Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

09.01.2019 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що проживаючи спільно з відповідачем без реєстрації шлюбу у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Після народження доньки спільне проживання з відповідачем припинилось за згодою сторін. За згодою між позивачем та відповідачем до жовтня 2016 року донька позивача проживала з нею, відвідувала садочок. З жовтня 2016 року позивач втратила роботу та вимушена була поїхати на заробітки за кордон, донька - [PERSON] за згодою між батьками стала проживати з батьком. На даний час вона має стабільну роботу в Польщі в компанії ART TECH, має стабільний заробіток та місце постійного проживання, має реальну можливість та бажання приймати участь у вихованні та забезпеченні дитини, забезпеченні повноцінного навчання та відпочинку донці, підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану її здоров`я, фізичного духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов`язків. Позивач зазначила, що вона неодноразово зверталась в усній формі, а також з допомогою електронної пошти до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд доньки [PERSON] та отримувала відмову від нього, а в даний час відповідач взагалі не реагує на її дзвінки та повідомлення. Крім того, позивач постійно спілкується з донькою, яка виявляє бажання проживати саме з нею, тому просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Польщі, неповнолітній [PERSON] , [INFO] в супроводі матері - [PERSON] без згоди та супроводу батька [PERSON] до 17.06.2021 року, тобто до закінчення контракту на роботу позивача. Позивач в судове засідання не з`явилась, представник позивача надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позов та заяву про розгляд справи за його відсутності не подав, тому суд вважає за можливе справу розглянути у його відсутність, на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи та постановити заочне рішення. Представник третьої особи служби у справах сім`ї та дітей виконавчого комітету міської ради в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 9). З матеріалів справи вбачається, що позивач уклала шлюб, має стабільний заробіток та постійне місце проживання в Польщі, що підтверджується поданою інформацією про приходи з інших джерел та доходи і виплачені авансові платежі та податок на доходи за 2018 рік, декларацією про розмір отриманих надходжень (приходу), розмір вчинених відрахувань та належної паушальної оплати від надходжень, проведених в бухгалтерській документації за 2018 рік, інформацією про надходження (прихід) підприємства зі спадщини, платника податку з діяльності, що здійснюється на власне ім`я, найому, субнайому, оренди, суборенди або інших договорів подібного характеру, а також продажу перероблених продуктів рослинного або тваринного походження за 2018 рік, декларацією про розмір отриманих доходів (страт) за податковий рік 2018, скороченим витягом з актового запису про одруження від 10.01.2019 року (а.с. 60-70). Відповідно до ст. 33 Конституції України передбачено, що кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Згідно ст. 141 СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ч.2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 313 ЦК України, фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження «Правил перетинання державного кордону громадянами України», «Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини, і він відсутній у пункті пропуску; коли у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; у разі пред`явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Пунктом 3 «Правил» передбачено виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску (п п.1 п.4 Правил). Разом з тим, дозвіл на тимчасові виїзди за кордон з дати набрання рішення законної сили у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення. Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Тимчасовий виїзд за кордон у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17 (провадження № 14-244цс18). Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих кодексом. Позивачем до суду не надано доказів звернення до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд доньки до Польщі, не надано доказів того, що відповідач ухиляється від надання такого дозволу, не доведено, що виїзд дитини за кордон відповідатиме найкращим інтересам малолітньої [PERSON] . Суд вважає, що надання дозволу на виїзд дитини за кордон на такий період, як зазначає позивач, без згоди батька, грубо порушуватиме його право на участь у вихованні дитини та фактично позбавить його можливості знати про місцезнаходження доньки, умови проживання та інші обставини стосовно неї, що є неприпустимим. Крім того, позивачем не зазначено конкретної адреси місця перебування дитини на території Польщі та не надано доказів на підтвердження повернення дитини на територію України, що, в свою чергу, може створити ситуацію правової не визначеності та не прогнозованості. Такого висновку дійшов Верховний Суд України у своїй постанові від 03.07.2019 у справі N 643/1090/17 (провадження N 61-28548св18). Тобто, позивачем в судовому засіданні не надано належних доказів, що саме такий виїзд за кордон відповідатиме якнайкращим інтересам дитини. За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed