Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

08.07.2020 представник акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 15691,23 грн. та судового збору в розмірі 2102,00 грн. В обґрунтування позову зазначає, що [PERSON] звернувся до Банку (позивача) з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву б/н від 30.03.2010 та підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку», складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. 30.03.2010 відповідачем також була підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», у якій відповідач своїм підписом підтвердив, що «З фінансовими умовами надання Кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлений». Відповідач отримав у користування кредитну картку із початковим кредитним лімітом, зазначеним у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 10 000 грн, на підставі п. 2.1.1.2.3 Договору. Банк свої зобов`язання за договором, а саме надання відповідачу можливості розпоряджатися кредитними коштами на умовах Договору та в межах встановленого кредитного ліміту виконав, а відповідач [PERSON] в порушення умов договору своєчасно не погасив заборгованість за кредитом. У зв`язку з цим, станом на 08.06.2020 заборгованість [PERSON] становить 15 691,23 грн, яка складається з наступного: 12645,46 грн - заборгованість за тілом кредиту ( в тому числі 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту та 12645,46 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту); 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками та 1772,38 - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно з ст. 625; 50,00 - нарахована пеня; 0,00 - нараховано комісії; штрафи, відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг - 500 грн - штраф (фіксована частина), 723,39 грн - штраф (процентна складова) та судові витрати у розмірі 2102, 00 грн. Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 26.08.2020, відкрито спрощене позовне провадження у справі із викликом сторін, визнано явку представника позивача обов`язковою, призначено судове засідання. Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 19.10.2020 вирішено проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» в судові засідання не з`явився, подав клопотання, згідно якого просить справу розглядати у відсутності представника Банку, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення по справі заочного рішення не заперечує (а.с. 71). Відповідач [PERSON] в судові засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений за місцем своєї реєстрації, жодних заяв чи клопотань не подав, правом на надання відзиву на позов не скористався. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. 280-283 ЦПК України. Оскільки, відповідно до вимог ст. 279 ЦПК України, справа розглядається без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснюється. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до п. 1. Статуту АТ КБ «ПриватБанк» (нова редакція) Банк було створено відповідно до установчого договору від 07.02.1992 у формі ТзОВ КБ «ПриватБанк», 06.07.2000 реорганізовано у ЗАТ КБ «ПриватБанк», а згідно рішення зборів акціонерів від 30.04.2009 змінено найменування на ПАТ КБ «ПриватБанк», який є правонаступником за всіма правами та обов`язками ЗАТ КБ «ПриватБанк». В подальшому, за рішенням єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування на АТ КБ «ПриватБанк», який є правонаступником за всіма правами та обов`язками ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 67-70) та проведено державну реєстрацію зміни найменування, що підтверджується випискою з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 14.06.2018 (а.с. 68). Відповідно до Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 30.03.2010 (далі по тексту Анкета-Заява від 30.03.2010) [PERSON] , звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету - Заяву № б/н від 30.03.2010, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України (Договір приєднання). Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] 17.10.2012 йому було встановлено кредитний ліміт на картку у розмірі 700 грн., 08.02.2013 - кредитний ліміт збільшено до 1200 грн, 16.01.2016 - кредитний ліміт зменшено до 1197,76, 26.05.2017 - кредитний ліміт збільшено до 5000 грн, 19.10.2017 - кредитний ліміт збільшено до 10 000 грн (а.с. 33 зворотна сторона). Відповідач [PERSON] у Анкеті-Заяві підтвердив свою згоду на те, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомлений та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 35). У вказаній Анкеті-Заяві відповідач просив банк надати йому платіжну карту кредитка «Універсальна» з бажаним кредитним лімітом 500 грн. 30.03.2010 відповідач підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» до договору SAMDN50OTC002961214, відповідно до якої застосовується базова процентна ставка 2,5 % в місяць, передбачено строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним, пеня 1 =(базова відсоткова ставка за договором/30, що нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості - пеня 2 = 1% від заборгованості, але не менше 10 грн в місяць, нараховується один раз в місяць, при наявності прострочення по кредиту або процентах 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму більше 50 грн. та штраф при порушенні строків платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором більш ніж на 120 днів - 250грн + 5% від суми позову. (а.