Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

08 жовтня 2015 року представник ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що 26.11.2014 року ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір №500965626, відповідно до якого банк надав 22503,46 гривень. В порушення умов договору не виконує, в результаті чого станом на 27.08.2015 року розмір заборгованості за кредитом становить 22256,19 грн., за відсотками 2368,08 грн., та по комісії 3402,56 грн.\~ На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №500965626 у розмірі 29426,83 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав до суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглянути справу в заочному порядку. (а.с.19). Відповідач в судове засідання на слухання по справі не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома. Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України за правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК України та винести по справі заочне рішення. \~В силу п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори й інші правочини. Згідно ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Вказані вимоги закону відповідачем не виконуються. Судом встановлено, що 26 листопада 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №500965626, відповідно до якого останньому було надано кредит у розмірі 22503,46 гривень строком до 27 листопада 2019 року із сплатою 15,99 % річних (а.с.4-8). Для врегулювання спору в позасудовому порядку відповідачу [PERSON] направлялася вимога про дострокове погашення кредиту (а.с.10). Дані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до положень ст.ст. 509, 526, 530 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, у тому числі сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обовязку. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України умовами кредитного договору є обовязок кредитодавця надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається в письмовій формі. За змістом ст. ст. 610, 611, 612, 623, 625 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобовязання, доказується кредитором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Розрахунок заборгованості за кредитним договором між позивачем та відповідачем доводить той факт, що станом на 27.08.2015 р. у відповідача виникла заборгованість перед позивачем за кредитом 22256,19 грн., за відсотками 2368,08 грн., та по комісії 3402,56 грн. (а.с.12). Враховуючи вище викладене, а також приймаючи до уваги, що відповідач в порушення умов кредитного договору свої зобовязання по поверненню кредитних коштів та сплати відсотків за користування ними не виконав, у звязку з чим у банка виникло право вимагати повернення кредиту та стягнення заборгованості у примусовому порядку, з урахуванням викладеного суд вважає звернення позивача з позовом до відповідача про стягнення заборгованості та судових витрат цілком обґрунтоване, та таке, що відповідає характеру та змісту цивільно-правових відносин. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved