Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-23 00:00:00

07 серпня 2019 року [PERSON] , місце проживання якої: [ADDRESS] , ІПН [NUMBER] , звернулася з позовом до [PERSON] , місце проживання якого: [ADDRESS] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що позивач є власником житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] . Однак, на теперішній час за цією адресою зареєстрований відповідач, але з 20 липня 2018 року він не проживає за вказаною адресою, його особистих речей не має, не приймає участі в оплаті комунальних послуг і таким чином створює для неї перешкоди оформити субсидію та інші правовідносини. Враховуючи, що у позивача з`явилися борги за житлово-комунальні послуги і вона бажає оформити субсидію, позивач вимушений звернутися до суду. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12 листопада 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання на 09 годину 00 хвилин 11 грудня 2019 року та визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву з одночасним надісланням копії відзиву відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України позивачу. Ухвалою суду від 11 грудня 2019 року закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовною [PERSON] до [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та призначено справу до судового розгляду по суті на 13 годину 30 хвилин 17 січня 2020 року, яке в подальшому було відкладено на 24 березня 2020 року 09-00 годину із-за неявки відповідача. Представник позивача до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином: подав на адресу суду заяву, в якій він просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з`явилися за невідомою суду причиною, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином у відповідності до частини 11\~статті 128\~ЦПК України\~ шляхом розміщення оголошення про його виклик до суду на офіційному веб-сайті Артемівського міськрайонного суду Донецької області: http://arm.dn.court.gov.ua та і у відповідності до частини 6 статті 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою його міста проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У встановлений ухвалою від 20 вересня 2019 року строк відзив на позовну заяву не надали, тому суд вважає за необхідне скористуватися правилами статті 223 ЦПК України з наведених вище підстав. Оскільки відповідачі були належним чином повідомлені про судове засідання, але причин неявки суду не повідомили, суд вважає можливим у відповідності до пункту 1 частини 3 статті 223 ЦПК України провести судове засідання без їх участі. У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до частини 2\~статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, позивач є власником житлового будинку з спорудами та побудовами, що знаходиться у [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 14 червня 1997 року (а.с.6), що також підтверджується копією домової книги (а.с.3-4). Згідно довідки (а.с.11) [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але з 20 липня 2018 року не проживає (а.с.5), що підтверджує акт від 12 червня 2019 року. Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України,\~статті 316 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК України не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116\~Житлового кодексу Української РСР\~(далі за текстом ЖК УРСР). У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Відповідно до\~статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.\~\~На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно\~ст. 391 Цивільного кодексу України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1\~ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. При розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням суди мають встановлювати наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи є причини відсутності відповідача поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності.\~\~ При розгляді справи судом встановлено, що відповідач не користувався житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , і він не є членом сім`ї наймача даної квартири і тому у відповідності до норм статті 71 ЖК УРСР за ним не зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Враховуючи викладене, суд вважає, що факт відсутності відповідача у вищезазначеній квартирі без поважних на те причин знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, у зв`язку з чим, суд вважає, що за відповідачем не може бути збережено право користування житловим приміщенням і тому позовні вимоги підлягають задоволенню. За клопотанням позивача суд залишає судові витрати за ним не стягуючи їх з відповідача.

Outcome: approved