Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

09 червня 2015 року до суду надійшов вищевказаний цивільний позов, у якому позивач просить розірвати шлюб між ним та [PERSON], зареєстрований відділом державної реєстрації актів громадського стану Дніпропетровського міського управління юстиції. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 25 листопада 2003 року Ленінським відділом державної реєстрації актів громадського стану Дніпропетровського міського управління юстиції між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. Шлюб розпався через відсутність взаєморозуміння. Дітей від шлюбу сторони не мають. З 2011 року сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Фактично шлюбні відносини припинені з 2011р. Позивач наголошував, що строк для примирення сторін неможливий, оскільки сторони проживають окремо. Збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. У судове засідання сторони не з'явились, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, оскільки позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач визнає. У зв'язку із неявкою сторін у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. 25 листопада 2003 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, актовий запис №1275, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.2). Подружнє життя між сторонам не склалося, фактично шлюбні відносини припинені з 2011 року, що підтверджується заявами сторін (а.с.27). Підстав для надання строку для примирення судом не встановлено. Положеннями ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно зі ст.112 СК України\~суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин, суд доходить висновку, що оскільки подружнє життя між сторонами не склалося, проживають вони окремо, сімейні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, це свідчить про стійкий розлад подружніх стосунків, внаслідок чого подальше спільне проживання та збереження сім'ї є неможливим, так як це суперечить інтересам сторін, цивільний позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір, тому відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved