Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

07 лютого 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Позивачка посилалася на те, щоб від шлюбу з [PERSON]С мають неповнолітню дитину [PERSON] [INFO], який після розлучення проживає з нею та знаходиться на її утриманні. До початку розгляду справи по суті позивачка [PERSON] подала заяву про уточнення позовних вимог та просила суд ухвалити рішення про стягнення з [PERSON] на утримання дитини аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 600 гривень щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Позивач надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій заявлені позовні вимоги підтримує, позов просить задовольнити. Проти заочного порядку розгляду справи не заперечує. Відповідач подав до суду письмові заперечення в яких позовні вимоги не визнає, зазначивши, що за усною домовленістю з позивачкою постійно сплачує їй аліменти у розмірі не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та надає іншу матеріальну допомогу. Також відповідач зазначив, що не має постійної роботи і стабільного заробітку і за таких обставин просив відмовити в задоволенні позову позивачки як пред'явленого безпідставно, з надуманих мотивів та за відсутності самого предмету спору. При цьому, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання відповідач до суду не зявився, причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності, або про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило, тому з підстав ч.1 ст.224 ЦПК України зі згоди позивача, суд ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити з таких підстав. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної [PERSON] України №789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, і виплачуються щомісячно. Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених стеттею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам розяснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або у твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Судом встановлено, що 07 лютого 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії І-ОЛ 055255 [PERSON] та [PERSON] (дощлюбне прізвище - Бевз) зареєстрували шлюб в Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Світловодську Світловодського міськрайонного управління юстиції в Кіровоградській області, актовий запис №240 За час перебування у шлюбі в них народився син [PERSON] [INFO]. Згідно копії паспорту серії ЕВ №407558 вбачаєтся, що [PERSON] (дощлюбне прізвище - [PERSON]) 07 червня 2016 року зареєструвала шлюб з [PERSON] в Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Світловодську Світловодського міськрайонного управління юстиції в Кіровоградській області, актовий запис № 78. Згідно копії рішення Світловодського міськрайонного суду Кіроовградської області від 11 серпня 2014 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] Після розірвання шлюбу дитина проживає разом з позивачкою, знаходится на її вихованні та її утриманні, що порушує принцип рівності обовязків батьків з утримання дітей. Суд приймає до уваги, що відповідач надав до суду заперечення та копії п'ятнадцяти квитанцій з яких вбачаєтся, що дійсно в період з вересня 2014 року по лютий 2016 року сплачував аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 300-500 грн. Проте, відповідач не надав до суду дані про надання позивачці аліментів за період з лютого 2016 року і до часу її звернення до суду. Відповідач не довів, що він сплачував позивачці аліменти на утримання дитини з лютого 2016 року. Враховуючи, що дитина перебуває на повному утриманні позивачки, суд визнає, що не сплата аліментів відповідачем починаючи з лютого 2016 року негативно впливає на достатній рівень для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Аналізуючи надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що відповідач не має постійного доходу, офіційно не працевлаштований, а тому суд погоджується з доводами позивачки, що відповідач має нерегулярний мінливий дохід, тому суд вважає за необхідне на підставі ст.184 СК України визначити спосіб виконання обов'язку утримувати дитину шляхом сплати грошей у твердій грошовій сумі. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, або непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення (ст.182 СК України). Матеріалами справи встановлено, що відповідач є фізично здоровою та працездатною особою, може утримувати дитину, а визначений судом розмір суми аліментів буде відповідати інтересам та потребам дитини. На підставі викладеного, вбачається, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, а тому їх належить задовольнити, та слід стягувати з [PERSON] аліменти на користь [PERSON]. на утримання дитини у твердій грошовій сумі, а саме в сумі 600 гривень щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімум на дитину відповідного віку З підстав ч.3 ст.88 ЦПК України, з відповідача належить стягнути судовий збір в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved