Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

10.04.2014 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], Кагарлицький районний сектор Управління Державної міграційної служби України в Київській області про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зобов»язання зняти з реєстрації, в якій позивачка просить суд винести рішення, яким: - усунути перешкоди у користуванні житловим будинком [PERSON] шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим будинком, що знаходиться за адресою [ADDRESS]; - зобов'язати Кагарлицький районний сектор Управління Державної міграційної служби в Київській області зняти з реєстрації [PERSON], за адресою [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, які вказані в мотивувальній частині позовної заяви. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнав, йому судом роз»яснено процесуальні наслідки визнання позову, які йому зрозумілі. Суд, вислухавши позивачку [PERSON], яка позов підтримала, відповідача [PERSON], який позов визнав, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позову, обґрунтовуючи своє рішення наступним. Фактичні обставини справи, встановлені судом та застосування до них норм матеріального та процесуального права. Позивачка [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.10.2002 р. є власником житлового будинку [ADDRESS]. Відповідно до будинкової книги на житловий будинок Позивач станом на час подачі позову у вищевказаному будинку зареєстрований син позивачки, - відповідач [PERSON]. Починаючи з 03.03.2013 року Відповідач не проживає у вищезазначеному будинку та в будинку відсутні особисті речі Відповідача. Будучи зареєстрованими, але не проживаючи у будинку Позивача, Відповідач не приходить до будинку та не використовує його для тимчасового або постійного проживання. Відповідач не приймає ніякої участі в утриманні будинку, не сплачує витрати на комунальні послуги. Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між; ним і власником житла або законом. Виходячи з вищезазначеної норми Цивільного кодексу України член сім'ї власника, може бути визнаний в судовому порядку таким, що втратив право користування жилим приміщенням якщо відсутній та не проживає у житловому приміщенні більше одного року. Згідно ч. 1 ст. 109 Житлового кодексу України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до актів комісії та акту депутата Кагарлицької міської ради було проведено обстеження житлового будинку, в якому проживає Позивач, за адресою [ADDRESS]. При обстеженні було виявлено, що Відповідач не проживає за даною адресою більше одного року. , Отже, враховуючи те, що Відповідач не проживає у житловому будинку за вищевказаною адресою більше року, він є таким, що втратив право на користування жилим приміщенням. Відповідач під різними приводами відмовляється подати заяву до Кагарлицького районного сектору Управління Державної міграційної служби в Київській області про зняття з реєстрації. Своєю відмовою подати заяву про зняття з реєстрації Відповідач створює Позивачу перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні майном, що належить їй на праві власності. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст. 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Виходячи з вказаних положень Конституції України та Цивільного кодексу України Позивач як власник майна має права безперешкодно користуватись своєю власністю та таке право гарантується державою. Тобто, у разі порушення права власника держава, в особі судів, забезпечує захист права власності від порушень з боку іншої особи. Згідно ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень Цивільного кодексу України у разі створення перешкод у користуванні власністю Позивач може звернутися до суду з вимогою про вчинення дій необхідних для відновлення порушеного права власності, а саме усунення перешкод в користуванні майном та визнання Відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Реєстрація Відповідача у житловому будинку перешкоджає Позивачу у володінні та розпорядженні її власністю, в тому числі і переоформленню права власності на іншу особу. Відповідач в різних банках отримав кредити, які оформленні за його місцем реєстрації, через що на адресу будинку Позивача постійно приходять листи із банку з вимогою та погрозами про сплату кредиту. У зв'язку з такими листами Позивач навіть змушена була погашати заборгованість Відповідача по кредитам. Отже, Відповідача слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Відповідач не позбавлений житла, оскільки згідно рішення Кагарлицького районного суду від 18.06.2010 р. він є власником житлового будинку за адресою [ADDRESS]. Таким чином, на підставі ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України Відповідачі можуть бути визнані судом такими, що втратили право на користування жилим приміщенням та відповідно зняті із реєстрації. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Судові витрати. Суд на підставі ст. 88 ЦПК України приходить до висновку щодо стягнення з [PERSON] на користь держави 243 грн. 60 коп. судових витрат. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved