Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

08 жовтня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Воронівської сільської ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що [INFO] помер її батько [PERSON]. Після смерті останнього відкрилась спадщина, до складу якої ввійшов житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS]. Крім неї спадкоємцями батька є її брат [PERSON] та мати [PERSON], які на спадщину не претендують. Посилаючись на те, що нотаріус відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадковий будинок у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, позивачка просить визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться по [ADDRESS]. В судовому засідання позивачка [PERSON] позов підтримала. Представник відповідача - Воронівської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не з'явився. Сільський голова надіслав листа про розгляд справи без участі представника сільради (а. с. 30-37). Представник третьої особи - Білопільської районної державної нотаріальної контори Сумської області в судове засідання не з'явився. Завідувач нотконтори Ковальова Л. Б. надіслала листа про розгляд справи у відсутність їх представника. При ухваленні рішення покладається на розсуд суду (а. с. 28). Треті особи - [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали, на спадщину після померлого [INFO] [PERSON] не претендують. Заслухавши позивачку [PERSON], третіх осіб [PERSON] та [PERSON], повно, всебічно і об'єктивно дослідивши зібрані по справі докази та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. На підставі п. 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року до правовідносин щодо прийняття спадщини після [PERSON], який помер [INFO], слід застосовувати і норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, і норми нині діючого Цивільного кодексу України, так як спірні правовідносини виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року та продовжують існувати на даний час. Згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 527 ЦК Української РСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР). Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР). Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками позивачки [PERSON] є [PERSON] і [PERSON] (а. с. 8-9). Останній помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а. с. 5). Згідно з записом у погосподарській книзі Воронівської сільської ради 1996-2000 років власником домогосподарства, розташованого в [ADDRESS] є [PERSON] (а. с. 39). З довідки Воронівської сільської ради від 03 листопада 2015 року вбачається, що на підставі рішення виконкому сільради №12 від 19 серпня 1993 року [PERSON] були приватизовані земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га та для ведення особистого підсобного господарства площею 0,33 га, які знаходяться за вказаною вище адресою (а. с. 40). Відповідно до довідки Філіалу «Білопільська госпрозрахункова виробнича дільниця» у складі Комунального підприємства «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» від 23 вересня 2015 року право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] за фізичною чи юридичною особою не зареєстровано (а. с. 15). У відповідності до зведеного акту вартості будинків, господарських будівель та споруд загальна інвентаризаційна вартість вказаного житлового будинку складає 82 711 грн. (а. с. 16). Згідно з висновком та довідкою КП «Білопільське районне архітектурно-планове бюро» від 30 вересня 2015 року житловий будинок та господарські будівлі, розташовані за адресою: [ADDRESS], зведені з дотриманням архітектурних, санітарних і протипожежних норм та правил, знаходяться в межах земельної ділянки, не виходять за червону лінію вулиці, а також не знаходяться на суміжних земельних ділянках (а. с. 17-18). Відповідно до довідки Воронівської сільської ради Білопільського району від 02 жовтня 2015 року №708, [PERSON], [INFO] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] з 16 липня 1992 року (а. с. 6). У відповідності до витягу з погосподарської книги по Воронівської сільській раді від 02 жовтня 2015 року у вказаному вище домоволодінні зареєстровані і проживають [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (донька), [PERSON], [INFO] (зять), [PERSON], [INFO] (онук) та [PERSON], [INFO] (онук) (а. с. 7). Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 16 жовтня 2015 року спадкова справа після [PERSON], який помер [INFO], не заведена (а. с. 29). З довідки Воронівської сільської ради від 02 листопада 2015 року вбачається, що [PERSON] до дня своєї смерті [INFO] проживав у [ADDRESS] разом із дружиною [PERSON] та донькою [PERSON]. Заповіт від імені [PERSON] виконавчим комітетом сільської ради не посвідчувався. [PERSON] фактично прийняла спадщину після батька так як здійснила поховання останнього, розпорядилася його речами, користувалася земельною ділянкою (а. с. 41) Частиною першою статті 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). У відповідності до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Статтею 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України). Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, судом встановлено, що позивачка [PERSON] як спадкоємець за законом першої черги має право на спадщину після батька [PERSON], але не може отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно - житловий будинок з надвірними будівлями під [ADDRESS]. Разом із цим, зі слів позивачки і третіх сторін у справі, які не суперечать дослідженим судом письмовим доказам, встановлено, що вказаний вище житловий будинок з надвірними будівлями був побудований подружжям [PERSON] наприкінці шістдесятих років минулого століття, а отже в силу ст. ст. ст. 22, 28 КпШС УРСР 1969 року та ст. 60 нині чинного Сімейного кодексу України є спільною сумісною власністю подружжя. У зв'язку з викладеним третя особа [PERSON] має право на 1/2 частину означеного домоволодіння як такого, що нажите подружжям за час шлюбу. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] і визнання за нею права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після батька [PERSON], який помер [INFO]. Решту позовних вимог [PERSON] залишити без задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: partial