Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-27 00:00:00

07 травня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , треті особи - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якій просить суд постановити рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS] . В обгрунтування своїх вимог зіслалася на те, що вона, [PERSON] , є власником будинку [ADDRESS] . У вищевказаному будинку зареєстровано восьмеро осіб, у тому числі відповідач [PERSON] , який є її зятем. Відповідач не проживає у її будинку з 2018 року, він не приймає участі в його утриманні чи оплаті комунальних послуг. Жодного майна, яке б належало відповідачу, у будинку немає. Будинок відповідач залишив добровільно. У зв`язку з тривалим не проживанням відповідача [PERSON] у будинку без поважних причин, просить визнати його таким, що втратив право на користування житлом. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала з мотивів, які викладені у ньому та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому порядку та не подав відзив. Третя особа [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому порядку. Однак, подав у канцелярію суду заяву, з якої вбачається, що він не заперечує проти задоволення позову та просить розглянути справу за його відсутності. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилися, хоч про час та місце розгляду справи повідомлялися в установленому порядку. Оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст. 280,281 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] , третьої особи [PERSON] , свідків [PERSON] та [PERSON] , з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В судовому засідання встановлено, що власником будинку [ADDRESS] є позивач [PERSON] , що підтверджується копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.10). З довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописки №1073, яка видана ЛКП «Під Голоском - 410» 04 квітня 2019 року, вбачається, що у будинку [ADDRESS] зареєстровано восьмеро осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 11). З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрований у спірному будинку з 20 січня 1989 року. Факт непроживання відповідача [PERSON] в будинку [ADDRESS] підтверджується долученими до справи актами №225 від 04 квітня 2019 року та №171 від 11 лютого 2019 року (а.с.12,13). В силу ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частиною 4 статті 156 ЖК УРСР передбачено, що до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь - який час. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позов [PERSON] є підставним та підлягає до задоволення.

Outcome: approved