Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

09.07.2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. В обгрунтування заявлених вимог посилався на те, що він перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 13 грудня 2012 року. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2015 року шлюб було розірвано. З відповідачем проживав без реєстрації шлюбу з 2010 року в будинку його матері, в період спільного проживання придбали таке майно: набір меблів для кухні зі складовими вартістю 2200 грн.; електроконвектор «WildWind» вартістю 740 грн. Також, ним особисто було придбано у 2007 році холодильник «SAMSUNG» вартістю 2200 грн., пральну машину «Whirlpool» вартістю 1670 грн., лінолеум вартістю 600 грн., мийку кутову металеву зі змішувачем вартістю 600 грн. З будинку матері відповідач була виселена за рішенням суду та в подальшому в липні 2013 року він з відповідачем поселився в її будинок № 61 по вул. Соловїній у м. Дніпропетровську, куди було перевезено частину майна. Під час ремонту в її будинку було встановлено 2 металопластикових вікна, придбані за спільні кошти. Через те, що спільне життя з відповідачем не склалося з 2 січня 2015 року спільне проживання було припинено та доступу до будинку він не має, а майно яке знаходилось у подруги відповідачки з її слів передане відповідачу. У добровільному порядку вирішити питання поділу спільного майна з відповідачем не вдалось, а тому він змушений звернутись до суду з позовом в якому просить суд поділити спільне сумісне майно між сторонами та виділити йому - набір меблів для кухні вартістю 2200 грн., електроконвектор «WildWind» вартістю 740 грн. на загальну суму 2940 грн., відповідачу - 2 металопластикових вікна вартістю 3000 грн. Також, витребувати у відповідача на його користь лінолеум розімром 2*3 м. вартістю 600 грн., холодильник «SAMSUNG» вартістю 2200 грн., пральну машину «Whirlpool» вартістю 1670 грн., металеву мийку зі змішувачем вартістю 600 грн. на загальну суму 4470 грн., та стягнути на його користь судові витрати (а.с. 3-4). У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили суд їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнала частково, а саме в частині про витребовування металевої мийки, у інших позовних вимогах просила відмовити. Крім того пояснила, що вікна у будинок брав у кредит та ставив її зять, лінолеум позивач залишив у своєї колишньої дружини, а кухонні меблі придбавалась нею у 2011 році, коли вони не вели спільного господарства, а лише зустрічались. Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позовні вимоги\~\~[PERSON] підлягаючими задоволенню частково, виходячи\~\~з наступного.\~\~ У судовому засіданні встановлено, що сторони по справі є колишнім подружжям та перебували у шлюбі з 13 грудня 2012 року. Рішенням Самарського районого суду м. Дніпропетровська від 23.04.2015 року шлюб було розірвано (а.с. 7, 11). Як вбачається із рішення Самарського районого суду м. Дніпропетровська від 02 липня 2013 року, [PERSON] було усунуто перешкоди у користуванні домоволодінням № 11 по вул. Відпочинку у м. Дніпропетровську, шляхом виселення [PERSON] з домоволодіння № 11 по вул. Відпочинку у м. Дніпропетровську без надання іншого приміщення (а.с. 8). Позивач звертався до органів внутрішніх справ з заявами щодо повернення належного йому майна, що підтверджується висновками дільничного інспектора міліції (а.с. 46, 54), за результами яких встановлено, що відсутні підстави для внесення інформації до ЄРДР та провадження досудового слідства, так дільничним інспектором міліції Самарського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області було опитано гр. [PERSON], яка повідомила щодо заявленого [PERSON] факту привласнення нею побутової техніки та про про передачу його [PERSON], ніякого відношення не має та його місцезнаходженням не володіє, а [PERSON] повідомила, що ніякої побутової техніки під відповідальність на утримання не брала, викладене заявником вважає наклепом. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно із ч. 1 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. Так позивачем заявлено вимогу про поділ спільного сумісного майна та виділення йому наступних речей: електроконвектору «WildWind» вартістю 740 грн. та набору меблів для кухні вартістю 2200 грн., однак на підтвердження заявлених вимог не надано жодного доказу, що спірне майно придбане у період шлюбу, а доводи позивача нічим обєктивно не підтверджені. Крім того, свідок [PERSON], який пояснив, що він є зятем відповідача, у будинку якої, вікна ставились у 2011 та 2013 роках без участі позивача, відповідач придбала у дім кухонні меблі, він робив у будинку підлогу. На час переїзду до неї [PERSON] меблі не перевозили. Згідно зі ст.ст.\~15,16 Цивільного кодексу України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів вказаною статтею передбачено визнання права. Як зазначено у ст. 61 Сімейного кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно вимог ст. 70 Сімейного Кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За змістом ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Витребуванням власником свого майна з чужого незаконного володіння здійснюється шляхом подання до суду\~\~віндикаційного позову. Віндикаційним є позов неволодіючого майном власника до його фактичного набувача про витребування індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння (ст. 387 ЦК України). Об'єктом віндикаційного позову може бути індивідуально визначене майно, яке існує в натурі на момент подання позову. Предметом позову є вимога позивача до відповідача про витребування майна із чужого незаконного володіння, яка повинна мати відповідні підстави, що тягнуть за собою визначені законом правові наслідки. Таким чином, вказані позивачем у позовній заяві підстави повинні підтверджувати його право власності або інше суб'єктивне право титульного володільця на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння та наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. Доводи позивача про придбання ним особисто холодильника «SAMSUNG» вартістю 2200 грн., пральної машини «Whirlpool» вартістю 1670 грн., лінолеуму вартістю 600 грн., не знайшли свого підтвердження в судовому розгляді, оскільки копії квитанцій не місять даних про покупця техніки, а також не доведено факт перебування цієї техніки та лінолеуму у відповідача, від якої він просить їх витребувати, що не підтверджено належними доказами в розумінні ст.ст. 57-61 ЦПК України. До показів свідків [PERSON] та [PERSON], суд відноситься критично, оскільки вони не підтвердили факт наявності у відповідача та передачу на зберігання [PERSON] саме холодильника «SAMSUNG» вартістю 2200 грн. та пральної машини «Whirlpool» вартістю 1670 грн., що крім того узгоджується з висновками ДІМ Самарського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області. Відповідно до\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тому позов підлягає частковому задоволенню, а саме в частині витребовування у [PERSON] на користь позивача металевої мийки зі змішувачем вартістю 600 грн., так як відповідач погодилась з даною вимогою та не заперечувала проти її повернення.

Outcome: partial