Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

07.12.2017 позивач Перечинська районна кредитна спілка «Тур`я» в особі Голови правління Качко В.С. звернулася до суду із позовною заявою до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якій просить стягнути солідарно на свою користь заборгованості в сумі 92397, 34 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що 12.11.2007 між Ужгородською філією № 1 Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» та позичальником [PERSON] , а також поручителями [PERSON] та [PERSON] укладено договір кредиту-поруки №453/1, згідно з яким отримано кредитні кошти у сумі 25000 грн. (річний процент - 45%; зі сплатою відсотків за користування ним), терміном на 24 місяців, з 12.11.2007 по 11.11.2009. Вказує, що відповідачка [PERSON] як позичальник порушила свої зобов`язання за договором кредиту-поруки №453/1 від 12.11.2007, внаслідок чого наявна заборгованість по вказаному договору в сумі 92397, 34 грн., а відповідачі [PERSON] та [PERSON] відповідають перед позивачем солідарно як поручителі за зобов`язаннями відповідачки [PERSON] 05.03.2018 судом ухвалено заочне рішення, яким вищевказані позовні вимоги задоволено у повному обсязі, присуджено до стягнення з відповідачів солідарно на користь позивача суму заборгованості у 92397, 34 грн. 18.10.2018 судом постановлено ухвалу, якою скасовано вищевказане заочне рішення, призначено справу до розгляду. 07.11.2018 судом постановлено ухвалу, якою провадження в розглядуваній справі в частині позовних вимог до відповідачів [PERSON] та [PERSON] , які за договором кредиту-поруки №453/1 від 12.11.2007 є поручителями, закрито. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просить провести розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить такі задовольнити. Відповідачка [PERSON] , будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, зокрема шляхом розміщення повідомлення про виклик до суду на вебпорталі Судова влада України, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи від неї та/або її представника не надходило. 17.10.2018 від відповідачки надійшла заява про застосування строку позовної давності, яка обґрунтована тим, що після закінчення строку повернення кредиту, позивач надіслав їй вимогу про повернення кредиту і відсотків, тим самим встановила новий строк виконання зобов`язання та відповідно новий строк давності для існування зобов`язань. Вказує, що строк звернення позивача до суду з розглядуваним позовом сплив в 2014 році. 17.10.2018 від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказує, що отримувала від позивача вимогу-попередження про повернення залишку кредиту і відсотків, однак не зберегла таке. Зазначає, що позивач не мав права нараховувати відсотки в розмірі 45% річних після закінчення строку кредитування, в тому числі й у зв`язку із пред`явленням вимоги. Просить відмовити у задоволенні позову, в тому числі й з врахуванням заяви про застосування строку позовної давності. 04.12.2018 від представника позивачки надійшла відповідь на відзив, в якій вказано, що відповідачка порушила умови кредитного договору, зобов`язання за таким не виконала, не спростувала розрахунок заборгованості, наданий позивачем. Просить позовні вимоги задовольнити. 10.02.2020 представник позивача подала до суду картку платежів згідно з договору кредиту-поруки №453/1 від 12.11.2007, в якому заборгованість за вказаним договором на планову дату закриття 12.11.2019 становить суму у 27845, 37 грн., з них по тілу кредиту 18023, 69 грн.; по відсоткам 9821, 68 грн. Суд приходить до переконання про можливість розгляду справи у відсутності представника позивача й відповідачки та/або її представника, згідно з вимогами ч.3 ст.223 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 КУпАП у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. 12.11.2007 між Ужгородською філією № 1 Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» (далі позивач) та позичальником [PERSON] (далі відповідачка), а також поручителями [PERSON] та [PERSON] укладено договір кредиту-поруки №453/1 (далі договір кредиту-поруки) на отримання кредиту у сумі 25000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами із розрахунку 45% річних, терміном на 24 місяців, з 12.11.2007 по 11.11.2009. У забезпечення виконання договору кредиту-поруки між позивачем та відповідачкою, [PERSON] та [PERSON] виступили поручителями відповідачки у вказаному зобов`язанні за своєчасне та повне виконання нею свого обов`язку за договором. Умовами договору кредиту-поруки передбачено наступне: за користування кредитом сплачуються відсотки, зазначені в розрахунку із розрахунку 45 % річних, а також інші відсотки у випадках, передбачених договором або законом (п. 1.3); розрахунок зазначається у даному пункті або у додатку «А» до договору (п. 2.3); додаткові відсотки за користування кредитом нараховуються і сплачуються і після закінчення строків, визначених у п. 2.3 договору, у разі, якщо у позичальника існує прострочена заборгованість з відповідного платежу (п. 2.4); зобов`язання за даним договором припиняються після сплати в повному обсязі: додаткових відсотків (у разі настання випадків, визначених договором), відсотків за користування кредитом та повернення суми кредиту (п. 3.2); поручитель поручається перед спілкою за виконання позичальником обов`язків за договором та відповідає перед кредитодавцем за порушення позичальником зобов`язань у повному обсязі солідарно терміном на 10 років з дня укладення договору, але не раніше виконання всіх зобов`язань за ним (п. 5.1); поручитель зобов`язується здійснювати постійний та систематичний контроль за виконанням позичальником зобов`язань за договором (п. 5.2) і має право самостійно виконати зобов`язання позичальника з отриманням у цьому разі права зворотної вимоги до позичальника та звільненням від сплати штрафних санкцій, додаткових відсотків, упущеної вигоди, викликаних невиконанням позичальником своїх зобов`язань, які за цих умов покладаються на позичальника (п. 5.3); позовна давність за договором сторонами встановлена у 10 років (п. 8.1). Факт отримання кредитних коштів відповідачкою у сумі 25000 грн. підтверджується видатковим касовим ордером №2164 від 12.11.2007. Додатком «А» до договору кредиту-поруки (таблиця розрахунку кредиту) передбачено графік щомісячних платежів починаючи з 12.12.2007 і закінчуючи 12.11.2009. З картки платежів згідно з договором кредиту-поруки (розрахунку боргу) заборгованість відповідачки станом на 26.10.2017 становить суму у 92374, 34 грн., з них по тілу кредиту 18023, 69 грн.; по відсоткам 74373, 65 грн. З картки платежів згідно з договором кредиту-поруки (розрахунку боргу) заборгованість відповідачки станом на 12.11.2009 становить суму у 27845, 37 грн., з них по тілу кредиту 18023, 69 грн.; по відсоткам 9821, 68 грн. Вказаними розрахунками зафіксовано, що останній за часом платіж на погашення заборгованості за договором кредиту-поруки відповідачка здійснила 27.08.2008 у сумі 3200 грн. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідачка свої зобов`язання за договором кредиту-поруки належним чином не виконала, зокрема не здійснила погашення заборгованості в строк та в сумі, визначеній в таблиці розрахунку кредиту як додатку «А» до вказаного договору, внаслідок чого станом на 12.11.2009 (планову дату останнього платежу) в неї наявна заборгованість в сумі 27845, 37 грн., що включає в себе борг по відсотках й тілу кредиту. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі\~№444/9519/12\~викладена правова позиція відповідно до якої (п. 54) після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічні висновки також містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 (справа\~№14-154цс18) та від 31.10.2018 (справа\~№202/4494/16-ц). З огляду на вказане судом приймається до уваги розрахунок заборгованості, наданий позивачем до суду 10.02.2020, оскільки нарахування відсотків за ставкою 45% річних по такому здійснювалося в межах строку кредитування, тобто до 12.11.2019. Враховуючи наведене, суд вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості по тілу кредиту в сумі 18023, 69 грн. та відсоткам станом на 12.11.2009 в сумі 9821, 68 грн., а відтак позовні вимоги є підставними та підлягають до часткового задоволення. Щодо заяви відповідачки про застосування наслідків спливу строку позовної давності, суд зазначає наступне. Згідно\~зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1\~ст.261 ЦК України). Однак за зобов`язаннями\~з визначеним\~строком виконання\~перебіг позовної\~давності починається\~зі спливом\~строку виконання (ч.5\~ст.261 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 в справі № 444/9519/12 викладена правова позиція відповідно до якої (п. 92) якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу в межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Додатком «А» до договору кредиту-поруки (таблиця розрахунку кредиту) передбачено графік щомісячних платежів. Відповідно до вказаного графіку відповідачка зобов`язалася вносити на погашення кредиту суму у 1957, 97 грн. 12-го числа кожного місяця відповідного року, починаючи з 12.12.2007, закінчуючи 12.11.2009. Розрахунком боргу по договору кредиту-поруки зафіксовано, що останній платіж на погашення заборгованості за договором кредиту-поруки був вчинений відповідачкою 27.08.2008 в сумі 3200 грн. Приймаючи до уваги вищевикладений п. 92 постанови Великою Палатою Верховного Суду від 28.03.2018 (справа № 444/9519/12), в розглядуваному випадку перебіг позовної давності розпочався 13.09.2008 наступного дня після несплати відповідачкою чергового платежу на погашення заборгованості. Відповідно до\~ст. 257 цього Кодексу\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до п. 8.1. договору кредиту-поруки сторони домовилися про встановлення десятирічного строку позовної давності. Розглядувана позовна заява подана до суду позивачем 07.12.2017, тобто в межах 10-річного строку позовної давності, обумовленого сторонами, навіть якщо такий вираховувати не з дати настання строку зобов`язання (12.11.2009), а з 13.09.2008 наступного дня після несплати відповідачкою чергового платежу на погашення заборгованості, а отже суд не приймає заяву відповідачки про застосування наслідків спливу строку позовної давності. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі\~№444/9519/12\~викладена правова позиція відповідно до якої (п. 54) після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Верховний Суд України у постанові від 09.11.2016 у справі\~№ 6-2251цс16\~зазначив, що пред`явлення кредитором вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює перебіг позовної давності. У відзиві відповідачка вказує, що позивач надіслав їй вимогу-попередження про повернення залишку кредиту і відсотків протягом семи днів з моменту отримання такої вимоги, однак вказане повідомлення вона не зберегла. При цьому у заяві про застосування наслідків спливу строку позовної давності відповідачка вказує, що таке повідомлення вона отримала після закінчення строку повернення кредиту. З огляду на положення ч. 6 ст. 81 ЦПК України, за яким доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а також з огляду на обумовлений сторонами 10-річний строк позовної давності, суд не приймає заяву відповідачки про застосування наслідків спливу строку позовної давності й відмову у позові з підстав пропущення позивачем трирічного строку позовної давності з моменту не виконання останньою вимоги позивача про повернення кредиту. Щодо розподілу судових витрат у даній справі суд зазначає наступне. При зверненні з даним позовом позивачем було подано клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі. Відповідно до ч. 1\~ст. 136 ЦПК України\~суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. У відповідності до вимог п. 3 ч. 1\~ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що при зверненні до суду судовий збір позивачем не сплачено, тому суд вважає за необхідне витрати із сплати судового збору в сумі 1600 грн. (яка підлягала сплаті при зверненні до суду з позовом) стягнути зі сторін на користь держави пропорційно до розміру задоволених вимог.

Outcome: partial