Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

09.08.2017 року позивач звернулася до суду до відповідачів із позовом, в якому після уточнення позовних вимог 14.03.2017 року (а.с.109-110) просила суд визнати: - спільним майном подружжя житловий будинок №68 по вул. Правди у смт. Золочів та земельну ділянку під ним площею 0,0909 га; - визнати як подружжя, яке пережило іншого, за позивачем право власності на 1/2 частину вищевказаного житлового будинку та 1/2 земельної ділянки; - визнати за позивачем у порядку спадкування за законом право власності на 1/2 частину вищевказаного житлового будинку після смерті чоловіка [PERSON] (вказана позовна вимога залишена без розгляду ухвалою суду від 04.07.2017 року, а.с.239-240); - визнати за позивачем у порядку спадкування за законом право власності та 1/2 земельної ділянки після смерті чоловіка [PERSON] (вказана позовна вимога залишена без розгляду ухвалою суду від 04.07.2017 року, а.с.239-240); - рухомий транспортний засіб автомобіль Мерседес-Бенц, державний номерний знак [NUMBER] як спадкове майно виділити відповідачам [PERSON] та [PERSON] (вказана позовна вимога залишена без розгляду ухвалою суду від 04.07.2017 року, а.с.239-240). Ухвалою судді від 10.08.2016 року провадження по справі було відкрито (а.с.18), 13.10.2016 року відповідачем [PERSON] було подано заперечення на первинну позовну заяву (а.с.53-55). Ухвалою суду від 04.07.2017 року по справі за клопотанням позивача по справі була призначена судова будівельно-технічна експертиза, проведення якої було доручено експертам ХНДІІСЕ ім. засл. проф. [PERSON], провадження по справі зупинено на час проведення експертизи. 15.11.2017 року до суду надійшла відповідь ХНДІСЕ ім.. засл. проф. [PERSON] від 29.09.2017 року, в якій відповідним судовим експертом було зазначено, що експертиза була знята з розгляду через неподання витребуваних експертом документів. Ухвалою судді від 01.02.2018 року справа була прийнята суддею до свого провадження (т.2, а.с.14-15). Ухвалою суду від 17.05.2018 року позивачу було відмовлено у виклику і допиті свідків та проведені експертизи (т.2, а.с.95-96). В обгрунтування позовних вимог, які розглядаються судом, позивачем було зазначено, що позивач з липня 2003 року перебувала у цивільному шлюбі із [PERSON]. 14.12.2004 року після оформлення розлучення з попереднім подружжям позивач та [PERSON] офіційно зареєстрували шлюб. 12.01.2005 року було отримано свідоцтво на будинок, зареєстрований за адресою: [INFO], який як обєкт нерухомості був зареєстрований за [PERSON] 11.07.2009 року був отриманий державний акт на земельну ділянку площею 0,0909 га за вищевказаною адресою, який був отриманий у порядку безоплатної приватизації та був зареєстрований за [PERSON] 02.01.2016 року [PERSON] помер. Після його смерті позивач бажала оформити свої спадкові права на будинок та земельну ділянку у порядку спадкування, однак через відсутність згоди між нею та іншими спадкоємцями, вона вирішили звернутися до суду для визнання за нею права власності на половину спадкового майна як спільного майна подружжя, а іншу частину залишити відкритою для прийняття спадщини усіма спадкоємцями, які звернулися із відповідними заявами до нотаріуса та мають права на таке спадкування. У судовому засіданні позивач та її представник заявлені позовні вимоги підтримали, вважали, що саме під час шлюбу майно було набуте подружжям, а тому є всі підстави для визнання такого майна спільним, у звязку з чим у позивача є всі підстави відповідно до діючого законодавства для визнання за нею права власності на половину такого майна. Окремо представник позивача адвокат [PERSON] зазначив, що право на земельну ділянку померлий набув фактично не у 2009 році, а відповідно до вимог ст.120 Земельного кодексу України відразу після набуття права на житловий будинок. Відповідачі [PERSON]П, [PERSON], [PERSON], [PERSON] проти позовних вимог заперечували, вважаючи їх необґрунтованими, під час судового засідання кожного разу підтримували позицію представника відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON], який вважав, що право власності на будинок виникло не у 2005 році, коли позивач та померлий [PERSON] знаходилися у шлюбі, а раніше у 29.08.2003 року, коли, по-перше, померлий [PERSON] перебував в іншому шлюбі, а, по-друге, він придбав офіційно за вищевказаною адресою житловий будинок за договором дарування незавершеного будівництва, і саме в цей час у нього виникло право власності як на будинок, так і на земельну ділянку під ним та біля нього для його обслуговування. Вказана позиція усіх відповідачів відповідає первинно поданому до суду запереченню з боку відповідача (т.1, а.с.53-55). Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив, у звязку з чим його неявка була визнана повторною неявкою у судове засідання без поважних причин та визнано за згоди присутніх учасників справи продовжити слухання справи без його участі. Своєї позиції щодо позовних вимог вказаний відповідач жодного разу під час слухання справи не визначив. Третя особа по справі Золочівська державна нотаріальна контора Харківської області в особі свого уповноваженого представника у судове засідання не прибула, надавши заяву від 07.02.2018 року за №238/01-16, в якій просила слухати справу без участі представника вказаної особи та постановити судове рішення на розсуд суду (т.2, а.с.24). Вислухавши позивача, відповідачів, окрім [PERSON], представників позивача та [PERSON], дослідивши матеріали справи та позовні вимоги, які залишилися до розгляду, суд приходить до думки, що позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі, виходячи з наступного. 14.12.2004 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-ВЛ №009890, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Золочівського районного управління юстиції Харківської області (актовий запис №91)(т.1, а.с.8). 02.01.2016 року у м.Харкові [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ВЛ №524471, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Золочівського районного управління юстиції у Харківській області (актовий запис №04 від 05.01.2016 року)(т.1,а.с.10). Під час перебування у шлюбі на ім`я померлого [PERSON] буо зареєстровано наступне майно (відповідно до позовних станом на час постановлення судового рішення): -житловий будинок за адресою: Харківська область, Золочівський район, смт. Золочів, вул. Правди, 68, який був зареєстрований за померлим на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12.01.2005 року, яке було внесено до державного реєстру прав власності на нерухоме майно КП «Дергачівське міжрайонне БТІ» 04.02.2005 року за реєстровим номером 3915 у реєстрову книгу №31. Підставою для такої реєстрації стало рішення №33 від 12.01.2005 року виконавчого комітету Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області після прийняття будинку в експлуатацію на підставі акту від 05.11.2004 року про прийняття закінченого будівництвом обєкту до експлуатації, затвердженого рішенням №759 виконавчого комітету Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області від 10.11.2004 року (т.1, а.с.12, т.2, а.с.80-81, 83, 85-86); -земельна ділянка площею 0,0909 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, на підставі державного акту на право на земельну ділянку серії ЯЖ №463452, виданого 11.02.2009 року на підставі рішення XX сесії V скликання Золочівської селищної ради Харківської області за адресою: Харківська область, Золочівський район, смт. Золочів, вул. Правди, 68, який був зареєстрований у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №010969500006, кадастровий номер 6322655100:01:009:0016 (т.1, а.с.13). За адресою вказаного житлового будинку станом на час подання позову були зареєстровані позивач та відповідач [PERSON], що підтверджується копією довідки Золочівської селищної ради №2500 від 12.07.2016 року (т.1, а.с.15). Крім цього судом встановлено, що ще не перебуваючи у шлюбі із [PERSON] померлий [PERSON] за договором дарування незавершеного будівництва від 29.08.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Золочівського районного нотаріального округу [PERSON] (реєстровий номер 926) придбав незавершене будівництво житлового будинку у розмірі 67,3 % за адресою: Харківська область, Золочівський район, смт. Золочів, вул. Правди, 68 (т.1, а.с.11). Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що права власності на обєкти нерухомості, зокрема житлові будинки виникає виключно з моменту прийняття їх в експлуатацію, що в даній справі щодо оспорюваного майна було зроблено 05.11.2004 року та після державної реєстрації такого права, що в даній справі було зроблено 12.01.2005 року, що відповідає вимогам ст.182 Цивільного кодексу України. До цього часу право власності на будинок не було зареєстровано, а відповідно житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: Харківська область, Золочівський район, смт. Золочів, вул. Правди, 68 як обєкт цивільних прав не існував. Придбання незавершеного будівництва відповідно до діючого на той час та донині законодавства не породжувало прав на обєкт нерухомого майна в цілому, а тому в цій частині доводи відповідачів та представника відповідача [PERSON] протирічать діючому законодавству, а вказаний житловий будинок був набутий [PERSON] та померлим [PERSON] саме під час шлюбу. Таким чином, чи перебували позивач та померлий [PERSON] в інших шлюбних відносинах на момент придбання незакінченого будівництвом житлового будинку до предмету позову відношення не має. Щодо земельної ділянки як обєкту спільного майна, суд зазначає, що вказаний обєкт як обєкт цивільних прав виник на підставі державного акту, оформленого 11.02.2009 року, до цього часу померлий [PERSON] був лише користувачем вказаної земельної ділянки без встановлення права власності на неї, у звязку з чим доводи представника позивача з посиланням на ст.120 ЗК України суд до уваги не приймає, оскільки на час набуття права власності нинішня редакція вказаної статті не діяла та право власності на земельну ділянку набувалося окремо від житлового будинку, на якому він був розташований. В той же і вважати вказану земельну ділянку особистою власністю померлого [PERSON] не можна, оскільки не зважаючи на те, що вказана земельна ділянка була набута померлим у порядку приватизації, норми п.5 ч.1 ст.57 СК України станом на час виникнення на неї права власності як обєкта особистої власності подружжя не діяли (були прийняті лише 17.05.2012 року), а до цього часу усе майно, набуте подружжям за час шлюбу відносилося до обєктів спільного майна подружжя. Таким чином, усе майно, яке є предметом позову, було набуте позивачем [PERSON] та померлим [PERSON] під час знаходження у шлюбі та на нього розповсюджувався режим спільного майна подружжя Відповідно до ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно з ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. На підставі ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч.1 ст.61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Нормами ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином вимоги позовної заяви [PERSON] знайшли своє підтвердження під час розгляду справи та відповідають вимогам закону. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, які по справі складаються із сплаченого позивачем при зверненні до суду судового збору у розмірі 551,20 грн., то суд відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України розподіляє вказаний розмір судових витрат порівну між усіма відповідачами та стягує його на користь позивача. При цьому оцінку розміру судових витрат по сплаті судового збору суд не надає, оскільки відкриття провадження здійснювалося в іншому складі суду. Окремо суд зазначає, що наявна в матеріалах справи квитанція про сплату 3035,00 грн. від 23.03.2017 року (т.1, а.с.142-а), сплачена відповідачем [PERSON], не може буде сприйнята судом як судовий збір з боку позивача, доплачений під час розгляду справи, оскільки він був сплачений не позивачем, а відповідачем [PERSON], до того ж у матеріалах справи відсутні докази необхідності його сплати (відповідна ухвала суду, тощо). На підставі викладеного та

Outcome: approved