Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

08.05.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, мотивуючи свої вимоги тим, що 29.03.2013 року ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області було встановлено відносно нього обмеження у праві виїзду за кордон до повного виконання зобовязання по сплаті страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування в сумі 3810,30 грн. на користь стягувача управління Пенсійного фонду України в Новосанжарському районі по виконавчому листу № 2а-1670/3693/12, виданому 16.07.2012 року Полтавським окружним адміністративним судом. При спробі перетинання кордону 15.04.2018 року йому було відмовлено в перетинанні державного кордону України з підстав заборони виїзду з України відповідно до вищезазначеної ухвали. Постановою головного державного виконавця ВДВС Новосанжарського РУЮ від 03.07.2013 року виконавчий лист повернутий стягувачу, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення (скасовано тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, накладене ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області по справі № 542/320/13-ц від 29.03.2013 року). На підставі викладеного позивач звернувся до суду з позовом про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 10.05.2018 року відкрито провадження у справі. В судове засідання позивач не зявився, в заяві, що надійшла до суду, просить справу розглянути у його відсутність та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, заперечень на позовну заяву не надав. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у звязку з наступним. У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Враховуючи вищевикладені обставини справи та норми права, суд вважає, що позовна заява щодо скасування обмежень вільно залишати територію України підлягає розгляду в судовому порядку, а тому неприйняття рішення про скасування такого заходу матиме наслідком порушення ст. 33 Конституції України та ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розвязання спорів у цій сфері. Відповідно до п. 2 ст. 6 вищевказаного Закону підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон є наявність невиконаних зобовязань, але лише до моменту виконання зобовязань, або розвязання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобовязань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України. Відповідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у звязку із закінченням виконавчого провадження. Судом встановлено, що 29.03.2013 року ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області було встановлено відносно [PERSON] обмеження у праві виїзду за кордон до повного виконання ним зобовязання по сплаті страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування в сумі 3810,30 грн. на користь стягувача управління Пенсійного фонду України в Новосанжарському районі за виконавчим листом № 2а-1670/3693/12 від 16.07.2012 року, виданим Полтавським окружним адміністративним судом. При спробі перетинання кордону 15 квітня 2018 року на міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Ужгород» заступником начальника 1-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Ужгород» Чопського прикордонного загону капітаном [PERSON] було винесено рішення про відмову в перетинанні державного кордону України [PERSON] у звязку з наявністю в базі даних Держприкордонслужби відомостей про тимчасове обмеження у праві його виїзду за кордон (а.с. 4). Постановою головного державного виконавця ВДВС Новосанжарського РУЮ від 03.07.2013 року виконавчий лист № 2а-1670/3693/12, виданий 16.07.2012 року Полтавським окружним адміністративним судом, повернутий стягувачу, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення (скасовано тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, накладене ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області по справі № 542/320/13-ц від 29.03.2013 року) (а.с. 5). Відповідно до повідомлення Новосанжарського РВ ДВС ГТУЮ в Полтавській області № 3863 від 17.04.2018 року у відділі станом на 17.04.2018 року не перебувають виконавчі провадження про стягнення з [PERSON] коштів (а.с. 6). Відповідно до ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Враховуючи, що постановою державного виконавця Новосанжарського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Полтавській області від 03.07.2013 року виконавчий лист про стягнення з [PERSON] коштів був повернутий стягувачу УПФ України в Новосанжарському районі, то відповідно відпала необхідність в застосуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, як заходу забезпечення виконання судового рішення. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування Згідно ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved