Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

08.04.2019 року [PERSON] звернувся до суду з наданим позовом /а.с.3-4/, мотивуючи тим, що з 26.09.2003 року перебував у шлюбі з [PERSON] , який 11.04.2017 року рішенням Первомайського міськрайонного суду було розірвано. За час подружнього життя вони за спільні кошти придбали будинок [ADDRESS] . Вважає, що житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя і кожному з них належить по Ѕ частині цього майна, тому просить суд визнати за кожною із сторін право власності на Ѕ частину спірного майна, набутого під час шлюбу. Ухвалою суду від 09.04.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрите провадження та призначене судове засідання на 13.05.2019 року за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторонам роз`яснено порядок розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження; подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, клопотань і доказів. Відповідачка скористалася своїм правом і подала відзив на позов /а.с.26/, в якому позовні вимоги визнала частково, просила визнати за нею право власності на 2/3 частини будинку, посилаючись на те, що після розірвання шлюбу їх спільні діти залишились проживати разом з нею. Позивач не сплачує аліменти і має заборгованість по виплаті, про що свідчить довідка ДВС. Діти майже повністю перебувають на її утриманні; отримуваних від відповідача коштів не вистачає для забезпечення фізичного та духовного розвитку дітей. Вважає, що наявні підстави для збільшення її частки у майні, що є спільною власністю подружжя. Представник позивача надала відповідь на відзив /а.с.44-45/, в якій підтримала позовні вимоги та зазначила, що вимоги відповідачки про збільшення частки майна не обґрунтовані і не відповідають Сімейному кодексу України, оскільки основною підставою для застосування правил відступу від рівності часток подружжя у спільному майні є не тільки факт проживання дітей з одним із подружжя, але і доведеність факту недостатності розміру аліментів, які отримує той подружжя, з ким проживають діти для забезпечення їх відповідного розвитку. Просила позов задовольнити в повному обсязі. На виконання вимог ухвали про витребування доказів від 09.04.2019 року відповідачкою надано копії правовстановлюючих документів на житловий будинок /а.с.47,48/. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Сотська С.О. позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Також надала довідку про погашення заборгованості по аліментам. Відповідачка в судовому засіданні визнала позов частково, просила визнати за нею право власності на 2/3 частини житлового будинку з наведених вище підстав. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі з таких підстав. Судом встановлено, що сторони з 26.09.2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11.04.2017 року у справі № 484/744/17 розірвано. Рішення набрало законної сили 24.04.2017 року /а.с.6/. Сторони мають спільних дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження /а.с.27,28/. Діти проживають разом з матір`ю, що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання № 2325, № 2326 від 02.08.2017 року /а.с.30,31/. Позивач зобов`язаний до сплати аліментів в розмірі 1/3 частини від всіх видів його доходу (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, що підтверджується копією рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10.04.2017 року у справі № 484/743/17. Згідно розрахунків заборгованості з аліментів, виданих ДВС, [PERSON] має заборгованість станом на 01.07.2019 року в розмірі 20 012 грн. 58 коп. 20.12.2010 року, тобто під час шлюбу з позивачем, відповідачка [PERSON] придбала житловий будинок загальною площею 52,60 кв.м, розташований по [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності серії [NUMBER] від 20.10.2010 року /а.с.47/ та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта /а.с.7/. Відповідачка не оспорює того факту, що даний житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя, про що зазначає у відзиві, проте вважає, що її частка має бути збільшена. Як зазначено в абзацах 4, 5, 6 п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року за № 11, при вирішення спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2,3 ст.70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив, чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки, коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу. Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дочки, сина або другого з подружжя, що заслуговують на увагу, можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі й у тому разі, коли суд не відступив від засади рівності часток. Дійсно, з моменту розірвання шлюбу діти проживають разом з матір`ю - [PERSON] , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання № 2325, № 2326 від 02.08.2017 року. З позивача на користь відповідачки на підставі рішення суду стягнуто аліменти на утримання дітей; він періодично сплачує аліменти, однак має заборгованість в сумі 20 012 грн. 58 коп. станом на 01.07.2019 року, що підтверджується розрахунком заборгованості, виданим ДВС. Статтею 180 СК України передбачено, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою як матері, так і батька. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачкою не доведено та не надано доказів того, що розмір аліментів, які вона отримує на дітей, є недостатнім для забезпечення їх гармонійного розвитку. А стягнення заборгованості по аліментам та санкцій за таку заборгованість відбувається у визначеному законом порядку. [PERSON] інших доказів, на підставі яких суд міг би відступити від засад рівності часток подружжя, як то передбачено ст. 70 СК України, не надала. Таким чином, суд не вбачає законних підстав для застосування правила відступу від рівності часток подружжя у спільному майні, і вважає, що частки подружжя повинні бути рівними. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Крім того, в п. 23 Постанови № 11 від 21.12.2007 року Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі і садові будинки; земельна ділянка та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено між ними. Згідно ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Згідно ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 3 ст. 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, придбаний у шлюбі спірний житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] і частки кожного з подружжя в цьому майні є рівними, а тому суд вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими та підлягаючими задоволенню в силу ст. ст. 60, 70 СК України. Будинок, набутий сторонами під час шлюбу, слід розділити порівну між ними; за [PERSON] та [PERSON] слід визнати право власності на набуте у шлюбі майно, по Ѕ частині за кожним. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України оскільки позов задоволено повністю, з відповідачки на користь позивача слід стягнути понесені ним і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved