Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

09.02.2021 року до Валківського районного суду Харківської області надійшов позов [PERSON] до ТОВ «Партнер Фінанс» про захист прав споживачів. В позові зазначено, що 03.06.2020 року між [PERSON] та ТОВ «Партнер Фінанс» було укладено договір № 44/440111204, відповідно до якого ним було отримано кредит на суму 5000,00 грн. Як вказав позивач, він вважає договір № 44/440111204 від 03.06.2020 року укладений між ним та ТОВ «Партнер Фінанс» недійсним, зважаючи на те, що йому як споживачу, не була надана інформація, яка стосується суті наданих відповідачем фінансових послуг передбачена ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», отже відсутнє будь-яке письмове твердження про його ознайомлення з усіма умовами кредитного договору. Також в порушення вимог ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» працівники ТОВ «Партнер Фінанс» при видачі кредитних коштів не ознайомлюють позичальника з умовами кредитування та всіма ризиками. Крім того, [PERSON] зауважує, що відповідачем також був порушений п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», яке полягає в тому, що позивач вважає несправедливими умови кредитного договору, а саме позичальник на вимогу кредитодавця сплачує на його користь пеню у розмірі 3.0% від простроченої в оплаті суми за кожен день такого прострочення, тобто сума компенсації становить майже 100%, що відповідно до ч. 5 п. З ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів» є несправедливою умовою. Позивач також вважає, що кредитним договором порушено норми ч. 1 ст. 61 Конституції України, щодо подвійної відповідальності за невиконання зобов`язання, тобто фактично, відповідно до умов договору за одне правопорушення, а саме: порушення ним виконання зобов`язань, щодо погашення суми кредиту та/або сплати процентів, він повинен сплачувати пеню двічі. Крім того, [PERSON] зазначає, що наявні порушення норм, встановлених абз. 5, 11 п. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних», адже відповідач не повідомляв його про умови та строки обробки його персональних даних, оскільки з аналізу умов кредитного договору вбачається, що надана ним згода на обробку персональних даних позивача є безстроковою та безвідкличною. З огляду на вищезазначене, позивач вважає, що кредитний договір № 44/440111204 від 03.06.2020 року слід визнати недійсним. Позивач вимагає визнати недійсним договір №44/440111204 від 03.06.2020 року укладений між [PERSON] та ТОВ «Партнер Фінанс». Позивач в судове засідання не з`явився, однак разом з позовом надав клопотання, в якому прохав розгляд справи проводити за його відсутності. Представник відповідача в підготовче судове засідання не з`явився, хоча двічі був повідомлений належним чином, про що свідчать зворотні поштові повідомлення. Враховуючи, що відповідач, будучи належним чином повідомлений, будь-яких клопотань та відзив на позовну заяву не подав, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, в порядку, передбаченому ст.ст. 279,280 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Зі змісту позову вбачається, що 03.06.2020 року між [PERSON] та ТОВ «Партнер Фінанс» було укладено договір № 44/440111204, відповідно до якого ним було отримано кредит на суму 5000,00 грн. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі. (ч.1 ст.1055 ЦК України) Частиною першою, другою статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Стаття 215 ЦК України визначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. [PERSON] наполягає на тому, що він під час підписання кредитного договору не був ознайомлений з усіма його умовами, а також він вважає несправедливими умови кредитного договору, а саме позичальник на вимогу кредитодавця сплачує на його користь пеню у розмірі 3.0% від простроченої в оплаті суми за кожен день такого прострочення. Позивач також вважає, що кредитним договором порушено норми щодо подвійної відповідальності за невиконання зобов`язання. Крім того, [PERSON] зазначає, що наявні порушення норм, встановлених абз. 5, 11 п. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних», адже відповідач не повідомляв його про умови та строки обробки його персональних даних, оскільки з аналізу умов кредитного договору вбачається, що надана ним згода на обробку персональних даних позивача є безстроковою та безвідкличною. Ухвалою судді від 12.02.2021 року, окрім іншого, вирішено на підставі клопотання позивача витребувати в Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер Фінанс»: - документи, що підтверджують отримання [PERSON] інформаційного листа щодо сукупної вартості вказаних кредитних зобов`язань, по кредитному договору №44/440111204 від 03.06.2020 року, з відміткою про ознайомлення; - копію договору №44/440111204 від 03.06.2020 року. Зі змісту положень частини 6 статті 84 ЦПК вбачається, що будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду. В установлений судом строк, відповідач ТОВ «Партнер Фінанс» витребувані судом докази не надав без повідомлення причин. У зв`язку з вищевикладеним ухвалою суду від 31.03.2021 року застосовано до керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер Фінанс» [PERSON] заходи процесуального примусу у виді штрафу в сумі 0,3 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 681 грн 00 коп. Отже, судом прийнято вичерпних заходів для витребування доказів, які мають значення для розгляду справи. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень Частина 10 ст. 84 ЦПК України передбачає, що у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ. З урахуванням положень ч. 10 ст. 84 ЦПК України, суд дійшов висновку, що оспорюваний кредитний договір необхідно визнати недійсним. Відповідно до ЗУ «Про судовий збір» та з врахуванням ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судові витрати в розмірі 908 грн 00 коп.

Outcome: approved