Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

08 січня 2021 року [PERSON] здав на пошту позов до ТОВ АФ «Вікторія» про повернення земельної ділянки, в якому вказує, що йому на праві власності належить земельна ділянка площею 2,9383 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Миколаївської селищної ради, яку, як йому стало відомо, використовує ТОВ АФ «Вікторія» на підставі договору оренди від 18 вересня 2008 року №952 та додаткової угоди до нього від 04 листопада 2010 року, які ніби то він уклав з товариством. Але жодних договорів чи будь-яких інших документів щодо передачі в користування вищезазначеної земельної ділянки він ніколи не підписував. Посилаючись на викладене, [PERSON] просить зобов`язати товариство повернути йому землю. Ухвалою судді Білопільського районного суду Сумської області від 13 січня 2021 року відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 01 лютого 2021 року в справі призначено почеркознавчу експертизу, у зв`язку з чим провадження було зупинене. 16 лютого 2021 року відновлено провадження в справі з метою виконання клопотання експерта. 12 лютого 2021 року від представника відповідача - адвоката Ломаки Ю.М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити за безпідставністю. Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 04 березня 2021 року клопотання експерта задоволено, направлено для проведення експертизи додаткові матеріали, провадження в справі зупинене. Ухвалою судді Білопільського районного суду Сумської області від 07 квітня 2021 року провадження в справі відновлено у зв`язку з надходженням висновку експерта. Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 30 квітня 2021 року закрито підготовче провадження в справі та призначено її до розгляду. У судовому засіданні позивач [PERSON] і його представник - адвокат Мазурова К.Д. позов підтримали. При цьому пзивач пояснив, що з 1999 року агрофірма користується належною йому земельною ділянкою, за що він отримує орендну плату. Гроші йому надходять на банківську картку, а двічі орендну плату він отримував готівкою, за що розписався у відомості. Представник відповідача ТОВ АФ «Вікторія» - адвокат Мальована І.Ю. просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Заслухавши позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що на підставі рішення VIІ сесії 23 скликання Жовтневої (нині Миколаївської) селищної ради від 23 липня 1999 року [PERSON] передано в приватну власність земельну ділянку площею 2,94 га, розташовану на території Жовтневої (нині Миколаївської) селищної ради, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, про що 31 липня 1999 року видано державний акт на право приватної власності на землю серії I-СМ №042347 (а. с. 11). 18 березня 2008 року укладено договір оренди землі №952, на підставі якого зазначена земельна ділянка передана в оренду ТОВ АФ «Вікторія» строком на 5 років з 18 березня 2008 року по 18 березня 2013 року, в якому орендодавцем вказаний [PERSON] (а. с. 12-14). 05 лютого 2009 року вказаний договір зареєстровано в Білопільському відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Державному комітеті України по земельних ресурсах», про що в Державному реєстрі земель зроблено запис за №040962600307. 04 листопада 2010 року укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 18 березня 2008 року №952 та викладено його в новій редакції, зокрема, встановлено, що договір укладено на десять років та, що він діє з моменту державної реєстрації (а. с. 16-19). 25 липня 2012 року зазначена додаткова угода зареєстрована в Білопільському відділі Держкомзему, про що в Державному реєстрі земель зроблено відповідний запис. Також право оренди ТОВ АФ «Вікторія» за додатковою угодою від 04 листопада 2010 року зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23 жовтня 2017 року (а. с. 20-21). Відповідно до висновку експертизи від 30 березня 2021 року №СЕ-19/119-21/1547-ПЧ підпис від імені [PERSON] у графі «Орендодавець» у договорі №952 оренди земельної ділянки від 18 березня 2008 року, укладеного між [PERSON] і ТОВ АФ «Вікторія», виконаний не [PERSON] , а іншою особою. У той же час, відповісти на запитання: «Чи виконано підпис від імені [PERSON] у додатковій угоді від 04 листопада 2010 року до договору оренди земельної ділянки від 18 березня 2008 року №952, укладеній між [PERSON] і ТОВ АФ «Вікторія», [PERSON] чи іншою особою?», не є можливим через відсутність у розпорядженні експерта достатньої кількості вільних зразків підпису [PERSON] у різнохарактерних офіційних документах, виконаних за різні періоди часу, а також через малий об`єм та простоту виконання досліджуваного підпису (а. с. 73-78). У зв`язку з тим, що експерт не зміг відповісти на питання ким виконаний підпис у додатковій угоді, позивачу було роз`яснено право про призначення додаткової експертизи, але останній від проведення експертизи відмовився, мотивуючи тим, що бажає пришвидшити розгляд справи. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з абз. 1 ч. 1, абз. 1 ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно з ч. 1 ст. 14, ст. 18 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається в письмовій формі. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права. У частині 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. З огляду на положення ч. 1 ст. 627 ЦК України, ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. У випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. Як вбачається з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76, ст. ст. 79-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. З додаткової угоди від 04 листопада 2010 року вбачається, що сторони домовилися про те, що основний договір оренди землі вони викладають в новій редакції. При цьому додаткова угода містить усі істотні умови договору оренди землі. Вказівки про те, що вона являється невід`ємною частиною договору оренди від 18 березня 2008 року, в додатковій угоді немає. З огляду на викладене, позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що він не підписував додаткову угоду, а від проведення додаткової експертизи останній відмовилася. При цьому суд враховує, що навіть за тієї умови, що основний договір було підписано не позивачем, а іншою особою, додаткова угода викладена повністю в новій редакції, є самостійним договором, в якому сторони досягли згоди щодо істотних умов договору оренди, а тому правовідносини щодо оренди спірної земельної ділянки між сторонами на даний час регулюються саме угодою від 04 листопада 2010 року. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне в задоволенні позову [PERSON] про повернення земельної ділянки відмовити за безпідставністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed