Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

09 грудня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Гаврилівської сільської ради Барвінківського району Харківської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. В обґрунтування позову зазначила, що після смерті її матері [PERSON] відкрилася спадщина у виді земельної ділянки площею 5,0005 га, кадастровий № №6320481500:02:000:0279, розташованої на території Гаврилівської сільської ради Барвінківського району Харківської області, яка належала останній на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ХР № 087971, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 270. При зверненні до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю оригінала правовстановлюючого документу. Позивач посилаючись на те, що отримати іншим шляхом правовстановлюючі документи на майно, а також оформити спадщину, не має можливості, просила позов задовольнити. В судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. На задоволенні позову наполягає. Представник відповідача в судове засідання також не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав. Згідно ч.1.4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно ч.3,4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. З огляду на ті обставини, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає доцільним ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. Враховуючи що розгляд справи відбувся за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. На підставі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого 13 листопада 2007 року Гаврилівською сільською радою Харківської області, [PERSON] померла [INFO] (а.с.12). З копії державного акту на право власність на земельну ділянку серія ІІІ-ХР № 087971, виданого Барвінківською райдержадміністрацією Харківської області 28 грудня 2002 року, вбачається, що [PERSON] була власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,0005 га, кадастровий № 6320481500:02:000:0279, розташованої на території Гаврилівської сільської ради Барвінківського району Харківської області (а.с. 16). Вказаний державний акт було загублено, про що свідчить оголошення в газеті «Вісті Барвінківщини» а.с. 18). Згідно зі ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , видане Гавриліським сільським ДРАЦС від 30 вересня 1963 року, вбачається, що [PERSON] є донькою померлої [INFO] [PERSON] (а.с.8). Матеріалами справи встановлено, що на день смерті спадкодавець проживала і була зареєстрована разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Гаврилівської сільської ради від 20 березня 2014 року (а.с.17), а отже спадщину прийняла фактично відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Як роз`яснено у листі Вищого спеціалізованого суду від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). В судовому засіданні знайшли своє підтвердження пояснення позивача стосовно того, що в.о. державного нотаріуса Барвінківської державної нотаріальної Харківської області відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, загальною площею 5,0005 га, розташовану на території Гаврилівської сільської ради Барвінківського району Харківської області, оскільки у [PERSON] відсутній правовстановлюючий документ на вказане майно. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до\~ч.1\~ст.\~1\~Закону України\~«Про порядок\~виділення в\~натурі (на\~місцевості)\~земельних ділянок\~власникам земельних\~часток (паїв)»,\~право на\~земельну частку\~(пай)\~мають:\~громадяни -\~ спадкоємці\~ права\~ на\~земельну частку\~ (пай),\~посвідченого сертифікатом. Як передбачено ч. 2 ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості). Згідно зі ст. 1268 ЦК України, прийнята спадщина визначається належною спадкодавцеві з моменту відкриття спадщини. У відповідності до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, судом достовірно встановлено, що після смерті [PERSON] залишилась земельна ділянка, окремий правовстановлюючий документ на земельну ділянку відсутній, але вказане майно все рівно є предметом спадкування, в зв`язку з чим право позивача підлягає захисту в судовому порядку. Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Крім того, відповідно до роз`яснення Міністерства юстиції України від 21.02.2005 року за № 19/32-319 - у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника повинно вирішуватись в судовому порядку. Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», роз`яснив, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Крім того, Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» значив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Представником відповідача позов визнано, заперечень він не має. З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінивши, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Враховуючи викладене,

Outcome: approved