с. 35 зворотна сторона). Таким чином, за змістом позовних вимог та документів наявних у справі доказом укладення між Банком та [PERSON] договору про надання банківських послуг слугують Анкета-заява від 30.03.2010, Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи Банку. Щодо тверджень позивача, що відповідач при підписанні Анкети-Заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана Анкета-Заява разом із «Умовами надання банківських послуг», «Тарифами Банку» складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг та є договором приєднання суд зазначає наступне. Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) зроблено висновок про те, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. У матеріалах справи відсутні підтвердження, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи Банку розумів відповідач, підписуючи заяву про одержання кредиту, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо нарахування відсотків у визначених позивачем порядку та розмірі. За матеріалами справи вбачається, що Банк систематично змінював зміст Умов та правил надання банківських послуг та Тарифи з моменту виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, підтверджень щодо конкретних запропонованих відповідачу Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів, що містять підпис позичальника, до суду не надано, а отже Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи Банку суд не може вважати складовою кредитного договору та застосувати до спірних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України (договір приєднання). Положеннями ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Положеннями ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Факт виникнення між сторонами кредитних правовідносин підтверджується підписанням [PERSON] . Анкети-заяви від 30.03.2010. Позивач свої зобов`язання за договором виконав належним чином - відкрив кредитний рахунок, що підтверджується випискою по рахунку [PERSON] за договором (а.с. 17-33), встановив початковий кредитний ліміт, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки [PERSON] (а.с. 33 зворотна сторона), надав відповідачу кредитні картки (а.с. 34), що підтверджує фактичне використання кредитної картки позичальником та наявність між сторонами справи відповідних правовідносин. Безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 30.03.2010 у вигляді підписання Анкети-Заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним). Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а відтак, банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення в судовому порядку з позичальника суми непогашеного тіла кредиту (простроченого) в розмірі 12645,46 грн. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема: - заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 1772,38 грн, нарахованої пені в розмірі 50 грн, штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил: штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн та штраф (процентна складова) - 723,39 грн. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Як встановлено вище, суд вважає узгодженими між сторонами умови договору, що містяться в Анкеті-заяві від 30.03.2010. Згідно змісту Анкети-заяви від 30.03.2010 позичальник погодився з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг. Позиція суду щодо врахування Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів Банку викладена вище. Пам`ятку клієнта матеріали справи не містять. У Анкеті-заяві позичальника від 30.03.2010 року відсоткова ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів). Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, посилався на Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Відповідно до змісту позовних вимог та Анкети-заяви позичальника від 30.03.2010 Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» не є складовою укладеного між сторонами кредитного договору. Дана довідка стосуєтьсядоговору SAMDN50OTC002961214 ІПН [NUMBER] [PERSON] . Проте самого договору SAMDN50OTC002961214 матеріали справи не містять. Крім цього, з наданих позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 30.03.2010 вбачається, що заборгованість по складовим повної вартості кредиту нарахована відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, а не Довідки про умови кредитування. Таким чином, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків, пені та штрафів (фіксована частини та процентна складова). Представником позивача у якості доказів надано до суду розрахунок заборгованості за договором, виписку за договором по рахунку [PERSON] , які самі по собі, без надання доказів про те, які умови кредитування досягнуто між сторонами на час укладення договору не є підтвердженням наявності заборгованості та правильності цього розрахунку, а тому позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за простроченими відсотками, нарахованої пені та штрафів є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача кредитної заборгованості у сумі 12645,46 грн (тобто 80,59% від заявленої вимоги), то розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 1694 грн, а судовий збір у сумі 408 грн суд покладає на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial