Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

08.08.2016 року заявниця звернулась в суд з даною заявою. Посилалась на те, що [INFO] року помер її чоловік [PERSON] та був похований у с. Андріївка Волноваського району. Лікарське свідоцтво про смерть № 20 від [INFO] року було видане «Центром первинної медико-санітарної допомоги №9 м. Донецька». В свідоцтві зазначено, що [PERSON], [INFO], помер [INFO] року у с. Андріївка Волноваського району. Причиною смерті стала хронічна серцево-судина недостатність ІІІст., атеросклеротичний кардіосклероз. 04.08.2016 року заявниця звернулася із заявою щодо проведення державної реєстрації смерті до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Волноваського районного управління юстиції Донецької області, але їй було відмовлено та надано письмові роз'яснення. Встановлення факту смерті є необхідним їй для реалізації її майнових прав та для оформлення спадщини, що залишилась після смерті чоловіка, як спадкоємцю за законом. Заявниця у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву у якій просила розглянути справу за її відсутністю, на задоволенні заяви наполягає. Представник заінтересованої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Волноваського районного управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до вимог ст.ст.10, 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно п.8 ч.1ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно з ч.2 ст.259 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. На підставі ст. 14 ЦПК України рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформляють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів» зазначено, що суди можуть встановлювати факти реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах реєстрації актів громадянського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадянського стану. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], [INFO] року народження, помер у с. Андріївка, Волноваського району, [INFO] року. Заявниця зверталась до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Волноваського районного управління юстиції Донецької області щодо реєстрації у встановленому законом порядку реєстрації смерті, але отримала відповідь про неможливість реєстрації у зв'язку з відсутністю медичного свідоцтва про смерть встановленої законодавством України форми. Надане заявницею лікарське свідоцтво про смерть № 20 від [INFO] року, яке видано «Центром первинної медико-санітарної допомоги №9 м. Донецька» не приймається до уваги судом, оскільки у відповідності до ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» даний документ не є належним доказом по справі. Реалізувати своє право на спадкування на території України [PERSON] не має можливості, оскільки документи, які підтверджують факт смерті [PERSON] є недійсними через те, що видані незаконними органами. За таких обставин, оскільки заявниця фактично просить встановити факт смерті особи у певний час та в певному місці, що тягне за собою можливі юридичні наслідки, і такий факт підтверджений належними доказами, суд приходить до висновку, що вимоги заяви обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі ст. 257-1 ЦПК України рішення підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved