Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

09.12.2013 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності на ? частину спадкового майна за заповітом. В подальшому позивачка збільшила позовні вимоги та просить суд визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на ? частину квартири [ADDRESS], ? частину не отриманої померлим [PERSON] пенсії в сумі 9005,53 грн. та ? частину грошового вкладу померлого [PERSON] в сумі 1664,45 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що у 1980 році брат позивачки [PERSON] був прийнятий у члени ЖБК «Буревісник-5», а 08.09.1989 року [PERSON] уклав шлюб з відповідачкою [PERSON] Свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] [PERSON] отримав 30.06.2000 року і був зареєстрований у вказаній квартирі один з 19.01.1982 року, при цьому, відповідачка весь час була зареєстрована за іншою адресою: [ADDRESS]. 13.11.2007 року [PERSON] склав заповіт, яким заповів все належне йому майно позивачці [PERSON] [INFO] [PERSON] помер і після його смерті позивачка звернулась до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом. Відповідачка також звернулась до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини, оскільки є непрацездатною особою та має право на спадкування обов'язкової частки у майні померлого. Позивачка зазначає, що на протязі всього часу після відкриття спадщини вона не може домовитись з відповідачкою про розподіл спадкового майна, оскільки відповідачка вважає, що все спадкове майно належить тільки їй з чим позивачка не погоджується посилаючись на положення ст. 1241 ЦК України щодо визначеного законом розміру обов'язкової частки у спадковому майні. Позивачка вважає, що відповідачка під час шлюбу з померлим не набула майна яке б підлягало поділу при спадкуванні. З 2006 року відповідачка переїхала на постійне місце проживання в [ADDRESS] де спочатку доглядала свою матір, а потім залишилась проживати постійно. При цьому, [PERSON] за життя періодично приїздив до села, але постійно проживав в м. Києві, оскільки перебуваючи на пенсії продовжував працювати. Позивачка зазначає, що весь час підтримувала з померлим братом родинні стосунки, приїздила до нього, допомагала по господарству, готувала їжу, а з 2006 року проживала з ним однією сім'єю. В 2013 році коли [PERSON] захворів, за твердженням позивачки, саме вона знаходилась біля нього в лікарні, купувала ліки, годувала, доглядала, а коли брат помер поховала його і оскільки, померлий був єдиною рідною людиною для позивачки, вона вважає, що є членом його сім'ї і має право на ? частину не отриманої ним за життя пенсії. Позивачка також вважає, що має право на ? частини грошового вкладу померлого, оскільки вказаний вклад був здійснений померлим [PERSON] у 1988 році, тобто до реєстрації шлюбу з [PERSON] Стосовно розподілу спадкової квартири, позивачка вважає, що вона фактично була набута померлим до реєстрації шлюбу, а тому позивачка має право на спадкування ?? частини вказаної квартири. 25.12.2013 року [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання права власності на частку в спільному майні подружжя та визнання права власності на частку в спадковому майні. З урахуванням поданих уточнень позивачка просить суд визнати за нею право власності: на ? частину квартири [ADDRESS] як частку в спільному майні подружжя; на ? частину вказаної квартири, що становить обов'язкову частку позивачки у спадщині; на грошові кошти в сумі 18011,07 грн., що є не отриманою померлим пенсією; на грошові кошти в сумі 1664,45 грн., які є банківським вкладом померлого та становлять частину спільного майна подружжя; на грошові кошти в сумі 832,22 грн., які є банківським вкладом померлого та становлять обов'язкову частку позивачки у спадщині. Позовні вимоги мотивовано тим, що 08.09.1989 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] і впродовж усього часу перебування в шлюбі [PERSON] разом зі своїм чоловіком проживали однією сім'єю, вели спільне господарство та мали єдиний сімейний бюджет. У 2007 році [PERSON] склав заповіт, яким заповів все своє майно [PERSON], а [INFO] [PERSON] помер. Позивачка зазначає, що повна сплата пайового внеску за квартиру [ADDRESS] відбулась у 1992 році, тобто під час перебування у шлюбі, отже, на думку позивачки, вказана квартира стала об'єктом спільної сумісної власності подружжя. За таких обставин ? частина квартири є часткою позивачки у спільній сумісній власності подружжя, а ? частини цієї квартири є її обов'язковою часткою у спадщині як непрацездатної вдови. Також позивачка вважає, що грошові кошти розміщені померлим на пенсійному рахунку в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у сумі 18011,07 грн. належать виключно їй як члену сім'ї померлого на підставі положень ст. 1227 ЦК України і не входять до складу спадщини. Стосовно банківського вкладу померлого в сумі 3328,90 грн., які знаходяться в ПАТ «Державний ощадний банк України», позивачка зазначає, що половина вказаної суми є її часткою у спільному майні подружжя, а ще чверть належить їй як обов'язкова частками у спадщині, оскільки позивачка є непрацездатною вдовою. В судовому засіданні [PERSON] підтримала вимоги своєї позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити та додатково пояснила суду, що за життя її брат [PERSON] нікому не довіряв і склав заповіт саме на неї. Крім померлого у спірній квартирі ніхто не проживав, його дружина [PERSON] проживала в селі доглядаючи за своєю матір'ю і спільного господарства з померлим вона не вела. За словами позивачки померлий [PERSON] іноді їздив в село Котів де проживала його дружина, але переїхати туди на постійне місце проживання наміру не мав. З села він повертався хворий і саме [PERSON] доглядала за ним, готувала їжу та прибирала. За твердженням позивачки саме вона організувала похорон [PERSON] та помини, а дружина померлого навіть не знає де він похований. Представник [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні підтримала вимоги первісного позову з підстав викладених у ньому, просить позов задовольнити та відмовити у задоволенні зустрічного позову посилаючись на те, що померлий склав заповіт на свою сестру [PERSON] і це на її думку не є дивним, оскільки дружина померлого [PERSON] не проживала із ним, а жила зі своєю матір'ю в с. Котів і навіть після смерті матері залишилась проживати в селі і до чоловіка в м. Київ не повернулась. Представниця зазначає, що її довірителька не зверталась би до суду із позовом якщо б [PERSON] хоча б останній рік життя свого чоловіка проживала із ним однією сім'єю. Обґрунтовуючи свої вимоги представниця вказує на те, що померлий [PERSON] став членом кооперативу у 1982 році і вніс перший пай за квартиру. На думку представника, спірна квартира не є спільною сумісною власністю подружжя, а [PERSON] в даному випадку має право лише на частку паєнакопичення, яке було здійснене за період шлюбу, тобто на ? частину квартири [PERSON] претендувати не може. Представниця також заперечує проти вимог зустрічного позову щодо розподілу грошових коштів посилаючись на те, що [PERSON] тривалий час опікувалась померлим і запропонований розподіл є неприйнятним. Представник [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні підтримав вимоги зустрічного позову з підстав викладених у позові, уточненнях до нього та письмових поясненнях, просить позов задовольнити, а у задоволенні первісного позову відмовити та додатково пояснив суду, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. На думку представника в судовому засіданні знайшли своє підтвердження обставини щодо спільного проживання подружжя, ведення спільного господарства і наявність спільного бюджету. Представник зазначає, що [PERSON] дійсно тривалий час проживала в селі доглядаючи свою матір, але і померлий [PERSON] також проживав разом зі своєю дружиною в селі, в до м. Києва приїздив лише для того аби отримати пенсію. Спільним майном подружжя є: спірна квартира, не отримана померлим пенсія та вклад в Ощадбанку. На думку представника половина цього майна належить [PERSON] як її частка у спільному майні подружжя, а інша половина майна спадкується на загальних підставах з урахуванням наявності заповіту та того, що [PERSON] є непрацездатною вдовою. Представник вважає, що оскільки повний внесок за квартиру відбувся після реєстрації шлюбу, спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя. Так само спільною сумісною власністю є і вклад в Ощадбанку, а не отримана померлим пенсія повністю належить [PERSON] як єдиному члену сім'ї померлого. Представник третьої особи ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в судових засіданнях, які відбулись 15.01.2014 року та 10.02.2014 року суду пояснив, що відповідно до виписки по рахунку [NUMBER] на ньому обліковується 18011,51 грн. Банк здійснює виплату вкладу (частини вкладу) спадкоємцю власника рахунку на підставі відповідного свідоцтва про право на спадщину або дозволу нотаріусу на одержання спадкоємцем частини вкладу спадкодавця, або за рішенням суду. Право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним. Чинним законодавством банківським установам не надано повноважень на розпорядження рахунками клієнтів в разі їх смерті, а кошти на рахунках є власністю клієнта і саме він, а після його смерті спадкоємці, мають право на розпорядження ними. Також представник надав суду письмові пояснення, які приєднано до матеріалів справи. В подальшому від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи ПАТ «Державний ощадний банк України» в судовому засіданні, яке відбулось 26.03.2014 року, суду пояснив, що вклад у банку померлий зробив ще у 1988 році у розмірі 660,28 карб. і на думку представника, вказані кошти не є спільною сумісною власністю подружжя. В подальшому вказані кошти були проіндексовані і на даний час залишок коштів становить 3328,90 грн. 09.04.2014 року представник третьої особи звернувся до суду з клопотанням про проведення подальшого розгляду справи за його відсутності. Представники третіх осіб: Головного управління юстиції в м. Києві, Десятої Київської державної нотаріальної контори, Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явились, до суду надійшли заяви вказаних третіх осіб про розгляд справи за відсутності їх представників. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що він проживає [ADDRESS] з 1981 року і з 1986 року є головою кооперативу. Після смерті [PERSON] до нього прийшла [PERSON] з заповітом і саме вона сплачувала за комунальні послуги. Дружину [PERSON] свідок бачив лише двічі приблизно сім років тому. Заборгованості по квартирі у [PERSON] майже ніколи не було. За останні п'ять років свідок бачив [PERSON] 3-4 рази. Взимку [PERSON] жив в Києві, а влітку на дачі. До квартири [PERSON] свідок практично ніколи не заходив. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що вона є сестрою першої дружини померлого [PERSON] і була знайома із ним з 1960 року. Навіть після розірвання шлюбу з сестрою свідка, у [PERSON] залишились добрі стосунки зі своєю першою родиною. Після розірвання шлюбу [PERSON] став членом ЖБК та познайомився зі своєю другою дружиною. За твердженням свідка, [PERSON] казав, що йому було шкода [PERSON], тому він з нею і одружився, але вона за ним зовсім не доглядала, хоча він постійно хворів. [PERSON] свідок бачила лише один раз в житті, оскільки вона проживала в селі та займалась господарством своєї матері. На думку свідка такі відносини є абсолютно формальними і повноцінного шлюбу між [PERSON] та [PERSON] не було. [PERSON] та його сестра [PERSON] сироти, до того ж у [PERSON] є власні діти, а належне йому майно намагаються забрати чужі люди. Свідок стверджує, що [PERSON] навіть не знає де похований її чоловік. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що померлий [PERSON] є рідним батьком його дружини і він був знайомий із ним з 1985 року. На постійне місце проживання до м. Києва свідок повернувся разом зі своєю сім'єю влітку 1999 року. Свідок зі своєю сім'єю постійно спілкувались з [PERSON], зустрічались та зізвонювались. У серпні 1999 року свідок зі своєю сім'єю познайомились з дружиною [PERSON] [PERSON] Свідок стверджує, що постійно бачив як померлий лише один порався по господарству, а коли хворів йому допомагав свідок і його родина, навіть фінансово. Померлий казав, що дружина йому не допомагає, оскільки допомагає своїм дітям. Після знайомства з [PERSON] свідок її більше не бачив, а померлий казав, що дружина живе в селі, оскільки там слід допомагати її матері. Наступного разу свідок побачив [PERSON] на 70-річному ювілеї [PERSON], а потім вже лише на його похороні. На думку свідка шлюб між [PERSON] та [PERSON] носив формальний характер, лише на папері, а фактично разом вони не проживали. Померлий мав намір подарувати квартиру своїй доньці, але його дружина не дозволила цього зробити і тоді він склав заповіт на свою сестру. Похованням [PERSON] займалась його донька та сестра [PERSON] Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що вона є рідною донькою померлого [PERSON] Свідок зазначає, що приблизно раз на місяць вона обов'язково відвідувала батька і дзвонила йому кожного дня. Іноді свідок разом зі своєю родиною проживала у померлого в квартирі по 3-4 дні. З дружиною померлого свідок познайомилась у 1999 році, але вона постійно проживала в селі. Померлий казав свідку, що він по господарству робить все сам, готує їжу, прибирає, пре та прасує. Також казав, що жалкує про те, що одружився з [PERSON], оскільки все одно живе один, а вона живе в селі і там допомагає своїй матері. Йому допомагала його сестра [PERSON] Свідок зазначає, що саме вона давала кошти померлому для того аби погасити борг по комунальних платежах. Померлий їздив до дружини в село щоб допомагати її матері, його там просто експлуатували, хоча він був хворий і сільські роботи йому були протипоказані. [PERSON] приїздила до м. Києва лише раз на рік на 3-4 дні. Коли [PERSON] перед смертю потрапив у лікарню свідок приїздила до нього кожного дня, а [PERSON] була із ним поряд кожної ночі. Свідок стверджує, що поховали померлого лише її зусиллями та зусиллями [PERSON] і після смерті лише [PERSON] сплачує комунальні послуги по спірній квартирі. Навіть після смерті матері [PERSON] не повернулась до свого чоловіка в м. Київ, а залишилась проживати в селі, тобто однією сім'єю вони не жили. У [PERSON] навіть ключів від квартири не було. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що є сусідкою померлого, мала дуже добрі стосунки із ним та бувала в його квартирі майже кожного дня. У 1985 році він одружився з [PERSON] і жили вони дуже добре, у них були теплі стосунки, він про неї казав лише добре та називав «[PERSON]». Якийсь час [PERSON] доглядала за своєю матір'ю та проживала в селі, але померлий приїздив до неї на кожні вихідні, а після виходу на пенсію взагалі переїхав проживати у село. Подружжя дійсно проживало однією сім'єю, вели спільне господарство, мали добрі та спокійні стосунки. Чому померлий залишив заповіт на свою сестру свідку не відомо, однак свідок стверджує, що з [PERSON] померлий майже не спілкувався. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що він був сусідом померлого. Десь у 1984-1985 році [PERSON] одружився з [PERSON] Сім'я свідка мала з подружжям [PERSON] теплі та дружні стосунки. Разом їздили в село до матері [PERSON] Допомагали один одному і спілкувались по 2-3 рази на день. По 10-15 разів на рік разом їздили в с. Котів за грибами та в гості. Подружжя [PERSON] жили однією сім'єю, добре, спокійно, душа в душу, вели спільне господарство. Останнім часом [PERSON] більше жив в селі і приїздив до м. Києва лише щоб забрати пенсію та підлікуватись. [PERSON] приїхала до свого брата коли йому вже було погано і вона, але разом з дітьми [PERSON] йому допомагали. [PERSON] зняла гроші з ощадної книжки [PERSON] і саме за ці кошти відбулось його поховання. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що є сусідкою [PERSON] по селу Котів, знає цю родину з 1989 року і постійно, кожного дня спілкувалась із цим подружжям. Сама свідок постійно проживала в с. Котів весною та влітку, а восени приїздила по вихідним дням. За твердженням свідка [PERSON] були добрим подружжям і свідок зі своєю родиною ходили один до одного в гості. Відносини у подружжя були добрі, [PERSON] завжди називав свою дружину «[PERSON]». Вони жили однією сім'єю та вели спільне господарство. Свідок стверджує, що іноді по кілька разів на тиждень, а іноді кожного дня заходила до їхнього будинку. Останнім часом [PERSON] практично постійно проживав в селі і їздив у м. Київ лише щоб отримати пенсію. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що є сусідом [PERSON] по селу Котів і знає це подружжя більше 15 років. По сусідські спілкувався з цією родиною майже кожного дня, один до одного ходили в гості. З померлим свідок часто ходив на риболовлю. Сім'я [PERSON] була не скандальною, жили в основному разом та спокійно. Періодично померлий їздив в м. Київ, але вони проживали однією сім'єю та вели спільне господарство. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що він є чоловіком донька [PERSON] і знає родину [PERSON] з 1988 року та як родич постійно спілкувався із ними. Їздили до них в гості, на дні народження, на рибалку. Спілкувався із ними і в м. Києві і в селі Котів. У [PERSON] була справжня родина, вони разом жили, разом працювали, вели спільне господарство. В основному [PERSON] проживав в селі, а в м. Київ їздив лише щоб заплатити за комунальні послуги та отримати пенсію. [PERSON] в основному проживала в селі, доглядала свою матір, але до м. Києва вона також приїздила. Похованням [PERSON] займалась його сестра [PERSON], але за кошти померлого, які вона зняла з його ощадної книжки. Суд, вислухавши пояснення [PERSON], представників сторін, третіх осіб та покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку про те, що первісний та зустрічний позов підлягають до часткового задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 66). За життя, а саме 13.11.2007 року, [PERSON] склав заповіт, яким заповів все своє майно [PERSON], що підтверджується копією заповіту (а.с. 6). З 08.09.1989 року по час смерті [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 32). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є пенсіонером та отримує пенсію по віку з 01.12.1993 року, що підтверджується копією пенсійного посвідчення (а.с. 34). Згідно положень ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1220 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (ст.