Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-06 00:00:00

09 січня 2018 року позивачка, [PERSON], звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення боргу ( ціна позову 17430,17 грн.). На підтвердження заявлених позовних вимог зазначила, що відповідно до розписки від 11 вересня 2017 року вона позичила відповідачу кошти в сумі 500 євро. 13 грудня 2017 року на адресу відповідача була надіслана вимога про виконання грошового зобовязання, яку він отримав 14 грудня 2017 року, однак у визначений нею строк, позика не була повернута. Відповідно до розписки, відповідачем було отримано у позику 500 євро, їх гривневий еквівалент станом на момент звернення до суду складає 16766,40 грн. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Станом на момент надання позики, офіційний курс євро до гривні був 3144,3995 за 100 євро, а відтак гривневий еквівалент позичених коштів становив 15722 грн. На дану суму нараховано проценти за період з 11.09.2017 року по 04 січня 2018 року в розмірі 663,77 грн. за користування коштами, що підтверджується наданими розрахунками. Загальна заборгованість відповідача становить 17430,17 грн., яку позивачка просить стягнути з відповідача та стягнути судові витрати в розмірі 704,80 грн. Ухвалою судді від 15 січня 2018 року розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження. За клопотанням позивачки [PERSON], поданого до суду 19.01.2018 р., відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України розгляд справи проводився з повідомленням сторін. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала заявлений позов і пояснила, що вона позичила відповідачу 500 євро, про що була усна домовленість, і які він не повертав. 11 вересня 2017 року відповідач прийшов до неї і знову попросив позику в розмірі 500 грн., однак взамін вона попросила відповідача написати розписку, що брав у неї 500 євро. Дану розписку відповідач написав 11 вересня 2017 року і особисто підписав. В грудні 2017 року написала письмову вимогу про повернення боргу, яку відповідач отримав, однак кошти не повернув, а тому звернулася до суду. Відповідач [PERSON] позов не визнав, пояснив суду, що 11 вересня 2017 року гроші в розмірі 500 євро у позивачки не брав. Гроші брав раніше, але 500 грн.. Розписку 11 вересня 2017 року писав особисто, підпис його. Позивачка обманула його, а тому написав таку розписку, бо так сказала [PERSON] Гроші повертати не буде, бо їх не брав. Суд,дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, уважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. 11 вересня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого позивачка передала у власність останнього 500 євро. Передачу [PERSON] відповідачу грошових коштів посвідчено розпискою останнього. Зазначені обставини відповідачем не визнаються. Відповідно до ч. 1\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України). Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. \~За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Не визнання позики відповідачем спростовується наданою та оглянутою в судовому засіданні розпискою, яку відповідач визнав в судовому засіданні і підтвердив її власноручне написання та належний йому підпис, а тому у суду не виникає сумнів в отриманні відповідачем позики в розмірі 500 євро. Досліджені у справі докази вказують на те, що [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти в борг, а останній 11 вересня 2017 року видав їй розписку про одержання цих коштів. Оригінал розписки знаходиться у [PERSON], що свідчить про неповернення відповідачем останній суму позики. Як передбачено ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовим ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги ,позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. В розписці про отримання 500 євро від 11 вересня 2017 року не зазначено строку повернення боргу, однак 13 грудня 2017 року відповідачу направлена вимога про виконання грошового зобовязання і відповідно до якої, позивачка вимагала негайно та не пізніше ніж у семиденний строк з моменту отримання вимоги повернути борг в розмірі 16004,65 грн.. Дану вимогу відповідач отримав 14 грудня 2017 року, про що свідчить поштове повідомлення. На теперішній час [PERSON] не повернув позивачці позичені кошти. В силу ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ З урахуванням суми позики, часу, протягом якого [PERSON] користувався чужими грошовими коштами, та розміру облікової ставки Національного банку України, розмір процентів станом на 04 січня 2018 року включно складає: з 11.09.2017р. по 26.10.2017 р. включно (46 днів; 0,125 )- 7,88 євро (500 х 0,125:100 х 46:365); з 27.10.2017р.по 14.12.2017 р. включно ( 49 днів ;0,135) - 9,06 євро (500 х 0,135:100 х 49:365); з 15.12.2017р по 04.01.2018 р. включно (21 дні; 0,145 ) 4,17 євро(500 х 0,145:100 х 21:365); Згідно зі статтею 524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. В постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року № 6-79цс14 висловлено правову позицію про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України\~гривня. Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобовязання, передбачені, зокрема, у\~статті 1048 ЦК України, та при застосуванні\~статті 625 ЦК України. Згідно відомостей Національного банку України співвідношення євро до української гривні за офіційним курсом НБУ станом на 06.03.2018 року тобто на день ухвалення рішення складає 32,7017 грн. за 1 (один) євро. Таким чином, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) та межі заявлених вимог, з [PERSON] на користь позивачки слід стягнути\~- 500 євро суми позики, що за курсом Національного банку України станом на день винесення рішення еквівалентно 32,7017 грн. і становить 16350,85 грн. та 663,77 грн. - процентів від суми позики , а всього 17014 (сімнадцять тисяч чотирнадцять) грн. 62 коп.. Оскільки на 04 січня 2018 року офіційний курс євро до гривні Національним банком був визначений в розмірі 3353,2796 грн., а станом на 06.03.2018 року офіційний курс змінився і становив 32,7017 грн. за один євро, в звязку із курсовими змінами заборгованість суми боргу буде менша, ніж зазначено в позові, а тому в решті заявлених позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача також слід стягнути на користь позивачки сплачений нею судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial