Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-29 00:00:00

08 вересня 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою, в якій просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на житловий будинок [ADDRESS] та зняти арешт з указаного нерухомого майна. В обґрунтування позову позивач вказувала, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина, у тому числі, у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . У визначений законом строк вона та діти спадкодавця звернулися із заявами до нотаріуса про прийняття спадщини та уклали спадковий договір, згідно якого спадщина у виді спірного нерухомого майна переходить у власність позивача. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірне нерухоме майно позивачу відмовлено через відсутність належного правовстановлюючого документа на це майно. Позовна заява, ухвалою судді від 29 жовтня 2020 року залишена без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків, які в подальшому позивачем усунуті. Ухвалою судді від 09 листопада 2020 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 01 грудня 2020 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, від представника адвоката Островської О.В. надійшла заява, в якій представник позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила справу розглянути за її відсутності та відсутності позивача. \~ \~ \~ \~Відповідачі [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Відповідно до частини 6 статті 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження, - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. Складання повного рішення судом відкладено до 30 грудня 2020 року. Дослідивши матеріали справи, оцінивши досліджені по справі докази в їх сукупності, суд установив наступні факти та відповідні правовідносини. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 19 травня 2016 року №1377-VІІІ «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський район. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 12 січня 2015 року, виданого Прибузькою сільською радою Жовтневого району Миколаївської області (а.с.7). Згідно частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 ЦК України). Відповідно до вимог частини першої статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 03 липня 1976 року, виданого Прибузькою сільською радою Жовтневого району Миколаївської області, позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с.7). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є рідними дітьми померлого [PERSON] . Родинні відносини відповідачів з померлим [PERSON] як рідних дітей та батька підтверджуються наступним: свідоцтвом\~про народження\~ [PERSON] від\~13\~червня 1977 року серії [NUMBER] , згідно якого, батьками відповідача є [PERSON] та [PERSON] (а.с.12); свідоцтвом про укладення шлюбу від 14 березня 1998 року серії [NUMBER] , згідно якого [PERSON] присвоєно прізвище чоловіка « [PERSON] » (а.с.13); свідоцтвом\~про народження\~ [PERSON] від\~03\~квітня 1985 року серії [NUMBER] , згідно якого, батьками відповідача є [PERSON] та [PERSON] (а.с.8); свідоцтвом\~про народження\~ [PERSON] від\~05\~червня 1981 року серії [NUMBER] , згідно якого, батьками відповідача є [PERSON] та [PERSON] (а.с.9); свідоцтвом\~про народження\~ [PERSON] від\~29\~жовтня 1982 року серії [NUMBER] , згідно якого, батьками відповідача є [PERSON] та [PERSON] (а.с.10); свідоцтвом про одруження від 12 жовтня 2002 року серії [NUMBER] , згідно якого [PERSON] присвоєно прізвище чоловіка « [PERSON] » (а.с.11). Отже, сторони є спадкоємцями померлого [PERSON] першої черги за законом. Згідно частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за законом чи заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини або відмови від її прийняття, встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 та частина перша статті 1273 ЦК України). Відповідно до статті 1273\~ЦК\~України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Як убачається зі змісту спадкової справи 39/2015 до майна померлого [INFO] [PERSON] , заведеної приватним нотаріусом Вітовського районного нотаріального округу Реуковою Н.А. сторони звернулися із заявами про прийняття всієї спадщини та відмову у прийнятті спадщини на користь інших спадкоємців, яка відкрилася після смерті [PERSON] , зокрема: 04 травня 2015 року позивач [PERSON] про прийняття спадщини на все майно, що залишилося після смерті чоловіка (а.с.95); 04 липня 2015 року відповідач [PERSON] про прийняття спадщини на все майно, що залишилося після смерті батька (а.с.91); 04 липня 2015 року відповідач [PERSON] про прийняття спадщини на все майно, що залишилося після смерті батька (а.с.84); 04 червня 2015 року відповідач [PERSON] про відмову від прийняття спадщини на все майно, що залишилося після смерті батька на користь [PERSON] та\~ [PERSON] (зворотна сторона а.с.97); 04 липня 2015 року відповідач [PERSON] про відмову від прийняття спадщини на все майно, що залишилося після смерті батька на користь [PERSON] та\~ [PERSON] (зворотна сторона а.с.100). Ураховуючи зазначене, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємці [PERSON] , померлого [INFO] , першої черги за законом, у силу статей 1261, 1268, 1269 ЦК України, прийняли усю спадщину після його смерті. 01 серпня 2020 року між спадкоємцями [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] укладено договір про поділ спадщини, який посвідчений приватним нотаріусом Вітовського районного нотаріального округу Миколаївської області Реуковою Н.А. та зареєстрований в реєстрі за №380 (а.с.105). Згідно указаного договору, позивачу [PERSON] переходить у власність житловий будинок [ADDRESS] . До складу спадщини, у відповідності до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 19 травня 2016 року №1377-VІІІ «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський район. Згідно типового договору про купівлю-продаж житлового будинку присадибного типу з надвірними побудовами на умовах передбачених постановою Ради Міністрів СРСР від 01 липня 1983 року за №593 від грудня 1989 року [PERSON] придбав в радгоспі «Прибузький» житловий будинок по [ADDRESS] (а.с.17). Згідно з випискою з погосподарської книги обліку (особовий рахунок № [NUMBER] , ст.37-38) [PERSON] значиться головою домогосподарства по [ADDRESS] (а.с.24). Рішенням Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 26 травня 2017 року №7 «Про перейменування вулиць села Прибузьке» вулиця Леніна перейменована на вулицю Шкільну без зміни нумерації будинків (а.с.27). Відповідно до довідки комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 25 квітня 2018 року №2-1609, власність на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] не зареєстрована, об`єкти самочинного будівництва відсутні (а.с.20). Вартість спірного житлового будинку, згідно висновку оцінювача про вартість об`єкту оцінки від 26 серпня 2020 року складає 50300,00 грн (а.с.28). Виходячи з норм національного законодавства, а також законодавства, що діяло до проголошення незалежності України на її території (Указ Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», який діяв до 22 лютого 1988 року; Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року; постанова Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року №105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» із змінами, внесеними згідно з Постановою Ради Міністрів Української РСР від 22 квітня 1989 року №115; Вказівки по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року №112/5; Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26; Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69) суд констатує, що виникнення права власності на житлові будинки та споруди у сільській місцевості не пов`язувалося із проведенням його реєстрації, тобто не залежало від державної реєстрації цього права, а записи у погосподарських книгах та виписки з них замінювали технічний паспорт у разі його відсутності та прирівнювалися до акта органів державної влади, що підтверджувало право власності. Судом установлено, що спадкодавець [PERSON] за життя свідоцтво про право власності на спірний житловий будинок на підставі запису в погосподарський книзі обліку Прибузької сільської ради Жовтневого району не отримав. Ураховуючи зазначене та виходячи з системного аналізу правил статей 8, 19, 41\~Конституції України як Основного Закону, суд уважає, що спадкодавець [PERSON] на момент смерті був власником спірного житлового будинку, що включається до складу спадщини. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірне нерухоме майно позивачу відмовлено, оскільки відсутній належний правовстановлюючий документ на вказане майно, що об`єктивно підтверджується постановою приватного нотаріуса Вітовського районного нотаріального округу Миколаївської області Реукової Н.А. про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 01 серпня 2020 року (а.с.22). На підставі викладеного, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази суд дійшов висновку про обґрунтованість позову в частині визнання права власності за позивачем у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] . Вирішуючи позов у частині вимог про зняття заборони арешту з нерухомого майна житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , суд дійшов висновку про його обґрунтованість, що є наслідком його задоволення з огляду на таке. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта нерухомого майна від 31 серпня 2018 року №136183323 (далі Інформація з реєстрів), сформованого Департаментом з гадання адміністративних послуг Миколаївської міської ради у відомостях з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано обтяження за №3385076 за повідомленням від 01 січня 1990 року без номеру колгоспу « [INFO] », згідно якого на спірний житловий будинок, власником якого вказаний [PERSON] , накладено заборону (архівний запис) (а.с.25). Як убачається з відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань державну реєстрацію юридичної особи СЗАТ «Прибузьке» (яка є правонаступником колгоспу (радгоспу) «Прибузький») припинено 27 червня 2007 року (а.с.107). Згідно довідки Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 26 серпня 2020 року №737-02-54, спірний житловий будинок у комунальній власності та на балансі сільської ради не перебуває (а.с.23). Суд уважає, що правові підстави для обтяження у виді заборони на спірне нерухоме майно відсутні, оскільки, починаючи з 1990 року жодних претензій до спадкодавця [PERSON] з боку ініціатора обтяження та його правонаступників не було, а колгосп «Прибузький» та його правонаступники припинили своє існування. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В пункті 71 рішення ЄСПЛ у справі «Звежинський проти Польщі» (заява № 34049/96) суд повторює, що позбавлення майна, у значенні цього речення, може бути виправданим, лише якщо воно відбувається в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом. Крім того, будь-яке втручання у право власності має відповідати критерію пропорційності. Суд нагадує, що під час втручання необхідно дотримуватися «справедливої рівноваги» між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основних прав людини (рішення у справі «Pressos Compania Naviera S.» та інші проти Бельгії» від 20 листопада 1995 року, серія A, № 332, с. 23, п. 38). Цю рівновагу буде порушено, якщо людині доведеться нести надто специфічний або надмірний тягар (рішення у справі Спорронга і Льонрота). ЄСПЛ у рішенні від 07 липня 2011 року у справі «Серков проти України» (пункти 42-44) зазначив, що національне законодавство має відповідати вимозі «якості» закону, щоб воно було доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним у застосуванні. Якщо норма закону або іншого нормативного акта, виданого на основі закону, дозволяють неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків платників податків і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків. Будь-яке втручання органу влади у безперешкодне володіння майном повинно бути «законним», позбавлення майна можливе лише «на умовах, передбачених законом (Рішення ЄСПЛ від 06 листопада 2008 року у справі «Ісмаїлов проти Росії»). Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини першої статті 321 ЦПК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи бути обмеженим у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Outcome: approved