Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

07 вересня 2016 року позивач [PERSON] звернулась до Шишацького районного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного між ними. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що подружні відносини з відповідачем не склались через відсутність взаєморозуміння та розбіжності у характерах. Подружні відносини сторони не підтримують з липня 2016 року. Спільна неповнолітня дитина [PERSON] проживає разом з відповідачем, проти чого заперечує позивач. В судове засідання позивач не зявилась, у позовній заяві, посилаючись на перебування за межами Полтавської області, просила розглянути справу у її відсутність. Уповноважила на представлення своїх інтересів адвоката [PERSON] Представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав зазначених у позовній заяві. Зазначила, що перешкод для розірвання шлюбу не існує та позивач не наполягає на стягненні судових витрат з відповідача оскільки питання розірвання шлюбу ініційоване саме нею. Відповідач позов визнав, збереження сімї вважає неможливим. Зазначив, що подружжя спільно не проживає та не веде спільного домогосподарства з 05 серпня 2016 року. Неповнолітня дитина весь цей час проживає разом з ним та знаходиться на його утриманні, з приводу подальшого місця проживання дитини подружжям остаточної домовленості не досягнуто. Матеріальних претензій до позивача він не має. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, є безумовним, а тому позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище Прокопчук) [PERSON] та відповідач [PERSON] 17 вересня 2011 року уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб І-КЕ № 084415, виданим у день реєстрації шлюбу Жоржівською сільською радою Шишацького району Полтавської області, актовий запис № 02 (а.с.6). Сторони мають спільного сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження серії І-КЕ № 152618, виданим 23 лютого 2012 року Жоржівською сільською радою Шишацького району Полтавської області, актовий запис № 02 (а.с.7). З пояснень учасників судового розгляду встановлено, що подружжя на протязі останніх 1,5 місяців спільно не проживає, спільного домогосподарства сторони не ведуть, позивач проживає за межами Полтавської області у м. Очаків, а отже шлюб має формальний характер. Проти розірвання шлюбу сторони не заперечують, майнових претензій один до одного не висловлюють. В той же час остаточної домовленості про місце проживання спільної дитини між ними не досягнуто. На даний час дитина проживає спільно з відповідачем. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За змістом ст.ст. 54, 55 СК України базовою засадою побудови сімейних відносин є рівність чоловіка і жінки, взаємні почуття любові і поваги, взаємодопомоги і підтримки. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що подальше спільне життя подружжя неможливе, оскільки це суперечило б волі та інтересам кожного з них, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. Враховуючи те, що позивач не виявила бажати змінити прізвище на дошлюбне, суд,

Outcome: approved