Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

08.09.2016 року Кредитна спілка «Львівська» звернулася до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що між Кредитною спілкою «Львівська» та [PERSON] 11.01.2013 р. був укладений кредитний договір № 2013-0035 «Ринковий-Готівковий». Відповідно до даного договору позивач надав відповідачці [PERSON] грошові кошти в розмірі 8 700,00 грн. із сплатою 57% річних, терміном до 11.07.2014 року. Також з метою забезпечення умов виконання вищезазначеного кредитного договору були укладені договори поруки від 11.01.2013 року, де поручителями являються відповідачі [PERSON] та [PERSON]. Порядок та обсяги погашення кредиту передбачені графіком сплати кредиту позичальником [PERSON] з визначенням суми щомісячного платежу по тілу кредиту та по відсотках за користування кредитом, відповідно до п.4.3. договору, а також встановлено дату закінчення повернення кредиту. Однак умови договору кредиту відповідачем, [PERSON] не виконувалися належним чином та кредит не повернутий. Відповідно до пп. 5 п. 2.1.1 Кредитного договору - кредитодавець має право збільшити відсоткову ставку за кредитом до 75% річних, якщо позичальник протермінував сплату по кредиту та відсотках, що зазначена в п. 4.3, більше ніж на 30 днів, а також вимагати сплати додаткових відсотків за кожен день, протермінований день з розрахунку 0,15% в день від залишку по кредиту для покриття завданих затрат. Як видно із розрахунку заборгованості по кредиту та відсотках відповідачка станом на 15.09.2016 року має залишок по тілу кредиту 8 216,26 грн., заборгованість по відсотках 16 976,65 грн., заборгованість по додаткових відсотках 12 289,64 грн. Окрім того за період з 13.10.2013 року по 15.09.2016 року розраховано три проценти річних від простроченої суми, що дорівнює сумі 721,24 грн., індекс інфляції за весь період построчення платежу 6080,03 грн. Всі кошти, які спілка надає в кредит є особистими заощадженнями її членів, а відтак члени кредитної спілки не одержали через несвоєчасне повернення кредиту боржником своїх заощаджень. Також розрахована сума упущеної вигоди членів спілки з 13.10.2013 року до 15.09.2016 року, що становить 18 030, 77 грн. А відтак загальна сума заборгованості відповідачки становить 62 314,59 грн,яку позивач просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку. В судове засідання позивач - голова правління КС «Львівська» надіслав заяву про розгляд справи без присутності представника, позов підтримує в повному обсязі, а також просить позов задовольнити повністю, не заперечує щодо заочного розгляду справи Відповідачка [PERSON] подала в судове засідання письмове клопотання,в якому просить застосувати до неї ст.559 ч.4 ЦК України та правові позиції Верховного Суду в постанові від 20.04.2016 року (справа №6-2662цс15), та відмовити в позовних вимогах щодо неї, як поручителя по даній справі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, без поважної причини, про дату,час і місце слухання справи були належним чином повідомлені. До суду повернулись конверти з повістками, направлені на адресу відповідача [PERSON] та рекомендоване повідомлення з підписом відповідача [PERSON] За таких обставин, у відповідності до ст.74 ч.4,9 ЦПК України та Рішення Конституційного Суду № 17-рп/2011 від 13.12.2011, суд вважає, що відповідачі були належним чином повідомлені про виклик до суду. Дослідивши матеріали справи та вивчивши заяву відповідачки [PERSON] , суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний Договір за № 2013-0035 «Ринковий-Готівковий» від 11.01.2013 року, згідно з яким позивач надав відповідачці кредитні кошти в розмірі 8 700,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 57 % річних зі строком повернення до 11.07.2014 року (а.с.4-5). Одночасно між позивачем та відповідачами [PERSON] та [PERSON] були укладені договори поруки від 11.01.2013 року (а.с.10-13). Протягом дії кредитного договору відповідачкою [PERSON] не виконувались його вимоги, внаслідок чого на час пред'явленняданого позову відповідачка [PERSON] має заборгованість в сумі 62 314,59 грн., яка складається із залишку по тілу кредиту в сумі 8 216,26 грн., заборгованості по відсотках в сумі 16 976,65 грн., заборгованості по додаткових відсотках в сумі 12 289,64 грн., 3% річних в сумі 721,24 грн., упущена вигода в сумі 18 030,77 грн., індекс інфляції в сумі 6080,03 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором, який наданий позивачем в позовній заяві. У відповідності до вимог ст.ст. 1046-1048, 1054 ЦК України сторони по справі перебувають у договірних стосунках з приводу надання та отримання кредиту і відповідач не виконав умов пунктів кредитного договору і тому відповідно до вимог ст. 610 ЦК України вважається таким, що порушив зобов'язання. Відповідно до вимог ст.ст. 553-555 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку та відповідає за порушення зобовязання боржником. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. З урахуванням встановленого та положень норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, а саме ст.ст. 526, 527 ч. 1, 530, 611, 612, 1050 ч.2 ЦК України, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовної вимоги позивача щодо відповідачки [PERSON], яка є основним боржником по кредитному договору №2013-0035 від 11.01.2013 року про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором та задоволення позовних вимог в наведеній частині відповідно до представленого позивачем розрахунку. Що стосується поручителів- відповідачів по справі [PERSON] та [PERSON], то у відповідності до ч. 4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Судом установлено, що за умовами укладених договорів поруки,які укладені 11 січня 2013 року (а.с.10,13) з відповідачами [PERSON] та [PERSON] , сторони встановили, що строком припинення поруки, встановленої цим договором є повне виконання зобовязань позичальником позичальником або поручителем своїх обов'язків, передбачених основним зобов'язанням. Однак, сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Верховний Суд України в постанові від 20.04.2016 року (справа №6-2662цс15) зробив правовий висновок, відповідно до якого строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов'язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов'язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України в справі №6-2662цс15 сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов'язань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов'язання застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред'явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобов'язання за договором поруки слід пред'явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем). В силу ч. 1 абз. 2 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Як вбачається з кредитного договору - останній термін користування кредитом є 11.07.2014 року, отже, строк дії поруки закінчився 11.01.2015 року. За таких обставин суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог до поручителів- відповідачів по справі [PERSON] та [PERSON], оскільки позивач не представив суду жодних доказів щодо звернення до них з пропозицією погасити заборгованість та виконати умови договору поруки. Щодо відповідачки [PERSON], то позовні вимоги щодо неї є підставними і вона зобов'язана сплатити суму кредиту та відсотки за користування кредитом згідно умов укладеного кредитного договору та ст.1050 ЦК України. Представлений позивачем розрахунок заборгованості відповідає умовам укладеного кредитного договору, тобто доводи позивача щодо відповідачки [PERSON] є обґрунтованими. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 553-559, 610-612, 1046-1050, 1054 ЦК України, постановою Верховного Суду України від 20.04.2016 року (справа №6-2662цс15) та

Outcome: partial