Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

09 січня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на період навчання, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON] є його батьком. Позивач навчається у Слов'янському енергобудівному технікумі на денній формі за контрактом та мешкає з матір'ю, знаходиться повністю на її утриманні та потребує матеріальної допомоги з боку батька, оскільки добровільно відповідач надавати матеріальну допомогу не бажає, у зв'язку із чим просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь аліменти в розмірі 1/4 частини доходів відповідача на період навчання позивача до досягнення ним двадцяти трьох років. Позивач, [PERSON], про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, але в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить цивільну справу розглянути за його відсутності. Представник позивача, [PERSON], яка діє на підставі витягу з договору на представництво інтересів від 09 січня 2018 року, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, до судового засідання не з'явилась, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить цивільну справу розглянути за її відсутності. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить цивільну справу розглядати без його участі, а також надав відзив на позовну заяву, в якому позов визнає частково та просить стягнути з нього аліменти на користь позивача у розмірі 10 % його доходів щомісячно на час навчання [PERSON] Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд, в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне. Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27 січня 2000 року, видане Слов'янським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецької області, [PERSON] народився [INFO] року та його батьками записані [PERSON] та [PERSON]. (а.с.4) Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 19 лютого 2016 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] змінив прізвище на [PERSON], про що складено відповідний актовий запис № 3. (а.с.5) Як вбачається з довідки від 05 січня 2018 року, виданої Слов'янським енергобудівним технікумом, [PERSON] на час розгляду даної цивільної справи дійсно навчається у Слов'янському енергобудівному технікумі І-ІІ рівня акредитації та є студентом І курсу денного відділення на контрактній основі. Термін навчання закінчується [INFO] року. (а.с.7) З довідки про доходи [PERSON] від 31 січня 2018 року № 16/03-1-14 слідує, що [PERSON] перебуває на обліку у Головному управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримує пенсію за вислугу років у розмірі 5 092 гривень 62 копійки щомісячно.(а.с.29) Відповідно до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов'язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Суд виходить з вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Частиною 1 статті 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, відповідно до якої при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Також з урахуванням вимог ч. 2 ст. 182 СК України, необхідно зазначити, що розмір аліментів повинен бути не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст.ст. 183, 184 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, а якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. - у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 200, ст. 201 СК України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. До відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187,189-192 і 194-197цього Кодексу. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.20Постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Верховний Суд України дійшов висновку, що у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги в зв'язку з навчанням до досягнення нею 23 років, правила ст. 185 СК не застосовуються, а зазначені правовідносини регулюються ст. 199 цього Кодексу. Про це йдеться в Постанові Судової палати в цивільних справах ВСУ від 24 лютого 2016 року №6-1296цс15. Частинами 1-3 ст. 181 СК передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини, той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в його утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК визначаються кілька видів виконання цього обов'язку, зокрема, утримання неповнолітньої дитини, яке стягується в частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (ст. 185); утримання дитини, що знаходиться в установі охорони здоров'я, навчальному або іншому закладі, в разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або інший заклад, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (ст. 193); батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (ст. 198). Згідно ч. 1 ст. 185 СК, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Виходячи з аналізу ст. 185 СК додаткові витрати присуджуються дитині при наявності у одного з батьків, з ким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема, необхідністю в розвитку дитини за наявності у нього здібностей, талантів, в зв'язку з його хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом і т.п. Наявність таких витрат повинен довести позивач. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, одержуваних одним з батьків на утримання дитини. Разом з тим ст. 199 СК передбачено обов'язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, то батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК, яка, зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, способом сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійних, окремих від аліментних зобов'язань, обов'язки батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, викликаних особливими обставинами. Судом приймається до уваги те, що відповідач згоден сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, однак в меншому, ніж заявлено позивачем розмірі, оскільки він ніде не працює та отримує пенсію за вислугу років, крім того має на утриманні непрацездатних батьків, яким зобов'язаний надавати допомогу. З огляду на викладене, враховуючи, що позивач, який досяг повноліття, проте вік якого є меншим ніж 23 роки, продовжує навчання та має потребу в матеріальній допомозі, яку відповідач має змогу надавати, з врахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, досліджених наданих сторонами доказів у їх сукупності, суд вважає, що слід стягнути з відповідача на користь [PERSON] аліменти на час його навчання у розмірі 1/5 частини від усіх доходів відповідача, до досягнення ним двадцяти трьох років. На підставі ст. 191 СК України, аліменти з відповідача підлягають стягненню з моменту пред'явлення позову до суду. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», яка передбачає пільги щодо сплати судового збору, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, оскільки позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів звільнений від сплати судового збору відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 гривень 80 копійок.

Outcome: approved