Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

09.11.2021 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті батька [PERSON] , посилаючись на наступне. [INFO] у м. Донецьк Донецької області, помер його батько [PERSON] , який був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Після смерті батька, 26.08.2020 року ним була отримана лікарська довідка про причини смерті № 3780, видана «Республіканським бюро судово - медичної експертизи м. Донецьк». 28.08.2020 року так званим Куйбишевським відділом РАЦС Донецького міського управління юстиції міністерства юстиції Донецької Народної Республіки видано свідоцтво про смерть його батька [PERSON] . Встановлення факту смерті необхідно йому для державної реєстрації смерті померлого, проведеної державним органом України. Єдиною підставою для державної реєстрації смерті в даному випадку є рішення суду про встановлення факту смерті. На даний час заявник є спадкоємцем майна померлого та має намір оформити спадщину після смерті батька та отримати допомогу на поховання, однак відсутність документів, які б підтверджували факт його смерті, є перешкодою у цьому. Тому просив встановити факт смерті його батька у м. Донецьк Донецької області [INFO] . Ухвалою від 09.11.2021 року провадження у справі відкрито. Заявник в судове засідання не з`явився, будучи належним чином оповіщеним про день та час розгляду справи. В своїй заяві просить про розгляд справи за його відсутності. Представник заінтересованої особи - Великоновосілківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в судове засідання не з`явився, будучи належним чином оповіщеним про день та час розгляду справи. Причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши надані по справі докази, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Судом встановлені наступні обставини. Як вбачається з паспортних даних заявника [PERSON] , він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8-13). Згідно довідки № 1437011352 від 25.12.2014 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] перемістився з тимчасово окупованої території в [ADDRESS] (а.с. 15). Згідно матеріалів справи, [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Ново-Олександрівка, Великобурлуцького району, Харківської області, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Куйбишевським районним бюро РАЦС м. Сталіно (Донецьк), [PERSON] народився [INFO] у м. Сталіно (Донецьк), батьками зазначено: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14). Таким чином, судом встановлено, що померлий [PERSON] є батьком заявника. Судом також встановлено, що [INFO] батько заявника [PERSON] , 1935 року народження, громадянин України, уродженець с. Ново-Олександрівка, Великобурлуцького району, Харківської області, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , помер у м. Донецьк, про що мається лікарська довідка про причини смерті № 3780, видана Республіканським бюро судово - медичної експертизи м. Донецьк від 26.08.2020 р., відповідно до якої причиною смерті є атеросклеротичний коронарокардіосклероз, хронічна серцево - легенева недостатність (а.с. 17). 28.08.2020 року так званим Куйбишевським відділом РАЦС Донецького міського управління юстиції міністерства юстиції Донецької Народної Республіки видане свідоцтво серії [NUMBER] про смерть [PERSON] (а.с. 18) З свідоцтва про поховання виданого [PERSON] вбачається, що 27.08.2020 року на кладовищі «Грабарі» в м. Донецьк, вул. Северодвінська, відбулося поховання померлого [PERSON] (свідоцтво про смерть від 28.08.2020 р. [NUMBER] видане Куйбишевським відділом РАЦС м. Донецька, а/з 853) (а.с. 19). Кабінетом Міністрів України 7 листопада 2014 р. була прийнята постанова № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей», пунктом 3 якої встановлено, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, місцеві державні адміністрації мають забезпечити до 1 грудня 2014 р. переміщення бюджетних установ, підприємствта організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно наказу Міністерства юстиції України від 25.11.2014 № 247/7 «Про переміщення органів та установ юстиції Донецької області» відділи державної реєстрації актів цивільного стану Донецької області, що знаходилися на тимчасово неконтрольованій території, переміщено на підконтрольну Україні територію, але бланки суворої звітності вивезені не були, у зв`язку з чим, видані на цій території після 01 грудня 2014 року документи про державну реєстрацію актів цивільного стану не є документами територіальних органів Міністерства юстиції України. Заявник [PERSON] є спадкоємцем майна померлого та має намір оформити спадщину після смерті батька та отримати допомогу на поховання, але відсутність належно оформленого свідоцтва про смерть чинить йому перешкоди у цьому. Разом з тим, оцінюючи досліджені докази, суд враховує висновки, викладені у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), a також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Судом було встановлено, що [INFO] у м. Донецьк Донецької області помер [PERSON] , [INFO] . Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для оформлення спадщини після смерті батька та отримання допомоги на поховання. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved