Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

10.05.2018 позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, у якому просить позбавити відповідачку батьківських прав щодо їх спільного сина [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття, а також стягнути з відповідачки на його користь понесені ним судові витрати. Позов обґрунтований тим, що сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували, мають спільну малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . З листопада 2012 року відповідачка проживає окремо від позивача та їх дитини, стосунки иміж ними фактично припинені, син перебуває на його повному утриманні, він доглядає та виховує його. Відповідачка з 2013 року не спілкується з сином, не телефонує, не вітає його на дні народження та інші свята, не виявляє бажання спілкуватися з сином, не бере ніякої участі у його утриманні, вихованні та підготовці до самостійного життя. 22.05.2018 суддею [PERSON]. відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Розгляд справи не було завершено, у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] у відставку 27.09.2018. У зв`язку з відсутністю у Решетилівському районному суді Полтавської області суддів, які б мали повноваження на здійснення судочинства, проведення автоматизованого розподілу справи між суддями було неможливим, що підтверджується відповідним протоколом від 18.10.2018. За результатами повторно проведеного автоматизованого розподілу справ між суддями, 13.02.2019 справу передано на розгляд складу суду із головуючою [PERSON] . (відряджена до Решетилівського районного суду Полтавської області на підставі Рішення Вищої ради правосуддя від 22.01.2019 №175/о/15-19). 19.02.2019 справу прийнято до розгляду суддею Лизенко І.В. та розпочато повторний розгляд справи у порядку загального позовного провадження з підготовчого провадження. 14.03.2019 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач не з`явився, до суду подав заяву, у якій просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с.59). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, у вирішенні справи покладається на розсуд суду (а.с.60). Відповідачка у судове засідання не з`явилась, хоча про час, дату і місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України у відповідності до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України. (а.с.58). Клопотання про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило, тому суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи у відповідності до вимог ст.ст. 280-281 ЦПК України. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Вивчивши письмові докази, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог. Сторони [PERSON] та [PERSON] мають спільну малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними записами у свідоцтві про народження (а.с.8). Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 20.04.2018 та довідки-характеристики від 20.04.2018, виданих виконавчим комітетом Лиманської Другої сільської ради Решетилівського району Полтавської області, малолітній [PERSON] проживає разом із позивачем у с. Лиман Другий Решетилівського району Полтавської області. За період проживання на території Лиманської Другої сільської ради компрометуючих матеріалів на [PERSON] сільська рада не має; скарг, претензій та нарікань на нього до сільської ради не надходило (а.с.10-11). Рішенням виконавчого комітету Лиманської Другої сільської ради Решетилівського району Полтавської області № 58 від 06.11.2012 малолітню дитину вилучено від матері [PERSON] , оскільки подальше перебування з матір`ю загрожує життю та здоров`ю дитини (а.с.12). Згідно акту обстеження умов проживання, складеного службою у справах дітей Решетилівської РДА, малолітній [PERSON] проживає разом із батьком. Дитина має окрему повністю умебльовану кімнату, сезонний одяг та взуття в достатній кількості. Мати залишила дитину з батьком багато років тому, долею дитини не цікавиться (а.с.51). Відповідно до характеристики [PERSON] від 18.04.2019, складеної класним керівником та директором Друголиманської ЗОШ І-ІІ ступенів, батько цікавиться навчанням дитини і відповідально ставиться до її виховання в сім`ї, регулярно відвідує школу. Мати навчанням дитини не цікавиться, участі у вихованні не бере, з родиною не проживає (а.с.52). З висновку органу опіки та піклування Решетилівської районної державної адміністрації Полтавської області, наданого в порядку ч. 5 ст. 19 СК України, вбачається, що [PERSON] не спілкується зі своєю дитиною, [PERSON] , не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не виявляє бажання приймати участь у його вихованні, матеріально не утримує. Громадянка [PERSON] самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, не цікавиться життям сина, не відвідує його. Матеріальним забезпеченням та утриманням дитини займається батько - [PERSON] Жодної матеріальної допомоги син від своєї матері не отримує. Працівниками служби у справах дітей Решетилівської РДА була проведена бесіда з малолітнім [PERSON] , у якій він повідомив, що свою матір він не пам`ятає, давно її не бачив та не спілкувався з нею. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, Решетилівська районна державна адміністрація, як орган опіки і піклування, вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її сина [PERSON] (а.с.49-50). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.ст. 150, 155, 164, 166, 167 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом; мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Відповідно до п.п. 15, 16 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтерес до її внутрішнього світу; не створюють умови для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи вищенаведене, зважаючи на те, що відповідачка самоусунулась від виховання своєї малолітньої дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з нею у обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умови для отримання нею освіти, суд вважає доведеним безпідставне ухиляння відповідачкою [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню свого сина, а тому приходить до висновку про необхідність позбавлення її батьківських прав щодо [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У зв`язку з викладеним,

Outcome: approved