Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

09.06.2015р. до Дніпровського районного суду м. Києва звернулась позивач [PERSON] з позовом до відповідача Комунального підприємства «Дирекція Будівельних шляхово-транспортних споруд м. Києва», в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача 1 272 940,17грн., в тому числі 726 267,00грн. основного боргового зобов'язання за договором, 517 102,10грн. інфляційного збільшення боргу та 30 921,07грн. 3% річних за прострочення виконання боргового зобов'язання. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є членом садового товариства, користувалася земельною ділянкою, яка розташована на території садового товариства «Локомотив» за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]. Відповідно до умов виконання вимог Рішення Київської міської ради від 16 грудня 2005 року № 607/3068 «Про винесення з траси будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві та лінії Київського метрополітену частини садових ділянок Русанівських і Воскресенських садів», 27.07.2012 р. між сторонами укладено Договір про вилучення земельної ділянки для суспільних потреб - будівництва Подільського мостового переходу, згідно умов якого розмір компенсації за земельну ділянку становить 726267,00грн., виплата якої здійснюється не пізніше терміну дії Акту Компенсації, який встановлений до 31.12.2013р. Позивач виконала свої зобов'язання за Договором, відкривши банківський рахунок. 21.04.2015р. позивач [PERSON] звернулась із претензією до відповідача, якою вимагала погасити грошове зобов'язання відповідно до Договору. Також позивачем направлено скаргу на бездіяльність КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» до Київської міської державної адміністрації. Своїми відповідями адресати повідомило про відсутність бюджетних коштів для виплати компенсації, тим самим надавши інформацію про неможливість виконання договору, що не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання. У зв'язку з невиконанням відповідачем умов Договору, позивач змушена звернутися до суду з даним позовом про стягнення заборгованості в сумі 726 267,00грн. та з підстав, передбачених ст.625 ЦК України, інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми за період прострочення виконання зобов'язання з 01.01.2014р. по 02.06.2015р. (а.с. 1-3, 118, 119) Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.11.2015 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Київську міську раду (а.с.149). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.12.2015 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Київську міську державну адміністрацію (а.с.149). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити, подала додаткові письмові пояснення, в яких зазначила, що у вересні 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду № 1 до договору про вилучення земельної ділянки для суспільних потреб - будівництва Подільського мостового переходу, посвідченого Смекалкіною Л.Т., приватним нотаріусом КМНО 23.07.2012 року за реєстровим № 1178, відповідно до якої виплата компенсації, в розмірі 726267,00грн., без ПДВ, здійснюється Дирекцією по мірі находження коштів бюджетного фінансування, але не пізніше 31 грудня 2013 року. В момент звернення позивачем до суду КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» був простроченим боржником, оскільки строк виконання зобов'язання настав. Акт Комісії втратив свою чинність 30.12.2013р., а продовження строку його дії відбулося 24.07.2015р. - після звернення [PERSON] з даним позовом до суду, а продовження строку дії Акту відбулося після закінчення строку його дії. Тому посилання відповідача на відсутність порушення строків виконання зобов'язання є невірним. На час звернення позивача до суду, відповідач був прострочивши боржником. При цьому боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання грошового зобов'язання. Відповідач пропонував позивачеві підписати додаткову угоду № 2, яка по суті продовжує строк виплати компенсації та позбавляє позивача права на стягнення штрафних санкцій за порушення відповідачем строків виплати, виключно після того, як позивачем було направлено претензію про стягнення заборгованості в позасудовому порядку (а.с.169-171). В судовому засіданні представник позивача надала пояснення аналогічні письмовим поясненням, зазначеним вище та додатково пояснила, що з часу підписання договору та визначеного ним строку виконання значно знецінилася національна валюта та вказана в договорі сума є неактуальною. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в задоволенні позову, подала письмові заперечення на позов, у яких зазначила, що згідно п.5 додаткової угоди, вона діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за Договором. Грошова компенсація відповідно до договору про вилучення земельної ділянки для суспільних потреб - будівництва Подільського мостового переходу позивачу не була виплачена через відсутність належного фінансування. Після надходження бюджетного фінансування відповідного призначення кошти у сумі 726 267,00 грн. будуть перераховані на банківський рахунок позивача. Відповідач неодноразово звертався до міської влади щодо виділення фінансування для погашення заборгованості. Кредиторська заборгованість відповідача утворилась у зв'язку з відсутністю бюджетного фінансування. Враховуючи зазначені вище обставини та з метою завершення виконання бюджетного зобов'язання, у 2015 році відповідач неодноразово звертався до позивача з пропозиціями підписати додаткову угоду № 2, в якій позивачу було запропоновано отримати грошову компенсацію в розмірі 726267,00грн. по мірі надходження коштів бюджетного фінансування, але не пізніше 31 грудня 2015 року, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок позивача. Так, перший раз додаткову угоду № 2 було направлено позивачу 21 травня 2015 року листом № 31-885, яку позивач отримала 25 травня 2015 року, але залишила без відповіді. Таким чином, не підписання позивачем додаткової угоди №2 унеможливлює виконання Відповідачем своїх зобов'язань. Востаннє додаткову угоду № 2 було направлено позивачу 17 серпня 2015 року листом № 31-1615, який позивач отримала 07 вересня 2015 року, але залишила також без відповіді. Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 24 липня 2015 року №736 «Про внесення змін до деяких розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) термін дії акту комісії Київської міської державної адміністрації з вирішення земельно-майнових питань з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам від 17 травня 2012 року №41 продовжений до 30 червня 2016 року. На сьогоднішній день позивач користується своєю земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER] і КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» не чинить ніяких перешкод позивачу в користування нею. Отже кредиторська заборгованість відповідача утворилась у зв'язку з відсутністю бюджетного фінансування, що звільняє відповідача від відповідальності. Вина відповідача у виникненні кредиторської заборгованості в даному випадку відсутня, а вимоги позивача є передчасними, також не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення інфляційних витрат та 3 % річних, оскільки на сьогоднішній день термін дії акту комісії Київської міської державної адміністрації з вирішення земельно-майнових питань з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам від 17 травня 2012 року №41 продовжений до 30 червня 2016 року, а позивач відмовився від підписання додаткової угоди №2 до Договору (а.с.126-130). Додатково представник відповідача пояснила, що в грудні 2015 року була можливість сплатити позивачу кошти, однак у відповідача змінилися рахунки і без підписання додаткової угоди це виявилося неможливим. На даний час фінансування відсутнє. В судових дебатах представник відповідача фактично позовні вимоги визнала частково - в сумі 726267,00грн. за умовами договору. Представник третьої особи Київської міської ради в судове засідання не з'явилась, направила пояснення по справі, в яких проти задоволення позову заперечувала, у зв'язку з тим, що підставою для укладення Договору про вилучення земельної ділянки для суспільних потреб від 27.07.2012 року була взаємна домовленість сторін щодо умов виконання ними рішення Київської міської ради від 16 грудня 2005 року №607/3068 «Про винесення з траси будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві та лінії Київського метрополітену частини ' садових ділянок Русанівських і Воскресенських садів» із змінами та доповненнями. Згідно з Додатком № 2 до цього Рішення, Київська міська рада встановила варіанти компенсації садівникам Русанівських і Воскресенських садів за земельні ділянки, зелені насадження, садові будинки та інші споруди, які підлягають знесенню в зв'язку з будівництвом Подільського мостового переходу. Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради від 30.04.2008р. №608 створено комісію з вирішення земельно-майнових питань і визначення збитків власникам землі та землекористувачам. Відповідно до п. 2 розпорядження від 12 червня 2012 року №994 (в редакції із змінами і доповненнями від 24.07.2015 року) про затвердження акта від 17 травня 2012 року №41 комісією з вирішення земельно-майнових питань і визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, було встановлено строк дії акту комісії до 30.06.2016р. Просила розглядати справу без участі представника (а.с.200-201). Представник третьої особи Київської міської державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, заяв чи клопотань до суду не направив. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до положень ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться за межами території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Рішення про розмежування земель державної і комунальної власності в межах населених пунктів приймають відповідні сільські, селищні, міські ради за погодженням з органами виконавчої влади, а за межами населених пунктів - органи виконавчої влади за погодженням з відповідними органами місцевого самоврядування. (п. 12 Розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 123 Земельного кодексу України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання). Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Київської міської ради XI сесії IV скликання від 16 грудня 2005 року № 607/3068 «Про винесення з траси будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві та лінії Київського метрополітену частини садових ділянок Русанівських і Воскресенських садів» (зі змінами і доповненнями, внесеними рішеннями Київської міської ради) затверджено перелік земельних ділянок садівницьких товариств і фізичних осіб на території Русанівських та Воскресенських садів у Дніпровському районі м. Києва, які підлягають вилученню (викупу) для суспільних потреб м. Києва - будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві та лінії Київського метрополітену. (а.с.31-39, 154-157) Згідно Додатку 1 до рішення Київради від 16 грудня 2005 року №607/3068, затверджено перелік земельних ділянок садівницьких товариств та приватних осіб Русанівських та Воскресенських садів, які підлягають вилученню (викупу) для суспільних потреб м. Києва - прокладання траси Подільського мостового переходу та лінії Київського метрополітену, до якого, серед іншого належить земельна ділянка за адресою: [ADDRESS], в садовому товаристві «Локомотив». Згідно з Додатком № 2 до цього Рішення, Київська міська Рада встановила варіанти компенсації садоводам Русанівських і Воскресенських садів за земельні ділянки, зелені насадження, садові будинки та інші споруди, які підлягають знесенню в зв'язку з будівництвом Подільського мостового переходу та лінії Київського метрополітену (а.с.158-159), а п. 12 Рішення №607/3068 доручила Дирекції за рахунок кошторису будівництва та відповідно до договорів з громадянами провести, серед іншого, компенсацію за винесення садових ділянок відповідно до Додатку № 2 цього рішення та за вибором громадян. Відповідно до довідки, виданої СТ «Локомотив», [PERSON] є членом садового товариства «Локомотив» з 07.09.1990 р. та є власником садового будинку [ADDRESS] (а.с.117). Як вбачається зі Звіту про оцінку земельної ділянки з поліпшенням, що розташована за адресою: [ADDRESS], ринкова вартість об'єктів незалежної експертизи станом на 29.02.2012р. становить: 726 267,00грн. (а.с.60-114). Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України, частин першої та другої статті 509 ЦК України, цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як зазначено у частині першій статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. 27.07.2012 року між КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» та [PERSON] укладено нотаріально посвідчений Договір про вилучення земельної ділянки для суспільних потреб - будівництва Подільського мостового переходу, підставою для укладання якого була взаємна домовленість сторін щодо умов виконання ними Рішення Київської міської Ради від 16 грудня 2005 року за номером 607/3068 «Про винесення з траси будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві та лінії Київського метрополітену частини садових ділянок Русанівських і Воскресенських садів» із змінами та доповненнями. Предметом вилучення за даним договором є земельна ділянка, розташована на території садового товариства «Локомотив» за адресою: [ADDRESS], користувачем якої є [PERSON] (а.с.41-44). Пунктом 5 Договору визначено, що розмір компенсації дорівнює сумарній вартості об'єктів, визначених у Звіті та становить 726267,00грн. Згідно п. 6 Договору користувач погоджується одержати компенсацію у зазначеному розмірі і зобов'язується протягом п'яти робочих днів з моменту набрання чинності цим Договором відкрити рахунок в банківській установі за власним вибором в м. Києві та надати Дирекції довідку банку про відкриття рахунку із зазначенням платіжних реквізитів. Відповідно до даної умови договору позивачем укладено договір №ДФ-052950 банківського вкладу (депозиту) від 19.08.2013року (а.с.51-52), позивачем відкрито вкладний рахунок у банку, номер якого повідомлений відповідачу. Відповідно до п. 7 Договору про вилучення земельної ділянки для суспільних потреб - будівництва Подільського мостового переходу, виплата компенсації, передбаченої п. 5 цього Договору, здійснюється Дирекцією по мірі надходження коштів бюджетного фінансування, але не пізніше терміну дії Акту Комісії (дванадцять місяців з дня його затвердження), шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок, відкритий Користувачем відповідно до пункту 6 цього Договору. Пунктом 9 Договору про вилучення земельної ділянки для суспільних потреб - будівництва Подільського мостового переходу передбачено, що факт приймання-передачі об'єктів, визначених у Звіті, підтверджується Актом приймання-передачі, скріпленим підписами Сторін (їх уповноважених представників) та печаткою Дирекції. Вказаний акт приймання-передачі складається Дирекцією та підписується Сторонами одночасно з підписанням цього Договору і вступає в дію через 30 календарних днів після перерахування грошових коштів на рахунок Користувача. Згідно п. 13 Договору, одностороння відмова сторін від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов Договору не допускається, за винятком випадків, передбачених чинним законодавством України. Договори про внесення змін до цього Договору, додаткові угоди, які ними будуть укладатися в зв'язку з цим Договором (крім договору про його розірвання), мають укладатися в письмовій формі і нотаріальному посвідченню не підлягають. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. Згідно з ч. 3 ст. 653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлене характером його зміни. Відповідно до ч. 2 ст. 251 ЦК України, терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Статтею 252 ЦК України вказано, що термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 12.06.2012р. №994 затверджено Акт від 17.05.2012р. №41 комісії з вирішення земельно-майнових питань і визначення та відшкодування власникам землі та землекористувачам та встановлено строк дії цього Акту комісії - до 31 грудня 2013 року (а.с.40). Додатковою угодою № 1 від 25 вересня 2013 року до Договору про вилучення земельної ділянки для суспільних потреб - будівництва Подільського мостового переходу, було встановлено, що виплата компенсації, відповідно до Розпорядження від 05.09.2013р. №1543, термін дії Акта комісії з вирішення земельно-майнових питань і визначення та відшкодування власникам землі та землекористувачам від 17.05.2012р. №41 подовжено до 31.12.2013р., виплата компенсації в розмірі 726267,00грн., без ПДВ, здійснюється Дирекцією по мірі надходження коштів бюджетного фінансування, але не пізніше 31 грудня 2013 року. В угоді також зазначені нові реквізити відповідача (а.с.131). Відповідно до п. 5 Додаткової угоди №1 від 25 вересня 2013 року, ця угода вважається укладеною та набирає чинності з моменту її підписання уповноваженими особами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за Договором. 21.04.2015 року позивач звернулась до відповідача з претензією щодо неналежного виконання умов договору та з проханням виплатити кошти в сумі 726 267,00грн. (а.с.48-49) Листом від 15.05.2015 р. відповідач повідомив позивача про те, що в зв'язку із недостатніми обсягами бюджетного фінансування, на сьогоднішній день залишається невиплаченою компенсація багатьом садівникам Русанівських та Воскресенських садів, з якими укладено договори про вилучення садових ділянок, починаючи з 2012 року. В цьому списку перебуває також позивач. (а.с.47) Листом від 25.05.2015 р. відповідач повідомив позивача про те, що їй необхідно укласти з Дирекцією додаткову угоду, якою продовжити дію Договору на 2015 рік (а.с.50), направлену позивачу 21.05.2015р. (а.с.132-132-а), 17.08.2015р. позивачу було направлено новий варіант Додаткової угоди №2, зі строком виплати компенсації не пізніше 30.06.2016р. (а.с.135) Додаткова угода №2 була запропонована позивачу для підписання на підставі Розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 24.07.2015р. №736 Про внесення змін до деяких розпоряджень, пунктом 2 якого до п.2 Розпорядження від 12.06.2012р. №994 слова та цифри «до 31 грудня 2013 року» замінено словами та цифрами «до 30 червня 2016 року» (а.с.164). Судом встановлено, що Розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про внесення змін до деяких розпоряджень, у тому числі й до Розпорядження від 12.06.2012р. №994 фактично відбулися після спливу встановленого строку дії Акту комісії (до 31 грудня 2013 року). Офіційне тлумачення дії акту у часі міститься в пункті 2 Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999р., №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням НБУ щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), - за загальним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими посилання сторони відповідача щодо передчасності звернення позивача з даним позовом до суду, враховуючи, що визначений строк здійснення розрахунків між сторонами, згідно умов Договору та Додаткової угоди до нього №1 сплив 31.12.2013р., а внесення змін щодо строків дії Акту комісії відбулося після встановленого строку його дії, інших додаткових угод, запропонованих відповідачем, позивачем підписано не було. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до п. 1.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013, № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів. На підставі вищевикладеного, суд критично оцінює посилання відповідача на неможливість виплати грошової компенсації у зв'язку з відсутністю бюджетного фінансування та неможливістю вчасно виплатити компенсацію з причин, що не залежать від волі відповідача. Пунктом 14 Договору визначена відсутність відповідальності сторін за умови настання обставин форс-мажору, до поняття якого як за визначенням матеріального права, так і за визначенням зазначеного пункту договору не належить відсутність фінансування. Згідно умов цього пункту договору, сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов'язань за цим Договором, якщо доведуть, що таке невиконання було викликано перешкодою поза її контролем і що вони не могли передбачити цієї перешкоди під час укладання цього Договору або уникнення, подолання цієї перешкоди чи її наслідків. Враховуючи наведене, позов у частині стягнення з відповідача на користь позивача 726267,00грн. грошової компенсації згідно умов Договору, підлягає задоволенню. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як убачається з позовної заяви та розрахунків позивача (а.с.118,119), період нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних, а також вимога про їх стягнення, визначена позивачем за період з 01.01.2014 р. по 02.06.2015р. включно. Тому передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційне збільшення та три проценти річних підлягають стягненню саме за зазначений період. При цьому судом враховано, що при викладенні прохальної частини позовної заяви позивачем допущено описку в сумі 3% річних та відповідну арифметичну помилку при зазначенні загальної суми до стягнення. З огляду на викладене, суд вбачає підстави для задоволення вимоги позову про стягнення інфляційних втрат за прострочення зобов'язання по сплаті 726267,00грн. за період з 01.01.2014р. по 02.06.2015р. включно індекс інфляції складає 175,00% (100,2*100,6*102,2*103,3*103,8*101,0* 100,4*100,8*102,9*102,4*101,9*103,0*103,1*105,3*110,8*114,0*102,2 /100); Таким чином, інфляційні втрати позивача становлять 517 102,10грн. (726267,00*175,00/100) - 726267,00), та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Також суд приходить до висновку про правомірність вимог щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних, оскільки така можливість передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України. За період з 01.12.2014р. по 02.06.2015р. включно, із розрахунку 726 267,00грн. помножених на 3% та кількість повних днів прострочення та поділених на кількість днів в році та на 100, розмір 3% річних складає 30921,07грн. (726 267,00*3*518/365/100). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сума основного боргового зобов'язання в розмірі 726267,00грн., інфляційні втрати в загальному розмірі 517102,10грн. а також 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 30921,07грн., а всього 1274290,07грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача понесені нею та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 654,00грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved