Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-03 00:00:00

09 січня 2018 року до Володимир-Волинського міського суду Волинської області надійшла позовна заява сектору культури Локачинської районної державної адміністрації Волинської області (далі сектор культури Локачинської РДА) до [PERSON] про стягнення заборгованості за теплопостачання. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що сектор культури Локачинської РДА є балансоутримувачем і здійснює утримання та обслуговування будинку Локачинської центральної районної бібліотеки за адресою: Волинська область, смт. Локачі, вул. Незалежності, 1. Відповідачем [PERSON] у квітні 2015 року придбано частину вищезгаданого приміщення площею 65,9 м2. Опалення вказаного приміщення, що належить [PERSON] здійснюється від котельні та паливної системи центральної районної бібліотеки. Відповідно позивачем із відповідачем було укладено договір № 3 від 01 жовтня 2016 року про умови теплопостачання, згідно якого замовник [PERSON] зобовязався щомісячно вносити плату виконавцю, яким є сектор культури Локачинської РДА, за отримане теплопостачання на підставі розрахунків визначених додатком до вказаного договору за надане тепло із врахуванням фактичних витрат. Позивач свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу послуги з постачання теплоенергії, а відповідач від жовтня 2016 року ухиляється від сплати коштів за її отримання. У звязку з чим утворилась заборгованість в загальній сумі 12067 гривень 93 копійок. Так, відповідачем не було сплачено: у жовтні 2016 року 593,46 грн.; у листопаді 2016 року 1375,09 грн.; у грудні 2016 року 3016,35 грн.; у січні 2017 року 2253,91 грн.; у лютому 2017 року 898 грн.; березні 2017 року 713 грн.; квітні 2017 року 3217, 13 грн. Сектором культури Локачинської РДА [PERSON] скеровувався лист № 47 від 04 квітня 2017 року з вимогою погасити заборгованість, однак на момент подання позову у суд вимоги позивача залишились невиконаними. У звязку з цим, сектор культури Локачинської РДА просить стягнути із [PERSON] заборгованість за теплопостачання за жовтень 2016 квітень 2017 року у розмірі 12067 гривень 93 копійок та судовий збір в розмірі 1600 гривень. 10 січня 2018 року ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами загального позовного провадження. Отримавши ухвалу про відкриття провадження у справі від 10.01.2018 року, відповідач [PERSON] її оскаржив до апеляційного суду Волинської області з підстав територіальної підсудності. Постановою Апеляційного суду Волинської області від 22.02.2018 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а ухвалу Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 10 січня 2018 року без змін. 28 березня 2018 року відповідач [PERSON] в підготовчому судовому засіданні подав заяву про відвід судді. Розгляд заяви про відвід судді здійснювався цього ж дня суддею, який розглядає справу в порядку ч.5 ст.40 ЦПК України. Ухвалою Володимир-Волинського міського суду від 28.03.2018 року в задоволенні заяви відповідача [PERSON] було відмовлено за безпідставністю. В судовому засіданні 05 квітня 2018 року відповідач [PERSON] повторно заявив відвід судді. Для виключення будь-яких сумнівів щодо обєктивності розгляду попередньої заяви відповідача [PERSON] про відвід судді, ухвалою суду від 05 квітня 2018 року постановлено передати заяву [PERSON] про відвід судді Вітеру І.Р. до канцелярії суду для визначення в порядку ч.1 ст.33 ЦПК України іншого судді, який буде розглядати цю заяву про відвід, а на час такого розгляду провадження у справі було зупинене. Ухвалою судді Володимир-Волинського міського суду Каліщука А.А. від 06 квітня 2018 року було відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді Вітера І.Р. у даній справі за безпідставністю. 17 квітня 2018 року було відновлено провадження в даній справі. Ухвалою Володимир-Волинського міського суду від 07 травня 2018 року підготовче провадження у справі було закрите та призначено справу до розгляду. 23 червня 2018 року від відповідача [PERSON] через канцелярію суду поступило клопотання про зупинення провадження по справі, у звязку з тим, що він є військовослужбовцем та 25 червня 2018 року відбуває у відрядження в зону проведення антитерористичної операції. В підтвердження даного факту надав до суду копію посвідчення про відрядження строком на 6 місяців. Ухвалою суду від 26 червня 2018 року провадження у справі було зупинене на час перебування відповідача в зоні проведення антитерористичної діяльності, в порядку п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України. Однак, у звязку з встановленням судом факту участі [PERSON] в судових засіданнях у Володимир-Волинському міському суді Волинської області у інших справах, судом за власною ініціативою було відновлено провадження у даній справі, про що постановлено відповідну ухвалу від 12 вересня 2018 року. При перевірці інформації щодо підстав зупинення провадження у справі, судом встановлено також, що відповідач [PERSON] в період з 25 червня до 04 жовтня 2018 року у відрядженні був лише дві доби, однак із заявами про поновлення провадження в цій справі до суду не звертався. У призначені наступні судові засідання 25 вересня та 04 жовтня 2018 року відповідач [PERSON] не зявився, хоч належним чином був повідомлений про їх проведення. У відповідності до ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У відповідності до п.п.1 та 2 ч.2 ст.223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. На підставі п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. 04 жовтня 2018 року в адресу суду відповідач [PERSON] подав заяву про відкладення судового засідання у звязку із зайнятістю в іншому судовому процесі в Апеляційному суді Волинської області. на підтвердження поважності неявки в судове засідання відповідачем не подано будь-яких доказів. Зважаючи на відсутність на офіційній веб-сторінці Апеляційного суду Волинської області інформації щодо участі [PERSON] 04 жовтня 2018 року у будь-яких справах даного суду, відсутність інших доказів вказаного факту, повторної неявки відповідача в судові засідання, суд прийшов до висновку про відсутність поважних причин неявки належним чином повідомленого відповідача [PERSON] в судове засідання, а тому можливості проведення розгляду справи за його відсутності та на підставі наявних доказів. 04 жовтня 2018 року від представника позивача сектору культури Локачинської РДА надійшла заява, в які він просив суд провести розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв'язку з цим, на підставі ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе провести судове засідання 04 жовтня 2018 року та розглянути справу без фіксування судового процесу. Представниками позивача у судових засіданнях, які проводилися протягом часу розгляду справи, позовні вимоги було підтримано з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] позов не визнав. 19 березня 2018 року в адресу суду надійшов відзив [PERSON], згідно змісту якого, він не погодився із якістю наданої йому сектором культури Локачинської РДА продукції та зазначив, що температурний режим теплоносія не відповідав встановленим стандартам та технічним вимогам, що призвело до нищення стін та опадання штукатурки в його приміщеннях. Разом з тим, посилаючись на те, що термін дії договору № 3 від 01 жовтня 2016 року було визначено до 31 грудня 2016 року, вважає його розірваним, оскільки в цей час звертався із заявою до позивача про припинення його дії. Також [PERSON] зазначив, що у грудні 2016 року вносив позивачу свої пропозиції щодо розрахунку нарахування йому плати за отримане тепло за формулою, яку встановила Національна комісія, що здійснює регулювання у сфері комунальних послуг. На пропозиції [PERSON] представники сектору культури Локачинської РДА не реагували, натомість продовжували йому надсилати рахунки за опалення. У тих судових засіданнях, в яких відповідач [PERSON] брав участь, він свої заперечення підтримав, наполягав на відмові в задоволенні позову. Взявши до уваги пояснення сторін, наданих ними у судових засіданнях, дослідивши письмові докази, надані позивачем для обґрунтування своїх позовних вимог, обставини, викладені у відзиві відповідача, з'ясувавши фактичні обставини, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з наступних підстав. Правовідносини які склалися між сторонами регулюються ст.526 ЦК України, відповідно до якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до укладеного між сторонами договору № 3 від 01 жовтня 2016 року, Виконавець - сектор культури Локачинської РДА зобовязався протягом терміну договору здійснювати теплпостачання від паливної Локачинської центральної районної бібліотеки Замовнику - [PERSON], а останній оплатити його в строк, зазначений в договорі. Якість продукції має відповідати стандартам та технічним вимогам. Ціна за доставку продукції визначається згідно розрахунку, який є невідємною частиною договору. Пунктом 3.2. вказаного договору стверджується, що замовник проводить оплату щомісячно, згідно рахунку, який виставляється виконавцем з врахуванням фактичних витрат газу, електроенергії, води, заробітної плати техперсоналу паливної, нарахувань на заробітну плату, амортизаційного зносу, поточних накладних витрат та загального обєму приміщення, який становить 202 м3. У відповідності до п.4.1. договору, він набирає чинності з дня підписання і укладається на період до 31 грудня 2016 року. Договір вважається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну його дії жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляду його умов. У відповідності до розрахунку за подане тепло від паливної Локачинської центральної районної бібліотеки, який є додатком до договору № 3 від 01 жовтня 2016 року, також підписаним відповідачем [PERSON], він проводиться з врахуванням фактичних витрат газу, електроенергії, води, заробітної плати техперсоналу паливної, нарахувань на заробітну плату, поточних накладних витрат за формулою: «Б = (Г + Е + З + Н + В + П / V1) х V2», де Б початкова вартість послуги, Г вартість газу по лічильнику за місяць, Е вартість електроенергії по лічильнику за місяць, З заробітна плата техперсоналу паливної за місяць, В вартість води, Н нарахування на заробітну плату, П поточні витрати, V1 загальний обєм бібліотеки (3863 м3), V2 обєм, що опалюється. Згідно ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення або припинення цивільних прав та обовязків. Договір № 3 від 01 жовтня 2016 року наділяє лише позивача та відповідача правами та обовязками, які виникають лише між ними, а отже він у відповідності до ч.3 ст.626 ЦК України, є двостороннім договором, та не має жодних ознак публічного договору або договору приєднання, якими є договори, які укладаються з населенням щодо надання житлово-комунальних послуг, в тому числі послуг теплопостачання. За вказаним договором вбачається, що теплопостачання приміщення, яке належить відповідачу і є частиною Локачинської центральної районної бібліотеки, здійснюється із паливної котельні Локачинської центральної районної бібліотеки. У відповідності до ч.2 ст.2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», не є предметом регулювання цього Закону відносини, що виникають, зокрема між співвласниками, при забезпеченні потреб співвласників шляхом самозабезпечення. Відтак судом не приймаються до уваги доводи відповідача щодо необхідності нарахування йому плати за надані послуги теплопостачання за встановленими тарифами з надання комунальних послуг у місцевості, де такі послуги надаються. Поданими позивачем до суду копіями розрахунків за жовтень 2016 року квітень 2017 року, підтверджується факт надання ним відповідачу послуг по теплопостачанню від паливної Локачинської центральної районної бібліотеки. Вказаними розрахунками також і підтверджується факт нарахування плати за спожиту відповідачем теплоенергію за встановленою у договорі № 3 від 01 жовтня 2016 року формулою розрахунку. При цьому судом зауважено, що вказана формула, за якою сторони домовились у договорі здійснювати розрахунок плати за спожиту теплову енергію, є абсолютно справедливою, оскільки пропорційно розподіляє понесені витрати за отримане тепло між усіма користувачами залежно від обємів приміщень, які ними обігріваються. Загалом за поданими позивачем розрахунками та виставленими рахунками відповідачу було нараховано за використану теплову енергію плату: у жовтні 2016 року 593,46 грн.; у листопаді 2016 року 1375,09 грн.; у грудні 2016 року 3016,35 грн.; у січні 2017 року 2253,91 грн.; у лютому 2017 року 898 грн.; березні 2017 року 713 грн.; квітні 2017 року 3217, 13 грн. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідач в порушення п.3.2 укладеного договору щомісячно за користування теплоенергією рахунки не сплачував, що ним і не заперечувалось в судових засіданнях. В будь-якому випадку жодного доказу сплати боргу в судових засіданнях відповідач не надав. Таким чином відповідач [PERSON] за жовтень 2016 року - квітень 2017 року має заборгованість перед сектором культури Локачинської РДА в загальній сумі 12067 гривень 93 копійок. У відповідності до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У своєму відзиві та в судових засіданнях відповідач [PERSON] посилався на те, що у грудні 2016 року звертався до сектору культури Локачинської РДА із заявою про розірвання договору № 3 від 01 жовтня 2016 року, однак жодного доказу вказаного факту до суду не подав. Таку заяву про розірвання договору № 3 від 01 жовтня 2016 року відповідач подав позивачу разом із відзивом до позовної заяви в даній справі від 27 січня 2018 року, що підтверджується розпискою про його отримання та відповіддю позивача № 32 від 20 березня 2018 року, які містяться в матеріалах справи. У відповідності до ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. У відповідності\~до п.4.1\~договору №\~3\~від 01\~жовтня 2016\~року,\~вінвважається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну його дії жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляду його умов. Відтак судом встановлено, що на період виниклих спірних відносин щодо вказаного договору, він розірваним не був. В той же час суд не приймає до уваги в даній справі доводи [PERSON] про невідповідність температурного режиму теплоносія на спожитою тепловою енергією встановленим стандартам та технічним вимогам, оскільки вказаний факт жодним чином не був доказаний відповідачем під час розгляду справи. За приписом ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами, а ст.625 цього Кодексу визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до\~ч.ч.1-4\~ст.12\~та ч.1\~ст.81\~ЦПК України,\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обовязків,\~передбачених законом. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. На підставі ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст.5 ЦПК України,\~здійснюючи правосуддя,\~суд захищає\~права,\~свободи та\~інтереси фізичних\~осіб,\~права та\~інтереси юридичних\~осіб,\~державні та\~суспільні інтереси\~у спосіб,\~визначений законом\~або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Примусове виконання обовязку в натурі, є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом у відповідності до ст.16 ЦК України. Невиконання відповідачем своїх договірних зобовязань, суперечить загальним засадам цивільного законодавства та порушує законні права та інтереси позивача, які у відповідності до Закону необхідно захистити в судовому порядку. Таким чином суд прийшов до висновку про законність вимог позивача та необхідність задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати в разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Outcome: approved