Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-18 00:00:00

07.12.2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) з 11.02.2017 року було укладено договір позики, який оформлено письмовою розпискою, згідно умов якого позивач надав кошти у сумі 20\~000(двадцяти тисяч) гривень 00 копійок відповідачу, у свою чергу відповідач зобовязаний повернути йому зазначені кошти у термін до 11.10.2017 року. На теперішній час встановлено, що умови кредитного договору належним чином відповідачем не виконуються, у звязку з чим заборгованість перед позивачем станом на 07.12.2017 року становить 20\~000(двадцяти тисяч) гривень 00 копійок. Просить суд, стягнути з [PERSON] (позичальник) на користь [PERSON] (позикодавця) кошти у сумі 20\~000 (двадцяти тисяч) гривень 00 копійок, отримані на підставі укладеного договору позики, який оформлено письмовою розпискою. Судові витрати покласти на відповідача. До початку відкритого підготовчого судового засідання позивач [PERSON] надав суду заяву, у якій просить розглядати справу без його участі. Заявлені вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у відкрите підготовче судове засідання не зявився, однак до початку його проведення надав заяву про розгляд справи без його участі, та визнання ним заявлених вимог. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, прийшов до наступного. Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. З матеріалів справи вбачається, що 11 лютого 2017 року позивач [PERSON], як позикодавець, надав в борг позичальнику [PERSON], тобто відповідачу, грошові кошти у сумі 20000 (двадцять тисяч) гривень, які останній зобовязався повернути до 11 жовтня 2017 року (а.с.7). До кінцевого строку виконання зобовязання, а саме: 11 жовтня 2017 року, позичальник [PERSON] вищезазначену суму позивачу [PERSON] не повернув. Відповідно до повідомлення [PERSON] від 18.10.2017 року, останнім було попереджено позичальника [PERSON] про його звернення до суду у разі не сплати позики ( а.с. 80) У справі №6-63цс/13 Верховний Суд України висловив правову позицію, згідно якої письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Згідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як передбачено ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Отже, позичальник зобов'язаний виконувати договір позики у відповідності до його умов та вимог закону. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Враховуючи неналежне виконання позичальником [PERSON] взятих на себе зобовязань щодо повернення грошових коштів у визначений сторонами строк, за договором позики перед позикодавцем [PERSON], суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про стягнення суми боргу у розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень, підлягають задоволенню, як належним чином обґрунтовані та підтверджені належними доказами. Згідно ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~суд присуджує з відповідача на користь [PERSON] судові витрати в розмірі сплаченого судового збору в сумі 640 грн. 00 коп. На підставі викладеного, постанови Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс/13, ст. ст. 526, 533, 625, 629, 1046, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved