Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

07 грудня 2016 року до Куйбишевського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним та визнання права власності на житловий будинок. 26 грудня 2016 року представником позивача подано уточнюючу позовну заяву в який він просить залучити в якості спів відповідача [PERSON]. В позовній заяві позивач [PERSON] просить суд винести рішення, в якому визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з усіма надвірними будівлями та господарчими спорудами, розташованих по вул. Юрченка,72 в с. Олексіївка Більмацького району Запорізької області та визнати за ним право власності на вищезазначений житловий будинок. Позовна заява подана і оформлена відповідно до вимог ЦПК України, тому суд має підстави для відкриття провадження у справі. В обґрунтування позову позивач зазначив, 10 жовтня 2014 року придбав у [PERSON] житловий будинок з усіма надвірними будівлями та господарчими спорудами за адресою: Запорізька область, Більмацький район, село Олексіївка, вулиця Юрченка, будинок 72. Власником будинку до дня своєї смерті був [PERSON], який помер 28 травня 1995 року. Факт здійснення правочину у вигляді договору купівлі-продажу підтверджує розписка від 10 жовтня 2014року, написана єдиним спадкоємцем, онуком померлого - відповідачем у справі. Нотаріальне посвідчення договору постійно відкладалося та взагалі не відбулося і вже не може відбутися у зв'язку із тим, що відповідач не бажає вступати у спадщину та визнавати право власності в судовому порядку. Відповідач підтверджує факт отримання грошей в сумі 10 000 гривень за проданий будинок та не заперечує проти визнання за позивачем права власності на житловий будинок. Вважає, що відновити своє порушене право, яке полягає у неможливості зареєструвати свою власність та розпорядитися нею, позивач може тільки в судовому порядку внаслідок визнання за ним право власності на житловий будинок. Представник позивача, адвокат - [PERSON] у письмовій заяві, поданій до суду, просить справу розглянути за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просить суд задовольнити позов. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] були належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, надали суду заяви про визнання позову, просять розглянути справу за їхньою відсутності (а.с.15,23). Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. 28 травня 1995 року помер власник спірного будинку [PERSON]. Після його смерті його син [PERSON] та онук [PERSON] не забажали звертатися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Згідно з довідкою Виконавчого комітету Смирновської сільської ради Більмацького району Запорізької області згідно по господарської книги головою домогосподарства по вулиці Юрченка 72 села Олексіївка Більмакського району Запорізької області записаний [PERSON], спадкоємцями є [PERSON] та [PERSON] Рік забудови житлового будинку до 1918 року. Відповідно до Технічного паспорту на житловий будинок №72 по вул. Юрченка у с. Олексіївка Більмацького району Запорізької області, виготовленого КП «Куйбишевське бюро технічної інвентаризації», за зазначеною адресою розташовані наступні будівлі і споруди: А-житловий будинок, загальною площею 52.7 кв.м., а-прибудова, Б-сарай, В-вбиральня, Г-душ, Д- сарай, №1-погріб, Е-колодязь. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час закінчення будівництва спірного житлового будинку (1950 рік) регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР (далі - Інструкція), затвердженою Міністерством комунального господарства УРСР від 31 січня 1966 року за погодженням з Верховним Судом УРСР від 15 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Згідно з п.6 Інструкції не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Підстави набуття права власності на житловий будинок, споруди та належність цього майна особі визначаються законодавством, чинним на час набуття права власності. Законодавством, яке діє на час відкриття спадщини, врегульовано питання спадкування цього майна, а не його належність спадкодавцю. Отже, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самого спадкодавця на момент закінчення будівництва будинку. Відповідно до п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР №45/5 від 31 жовтня 1975 року, п.45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських рад народних депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР №1/5 від 19 січня 1976 року, підтвердженням належності будинку може служити відповідна довідка виконавчого комітету сільської ради народних депутатів трудящих, в якій, крім підтвердження належності жилого будинку (частини будинку) відчужувачу на підставі запису в погосподарській книзі, повинно бути також зазначено: дані про склад будинку; розмір загальної жилої площі і розмір земельної ділянки. Виходячи з наведеного, підтвердженням належності жилого будинку (його частини) певній особі є запис в погосподарських книгах, ведення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов'язковим. Виникнення права власності на жилі будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права чи від прийняття його до експлуатації. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що спірний будинок належав спадкоємцю [PERSON] на законних підставах. Факт здійснення правочину у вигляді договору купівлі-продажу підтверджує розписка від 10 жовтня 2014року, написана єдиним спадкоємцем (а.с.8). Відповідно до ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Суд приходе висновку про дійсність договору купівлі-продажу, а позивача визнає добросовісним покупцем. Суд, враховуючи вищевказані обставини справи, а також те, що правовий режим майна, права та обов'язки осіб, які брали участь у будівництві, визначаються законодавством, яке діяло на той час, дійшов висновку про достатність правових підстав для задоволення позову. При цьому, позивач, у зв'язку з відсутністю у відповідача правовстановлюючих документів на спірне спадкове майно позбавлена можливості оформити право власності в інший спосіб. Визнання відповідачем пред'явленого до нього позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved