Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

09.01.2014 року до Калинівського районного суду Вінницької області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном. Позовні вимоги мотивувала тим, що вона є власницею квартири за адресою: [ADDRESS], яка належить їй на підставі договору купівлі - продажу від 25.02.2010 року. До 25.02.2010 року власниками даної квартири були [PERSON] та [PERSON], які у 2009 році звернулися до [PERSON] з проханням доглядати за ними. 01.12.2009 року було складено заповіти за якими [PERSON] та [PERSON] заповіли [PERSON] по 1/2 належної їм квартири за адресою: [ADDRESS]. 25.02.2010 року між ними було укладено договір купівлі - продажу вищевказаної квартири, який містив домовленість про встановлення сервітуту, який полягав в особистому праві [PERSON] та [PERSON] безоплатно та безстроково користуватися квартирою відповідно до її цільового призначення. В 2012 році [PERSON] тяжко захворіла та знаходилась в нерухомому стані, а згодом, [INFO] померла. Весь цей час догляд за хворою [PERSON] здійснювали [PERSON] та її мати [PERSON], а похорони здійснювались за кошти [PERSON] Однак, наприкінці листопада 2013 року [PERSON] встановила свій замок на вхідних дверях належної [PERSON] квартири і з того часу не допускає її до належного їй майна. Тому на даний час вона не має можливості здійснювати догляд за [PERSON], яка і досі проживає в належній [PERSON] квартирі, а також не може здійснювати обслуговування систем опалення, газопостачання та водопостачання. Тому вимушена звертатися до суду з даним позовом. 27.01.2014 року від третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] надійшла позовна заява до [PERSON] в якій вона просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 25 лютого 2010 року між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Калинівського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 668. В позовній заяві зазначає, що 25 лютого 2010 року було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], між [PERSON] та [PERSON] Проте, як зазначається в позові, [PERSON] вважала, що укладає договір довічного утримання, а не купівлі-продажу, оскільки через свій похилий вік потребувала сторонньої допомоги та піклування. В той час їй допомагала та доглядала [PERSON], що являється матір'ю відповідачки. [PERSON] відвезла [PERSON] до нотаріуса, при цьому пообіцяла довічно доглядати, забезпечувати продуктами харчування, оплачувати обов'язкові платежі, займатись домашнім господарством. За цих умов [PERSON] погодилась підписати договір, оскільки потребувала сторонньої допомоги, текст якого вона не читала, через свою малограмотність та поганий зір, вважаючи, що у договорі передбачено права та обов'язки сторін, про які говорила [PERSON] і що це договір довічного утримання. В нотаріальну контору [PERSON] відвезла [PERSON] автомобілем, з якого вона навіть не виходила в нотаріальну контору, звідти вийшла дівчина і показала, де в договорі слід розписатись, що то був за договір, їй ніхто не прочитав та не роз'яснив, а через свою малограмотність вона не могла зрозуміти, який саме договір підписує, крім того, текст був надто маленькими буквами, а в [PERSON] поганий зір. З цього часу вона вважала, що [PERSON] взяла на себе обов'язок вже відповідно до Закону здійснювати за нею догляд та утримання. Спочатку [PERSON] добре ставилась до [PERSON], провідувала, але через деякий час відношення з її боку змінилося. Своє відношення пояснювала тим, що [PERSON] може в будь-який час зробити відмову від заповіту і її дочка залишиться ні з чим. Але і укладення такого договору не змінило ставлення та відношення до [PERSON] з боку [PERSON], вона стала брутально з нею поводитись, обзивати, вживаючи нецензурну лексику та погрожувати, що здасть в будинок пристарілих, В листопаді 2013 року [PERSON] виявила, що з її квартири, в яку мали доступ лише [PERSON] та [PERSON], зникли золотий ланцюжок та обручка, з цього приводу вона звернулася в міліцію. Звістка про те, що [PERSON] давно не власниця своєї квартири привела її в шоковий стан, оскільки вона за життя не мала наміру позбавлятися права власності на свою квартиру. Укладений договір купівлі-продажу містить домовленість про встановлення сервітуту, який полягає в особистому праві [PERSON] безоплатно та безстроково користуватися квартирою відповідно до її цільового призначення. Підписуючи договір купівлі-продажу квартири, [PERSON] сама його не читала, оскільки має дуже поганий зір та малограмотна, що підтверджується відповідними заповітами, які були складені [PERSON] в присутності свідків та прочитані до їх підписання нотаріусом та свідками вголос. В момент укладення договору [PERSON] була твердо впевнена, що укладає саме договір довічного утримання, тобто нею було неправильно сприйнято фактичні обставини правочину, що вплинуло на її волевиявлення; її бажання впевненість були в тому, що за це її буде надаватись матеріальна допомога та догляд за нею протягом всього життя. За таких обставин [PERSON] помилялася щодо правової природи правочину та його змісту, прав та обов'язків сторін, що має істотне значення. Тому звертається до суду з даним позовом. 28.01.2014 року ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном та цивільну справу за позовом третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] до [PERSON], третя особа приватний нотаріус Калинівського нотаріального округу [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу недійсним було об'єднано в одне провадження під номером 132/22/14-ц. В судовому засіданні позивачка за первісним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні майном підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, оскільки вважають позов обгрунтованим та законним. Проти позову третьої особи, що заявляє самостійні вимоги [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним заперечували в повному обсязі, мотивуючи тим, що при укладенні договору купівлі-продажу сторони домовилися про всі істотні умови договору. Договір купівлі-продажу було укладено з ініціативи [PERSON], а тому усі обставини у позові [PERSON] є вигаданими. Відповідачка [PERSON], яка також являється представником третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON], а також її представник [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнали, мотивуючи тим, що поміняти замок у квартирі [PERSON] попросила її тітка [PERSON] по тій причині, що [PERSON] та її мати [PERSON] над нею збиткуються та погрожують її відвезти в будинок пристарілих. Будь-яких інших дій, які б унеможливлювали [PERSON] користуватися квартирою [PERSON] не вчиняла. Позовні вимоги третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] до [PERSON] підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Третя особа, що не заявляє самостійні вимоги [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги третьої особи, що заявляє самостійні вимоги [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним не визнав, мотивуючи тим, що даний договір є законним, а тому підстави для визнання його недійсним відсутні. Заслухавши пояснення сторін, свідків по справі, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що первісний позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном підлягає задоволенню, а в задоволенні позову третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] до [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору приватний нотаріус Калинівського нотаріального округу [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним слід відмовити, виходячи з наступного. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] є власницею квартири за адресою: [ADDRESS], яка належить їй на підставі договору купівлі - продажу від 25.02.2010 року (а.с.11). До 25.02.2010 року власниками даної квартири були [PERSON] та [PERSON], які у 2009 році звернулися до [PERSON] з проханням доглядати за ними. 01.12.2009 року було складено заповіти за якими [PERSON] та [PERSON] заповіли [PERSON] по 1/2 належної їм квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.7, 9). 25.02.2010 року між ними було укладено договір купівлі - продажу вищевказаної квартири, який містив домовленість про встановлення сервітуту, який полягав в особистому праві [PERSON] та [PERSON] безоплатно та безстроково користуватися квартирою відповідно до її цільового призначення. В 2012 році [PERSON] тяжко захворіла та знаходилась в нерухомому стані, а згодом, [INFO] померла (а.с.52). Весь цей час догляд за хворою [PERSON] здійснювали [PERSON] та її мати [PERSON], а похорони здійснювались за кошти [PERSON](а.с.53). Даний факт підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Як вбачається з показань в судовому засіданні позивачки [PERSON], наприкінці листопада 2013 року [PERSON] встановила свій замок на вхідних дверях належної [PERSON] квартири і з того часу не допускає її до належного їй майна. Даний факт не заперечувала і допитана в судовому засіданні відповідачка [PERSON], яка пояснила, що поміняти замок у квартирі її попросила тітка [PERSON], оскільки [PERSON] та її мати [PERSON] над нею збиткуються та погрожують відвезти в будинок пристарілих. Тому на даний час позивачка не має можливості здійснювати догляд за [PERSON], а також не може здійснювати обслуговування систем опалення, газопостачання та водопостачання. Згідно з ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, а тому слід усунути перешкоди в користуванні належним [PERSON] майном - квартирою за адресою: [ADDRESS], шляхом заборони [PERSON] перешкоджати [PERSON] у вільному користуванні вказаною квартирою. Дослідивши позов представника третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] та заслухавши пояснення сторін по справі, суд вважає, що викладені у ньому події та відповідні їм правовідносини не знайшли свого відображення у дійсності, а тому позовні вимоги є такими, що не підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Так, в позовній заяві [PERSON] зазначає, що 25 лютого 2010 року було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] Проте, як зазначається в позові, [PERSON] вважала, що укладає договір довічного утримання, а не купівлі-продажу, оскільки через свій похилий вік потребувала сторонньої допомоги та піклування. Крім того, в позовній заяві зазначено, що [PERSON] відвезла [PERSON] до нотаріуса, при цьому пообіцяла довічно доглядати, забезпечувати продуктами харчування, оплачувати обов'язкові платежі, займатись домашнім господарством. За цих умов [PERSON] погодилась підписати договір, оскільки потребувала сторонньої допомоги, текст якого вона не читала через свою малограмотність та поганий зір, вважаючи, що у договорі передбачено права та обов'язки сторін, про які говорила [PERSON] і що це договір довічного утримання. Також, в позовній заяві зазначено, що в нотаріальну контору [PERSON] відвезла відповідачка автомобілем, з якого вона навіть не виходила в нотаріальну контору, звідти вийшла дівчина і показала, де в договорі слід розписатись, що то був за договір, їй ніхто не прочитав та не роз'яснив, а через свою малограмотність вона не могла зрозуміти, який саме договір підписує, крім того, текст був надто маленькими буквами, а в [PERSON] поганий зір. Однак, такі твердження не відповідають дійсності, оскільки як було встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи 25.02.10 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу вищевказаної квартири, який містив домовленість про встановлення сервітуту, що полягав в особистому праві [PERSON] та [PERSON] безоплатно та безстроково користуватися квартирою відповідно до її цільового призначення. При цьому [PERSON] та [PERSON] повністю усвідомлювали той факт, що ними укладається саме договір купівлі-продажу, а не договір довічного утримання. Зміст договору купівлі-продажу, до його підписання, був прочитаний малозрячим [PERSON] та [PERSON] нотаріусом Калинівського районного нотаріального округу [PERSON] вголос. Також під час укладання договору купівлі-продажу [PERSON] та [PERSON] були роз'яснені правові наслідки цієї правової угоди, які в свою чергу підтвердили дійсність своїх намірів на його укладення, що підтверджується показаннями в судовому засіданні приватного нотаріуса [PERSON] Під час укладання оспорюваного договору продавці [PERSON], [PERSON] і [PERSON], як покупець, домовились про всі істотні умови договору, а отже, слід зробити висновок, що даний договір укладено з дотриманням вимог діючого законодавства. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Правочин, вчинений внаслідок помилки, належить до категорії правочинів, в яких внутрішня воля співпадає з волевиявленням та дійсно спрямована на досягнення мети правочину, але формування такої волі відбулося під впливом обставин, які спотворили справжню волю особи. За своєю природою, помилка - це неправильне сприйняття особою фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Згідно з вимогами п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 229 - 233 ЦК України, правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Отже, в даному випадку немає підстав стверджувати, що оспорюваний правочин було укладено [PERSON] під впливом помилки. Крім того, слід зазначити, що третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 25 лютого 2010 року між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Калинівського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №668. Однак, на момент вчинення оспорюваного правочину - договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] вказане майно належало [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації - виконкомом Калинівської міської ради 08.10.2002 року, згідно розпорядження від 30.08.2002 року № 444, зареєстрованого в Вінницькому обласному бюро технічної інвентаризації 14.10.2002 року за № 175/751 і записаного в реєстрову книгу № 13. Згідно з вимогами ч. ч. 1-4 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Згідно з вимогами ч. ч. 1 ст.357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Згідно з вимогами ч. 1 ст.361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Оскільки в оспорюваному договорі купівлі-продажу відсутня інформація про те, що відчужуване майно перебуває у спільній сумісній власності продавців, слід дійти висновку, що вказане майно належало їм на правах спільної часткової власності в рівних частках. Разом з тим, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений 25 лютого 2010 року між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Калинівського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 668, тобто повністю. З таким підходом не можна погодитись, оскільки згідно з вимогами ч. 1 ст. 361 ЦК України, [PERSON] в рамках оспорюваного правочину розпорядилася своєю часткою у праві спільної часткової власності, тобто 1/2 квартири [ADDRESS]. Таким чином, позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] є необгрунтованим та безпідставним, а тому в його задоволенні необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: approved