Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

08.07.2013 року позивач звернувся з позовом до суду та просив визнати факт того, що в період шлюбу між [PERSON] та [PERSON] житловий будинок, розташований по [ADDRESS] істотно збільшився у своїй вартості внаслідок здійснених [PERSON] грошових затрат; визнати житловий будинок, розташований по [ADDRESS] об'єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на ? частину житлового будинку, розташованого по [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на ? частину земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS]; вселити [PERSON] в житловий будинок, розташований по [ADDRESS]. Свої вимоги мотивував тим, що в червні 2011 року, знаходячись в круїзі, він познайомився з відповідачкою [PERSON] та через тиждень після круїзу приїхав до Одеси і практично з цього часу вони стали проживати разом однією сім'єю. Позивач стверджує, що 20.03.2012 року повністю за його кошти був куплений будинок, розташований по [ADDRESS] і земельна ділянка під ним, однак купівлі будинку і земельної ділянки було оформлено договорами дарування на ім'я відповідачки. Позивач вказує на те, що через місяць після придбання будинку та земельної ділянки він та відповідачка зареєстрували шлюб. В період шлюбу за його кошти було зроблено облаштування та переобладнання будинку, проведено благоустрій прибудинкової території, у зв'язку з чим будинок істотно збільшився у своїй вартості. Позивач стверджує, що зараз їх стосунки погіршилися, та відповідач наполягає на розірванні шлюбу, однак не бажає здійснити поділ майна, вважаючи будинок та земельну ділянку своєю власністю. Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового засідання сповіщені належним чином у порядку ст.74,76,77 ЦПК України. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в останнє судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи сповіщалась належним чином, 31.07.2014 року від її представника до суду надійшла заява, в якій останній просить суд судове засідання призначене на 31.07.2014 року о 14.30 год. провести без участі сторони відповідача, зазначивши, що з позовними вимогами відповідач категорично не погоджується, на вираженій раніше позиції наголошує та підтримує у повній мірі заперечення на позов. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає, що в задоволені позову слід відмовити, виходячи з наступного. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями Цивільного Кодексу України та Сімейним Кодексом України. Судом встановлено, що 20 березня 2012 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено договір дарування, згідно умов якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар земельну ділянку розміром 0,0285 га, що знаходиться за адресою [ADDRESS] (т. 1 а.с. 17-18). Того ж дня, 20 березня 2012 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено ще один договір дарування, згідно умов якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (т. 2, а.с. 50-51). 20 квітня 2012 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Одеського міського управління юстиції в Книзі реєстрації шлюбів 20 квітня 2012 року зроблено відповідний актовий запис за № 369, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (т. 1, а.с. 11). Подружні стосунки між сторонами не склались, в результаті чого заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (т. 2, а.с. 47-48). Мотивуючи свої вимоги, позивач стверджує, що вищевказаний житловий будинок та земельна ділянка були придбані за його кошти, та більш того, в період шлюбу за його кошти було зроблено облаштування та переобладнання будинку, проведено благоустрій прибудинкової території, у зв'язку з чим будинок істотно збільшився у своїй вартості. На підтвердження своїх доводів позивач надав банківські платіжні документи, з яких вбачається, що в період з 27.04.2012 року по 14.12.2012 року ним було перераховано на ім'я [PERSON] 55 083, 83 дол. США та на ім'я доньки відповідачки 55 862, 16 дол. США. Однак, доказів того, що вищевказані грошові кошти були перераховані для придбання будинку та земельної ділянки, або для їх поліпшення суду надано не було. Відповідачка у судовому засіданні підтвердила перерахування позивачем грошових коштів та пояснила, що кошти, які були перераховані позивачем на її ім`я, витрачались ними на лікування чоловіка, подорожі, спільний відпочинок тощо. А кошти, які були перераховані на ім'я доньки, були надіслані для її особистих потреб, які вона витрачала на власний розсуд, оскільки позивач таким чином намагався налаштувати з нею стосунки. Згідно ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Вирішуючи справу по суті, суд звертає увагу на те, що договори дарування земельної ділянки та будинку в судовому порядку скасовані не були та є чинними. Відповідно до ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте, нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Отже, з вищевикладеного можливо зробити висновок про те, що [PERSON] на підставі договорів дарування, зареєстрованих в реєстрі за № 197 та № 194, на праві особистої приватної власності належить земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] та житловий будинок за тією ж адресою. Згідно ч. 1 ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Також суд не може погодитись з твердженнями позивача про те, що за його кошти будинок істотно збільшився у своїй вартості, так як жодних доказів цього, оцінок вартості будинку та земельної ділянки на теперішній час тощо суду надано не було. Суд не приймає надані представником позивача у судовому засіданні рахунки, товарні чеки та комерційні пропозиції, копії яких містяться на аркушах справи 96-212, так як в них не зазначено, хто саме придбав дані матеріали та де саме вони були встановлені та використані. Жодних доказів того, що дані будівельні матеріали та обладнання було встановлено у спірному будинку чи на спірній земельній ділянці суду надано не було. Проте, як вбачається з матеріалів справи, 09 квітня 2013 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу передала у власність [PERSON] квартиру під [ADDRESS] Згідно п. 4 Договору, продаж зазначеної квартири вчиняється за домовленістю Сторін за суму 359 797 гривень. У судовому засіданні відповідачка стверджувала, що вищевказані грошові кошти були витрачені нею на облаштування та переобладнання власного будинку та проведення благоустрою прибудинкової території. Дані пояснення також знайшли підтвердження і у свідченнях [PERSON], яка пояснила, що [PERSON] пересилав її матері грошові кошти, які використовувались на спільні подорожі до курортів Туреччини, Криму, Єкатеринбургу, також кошти витрачались і на лікування позивача. Крім того, свідок пояснила, що зовнішній вид будинку взагалі не змінився, лише був дороблений злив та облаштований літній будиночок. В середині ж будинку був проведений поточний ремонт. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила, що в будинку проводився невеличкий ремонт ( були переклеєні шпалери тощо), на який вона позичила своїй подрузі [PERSON] 9000 доларів США. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили суду, що вони проводили ремонтні роботи в спірному будинку, однак, їх вартість та об`єм не визначили. За ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. ст. 58-59 ЦПК України докази по справі повинні бути належними та допустимими, та не грунтуватися на припущеннях. Також суд звертає увагу на те, що для визначення об'єму та вартості будівельних та технічних робіт з облаштування, переобладнання та благоустрою житлового будинку і земельної ділянки, ухвалою суду від 03.04.2014 року було призначено судову будівельно-технічну експертизу. Проте, згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1713 від 07.07.2014 року, виконаного судовим експертом Одеського науково-дослідного інституту судових експерти [PERSON] вбачається, що у зв'язку з відсутністю актів форми КБ-2В на роботи, виконані в період шлюбу гр. [PERSON] з [PERSON] та актів технічного стану житлового будівництва за станом на момент до укладення шлюбу (або до облаштування, переобладнання та благоустрою) між гр. [PERSON] і [PERSON], відповісти на поставлене судом питання неможливо. Таким чином, на теперішній час встановити, чи взагалі було здійснено поліпшення спірного будинку та земельної ділянки та чи є воно значним, у суду можливості немає. З урахуванням вказаного, суд дійшов до висновку, що позов [PERSON] є недоведеним та необгрунтованим, а від так задоволенню не підлягає в повному обсязі, так як і підстави для вселенні позивача у спірний будинок, на думку суду, відсутні. Суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального, сімейного законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Разом з тим, при вирішенні спору суд враховує положення ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 213 ЦПК України встановлено, що рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed