Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

09.08.2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовними вимогами, якими просить стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Ізмаїльський елеватор» на її користь заборгованість з заробітної плати в розмірі 34161,74 (тридцять чотири тисячі сто шістдесят одна гривня сімдесят чотири копійки) грн.; страхові виплати в розмірі 18048 (вісімнадцять тисяч сорок вісім гривень) грн; моральну шкоду в розмірі 5000 (п`ять тисяч гривень) грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 11.03.2013 року її було прийнято до ТОВ «Ізмаїльський елеватор» на посаду оператора. 09.07.2014 року її було переведено на посаду оператора силосного корпусу. 01.01.2018 року назву посади було змінено на апаратник оброблення зерна другого розряду. В періоди з 10.11.2018 року по 19.12.2018 року та з 20.12.2018 року по 28.01.2019 року включно, позивач хворіла, у зв`язку з чим, було відкрито листки непрацездатності №464732 та №464775 відповідно. Фондом соціального страхування України в Одеській області на рахунок товариства з обмеженою відповідальністю «Ізмаїльський елеватор» були перераховані кошти по вказаним лікарняним листкам в сумі 18048 грн. Відповідачем вказані кошти не виплачено. Крім того, після виходу з лікарняного на роботу з 29.01.2019 року по 09.08.2019 року позивачу не виплачується заробітна плата, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 34161,74 грн. Відповідач маючи обов`язок виплачувати заробітну плату не здійснив його, що й стало підставою для звернення до суду. Крім того, затримка виплати заробітної плати і страхових виплат є порушенням законних прав позивача на отримання оплати за свою працю, яка сталась з вини підприємства. Відсутність грошових коштів позбавляє позивача на належне забезпечення своєї життєдіяльності, змінює спосіб її життя, вимагає докладання додаткових зусиль для влаштування свого побуту, у зв`язку з чим, позивачу завдано моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Позивач в судове засідання не з`явилась, про час та місце судового розгляду сповіщена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує щодо заочного рішення суду. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, заяв про відкладення справи або слухання справи за його відсутністю не направляв, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України. Згідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України - у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER] , остання була прийнята до ТОВ «Ізмаїльський елеватор» 11.06.2013 року на посаду оператора за договором у зв`язку з переведенням з ТОВ «Дунайзерноекспорт», згідно наказу №7 від 11.06.2013 року. 09.07.2014 року [PERSON] переведено на посаду оператора силосного корпусу, на підставі наказу №105 від 08.07.2014 року. Згідно наказу №402 від 26.12.2017 року, 01.01.2018 року назву посади, займаної [PERSON] , було змінено на «апаратник оброблення зерна другого розряду». Встановлено, що в періоди 10.11.2018 року по 19.12.2018 року та з 20.12.2018 року по 28.01.2019 року включно, [PERSON] хворіла, у зв`язку з чим, було відкрито листки непрацездатності №464732 та №464775 відповідно. Згідно довідки №392-102/2-13 від 05.07.2019 року, наданої Ізмаїльським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області, на рахунок ТОВ «Ізмаїльський елеватор» були перераховані кошти по лікарняним листам №464732, №464775 на загальну суму 18048 (вісімнадцять тисяч сорок вісім гривень) грн. Враховуючи, що ТОВ «Ізмаїльський елеватор» після виходу [PERSON] з лікарняного з 29.01.2019 року по 09.08.2019 року заробітна плата не виплачується, утворилась заборгованість в розмірі 34161,74 (тридцять чотири тисячі сто шістдесят одна гривня сімдесят чотири копійки) грн. (середньоденна заробітна плата 244,01*140 робочих днів = 34161,74). У зв`язку з тим, що ТОВ «Ізмаїльський елеватор» за період роботи з 29.01.2019 року по 09.08.2019 року не надано розрахункових листів, сума заборгованості має вираховуватись виходячи з середньоденної заробітної плати на підставі відомих сум нарахованих у жовтні 2018 року та листопаді 2018 року, які містяться в довідці форми ОК-5 (а.с.8), а саме: 7257,56 +3723=10980,56; 10980,56/45 робочих днів=244,01 грн. Як вбачається зі ст. 43 Конституції України та ст. 2 КЗпП України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. У відповідності до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Зі змісту ст. 110 КЗпП України слідує, що обов`язок повідомляти працівника про розмір загальної суми заробітної плати, розміри і підстави відрахувань та суми заробітної плати, що належить до виплати, покладено саме на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до вимог ст.2 Закону України «Про оплату праці» структурою заробітної плати є основна, додаткова та інші заохочувальні та компенсаційні виплати. Основна заробітна плата, це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата, це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до вимог ст.32 Закону України «Про оплату праці» трудові спори з питань оплати праці розглядаються і вирішуються згідно з законодавством про трудові спори. На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що на час розгляду справи позивачу заборгованість по заробітній платі не виплачена, суд приходить до висновку про стягнення з ТОВ «Ізмаїльський елеватор» на користь [PERSON] заборгованість з заробітної плати в розмірі 34161,74 (тридцять чотири тисячі сто шістдесят одна гривня сімдесят чотири копійки) грн. Як вже було встановлено в судовому засіданні, в періоди 10.11.2018 року по 19.12.2018 року та з 20.12.2018 року по 28.01.2019 року включно, [PERSON] хворіла, у зв`язку з чим, було відкрито листки непрацездатності №464732 та №464775 відповідно. Згідно довідки №392-102/2-13 від 05.07.2019 року, наданої Ізмаїльським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області, на рахунок ТОВ «Ізмаїльський елеватор» були перераховані кошти по лікарняним листам №464732, №464775 на загальну суму 18048 (вісімнадцять тисяч сорок вісім гривень) грн. Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. За змістом частини першої статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, мають застраховані громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Таке право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи і час випробування та день звільнення), якщо інше не передбачено законодавством. Відповідно до пункту 8 ч. 1 статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» одним із принципів загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, є відповідальність роботодавців та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності за реалізацію права застрахованої особи на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за цим Законом. В ч. 1 ст. 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що підставою для фінансування страхувальників робочими органами відділень Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами. За змістом ч. 1 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке компенсує втрату заробітної плати (доходу) за період тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві; страхового випадку, зокрема, тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві. Підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності відповідно до ч. 1 ст. 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності. У зв`язку із зазначеним та враховуючи, що Ізмаїльським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області, на рахунок ТОВ «Ізмаїльський елеватор» були перераховані кошти по лікарняним листам №464732, №464775 на загальну суму 18048 (вісімнадцять тисяч сорок вісім гривень) грн., суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення страхових виплат в розмірі 18048 (вісімнадцять тисяч сорок вісім гривень) грн. Відповідно до положень ст.ст.23,1167 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як роз`яснено судам в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Факт заподіяння моральної шкоди позивачу від дій відповідача знайшов повне підтвердження дослідженими в судовому засіданні доказами. Суд, визначаючи розмір шкоди, виходить з вищенаведених норм,

Outcome: approved