Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

07 лютого 2019 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві зазначає, що [INFO] помер, [PERSON] , батько позивача, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , видане 14.10.2013 року Вузлівською сільською радою Радехівського району Львівської області. Родинні відносини, підтверджуються свідоцтвом про народження, та свідоцтвом про одруження позивача. За життя спадкодавець [PERSON] , зробив розпорядженням своїм майном, склавши заповіт, що посвідчений 26.11.1997 року, Вузлівською сільською радою Радехівського району Львівської області, та зареєстрований за №36, згідно якого все своє майно заповів на користь позивача. Спадкове майно, що залишилось після смерті спадкодавця, земельна ділянка, площею 1,0581 га, яка складається із двох земельних ділянок площею 0,4339 га, кадастровий номер 4623987200:14:000:0129 та площею 0,6242 га, кадастровий номер 4623987200:12:000:0147, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області, які належали спадкодавцю, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №344520, виданого 07.12.2005 року Радехівського РДА на підставі розпорядження голови Радехівської РДА №841 від 22.11.2005 року і зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010549501151. Згідно витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, грошова оцінка земельних ділянок становить 20564,49 грн. Фактично прийнявши спадщину, вступивши в управління та володіння майном спадкодавця за заповітом, внаслідок проживання на момент смерті разом із спадкодавцем, позивач мала намір оформити свої права на спадкове майно у нотаріальному порядку, однак не може у зв`язку з пропущенням шестимісячного терміну прийому заяви, та з відсутністю правовстановлюючих документів, а саме державного акту на право приватної власності на землю, який спадкодавець втратив ще за життя, а відтак державний нотаріус відмовив позивачу у вчиненні нотаріальної дії, та рекомендував звернутися з позовом в суд. Крім цього, звертає увагу суду на те, що з метою встановлення її права на отримання спадкового майна після смерті батька [PERSON] , необхідно встановити юридичний факт спільного проживання спадкодавця із спадкоємцем. Враховуючи вказані обставини, просить встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , проживала спільно із [PERSON] у [ADDRESS] до дня його смерті, тобто до [INFO] та визнати за нею право власності на земельну ділянку, площею 1,0581 га, яка складається із двох земельних ділянок площею 0,4339 га, кадастровий номер 4623987200:14:000:0129, та площею 0,6242 га, кадастровий номер 4623987200:12:000:0147, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області, в порядку спадкування, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.5-8). У підготовче судове засідання позивач не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, просить здійснювати розгляд справи без його участі, погоджується на заочний розгляд справи (а.с.53). Відповідачі в підготовче судове засідання не з`явилися. Подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнали в повному обсязі та просили задоволити (а.с.41, 45, 49, 53). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалися сторони. Із врахуванням наведеного, на підставі ч.4 ст.223 та ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи проведено без участі сторін, без застосування фіксування судового засідання технічними засобами та на підставі представлених суду доказів. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. Крім того, за змістом ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд встановив, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , видане 14.06.1999 року Вузлівською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.10). [INFO] помер [PERSON] , батько позивача, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , видане 14.10.2013 року Вузлівською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.11). Родинні відносини, підтверджуються свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] від 15.01.1964 року та свідоцтвом про одруження, серії [NUMBER] від 18.05.1985 року (а.с.13-14). За життя спадкодавець [PERSON] , зробив розпорядженням своїм майном, склавши заповіт, що посвідчений 26.11.1997 року Вузлівською сільською радою Радехівського району Львівської області, та зареєстрований за №36, згідно якого все своє майно заповів на користь [PERSON] (а.с.12). Спадкове майно, що залишилось після смерті спадкодавця, земельна ділянка, площею 1,0581 га, яка складається із двох земельних ділянок площею 0,4339 га, кадастровий номер 4623987200:14:000:0129 та площею 0,6242 га, кадастровий номер 4623987200:12:000:0147, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області, які належали спадкодавцю, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №344520, виданого 07.12.2005 року Радехівського РДА на підставі розпорядження голови Радехівської РДА №841 від 22.11.2005 року і зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010549501151 (а.с.16, 16-зворот). Із довідки Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області від 04.02.2019 року №208 вбачається, що [PERSON] дійсно проживав та був зареєстрований по [ADDRESS] . Від імені померлого виконкомом Вузлівської сільської ради посвідчувався заповіт, зареєстрований в реєстрі за № 36 від 26.11.1997 року, який не змінювався і не скасовувався. На день смерті [PERSON] (помер [INFO] ) у вищевказаному житловому будинку були зареєстровані: [PERSON] , дочка; [PERSON] , онука; [PERSON] , правнук; [PERSON] , правнук; [PERSON] , онук (а.с.15). Відповідно до витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, грошова оцінка земельних ділянок становить 20564,49 грн. (а.с.17,18). Державний нотаріус відмовив позивачу у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з пропущенням шестимісячного строку прийому заяв та відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів, та рекомендував звернутися з позовом в суд (а.с.19). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Згідно з п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом встановлення факту спільного проживання та визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Приймаючи до уваги вищенаведене, визнання позову відповідачами, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими, відповідно такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати.

Outcome: approved