міської організації профспілки працівників культури на розірвання трудового договору з [PERSON] за п. 1 ст. 40 КЗпП України, на що було направлено протокол засідання ради голів Жовтоводської міської організації профспілки працівників культури №9 від 01.11.2017 року про не надання згоди на звільнення [PERSON] за п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 106-107). При цьому, суд критично ставиться до іншого рішення Жовтоводської організації профспілки працівників культури про надання згоди на звільнення [PERSON], наявність якого вбачається з листа від 07.08.2017 року №02 (а.с.61), оскільки таке рішення було прийнято в порушення порядку, передбаченого ст.ст. 43, 252 КЗпП України, тобто вже після звільнення [PERSON] Таким чином, суд вважає, що звільнення [PERSON] як голови профспілкової організації КП «Редакція газети «Жовтоводські вісті» відбулось без попередньої згоди вищого виборного органу професійної спілки, на запит суду така згода не надана, тому її звільнення відбулось в порушення процедури, передбаченої ст. 43, 252 КЗпП України і є незаконним, а позовні вимоги [PERSON] щодо скасування наказу від 18.04.2017 року №07, про звільнення її з посади менеджера з реклами КП «Редакції газети «Жовтоводські вісті», поновлення її на посаді менеджера з реклами КП «Редакції газети «Жовтоводські вісті», стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди є обґрунтованими, однак не підлягають задоволенню через пропуск позивачем позовної давності з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки (ст. 234 Кодексу). Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У своїх запереченнях представник відповідача наголошувала на застосуванні позовної давності. Дослідивши причини пропуску позивачем місячного строку звернення до суду, суд знаходить їх не поважними, оскільки посилання заявника на те, що після звільнення вона залишилась без засобів для існування та в неї не було достатньо коштів для звернення до фахівця в галузі права за отримання правової допомоги спростовуються довідкою про доходи [PERSON], з якої вбачається, що при звільненні, крім заробітної плати за квітень 2017 року в сумі 1696,88 грн., їй була нарахована вихідна допомога в травні у розмірі 1905,46 грн. (а.с. 49). Крім того, в травні нею було отримано 492,87 грн. допомоги по безробіттю з Жовтоводського міського центру зайнятості (а.с.67). Посилання заявника на необізнаність в галузі трудового права також не може бути взятим судом до уваги, як поважна причина пропуску позовної давності, оскільки відповідно до вказаної вище довідки Жовтоводської організації профспілки працівників культури від 08.06.2017 року №1 [PERSON] з жовтня 2006 року по 17 квітня 2017 року, тобто більше десяти років, виконувала обов'язки голови профспілкової організації, тому як голова профспілкової організації знає норми трудового законодавства. При цьому попередження про звільнення [PERSON] було вручено завчасно - 16.02.2017 року (а.с. 46), тому її звільнення не було раптовим і вона могла в передбачений законом місячний строк звернутись до суду за захистом свого порушеного права. Оскільки позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди є похідними від вимоги про поновлення на роботі, то в їх задоволенні також слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed