Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

10.04.2018 року позивач звернулася до суду з даним позовом та просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок № 80 по вул. Драгоманова в м. Новоград-Волинський Житомирської області та на 1/6 частку будинку № 82 по вул. Драгоманова в м. Новограді-Волинському Житомирської області. Свої вимоги мотивувала тим, що її прадід [PERSON] був власником будинку № 80 по вул. Драгоманова (раніше Пархоменка, 46), відомості про що містяться у довідці БТІ. Після смерті прадіда у 1944 році вказаний будинок прийняли у спадщину дві його дочки [PERSON] та [PERSON] Позивач прийняла спадщину після смерті баби [PERSON], що підтверджується рішенням суду. А її тітка [PERSON] заповіла вказаний будинок позивачу. Крім того, батьки позивача були власниками будинку № 82 по вул. Драгоманова (раніше Пархоменка) по ? ідеальній частині кожен. Після смерті батька позивача спадщину отримали по 1/6 частці позивач, її сестра [PERSON], та їх бабця [PERSON] Однак, звернувшись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, отримала відмову у реєстрації своїх спадкових прав, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно. Померла за життя не зареєструвала право власності у встановленому законом порядку. Вважає свої права порушеними, тому за їх захистом звернулася до суду. В судове засідання сторони не прибули. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. В заявах просили судове засідання провести без їх участі. Позивач в заяві просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Аналогічна заява надійшла від третьої особи [PERSON], сестри позивача, яка також наполягала на задоволенні позову. Від Новоград-Волинської міської ради надійшов лист, в якому при вирішенні справи покладаються на розсуд суду. Додатково повідомили, що будинки №№ 80,82 по вул. Драгоманова в м. Новограді-Волинському, чи їх частини відумерлою спадщиною не визнавалися. Таким чином, суд вважає судове засідання провести за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі та давши їм належну оцінку, суд прийшов до наступного висновку. [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON] померла 18.04.1990 року (смерть зареєстровано 18.04.1990 року у Новоград-Волинському міському відділі РАГС, актовий запис № 181) (а.с. 5). Єдиною спадкоємицею за законом є її онука позивач [PERSON], що підтверджується повідомленнями нотаріуса, заявою позивача до нотаріуса про прийняття спадщини, довідкою КП Новоград-Волинської міської ради «Новоград-Волинськжитлокомунсервіс», рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду про встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] (а.с. 6-8, 12, 25). Судом встановлено, що до складу спадкового майна входить 1/6 частина житлового будинку № 82 по вул. Драгоманова (Пархоменка) в м. Новограді-Волинському, оскільки вказаний будинок належав по ? частині батькам позивача [PERSON] та [PERSON] Після смерті [PERSON] його частину будинку у спадщину прийняли по 1/6 частці кожен матір покійного [PERSON], донька покійного [PERSON] та позивач [PERSON] (а.с. 27-28). Також до складу спадкового майна входить і житловий будинок № 80 по вул. Драгоманова в м. Новограді-Волинському. Згідно повідомлення КП «Новоград-Волинське МБТІ» право власності на вказаний будинок зареєстровано за [PERSON] згідно свідоцтва про право власності (а.с. 26, 29, 63). Після смерті батька у 1944 році спадщину прийняли його дочки [PERSON] та [PERSON], які проживали у вказаному будинку з 1937 року. Також [PERSON] померла у 1998 році, однак позивач прийняла спадщину після смерті тітки, оскільки на момент її смерті постійно проживала разом з нею в будинку, отримала будинкову книгу, свідоцтво про право власності, також [PERSON] і заповіла своє майно позивачу [PERSON] Вказане підтверджується копіями будинкової книги на будинок; свідоцтвами про смерть [PERSON], [PERSON], копією заповіту. На момент відведення земельної ділянки для індивідуального будівництва питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків (далі Указ від 26.08.1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22.02.1988 року №8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26.08.1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків (далі Постанова від 26.08.1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26.08.1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26.08.1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. За Указом від 26.08.1948 року та підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва вперше був затверджений\~постановою Кабінету Міністрів України\~\~від 5 серпня 1992 року №449. Отже, до 5 серпня 1992 року законодавством не була передбачена процедура введення в експлуатацію індивідуальних житлових будинків при оформленні права власності. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року житлових будинків вимогам законодавства, будівельним нормам та державним стандартам і правилам, зокрема, для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції\~\~України від 30 липня 2012 року). З наведеного можна зробити висновок, що вказані житлові будинки належали спадкодавцям, хоча і [PERSON], і [PERSON] не зареєстрували зазначені права у встановленому законом порядку, що підтверджується повідомленнями КП «Новоград-Волнське МБТІ», держгеокадастру (а.с. 39). Технічні паспорти на 1/6 будинку по вул. Драгоманова, 82, збудованого 1990 року, та на будинок по вул. Драгоманова, 80, збудованого 1959 року, позивач виготовила вже на своє імя у серпні 2015 року (а.с. 32-37). Позивач відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.03.2018 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане нерухоме майно у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів (а.с. 4). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ст. 328 ЦК України). Однією з таких підстав, відповідно до ст. 1217 ЦК України, є спадкування майна, в тому числі за законом. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Зважаючи на викладене суд приходить до висновків, що відсутність правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно не може позбавити позивача права на спадщину, позивач є єдиним спадкоємцем, тому вимоги позовної заяви обґрунтовані, законні та підлягають задоволенню.

Outcome: approved