Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

10.07.2017 позивач [PERSON], звернулась до суду з позовом про стягнення боргу за розпискою, мотивуючи його тим, що у відповідності до умов договору, оформленого розпискою від 04 квітня 2012 року відповідач [PERSON] взяв в борг у позивача грошові кошти в сумі 12 600 (дванадцять тисяч шістсот)грн., які зобовязався повернути до жовтня 2012 року. Відповідач [PERSON] не виконав грошове зобовязання повернути грошові кошти в строк визначений розпискою, тому позивач [PERSON] просила стягнути з відповідача борг в сумі 12 600 (дванадцять тисяч шістсот) гривень, суму з урахуванням індексу інфляції з жовтня 2012 року по травень 2017 року 87,1%, що складає 10 974(десять тисяч девятсот сімдесят чотири)гривні та судові витрати, які складають 640 (шістсот сорок) гривень. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала посилаючись на підстави, наведені в позовній заяві та просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, стягнути з відповідача [PERSON] на її користь борг в сумі 23 574 (двадцять три тисячі пятсот сімдесят чотири) гривні, а також судові витрати. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Згідно з ч.2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки, вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин. Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення. Заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, про що складена розписка, про те, що [PERSON] 04.04.2012 взяв в борг у [PERSON] 12 600 (дванадцять тисяч шістсот) гривень, які зобовязався повернути до жовтня 2012 року. Розписка була написана власноручно [PERSON] Факт написання розписки сторонами не оспорюється. Відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним у момент передачі грошей, або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За загальним правилом, договір позики підтверджується наданням боргового документа позичальника або іншим, підписаним позикодавцем документом, який засвідчує передачу йому певної грошової суми. Борговим документом за договором позики можуть бути розписки, квитанції, будь-які інші письмові документи, що підтверджують одержання боржником грошей, речей, зокрема їх кількість, рід та якість, а також волевиявлення боржника повернути отримані у борг гроші, речі (на визначену дату чи визначений моментом витребування). Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання. Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. При цьому, за змістом ч. 2 ст. 1051 ЦК України, при укладенні договору позики в письмовій формі (крім випадків укладення його під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини) безгрошевість такого договору не може ґрунтуватись на поясненнях свідків, а може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами (ч. 2 ст. 58, ст. 59 ЦПК України). Позивач в обґрунтування своїх вимог надала письмову розписку від 12.04.2012, яка підтверджує укладення між сторонами договору позики на суму 12 600 (дванадцять тисяч шістсот) гривень, укладений між позивачем та відповідачем, відповідно до якого, позивач надав відповідачу позику в сумі 12 600 (дванадцять тисяч шістсот) гривень. Відповідно до тексту вказаної розписки, позичальник [PERSON] зобовязується повернути позикодавцю [PERSON] позику в сумі 12 600 (дванадцять тисяч шістсот) гривень до жовтня 2012. Наявність у позикодавця розписки свідчить, про невиконання позичальником боргового зобовязання. Таким чином позовні вимоги про стягнення з відповідачки на підставі ст. 625 ЦК України збитки від інфляції за період з 01.10.2012 по 31.05.2017 підлягають задоволенню 10974 (десять тисяч девятсот сімдесят чотири) гривні, суд погоджується з розрахунками позивача щодо розміру збитків від інфляції. Дану розписку суд розцінює, як борговий документ, а тому позовні вимоги в частині стягнення суми боргу підлягають задоволенню. Стосовно стягнення з відповідача судових витрат, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує понесені і документально підтверджені судові витрати, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved