Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

08.11.2013 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до орендного підприємства міжгосподарської пересувної механізованої колони Облагроради та [PERSON] про визнання недійсним наказу про звільнення, його скасування, зміни формулювання причин звільнення, стягнення заробітної плати за час затримки розрахунку та за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди. В позовній заяві зазначено, що, починаючи з 1974 року позивач працював водієм у ПМК орендного підприємства міжгосподарської пересувної механізованої колони, де отримував заробітну плату до 2001 року. В 2001 році розпочалась реорганізація підприємства, новим керівником обрано [PERSON] 01.06.2001 року без відома [PERSON] було видано наказ, згідно з яким позивача звільнено у зв'язку з відсутністю без поважних причин на роботі з 03.05.2001 року. На думку позивача даний наказ про звільнення не може бути законним, оскільки в той період він з іншими працівниками підприємства приходили на роботу, де їм повідомляли, що підприємство почне працювати пізніше. Крім того до розгляду справи в суді позивач взагалі не знав про існування наказу про звільнення, ніхто його про це не повідомляв, з наказом не ознайомлювали. Вищезазначений наказ було отримано [PERSON] лише 07.11.2013 року. На звільнення потрібно було отримати попередню згоду профкому, на який [PERSON] потрібно було запросити письмовим повідомленням, проте цього не було зроблено, що є підтвердженням того, що звільнення позивача з ініціативи власника є незаконним. У позивача відсутня трудова книжка, він не міг влаштуватись на іншу роботу чи стати на облік до центру зайнятості. Також на даний час він не може оформити документів на пенсію, тому не отримує взагалі ніяких доходів. Неодноразово звертався в правоохоронні органи за захистом своїх прав, однак щодо [PERSON] винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи. Діями відповідача була завдана моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях, які позивач зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача, крім того, у зв'язку з даними подіями погіршився його стан здоров'я, моральну шкоду оцінює в 5000 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача позов не визнав. Згідно його пояснень [PERSON] не надав жодних доказів, які б підтвердили його вимоги до орендного підприємства та [PERSON] Позивач зазначає, що працював в орендному підприємстві шофером з 1974 р. по даний час, проте заробітну плату отримував тільки до 2001 року. В зв'язку з чим він не звертався до адміністрації підприємства та суду з заявами та скаргами, і не наводить причини, за яких він не міг працевлаштуватись протягом 11 років. Жодними доказами не підтверджується заява [PERSON] про те, що він звертався до підприємства та [PERSON] в 2001 році та в подальшому з проханням видати йому трудову книжку, копію наказу про звільнення та провести розрахунок. [PERSON] в позовній заяві зазначає, що єдиним доказом отримання спірного наказу від 01.06.2001 року про його звільнення з орендного підприємства за прогули є лист-відповідь орендного підприємства вих. №7 від 05.11.2013 року з додатком копії наказу про звільнення. Проте позивач приховує наявність аналогічного листа-відповіді вих.№01/11 від 13.01.2011 року, виданого адвокату [PERSON] на її запит від 10.01.2011 року. Не надав позивач і доказів про те, що він працював на підприємстві після 2001 року і не знав про існування наказу про звільнення. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Починаючи з 1974 року до 01.06.2001 р. позивач [PERSON] працював водієм у ПМК орендного підприємства міжгосподарської пересувної механізованої колони облагроради, де отримував заробітну плату до 2001 року. 01.06.2001 року за підписом тодішнього керівника підприємства [PERSON] (з липня 2003 р. керівником є [PERSON]) без відома [PERSON] було видано наказ, згідно з яким позивача звільнено за п. 4 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з відсутністю без поважних причин на роботі з 03.05.2001 року. Вінницьким міським судом Вінницької області розглядалась цивільна справа №232/5651/12 за позовом [PERSON] до орендного підприємства міжгосподарської пересувної механізованої колони Облагроради та [PERSON] про зобов»язання видати трудову книжку, провести розрахунок і виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди. Рішенням суду від 24.05.2013р., залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 01.10.2013 р., позов [PERSON] задоволено частково. Зобов»язано відповідача - орендне підприємство міжгосподарської пересувної механізованої колони Облагроради видати [PERSON] трудову книжку з відповідними записами про роботу та причину звільнення. Відповідно до ч. 3 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню обставини, що стосуються трудових правовідносин [PERSON] та орендного підприємства міжгосподарської пересувної механізованої колони Облагроради, встановлені в рішенні суду від 24.05.2013 р. В мотивувальній частині рішення суду встановлено факт про те, що з наказу підприємства від 01.06.2001 року вбачається, що [PERSON] звільнено у зв»язку з відсутністю без поважних причин на роботі з 03.05.2001 р. відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України. Як вбачається з оглянутих в судовому засіданні штатного розкладу працівників орендного підприємства міжгосподарської пересувної механізованої колони Облагроради з 01.12.2008 р. по 01.01.2012 р. штатна кількість працівників підприємства становить дві особи. З пояснень позивача, відповідача та свідків встановлено, що з 2001 року [PERSON] на підприємстві не працював. Дана обставина в судовому засіданні сторонами не заперечується та підтверджується показаннями свідків в судовому засіданні. Доказів того, що позивач працював на підприємстві після видачі наказу про звільнення та що йому не було відомо про звільнення, позивач не надав. Згідно із ст.ст. 11,58,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. [PERSON] не надав жодних доказів, які б підтвердили обґрунтованість його позовних вимог до орендного підприємства та [PERSON] Позивач зазначає, що працював на орендному підприємстві шофером, починаючи з 1974 р. по даний час, проте заробітну плату отримував тільки до 2001 року. З яких причин він не звертався до адміністрації підприємства та суду з заявами та скаргами, і не міг працевлаштуватись протягом 11 років суд не повідомив. Жодними доказами не підтверджується заява [PERSON] про те, що він звертався до підприємства та до [PERSON] в 2001 році та в подальшому з проханням видати йому трудову книжку, копію наказу про звільнення та провести розрахунок. [PERSON] в позовній заяві зазначає, що єдиним доказом отримання спірного наказу від 01.06.2001 року про його звільнення з орендного підприємства за прогули є лист-відповідь підприємства за вих. №7 від 05.11.2013 року з додатком копії наказу про звільнення. Але позивач не вказує про те, що йому відомо про лист-відповідь за вих. №01/11 від 13.01.2011 року, виданого адвокату [PERSON] на її запит від 10.01.2011 року. Не надав позивач і доказів того, що він працював на підприємстві після 2001 року і не знав про наявність наказу про його звільнення. З позовом до суду про видачу трудової книжки [PERSON] звернувся в кінці 2012 року, рішення в цій справі ухвалено 24.05.2013 року. До позовної заяви в справі №232/5651/12 [PERSON] долучив відповідь територіальної Державної інспекції з питань праці у Вінницькій області від 22.02.2012 року за вих. №02-12057/01-41, в якому йдеться про спірний наказ про звільнення. Під час розгляду цього позову [PERSON] не збільшував позовні вимоги про незаконність наказу про звільнення від 01.06.2001 р. Не заперечував він і факту отримання копії наказу. Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутись з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду у тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - у місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed