Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

09.10.2019 року [PERSON] звернувся до суду із вказаною заявою, в якій просить визнати свою дружину [PERSON] недієздатною, встановивши над нею опіку та призначити його опікуном, мотивуючи заяву тим, що вона внаслідок хронічного психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує постійного стороннього догляду та допомоги. 15.10.2019 року ухвалою судді відкрито у справі провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 29.01.2020 року у справі призначено судово-психіатричну експертизу, проведення якої було доручено експертам Обласного комунального закладу «Гейківська психоневрологічна лікарня». Однак, у лютому 2020 року вказана ухвала суду була повернута без виконання, оскільки вказаний комунальний заклад припиняє свою роботу. Ухвалою суду від 19.03.2020 року провадження у справі поновлено та призначено справу до розгляду. Ухвалою суду від 07.04.2020 року у справі призначено судово-психіатричну експертизу, проведення якої було доручено експертам Комунального підприємства «Дніпровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР». 08.07.2020 року з вказаної експертної установи до суду надійшов висновок судово-психіатричного експерта № 67 від 26.05.2020 року (а. с. 109-111). Ухвалою суду від 09.07.2020 року провадження у справі поновлено та призначено справу до розгляду. Заявник в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, заяву підтримав та просив суд задовольнити її з підстав наведених у ній. Представник заінтересованої особи також в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, підтримала заяву про визнання [PERSON] недієздатною, враховуючи висновок експерта. Вивчивши заяву та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. За правовою нормою частини першої ст. 295 ЦПК України, заява про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, у тому числі неповнолітньої особи, чи визнання фізичної особи недієздатною подається до суду за місцем проживання цієї особи, а якщо вона перебуває на лікуванні у закладі з надання психіатричної допомоги - за місцезнаходженням цього закладу. Відповідно до ч. 3 ст. 296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги. Згідно з ч. 1 ст. 298 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно з ч. 1 ст. 40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Також, згідно з частиною першою статті 300 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Відповідно до статті 7 Закону України «Про психіатричну допомогу», діагноз психічного розладу повинен встановлюватися відповідно до загальновизнаних міжнародник стандартів діагностики та Міжнародної статистичної класифікації хвороб. У цьому положенні також зазначено, що діагноз психічного розладу не може базуватися на незгоді особи з існуючими в суспільстві політичними, моральними, правовими, релігійними, культурними цінностями або на будь-яких інших підставах безпосередньо не пов`язаних зі станом його або її психічного здоров`я. Висновок про недієздатність фізичної особи слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в сукупності за умови, що особа страждає саме хронічним, стійким психічним розладом, внаслідок чого у особи виникає абсолютна неспроможність особи розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про визнання особи недієздатною не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях. Отже, при проведенні експертизи щодо наявності в особи хронічного, стійкого психічного розладу експерт повинен дослідити стан психічного здоров`я особи протягом певного часу, пославшись на медичні документи, їх аналіз та особисте дослідження особи, зробити висновок щодо наявності в особи саме стійкого, хронічного психічного розладу, визначити час, з якого в особи виникло таке захворювання, встановити чи повністю особа не здатна внаслідок цього захворювання усвідомлювати свої дії та керувати ними. Зазначені висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року № 6-384цс16. У рішенні «Руденко проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що стаття 5 Конвенції, разом зі статтями 2, 3 та 4, стоїть у першому ряду фундаментальних прав, які захищають фізичну безпеку людини, та на її важливості у демократичному суспільстві (рішення у справах «Маккей проти Сполученого Королівства» (McKay v. the United Kingdom), та «Шторк проти Німеччини» (Storck v. Germany)). За практикою Європейського суду з прав людини («Агопян до України»), словосполучення «згідно із законом» пункту 2 статті 8 «Право на повагу до приватного і сімейного життя» Конвенції по суті робить посилання на національне законодавство та передбачає обов`язок дотримуватися його матеріально-правових та процесуальних норм (див. рішення від 30 вересня 2010 року у справі «Володимир Поліщук та Світлана Поліщук проти України» (Vladimir Polishchuk and Svetlana Polishchuk v. Ukraine)). Судом встановлено, що [PERSON] перебуває на обліку у КЗ «Криворізький психоневрологічний диспансер» ДОР з серпня 2018 року з діагнозом «виражена деменція судинного ґенезу», має 1 групу інвалідності безстроково (а. с. 8). Заявник є чоловіком [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 29.12.1971 року, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Центрально-Міського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (а. с. 7). Заінтересованою особою - виконавчим комітетом Тернівської районної у місті Кривому Розі ради надано подання про призначення чоловіка [PERSON] - [PERSON] заявника у справі, її опікуном, у разі визнання останньої недієздатною. У поданні заінтересованої особи вказано, що заявник є працездатною особою, за станом здоров`я може бути опікуном (а.с. 54). Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 67 від 26.05.2020 року, [PERSON] виявляє хронічний стійкий психічний розлад у формі судинної деменції, тобто за своїм психічним станом не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Враховуючи викладене, суд вважає, що існують законні підстави для визнання [PERSON] , [INFO] , недієздатною, та встановлення над нею опіки. У відповідності до частини шостої статті 300 ЦПК України, строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного частиною шостою цієї статті, згідно з частиною 7 вказаної статті Кодексу. На підставі викладеного та

Outcome: approved