Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

08 вересня 2020 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 27.11.2020 року позивач просить: -скасувати Наказ №424-к від 24 червня 2020 року Державного підприємства «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г. Шевченка». Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивач перебуває у трудових відносинах з відповідачем з 16.05.2000 року та з 05.01.2016 року на підставі контракту. Пунктом 3.2 Контракту передбачено сплату позивачу надбавку за вислугу років у розмірі 20% посадового окладу, яка потім була збільшена до 30%. Проте відповідач наказом №424-к від 24.06.2020 року скасував додаток до Контракту яким було збільшено розмір надбавки за вислугу років. Позивач вважає, що наказом не може бути сковано додаток до Контракту, а тому для захисту порушеного права звернувся до суду з цим позовом. Позивач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про слухання справи за його відсутності, в якій зазначив, що повністю підтримує свої позовні вимоги та просить їх задовольнити. Представник відповідача та третя особа в судове засідання не з`явилися, через канцелярію суду подали заяву про слухання справи в їх відсутність. 23 листопада 2020 р. до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якій він просить відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що наказом №586-к від 07.09.2011 року позивачу було встановлено в тому числі і доплату за вислугу років в розмірі 10% посадового окладу. З наказом позивач ознайомлений про що свідчить його підпис, вказаний в наказі розмір доплати не оскаржував. Позивач зазначає, що з 05.01.2016 року позивача було переведено на роботу за умовами контракту, яким встановлено доплату за вислугу років у розмірі 20% посадового окладу. Пізніше, наказом №375-к від 15.06.2020 року позивачу було помилково встановлено доплату за вислугу років в розмірі 30% посадового окладу, який в подальшому був скасований наказом №424-к від 24.06.2020 року. А тому на підставі положень статті 223 ЦПК України суд ухвалив про подальший розгляд справи у відсутність сторін, які не з`явились в судове засідання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши докази по справі у їх сукупності, враховуючи заяви сторін, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У статті 23 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, закріплено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Конституцією України (частина третя статті 43) встановлено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Як встановлено судом, [PERSON] працює в Національному академічному театрі опери та балету України ім. Т.Г. Шевченка (Державне підприємство «Національний академічний театр опери та балету України ім. Т.Г. Шевченка») з 16 травня 2000 року на посаді асистента режисера, з 01.10.2001 року - на посаді режисера оперної трупи, з 21 січня 2003 р. на посаді режисера-постановника оперної трупи (наказ №30-к від 21.01.03 р.). Наказом №263-к від 16 травня 2006 р. позивач був звільнений порядком переводу в ДП «Мистецтво України» згідно п. 5 ст. 36 КЗпП України, а наказом №268-к від 17 травня 2006 року був зарахований на посаду режисера-постановника оперної трупи за сумісництвом з 17.05.2006 року. Наказом №222-к від 16 травня 2011 р. [PERSON] був звільнений з посади режисера-постановника, як сумісник, за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України), а 17 травня 2011 р. зарахований на посаду режисера-постановника оперної трупи за основним місцем роботи (наказ №224-к від 17.05.2011 року). Наказом №586-к від 7 вересня 2011 р. позивач був переведений на посаду головного режисера театру з 8 вересня 2011 року. Наказом №10-к від 05 січня 2016 р. позивач був переведений на умови роботи за контрактом по 04 січня 2021 р. на посаду головного режисера театру. 05.01.2016 року між ДП «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г.Шевченка» та [PERSON] був підписаний контракт за яким [PERSON] призначений на посаду головного режисера Театру терміном на 5 років з 05.01.2016 року по 04.01.2021 року. Згідно п. 3.2. Контракту позивачу, додатково до місячного посадового окладу встановлено надбавку за вислугу років у розмірі 20% посадового окладу. Пункт 3.2 Контракту неодноразово викладався в новій редакції про що були підписані Додатки до Контракту. Додатком №6 від 12.06.2020 р. до контракту №5 від 5 січня 2016 року було викладено в новій редакції п.3.2 Контракту та встановлено доплату за вислугу років у розмірі 30% посадового окладу. Згідно з Додатком №6, Додаток є невід`ємною частиною Контракту між ДП «Національна опера України» та [PERSON] , вступає в силу із дня його підписання (тобто 12.06.2020 року) та діє до закінчення строку, визначеного п.3.2.2 цього Додатку (тобто по 31.12.2020 року). В той же час, наказом №424-к від 24 червня 2020 року, додаток №6 до контракту №5 від 05.01.16 року між ДП «Національний академічний театр опери та балету України ім. Т.Г. Шевченка» і [PERSON] відмінений та скасований наказ №375-к від 15.06.2020 року. Як зазначено, підставою для видачі наказу є «Порядок виплати доплати за вислугу років, грошової винагороди за сумлінну працю та зразкове виконання трудових обов`язків, надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань професійним творчим працівникам театрів державної та комунальної форми власності», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2006 року №980. Відповідно до п. 5.1. Контакту зміни та доповнення до контракту вносяться шляхом підписання додаткових угод. Пункт 6.3 Контракту встановлює, що умови контракту можуть бути змінені тільки за угодою сторін у письмовій формі. Частиною 3 статті 21 КЗпП України визначено, що особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. А тому, оскільки у випадку укладення контракту та визначення ним умов оплати праці працівника, діючим законодавством та зокрема, контрактом, не передбачено зміну умов оплати праці працівника наказами роботодавця, тому суд приходить до висновку, що наказ №424-к від 24.06.2020 року в частині відміни Додатку №6 до Контракту №5 між театром і [PERSON] суперечить діючому законодавству, а тому підлягає скасуванню. Згідно з ч. 2 ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, з огляду на вказані положення закону, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved