Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

07 грудня 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою та судових витрат. В обґрунтування позовних вимог зазначається, що 19 жовтня 2016 року в м. Дубно по вул.. Семидубська [PERSON], керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] та допустив зіткнення з транспортиним засобом автомобілем [NUMBER], яким керував [PERSON], який, в подальшому здійснив наїзд на залізобетонну стійку опори повітряної лінії електропередач Магістраль №7 «Семидубська», що належить приватному підприємству «Рівнеобленерго». Факт скоєння ДТП, внаслідок якої завдано шкоди майну позивача доведений постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області , якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Розмір майнової шкоди, завданої позивачу в результаті скоєння вказаного правопорушення становить 3120 гривень, які просить стягнути на їхню користь та судові витрати по справі. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи малозначні справи. Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Відповідачем [PERSON] відзив на позов не подано. Суд, перевіривши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 1ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У ч. 2ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. У судовому засіданні встановлено, що 19 жовтня 2015 року близько 08.год 50 хв. у м. Дубно по вул. Семидубська мала місце ДТП за участю транспортних засобів «Фольксваген», д.р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON], та «Фіат Добло» д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON]. Внаслідок зіткнення автомобіль [NUMBER] в подальшому здійснив наїзд на залізобетонну стійку опори повітряної лінії електропередач Магістраль №7 «Семидубська», що належить приватному підприємству «Рівнеобленерго», внаслідок чого підприємству завдано майнової шкоди на суму 3120 грн. Викладені фактичні обставини ДТП, а також вина відповідача [PERSON] у її скоєнні встановлені постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 листопада 2015 року, якою відповідач був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП. В мотивувальній частини постанови зазначено: близько 08.год 50 хв. 19 жовтня 2015 року [PERSON], керуючи транспортним засобом- автомобілем марки «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER] по вул.. Семидубська в м. Дубно Рівненської області, всупереч вимогам п.140.1 ПДР, перед розворотом не переконався що це буду безпечно, допустив зіткнення з транспортним засобом- автомобілем марки «Фіат Добло» д.н.з. [NUMBER], який в подальшому здійснив наїзд на електроопору, чим було пошкоджено огорожу приватного господарства [PERSON] (а.с.4) . Встановлено, що дана постанова суду набрала законної сили 20 листопада 2015 року. Викладені в ній фактичні обставини ДТП, факт спричинення майнової шкоди позивачу, ПАТ «Рівнеобленерго», та вина відповідача, [PERSON] у її спричиненні відповідно до ч.6. ст.82 ЦПК України, у якій зазначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, є встановленими та не підлягають доказуванню. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої винесено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, це судове рішення є обов'язковим для суду в частині з'ясування питань чи мали місце такі дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи даний позов, який випливає зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі перевіряти обставини ДТП, обговорювати вину особи і робити висновки про відповідальність осіб, причетних до ДТП, а може лише вирішувати питання про розмір відшкодування. Таким чином, вина відповідача [PERSON] у скоєнні ДТП доведена. Вина відповідача [PERSON] у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди спростовується постановою Луцького міськрайонного суду, у якій [PERSON] визнаний як потерпілий. На підтвердження розміру завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майнової шкоди позивачем надано довідку за № 22/6409 від 06.11.2017 року, у якій зазначено, що сума матеріальних збитків завданих товариству по факту пошкодження 19 жовтня 2015 року на об»єкті ПЛ 0,4 кВ від ТП № 20 Магістраль» №7 «Семидубська» м. Дубно становить 3120 гривень (а.с.5). Згідно зі ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і має право звернутися до суду за захистом свого права та інтересу у визначений ч.2 ст.16 ЦК України спосіб, зокрема, шляхом відшкодування майнової та немайнової (моральної) шкоди. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей1166,1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає за умови, що дії винної особи були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є в тому числі діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності тощо) володіє транспортним засобом, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною Таким чином, суд, з'ясувавши повно, всебічно та об'єктивно усі обставини даної справи, дослідивши надані позивачем докази на їх підтвердження з точки зору їх належності, допустимості, достатності та взаємозв'язку, проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, вважає встановленим та доведеним, що ДТП, в якому було заподіяно матеріальну шкоду позивачу, сталося з вини відповідача [PERSON], у зв'язку з чим відповідно до ст.ст.1166, 1187, 1188 ЦК України на нього повинен бути покладений обов'язок відшкодувати спричинену позивачу такими протиправними діями матеріальну шкоду. Беручи до уваги загальні положення та підстави відшкодування заподіяної майнової шкоди в розумінні статті 1166 ЦК України та встановленні обставини відсутністю вини відповідача [PERSON] у вчиненні ДТП, що мала місце 19 жовтня 2015 року 08.год 50 хв. у м. Дубно по вул. Семидубська, суд зазначає, що позовні вимоги в частині стягнення з останнього матеріальної шкоди не підлягають до задоволення. Відповідно дост.141 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved