overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

07 жовтня 2014 року позивач звернувся до Малинського районного суду з позовом до відповідача. В судове засідання представник позивача не з'явився, надіслав заяву в якій позов підтримав повністю, просить розглянути справу без участі представника , не заперечує щодо ухвалення заочного рішення по справі. Зазначив в позовній заяві, що відповідно до укладеного 15 лютого 2008 року між сторонами кредитного договору б/н, [PERSON] отримав кредит у розмірі 15 тис. грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних. Свої зобов'язання за кредитним договором банк виконав в повному обсязі. В порушення умов кредитного договору та статті 526 ЦК України відповідач свої зобов'язання не виконує. Розмір заборгованості [PERSON] перед банком за відрахуванням заборгованості стягнутої відповідно до судового наказу Богунського районного суду м. Житомира від 19 березня 2010 року станом на 31 серпня 2014 року становить - 35550,65 грн. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, будь - яких заяв про неможливість явки в судове засідання до суду не направляв. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, дослідивши надані докази в межах позовних вимог, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконувати належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. В статті 1054 ЦК України зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов'язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору б/н від 15 лютого 2008 року відповідач отримав кредит у розмірі 15 тис. грн.. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % щомісячно ( арк.с.10). Відповідно до розрахунку заборгованості видно, що станом на 31 серпня 2014 року заборгованість відповідача перед банком за відрахуванням заборгованості стягнутої відповідно до судового наказу Богунського районного суду м. Житомира від 19 березня 2010 року становить - 35550,65 грн. ( арк.с. 7-9). З відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 355,51 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

07 жовтня 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтовування заявлених вимог вказував, що 07 квітня 2000 року між сторонами був укладений договір купівлі-продажу № 227, зареєстрований на Універсальній Товарній Біржі «Марія», згідно якого [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS]. На даний час [PERSON] бажає здійснити відчуження вказаної квартири, однак нотаріальною конторою йому було відмовлено у цьому, оскільки вказаний договір купівлі-продажу відповідно до діючого законодавства є нечинним. Позивач вказував, що угода виконана сторонами, але відповідно до чинного законодавства оформлена не належним чином, в звязку із чим просив позов задовольнити та визнати вищевказаний договір дійсним. В судове засідання позивач не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідачі в судове засідання не зявилися, заперечень проти позову до суду не надійшло. Про час та місце слухання справи повідомлялася належним чином і своєчасно, тому суд в порядку ст. 224 ЦПК України, за письмовою згодою позивача вважає за можливе розглянути справу заочно. Представник третьої особи Універсальної Товарної Біржі «Марія» в судове засідання не зявився. Згідно наявної в матеріалах справи заяви, представник третьої особи директор УТБ «Марія» [PERSON] просить суд задовольнити заяву позивача. Дослідивши матеріали справи, суд на підставі ч. 2 ст. 47 (в редакції 1963 р.) ЦК України знаходить позов обґрунтованим, оскільки одна із сторін повністю виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд має право на вимогу сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. Судом встановлено, що 07 квітня 2000 року за договором купівлі-продажу нерухомого майна № 227, зареєстрованого на Універсальній Товарній Біржі «Марія», [PERSON] придбав у [PERSON], [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Частиною 1 статті ЦК України (в редакції 1963 року) визначено, що недодержання у випадках вказаних у законі нотаріальної форми угоди, тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Відповідно до статті 128 ЦК України (в редакції 1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з часу передачі речі. Аналізуючи вимоги вказаного законодавства, що діяло на час укладання угоди, суд приходить до висновку, що позивач є правомірним власником зазначеного майна. Факт належності [PERSON] квартири [ADDRESS] також підтверджується довідкою Миколаївського МБТІ від 09.09.2014 року, згідно якої право власності на вказану квартиру зареєстроване за позивачем. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання договору дійсним обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки договір купівлі-продажу укладений відповідно до чинного законодавства, виконаний сторонами, але в звязку із ухиленням відповідачів нотаріально не засвідчений.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

07 жовтня 2014 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначав, що 26 березня 1999 року було зареєстровано їх з відповідачкою шлюб. [INFO] народилась їх донька [PERSON]. Разом з тим сімейне життя із відповідачкою не склалося, між ними втрачено почуття любові один до одного, та вони припинили шлюбні стосунки з 2011 року, але через відсутність іншого житла, продовжують проживати в одному будинку. Позивач вважає, що подальше сумісне життя та збереження їх шлюбу неможливе, тому просив шлюб між ним та відповідачкою розірвати. Позивач [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій свої позовні вимоги підтримав, просив справу розглянути у його відсутність. Відповідач [PERSON] також звернулася до суду із заявою, в якій проти задоволення вимог щодо розірвання їх з відповідачем шлюбу не заперечувала, просила справу розглянути у її відсутність. Також відповідачка бажала залишити прізвище, обране нею під час державної реєстрації шлюбу «[PERSON]». Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін. Відповідно до свідоцтва про шлюб [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Головного управління юстиції у Миколаївській області, сторони зареєстрували шлюб 26 березня 1999 року, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу було зроблено актовий запис за № 41. Під час державної реєстрації шлюбу відповідачка змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]»» (а.с.5). Проте шлюб між сторонами не склався, вони втратили почуття любові один до одного, та фактично припинили шлюбні відносини в 2011 році, хоча за відсутності іншого житла, продовжують проживати в одному будинку. Спір між сторонами щодо розподілу спільного майна та місця проживання їх неповнолітньої дитини на час розгляду справи відсутній. Згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. За встановлених в ході розгляду справи обставин суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, а тому, відповідно до вимог ст.112, ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб між сторонами має бути розірвано.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

07 жовтня 2014 року позивач звернулася до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовом про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи вимоги тим, що з відповідачем вони уклали шлюб 20.10.2007 року, який був зареєстрований виконкомом Миколаївської міської ради Донецької області, актовий запис №80, від цього шлюбу вони мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO], який проживає з нею. З відповідачем шлюбні стосунки не підтримують протягом останніх місяців, тому просить суд розірвати шлюб, оскільки він існує тільки формально. Позивач в судове засідання не з'явилася, однак до суду надала заяву, в якій просила позовні вимоги задовольнити, справу розглянути у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, однак до суду надав заяву, в якій вимоги позивача визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про укладення шлюбу, 20.10.2007 року між [PERSON] та [PERSON]. будо зареєстровано виконкомом Миколаївської міської ради Донецької області, актовий запис №80. Від цього шлюбу вони мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд вважає, що підстави, на які посилаються позивач, наполягаючи на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, збереження сім'ї не можливо, оскільки на протязі довгого часу шлюб існує лише формально, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

07 жовтня 2014 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить щомісячно стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від всіх видів щомісячного заробітку чи доходу відповідача. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що після припинення шлюбних відносин їх спільна дитини залишилась на її утриманні. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечує свого обов'язку щодо утримання неповнолітньої дитини, проте просить при вирішення питання про стягнення аліментів врахувати, що в рахунок сплати аліментів за жовтень 2014 року ним було передано позивачці 630 грн. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], дитина знаходиться на утриманні матері. Відповідно до ст. 180 СК України, обов'язок утримання дітей до досягнення ними повноліття покладається на обох батьків, тому відповідач повинен брати участь у витратах на утримання неповнолітньої дочки. Згідно ч. 1 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються домовленістю між ними. Оскільки між сторонами не досягнуто домовленості щодо способів виконання батьком обов'язку щодо утримання дочки, вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів є обґрунтованими. Відповідач офіційно працює, має постійний дохід, відтак у відповідності до положень ст.. 183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку ( доходу) батька дитини. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В зв'язку з наведеним позовні вимоги [PERSON] суд визнає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, розпискою від 30 жовтня 2014 року підтверджено, що в рахунок оплати аліментів за жовтень 2014 року [PERSON] передав [PERSON] 630 грн., відповідно ці кошти мають бути враховані при визначення розміру аліментів за цей місяць. З підстав ст. 88 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

07 жовтня 2014 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 12 жовтня 2005 року сторони перебувають у шлюбі. Мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Зазначивши, що спільне життя не склалось через несумісність характерів, різних поглядів на життя, що призвело до припинення шлюбних відносин з 12 січня 2012 року, з огляду на що позивач просить суд розірвати шлюб. Позивачка в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала, в тому обсязі, що визначений у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Суд, із письмової згоди позивача ухвалив заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів відповідно до ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 12 жовтня 2005 року. Мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Дані факти підтверджуються: свідоцтвом про одруження та свідоцтвом про народження дитини. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст.112 цього Кодексу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони припинили шлюбні відносини з 12 січня 2012 року, спільного господарства не ведуть, примирення між подружжям є неможливим, оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, за таких обставин по справі суд приходить до висновку, що сім'я сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

07 жовтня 2014 року позивач, ПАТ КБ «ПриватБанк», звернувся до Київського районного суду м.Полтави з позовом про стягнення заборгованості по кредитному договору № б/н від 27 грудня 2005 року. Посилався на те, що 27 грудня 2005 року по вказаному кредитному договору відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 2575 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач [PERSON] своєчасно не виконує умови договору, має заборгованість за кредитом у сумі 14265 грн. 33 коп., яка складається із заборгованості за кредитом - 1697 грн. 49 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 12567 грн. 84 коп. Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 3012 грн. 76 коп., яка задоволена судовим наказом Октябрського районного суду м.Полтави від 29.12.2007 року з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», різниця становить 11252 грн. 57 коп., а також штраф (фіксована частина)- 500 грн., штраф (процентна складова) - 562 грн. 63 коп., отже заборгованість становить 12315 грн. 20 коп. Просили стягнути з відповідача на їхню користь заборгованість по кредитному договору та судові витрати по справі. Представник позивача надав заяву про можливість розгляду справи у його відсутність, позовні вимог підтримав, просив розглядати справу у заочному провадженні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, заяв про неможливість розгляду справи у його відсутність не надавав. Враховуючи клопотання представника позивача, суд ухвалив розглядати справу у відсутність відповідача, у порядку заочного провадження, відповідно до вимог ст. 224, 225 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що між банком та відповідачем [PERSON] 27.12.2005 року укладено кредитний договір № б/н. Відповідно до умов кредитного договору відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 2575 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач [PERSON] не виконує умови кредитного договору, має заборгованість за кредитом у сумі 14265 грн. 33 коп. Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 3012 грн. 76 коп., яка задоволена судовим наказом Октябрського районного суду м.Полтави від 29.12.2007 року з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», різниця становить 11252 грн. 57 коп., а також штраф (фіксована частина)- 500 грн., штраф (процентна складова) - 562 грн. 63 коп., отже заборгованість становить 12315 грн. 20 коп. Оскільки позичальник, [PERSON], не виконує умови кредитного договору, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Підлягають також задоволенню вимоги про стягнення судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

07 жовтня 2014 року сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу народився малолітній син [PERSON] , [INFO] . Позивачка посилаючись на те, що вона з відповідачем спільно більше не проживає, сімейні відносини не підтримують. Майнового спору та спору про виховання дитини між сторонами не має. Позивач в ході судового розгляду справи направив заяву з якої видно, що на позові наполягає просить справу розглянути в її відсутність. Відповідач до суду направив заяву з якої видно, що з позовом погоджується. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. З позову та матеріалів справи видно, що з жовтня 2017 року сторони спільне проживання припинили, строк на примирення сторони брати не бажають. З позову який надійшов до суду спору про розподіл майна та виховання дитини не має. При таких обставинах суд приходить до висновку, що сім?я розпалася остаточно, зберегти її не можливо. Спору щодо поділу майна між сторонами не має. З матеріалів справи вбачається, що малолітній син [PERSON] проживає разом з позивачкою, а тому суд вважає необхідним залишити дитину на виховання позивачці [PERSON] Позивачка при поданні позову сплатила судовий збір в повному обсягу, питання про поділ судових витрат позивачка не ставить, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати розподілу не підлягають.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

07 жовтня 2014 р. позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому вказала, що з відповідачем по даній справі вона знаходиться в шлюбі з 03.11.2007 р. Шлюб зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Борівського районного управління юстиції Харківської обл., актовий запис №78 і проживала з ним до липня 2014 р. Від спільного подружжя сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] Спільне життя з відповідачем не склалося в зв'язку з несумісністю характерів. У зв'язку з цим сторони припинили між собою шлюбні стосунки, перестали вести спільне господарство і вирішили розірвати шлюб. В подальшому спільне життя та збереження їхньої сім'ї неможливе. Спільне майно сторони поділили добровільно. Угода про проживання дитини між ними досягнута. Питання щодо утримання неповнолітньої дитини буде вирішуватися в іншій справі. Ухвалою суду від 16.10.2014 р. сторонам надано строк для примирення терміном 3 місяці. Але до закінчення терміну строку примирення позивачка надала заяву про підтримання позовних вимог, так як вона з відповідачем не помирилася, та розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання надав заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.158 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки шлюбні відносини між сторонами були припинені, поновлювати стосунки сторони намірів не мають, на примирення не згодні, тому шлюб належить розірвати. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

07 жовтня 2015 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася із вказаним вище позовом та зазначила, що вона перебуває в шлюбних відносинах із [PERSON] (далі - відповідач). Від шлюбу спільних дітей не мають. Звернення обумовлене тим, що спільне життя між нею та відповідачем не склалося. Шлюбні відносини фактично припинені. Просить суд розірвати шлюб між нею і відповідачем, зареєстрований 22.11.2014 року відділом реєстрації актів цивільного стану Лубенського міськрайонного управління юстиції Полтавської області, актовий запис про шлюб № 431. Прізвище залишити [PERSON]. В судове засідання сторони не з'явились, подали заяви, згідно яких просять розглядати справу без їх участі, позивач підтримує позовні вимоги, відповідач визнає позовні вимоги. З'ясувавши обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних встановлених обставин і відповідних їм правовідносин. Відповідно до частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до частини 1 статті 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей, інші обставини справи. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про шлюб сторони з 22.11.2014 року перебувають в зареєстрованому шлюбі (а.с.5). Як зазначається у позовній заяві, шлюб між сторонами не склався. Подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Спільних дітей від шлюбу не мають. Вказане згідно частини 2 статті 112 СК України є підставою для постановлення рішення про розірвання шлюбу з огляду на вимоги частини 1 статті 24 СК України, де встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. На підставі зазначеного, зважаючи на те, що визнання позову відповідає чинному законодавству, суд вважає за необхідне позов задовольнити. Шлюб, що зареєстрований між сторонами 22.11.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Лубни Лубенського міськрайонного управління юстиції Полтавської області, актовий запис про шлюб № 431, розірвати. Прізвище позивачу згідно ст.113 СК України залишити [PERSON]. Згідно частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, з відповідача на користь позивача слід стягнути 487 грн. 20 коп. сплаченого судового збору (а.с. 1). З огляду на вищевикладене, на підставі частини 1 статті 24, статті 112, частини 3 статті 160 СК України,

Outcome: approved