Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-15 00:00:00

10.06.2020р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с. №3-5). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 30.06.2020р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання (з урахуванням змін до ЦПК України, які набрали сили 08.02.2020р.) (а.с.№10). Позивач у позовній заяві в обґрунтування вимог посилався на те, що вони з відповідачкою зареєстрували шлюб 26.08.2011р. в Амур-Нижньодніпровському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції під актовим записом № 659. Від даного шлюбу подружжя має малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Причиною припинення шлюбних відносин стали відсутність взаєморозуміння, різні погляди на побутові відносини у сім`ї, через що виникали конфлікти. Сторони не ведуть спільного господарства, остаточно припинили шлюбні відносини в грудні 2019р. Позивач вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена, збереження шлюбних відносин суперечить інтересам позивача. Позивач в судове засідання 16.07.2020р. не з,явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином (а.с. №23,25). По тексту позовної заяви до суду [PERSON] просив суд розглядати справу за його відсутності (а.с. № 3-5). Відповідачка в судове засідання 16.07.2020р. також не з`явилася, про день та час слухання справи була повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи є розписка (а.с. № 23,24). В заяві від 01.07.2020р., яка нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Федоренко О.І., відповідачка зазначила, що погоджується на розірвання шлюбу, матеріальних претензій до позивача не має (а.с. № 16). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України ухвалити рішення в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, заяви сторін, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 26.08.2011р. в Амур-Нижньодніпровському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції під актовим записом № 659 (а.с. № 6). Від даного шлюбу у сторін [INFO] народився син - [PERSON] (а.с. № 7). Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на побутові відносини у сім`ї, через що виникали конфлікти, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Сторони припинили шлюбно-сімейні відносини з грудня 2019р., не ведуть спільного господарства. Подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя, оскільки у відповідності до положень ст. 24 СК України шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі остаточно припинені з грудня 2019р., з того часу не відновлювалися, позивач від позову не відмовився, а відповідачка визнала позовні вимоги та не заперечувала проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлена бути не може, і шлюб підлягає розірванню. При винесенні рішення суд також приймає до уваги положення ст. 82 ЦПК України, оскільки відповідачка визнала позовні вимоги та погодилася на розірвання шлюбу. При винесенні рішення суду зазначається період остаточного припинення шлюбно-сімейних стосунків між сторонами саме грудень 2019р. відповідно до даних, які містить позов, оскільки відповідачка, отримавши копію позову (а.с. № 23, 24, 26), письмових пояснень (заперечень) стосовно періоду припинення шлюбно-сімейних стосунків суду не направила. Одночасно з винесенням рішення суду про розірвання шлюбу, суд не вирішує питання про зміну прізвища відповідачки у відповідності до положень ст.113 Сімейного Кодексу України, оскільки у цій справі відсутня думка відповідачки щодо зміни її прізвище на дошлюбне прізвище. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ч.1 ст. 142 ЦПК України, у зв`язку із визнанням відповідачкою позовних вимог до початку розгляду справи по суті, суд вважає за можливе повернути позивачу 50% від сплаченого судового збору при подачі даного позову по квитанції № 82724 від 01.06.2020р. в розмірі 420 грн. 40 коп. шляхом стягнення з державного бюджету (а.с. №2). Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідачки на користь позивача частину понесених при подачі позову судових витрат по сплаті судового збору, що залишилась після повернення позивачу, а саме в розмірі 420 грн. 40 коп. (а.с. №2). На підставі викладеного,

Outcome: approved