ст. 1235, 1236 ЦК України). За змістом положень ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.ст. 1258, 1261 ЦК України). Відповідно о положень ст.ст. 1268, 1269 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Як вбачається з матеріалів спадкової справи щодо майна померлого [PERSON], яка надійшла до суду з 10-ї Київської державної нотаріальної контори, спадщину після смерті [PERSON] прийняли: [PERSON] за заповітом (а.с. 65) та [PERSON] за законом (а.с. 76). Будь-які інші особи з заявами про прийняття спадщини щодо майна померлого [PERSON] до нотаріальної контори не звертались. Враховуючи викладені обставини справи та наведені норми чинного законодавства України, [PERSON] як непрацездатній вдові померлого [PERSON] має належати 1/2 чистина всього майна померлого, що складатиме її обов'язкову частку у спадковому майні. За змістом наявної в матеріалах справи довідки №79 від 19.12.2013 року виданої головою ЖБК «Буревісник-5», сума першого пайового внеску за квартиру [ADDRESS] була внесена [PERSON] 16.07.1980 року у розмірі 2200,00 карб. Станом на 01.09.1989 року сума паєнакопичення [PERSON] склала 3218,50 карб. Сума пайового внеску за квартиру в розмірі 4326,62 карб. сплачена [PERSON] 09.01.1992 року в повному обсязі (а.с. 33). Отже, під час перебування [PERSON] у шлюбі з [PERSON] розмір внесених коштів за вказану квартиру становить 1108,12 карб. Свідоцтво на право власності на квартиру отримане [PERSON] 30.06.2000 року, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на квартиру (а.с. 71). Виплата пайового внеску за квартиру та реєстрація права власності на неї відбулась до вступну в силу Сімейного Кодексу України, під час дії положень Кодексу про шлюб та сім'ю України. Відповідно до положень ст.ст. 22, 24, 28 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Відповідні норми щодо підстав набуття права спільної сумісної власності подружжя та розміру часток дружини і чоловіка у майні, що є об'єктом права спільної сумісної власності передбачені і нині діючим Сімейним Кодексом України у ст.ст. 60, 70 та не містять протиріч з положеннями КпШС України. Із роз'яснень, які містяться у п.б підпункту и) постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 18.09.1987 року із змінами та доповненнями «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» слідує, що до повної сплати пайового внеску за квартиру суд вирішує питання про право власності на частку в паєнагромадженні, а після завершення сплати - про право на частку в праві власності на квартиру залежно від належної особі частки у паєнагромадженні. Оскільки до реєстрації шлюбу [PERSON] було виплачено паєнакопичення за квартиру в розмірі 3218,50 карб., а після реєстрації шлюбу внесений пай у розмірі 1108,12 карб., частка [PERSON] у спільному паєнакопиченні становить 554,06 карб., що відповідає 26/200 частин спірної квартири. Отже спадкуванню підлягає 174/200 частин квартири [ADDRESS], що складається з частки [PERSON] у спільному майні подружжя (26/200) та частки, яка є його особистою власністю (148/200). Згідно ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. З урахуванням того, що у разі відсутності заповіту та з огляду на те, що окрім [PERSON] та [PERSON] ніхто спадщину після померлого [PERSON] не прийняв, [PERSON] як дружина померлого мала б право на спадкування всього його майна, тому на даний час [PERSON] має право на ? частину майна померлого як обов'язкову частку у спадщині передбачену для непрацездатної вдови. Таким чином, [PERSON], як спадкоємиці за заповітом і [PERSON], як спадкоємиці обов'язкової частки, належить по 87/200 частин спірної спадкової квартири. Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки від 03.10.2013 року ПАТ «Державний ощадний банк України», на рахунку [NUMBER] відкритому в Територіально відокремленому без балансовому відділенні №10026/023 (до реорганізації №7989/0313) філії - Головного управління по м. Києві та Київській області АТ «Державний ощадний банк України» на ім'я [PERSON], рахується 3328,90 грн. Заповідальне розпорядження не складалось (а.с. 80). Згідно ст. 1228 ЦК України, вкладник має право розпорядитися правом на вклад у банку (фінансовій установі) на випадок своєї смерті, склавши заповіт або зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі). Право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним. З матеріалів справи вбачається, що до реєстрації шлюбу з [PERSON] на рахунку [PERSON] в Ощадному банку України обліковувались кошти у сумі 2069,98 карб. (а.с. 215). Вказані кошти є особистим майном померлого і в перерахунку на гривню становлять 555,22 грн. Отже спільною сумісною власністю подружжя з вирахування 50,00 грн., які були зняті з рахунку під час шлюбу, є грошові кошти у сумі 2773,68 грн. (а.с. 213-216). Таким чином, частка [PERSON] у спільному майні подружжя становить 1386,84 грн., а грошові кошти, які мають спадкуватись складають суму у розмірі 1942,06 грн. (555,22 грн. особиста власність [PERSON] + 1386,84 грн. частка [PERSON] у спільному майні подружжя). Таким чином, з огляду на наведені вище обґрунтування, [PERSON] та [PERSON] має належати по ? частині від 1942,06 грн., тобто по 971,03 грн. кожній. Відповідно до положень ст. 1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Згідно даних спадкової справи щодо майна померлого [PERSON], на рахунку [NUMBER] відкритому 03.02.2003 року в Київській регіональній дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» на ім'я [PERSON], 1936 року народження, який був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], у відділенні поштового зв'язку №139 обліковуються грошові кошти в сумі 18011,07 грн. Заповідальні розпорядження по рахунку відсутні (а.с. 80). Суд не погоджується з думкою представників сторін про те, що вказані кошти є не отриманою за життя пенсією та вважає, що в даному випадку не можуть бути застосовані положення ст. 1227 ЦК України, а зазначені кошти, з огляду на дату відкриття рахунку, є спільною сумісною власністю подружжя ? частина з яких, має спадкуватись на загальних підставах як банківський вклад, а інша частина складає частку [PERSON] у спільному майні подружжя, враховуючи наступне. Відповідно до положень ст. 52 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв'язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім'ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім'ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім'ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно положень п. 33 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, для виплати недоодержаної пенсії в зв'язку зі смертю пенсіонера надається свідоцтво про смерть, документи, які підтверджують родинні стосунки. Непрацездатними членами сім'ї, зазначеними у частині другій статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», подаються документи, які засвідчують, що вони перебували на утриманні померлого пенсіонера. Члени сім'ї надають паспорт, довідки уповноважених органів з місця проживання, у тому числі органів місцевого самоврядування, або інші документи, які підтверджують проживання з пенсіонером на день його смерті. Враховуючи викладені норми чинного законодавства України суд приходить до висновку про те, що отримання членами сім'ї неодержаних померлим за життя сум пенсії стосуються взаємовідносин членів сім'ї з органами Пенсійного фонду України, а не з банківськими установами. З матеріалів справи вбачається, що 13.02.2003 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та померлим [PERSON] був укладений договір №004100 на відкриття та ведення поточного рахунку «Пенсійний» (а.с. 156). Відповідно до положень п.п. 1.1., 1.3. вказаного договору, банк відкриває поточний рахунок у відділенні зв'язку №139 та виконує операції за ним, згідно з розпорядженням клієнта, щодо руху коштів у відповідності з чинним законодавством. За користування грошовими коштами на рахунку банком нараховується та сплачується на користь клієнта відсоткова ставка у розмірі 8% річних. За наведених обставин, приймаючи також до уваги пояснення представника ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», який посилався на взаємовідносини банка з померлим, як вкладником, суд приходить до висновку, що кошти, які обліковуються за померлим в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» є його пенсією, яку він фактично отримав від органів Пенсійного фонду України і розпорядився ними шляхом розміщення на рахунку з назвою «Пенсійний» в порядку перерахування пенсії з Пенсійного фонду до банку. Таким чином, кошти в сумі 18011,07 грн., які обліковуються за померлим в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» є спільною сумісною власністю подружжя враховуючи, що рахунок у банку був відкритий померлим під час перебування у шлюбі з [PERSON] і ? частина з них у сумі 9005,53 грн. є часткою [PERSON] у спільному майні подружжя, а інша частина у сумі 9005,53 грн. спадкується як вклад померлого у банківській установі [PERSON], як спадкоємицею обов'язкової частки та [PERSON], як спадкоємицею за заповітом по 4502,76 грн. кожній. Питання про зменшення частки дружини у спільному майні подружжя та зменшення обов'язкової частки у спадщині позовні вимоги не містять і судом не розглядались. На підставі викладеного,

Outcome: partial