Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

08 липня 2021 року позивач [PERSON] звернулася в Корабельний районний суд м. Миколаєва з позовною заявою до Корабельного відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - Корабельний ВДВС у м. Миколаєві ПМУМЮ (м. Одеса)), в якій просила скасувати арешт, накладений на належне позивачу нерухоме майно, державним виконавцем Корабельного ДВС ММУЮ Шкляренко С.В. на підставі постанови № 30914682 від 25.05.2012 року. В обґрунтування позову зазначила, що під час звернення до нотаріальної контори їй стало відомо про те, що на належне їй майно Корабельним відділом державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, правонаступником якого є Корабельний відділ ДВС у м. Миколаєві ПМУМЮ (м. Одеса), був накладений арешт. Ймовірною підставою для накладення арешту на майно міг бути виконавчий лист Жовтневого районного суду Миколаївської області, виданий у 2009 р. відносно неї. Відповідно до повідомлення Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у період з 27.01.2012 року по 27.08.2014 року на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 30914682 з виконання виконавчого листа № 2-1136, виданого 23.11.2009 р. Жовтневим районним судом Миколаївської області про стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Державний Ощадний Банк України заборгованості у сумі 10 527,10 грн., а також 105,27 грн. судового збору та 120,00 грн. витрат на ІТЗ судового процесу, а разом 10752,37 грн. Щодо боржника [PERSON] в межах вказаного виконавчого провадження 25.05.2012 р. була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, на підставі чого до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено обтяження всього нерухомого майна боржника за № 12539987. 27.08.2014 р. вказане виконавче провадження завершено на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України Про виконавче провадження у зв`язку з повним та фактичним виконанням виконавчого документа. Проте, надати більш детальну інформацію щодо виконавчого провадження № 30914682 та перевірити наявність підстав зняття обтяження неможливо через знищення матеріалів виконавчого провадження у зв`язку зі сплином строку його зберігання. Також позивачу було роз`яснено право на звернення до суду за захистом своїх порушених прав. У зв`язку з тим, що захистити свої майнові права у інший спосіб неможливо, позивач [PERSON] була змушена звернутися в суд з даним позовом. Ухвалою суду від 13.07.2021 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. В судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Надав суду заяву, в якій посилаючись на те, що дії органу ДВС не оскаржуються, просив розглядати справу без участі представника відповідача та прийняти рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності досліджені докази, суд встановив наступне. З матеріалів справи вбачається, що позивачу [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 1/3 частина трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 15.02.2008 р., виданим Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради на підставі рішення виконкому Миколаївської міської ради № 178 від 25.01.2008 р. Згідно з інформацією, яка міститься у витязі про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, зареєстроване обтяження у виді арешту рухомого майна на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 30914682, 25.05.2012, старший державний виконавець Корабельного ВДВС ММУЮ Шкляренко С.В. Крім того, відповідно до реєстраційного запису у вказаному Державному реєстрі обтяжень рухомого майна обтяжувачем майна, за яким боржником значиться [PERSON] , код: [NUMBER] , [ADDRESS] , вказаний Корабельний відділ державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, код: 34993136,54052, Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. Артема, 1-а. Реєстраційний номер 12539992. Згідно з листом Корабельного відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) № 5507/108-37/2 від 26.01.2021 р. у період з 27.01.2012 по 27.08.2014 на виконанні відділу перебувало виконавче провадження № 30914682 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1136, виданого 23.11.2009 Жовтневим районним судом Миколаївської області, про стягнення з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Державний Ощадний Банк України» заборгованості у сумі 10527,10 грн. В межах вказаного виконавчого провадження 25.05.2012 р. була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 30914682, на підставі якої до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було внесене обтяження всього нерухомого майна боржника [PERSON] за № 12539987. 27.08.2014 дане виконавче провадження завершено на підставі п.8 ч.І ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Також, за повідомленням Корабельного відділу ДВС у м. Миколаєві, у останнього відсутня можливість надати детальнішу інформацію щодо виконавчого провадження № 30914682 та перевірити правомірність підстав накладення арешту та наявність чи відсутність підстав для його зняття, оскільки матеріали виконавчого провадження № 30914682 знищені у зв`язку зі сплином строку зберігання, встановленого п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 за№ 2274/5. Підстави для припинення чинності арешту нерухомого майна, що належить [PERSON] , за № 12539987 від 25.05.2012 у відділі відсутні. Отже, згідно з частиною четвертою статті 59 Закону України Про виконавче провадження підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (частина п`ята статті 59 Закону України Про виконавче провадження). Норми Закону України Про виконавче провадження не передбачають здійснення державним (приватним) виконавцем будь-яких виконавчих дій після завершення виконавчого провадження, у тому числі й після знищення за строками зберігання. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В пункті 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Звежинський проти Польщі» (заява № 34049/96) суд повторює, що позбавлення майна, у значенні цього речення, може бути виправданим, лише якщо воно відбувається в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом. Крім того, будь-яке втручання у право власності має відповідати критерію пропорційності. Суд нагадує, що під час втручання необхідно дотримуватися «справедливої рівноваги» між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основних прав людини (рішення у справі «Pressos Compania Naviera S.» та інші проти Бельгії» від 20 листопада 1995 року, серія A, № 332, с. 23, п. 38). Цю рівновагу буде порушено, якщо людині доведеться нести надто специфічний або надмірний тягар (рішення у справі Спорронга і Льонрота). Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 липня 2011 року у справі «Серков проти України» (пункти 42-44) зазначив, що національне законодавство має відповідати вимозі «якості» закону, щоб воно було доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним у застосуванні. Якщо норма закону або іншого нормативного акта, виданого на основі закону, дозволяють неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків платників податків і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків. Будь-яке втручання органу влади у безперешкодне володіння майном повинно бути «законним», позбавлення майна можливе лише «на умовах, передбачених законом (Рішення ЄСПЛ від 06 листопада 2008 року у справі «Ісмаїлов проти Росії»). Згідно з статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини першої статті 321 ЦПК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи бути обмеженим у його здійсненні. Згідно з статтею 391 ЦПК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На підставі викладеного, аналізуючи досліджені докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову, що є наслідком його задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved