Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

08 листопада 2017 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що з 12.08.1995 перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. У шлюбі мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. За час шлюбу чоловік неодноразово ображав її та застосував фізичне насилля. Вона відчував страх, була змушена терпіти знущання над собою, у звязку із чим перебувала у пригніченому моральному стані. Фактично шлюбно-сімейні стосунки між нею та відповідачем припинено з 07 листопада 2017 року, з цього часу проживають окремо, вона має намір укласти шлюб із іншим чоловіком. Неповнолітній син після фактично припинення шлюбно-сімейних стосунків залишився проживати спільно із нею, а старша донька спільно із відповідачем. Вважаючи, що шлюб розпався остаточно, та не бажаючи примирення, просила його розірвати та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Байталжі». Ухвалою суду в судовому засіданні від 06 грудня 2018 року за клопотанням відповідача подружжю було надано строк для примирення терміном два місяці. Позивач [PERSON] до судового засідання не зявилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, якою позовні вимоги підтримала та просила вирішувати справу за участю її представника [PERSON] Представник позивача [PERSON], діюча на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, пояснивши, що наданий судом строк для примирення до дієвого результату не призвів, у звязку із чим її довіритель наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні предявлений позов не визнав, пояснив, що прагне збереження сімї з метою виховання їх двох неповнолітніх дітей у цілісній родині. Протягом наданого судом строку для примирення він вживав всіх можливих від нього заходів, проте дружина жодних кроків до примирення не здійснює. Остаточне вирішення справи покладав на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином. У відповідності до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому Відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції від 12 серпня 1995 року, актовий запис № 814. У шлюбі мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], що підтверджено відповідними свідоцтвами про народження дітей. Про наявність спору щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей, а також майнового характеру, станом на день розгляду справи сторонами не заявлено. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи той факт, що наданий судом строк для примирення подружжя не призвів до дієвого результату та вважаючи, що вжито всіх можливих заходів у відповідності до ст. 111 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, суперечить інтересам позивача, а тому він підлягає розірванню. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у сумі 640,00 гривень. На підставі ст. 60 ЗУ «Про міжнародне приватне право», ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved