Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

09 липня 2019 року [PERSON] , яка являється законним представником (опікуном) [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] та зняти останню з реєстраційного обліку за вказаною адресою. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, [PERSON] , 1948 року народження, є її рідна сестрою, яку рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.07.2009 року у справі №2о-20/19 визнано недієздатною. Рішенням виконкому Новомосковської міської ради №612 від 16.09.2009 року [PERSON] призначено опікуном над недієздатною сестрою [PERSON] . Рішенням Новомосковського міськрайонного суду від 23.01.2014 року у справі №183/9014/13ц над [PERSON] встановлено опіку, опікуном призначено [PERSON] . Так, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 05.11.1987 року, що зареєстроване в Новомосковському МБТІ за №1926-15, [PERSON] являється власником будинку [ADDRESS] . Відповідно до домової книги на вказане домоволодіння, яку розпочали вести у липні 1995 року жодних інших осіб, окрім власника, зареєстровано не було. Однак, у червні 2019 під час оформлення документів, необхідних для призначення житлової субсидії виявилося, що у вказаному будинку, окрім [PERSON] зареєстрована також відповідач по справі - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї від 12.06.2019 року. Між тим, позивач наполягає на тому, що а ні вона, а ні власник [PERSON] жодних осіб у будинку не прописували, жодній особі право власності, користування на будинок чи земельну ділянку не переходило. З жовтня 2012 року [PERSON] знаходилася на обліку отримувачів субсидії, але на даний час позбавлена такого права, оскільки у будинку зареєстрована невідома їм особа [PERSON] , яка фактично у будинку ніколи не проживала, участі у його утриманні, сплаті комунальних послуг не приймала. Таким чином, для захисту прав [PERSON] на отримання субсидії, а також розпорядження своєю власністю на свій розсуд, її опікун [PERSON] звернулася до суду з даним позовом і просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] , а також зняти відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Ухвалою суду від 05 серпня 2019 року відкрито провадження у справі. Позивач в судове засідання не з`явилася, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність, згідно якої позов підтримала у повному обсязі та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач відзив на позов не подала, в судове засідання не з`явилася, була повідомлена належним чином, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, а також шляхом розміщення оголошення на веб-порталі судової влади України, причина неявки не відома, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] являється власником житлового будинку [ADDRESS] , який належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 25 грудня 1987 року державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Копиловою Г.Г., за реєстровим №4842 (а.с.12), зареєстрованого 04.01.1988 року в Новомосковському БТІ за №1926-15 (а.с13). Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.07.2009 року у справі №2о-20/09 визнано недієздатною [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Рішенням виконавчого комітету Новомосковської міської ради №612 від 16.09.2009 року призначено [PERSON] опікуном над недієздатною сестрою [PERSON] (а.с.10), а в подальшому рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.01.2014 року у справі №183/9014/13ц встановлено над [PERSON] опіку, опікуном призначено [PERSON] , [INFO] (а.с.11). У відповідності до ч.1 ст.8 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частина 1 ст. 59 ЦПК України визначає, що права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеним законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає суду підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Згідно довідки про склад сім`ї № 2155 від 12.06.2019 року (а.с.20), а також у відповідності до відомостей відділу адресно-довідкової роботи Управління паспортної роботи громадянства та реєстрації фізичних осіб ГУ ДМС України у Дніпропетровській області (а.с.28) у вищезазначеному житловому будинку зареєстрованою значиться відповідач по справі - [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки УПСЗН м. Новомосковська № 421 від 25.06.2019 року (а.с.21) [PERSON] , 1948 року народження, яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , знаходиться на обліку як отримувач субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива з жовтня 2012 року. Як зазначає позивач у позові, на сьогоднішній день власник вказаного будинку позбавлена можливості отримувати субсидію через реєстрацію у ньому відповідача, яка фактично у спірному будинку ніколи не проживала, участі у його утриманні, сплаті комунальних послуг не приймала. У відповідності до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як випливає із зазначеної норми закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при позбавлення права власності на житлове приміщення, позбавленні права користування житловим приміщенням, визнанні особи безвісно відсутньою, оголошенні фізичної особи померлою. З огляду на те, що Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15). Отже, наявність реєстрації відповідача у належному [PERSON] на праві власності житловому будинку, заважає їй вільно розпоряджатися своєю власністю, у зв`язку з чим, суд вважає за необхідне визнати [PERSON] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . Даних про наявність будь-якої домовленості між позивачем та відповідачем, з приводу користування житловим приміщенням, а також доказів про поважність причин відсутності відповідача у житловому приміщенні за місцем реєстрації суду не надано. Що стосується позовної вимоги позивача щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] , то ці позовні вимоги задоволенню не підлягають, з огляду на те, що зняття з реєстрації місця проживання проводиться відповідним органом реєстрації на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, виселення, що набрало законної сили, а не судом. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial