Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

08 листопада 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк», банк), в якому просив визнати підвищення процентної ставки в односторонньому порядку по кредитному договору від 25.12.2007року неправомірним та зобовязати банк здійснити перерахунок відсотків згідно із зазначеним кредитним договором за період з 01.04.2015року по 21.09.2016року з базовою процентною ставкою 36,00%. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 25.12.2007 року між позивачем та банком укладено кредитний договір у формі договору приєднання, за яким [PERSON] отримав кредит у розмірі 1000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік, строк кредитного ліміту відповідає строку дії картки, тобто до березня 2017року. Зазначив також, що у звязку з фінансовою кризою, яка виникла в державі, погіршилося його матеріальне становище, позивач не мав можливості сплачувати кредит із нарахованими банком відсотками, у звязку з чим виникла заборгованість по кредиту. У жовтні 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] кредитної заборгованості. Вказав, що при ознайомленні з позовом [PERSON] стало відомо, що з 01 квітня 2015року по 21 вересня 2016 року банк в односторонньому порядку збільшив процентну ставку з 36,00% до 43,2% річних. Посилаючись на те, що відповідач в порушення принципу рівності сторін збільшив процентну ставку та здійснив нарахування заборгованості по кредитному договору в односторонньому порядку, при цьому не повідомив позивача про внесені зміни письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни, позивач вважав, що є підстави для визнання підвищення процентної ставки неправомірним та зобовязання відповідача здійснити відповідний перерахунок. Позивач та його представник, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Представник позивача надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі. В судове засідання відповідач, належним чином сповіщений про дату, час та місце розгляду справи, не з'явився. Представник відповідача надіслала суду письмові заперечення, в яких зазначила, що Умовами та правилами надання банківських послуг було передбачено право банку змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків з інформуванням клієнта у виписці з рахунку про такі зміни не менш ніж за 7 днів до їх введення. Договором встановлено, що у разі незгоди зі змінами боржник мав поінформувати про це відповідача, при цьому відсутність заперечень позивача проти зміненої кредитної ставка, згідно з умовами договору, вважається прийняттям ним нових умов. Зазначила також, що банк належним чином повідомив [PERSON] про підвищення відсоткової ставки, зазначивши цей факт у виписці, однак позивач, у порушення своїх обовязків за кредитним договором, не отримав виписку зі свого картрахунку й заявами про розірвання договору до ПАТ КБ «Приватбанк» не звертався. Посилаючись на те, що банком було дотримано всі договірні умови, представник відповідача просила у позові [PERSON] відмовити. Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні письмові докази, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що 25.12.2007 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір у формі договору приєднання, відповідно до умов якого позивач отримав від банку кредит у розмірі 1000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік, строк кредитного ліміту відповідає строку дії картки, тобто до березня 2017року (а.с.а.с.5-22). Пунктом 1.1.3.2.4 цього договору передбачено, що банк має право змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобовязаний не менше, ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці за картрахунком, згідно з п.1.1.3.1.9 Договору. Якщо протягом 7 днів банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в однобічному порядку, за власним рішенням банку та без попереднього повідомлення клієнта. Відповідно до п.1.1.3.1.9 банк зобовязаний надавати власнику способом, зазначеним у заяві, надавати власнику виписки про стан картрахунків і про здійсненні за минулий місяць операції за картрахунками. У разі підключення власника до системи Internet Banking (Приват 24) виписки надаються через цей комплекс. У разі підключення клієнта до комплексу Mobile Banking банк надає можливість доступу до інформації про стан рахунка шляхом використання функції СМС-повідомлень. За змістом п.1.1.2.1.5 кредитного договору до обовязків [PERSON] належало одержувати виписки про стан картрахунків і про здійсненні операції за картрахунками. З розрахунку заборгованості за договором від 25.12.2007 року вбачається, що загальна заборгованість позивача по кредиту перед банком станом на 31.05.2015року склала 15286грн.11коп. З цього розрахунку заборгованості також слідує, що з моменту укладення договору до 31.12.2012 року нарахування відсотків відбувалося банком за базовою процентною ставкою 36%, з 01.01.2013 року по 29.08.2014 року за ставкою 30%, з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року за ставкою 34,8%, при цьому з 01.04.2015 року процентну ставку поточну збільшено до 43,2% (а.с.а.с.23,24). З матеріалів справи вбачається, що станом на 21.09.2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» нараховано [PERSON] заборгованість у загальному розмірі 29654грн.94коп. з урахуванням збільшеної з 01.04.2015 року процентної ставки (а.с.25). В судовому засіданні встановлено, що ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 18.10.2016року відкрито провадження у справі №515/1698/16-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за згаданим вище кредитним договором (а.с.26). Вирішуючи спір, що виник між сторонами з зобовязальних правовідносин, суд виходить з такого. За змістом ч.ч.1,2 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Частиною 2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Нормами ст.ст.526, 530 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у визначений у зобовязанні строк. Договором, відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно з положеннями ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ст.11 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зі змісту дослідженого судом кредитного договору, укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк», вбачається, що його умовами передбачалося право банку в односторонньому порядку збільшити розмір процентної ставки, яке кореспондувалося з відповідним обовязком дотримання процедури повідомлення позичальника про прийняте банком рішення (шляхом надання власнику виписки про стан картрахунків, в тому числі через системи інтернет банкінгу «Приват 24» або мобільного банкінгу у разі підключення до них власника картки). Разом з тим умовами договору передбачено обовязок [PERSON] одержувати виписки про стан картрахунку і про здійснені операції за картрахунками, а також його право заявити ПАТ КБ «Приватбанк» про свою незгоду зі змінами умов кредитування, в тому числі і про підвищення відсоткової ставки. Між тим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження звернення [PERSON] до відповідача у будь-якій формі з повідомленням про свою незгоду із зміненим розміром відсоткової ставки, про який він повинен був дізнатися при одержанні виписки зі свого карткового рахунку. Докази на підтвердження неможливості отримання позивачем виписки з банку в матеріалах справи також відсутні. Більш того, з розрахунку заборгованості позивача перед ПАТ КБ «Приватбанк» слідує, що після підвищення відсоткової ставки з 01.04.2015 року з 34,8% до 43,2% [PERSON] не припиняв погашати кредит та вносив платежі за новою ставкою 03.05.2015 року, 17.05.2015 року, 24.05.2015 року (а.с.24), що свідчить про його погодження змінених умов кредитного договору. З огляду на те, що в судовому засіданні не було встановлено порушення банком передбаченого договором порядку підвищення відсоткової ставки та інформування позивача про її підвищення, суд вважає безпідставними вимоги [PERSON] щодо визнання такого підвищення неправомірним та зобовязання відповідача здійснити відповідний перерахунок розміру заборгованості. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, згідно з ч.4 ст.88 ЦПК України, компенсуються за рахунок держави. За змістом ч.ч.1,3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що повязані з порушенням їх прав. З урахуванням того, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, позивач у справі звільнений від сплати судового збору, при цьому відповідачем судові витрати у справі не понесені, підстав для їх компенсації за рахунок держави немає. З огляду на викладене,

Outcome: dismissed