Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

09 лютого 2015 року позивачка звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Дніпропетровської міської ради, Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне підприємство №64» Дніпропетровської міської ради про зобов'язання вчинити певні дії (а.с.3-6). В обґрунтування позовних вимог зазначила, що постійно проживає [ADDRESS] яка у постійному користуванні знаходилась у її батьків: [PERSON] та [PERSON]. [INFO] року [PERSON] померла. Після смерті матері позивачка зверталась до відповідачів із заявами про переукладання договору найму житла як на члена сім'ї померлого, але дане питання так і не було вирішено. Позивачка на праві члена родини основного квартиронаймача користується квартирою, в якій продовжує проживати разом із своєю родиною. Враховуючи вищевикладене позивачка вимушена була звернутися до суду із даним позовом, в якому просить суд, зобов'язати Дніпропетровську міську раду укласти із нею договір найму житлового приміщення за адресою: [ADDRESS]. У судове засідання позивачка не з'явилась. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялась належним чином. До суду надала письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї участі. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі (а.с.25). Відповідач Дніпропетровська міська рада в особі свого представника, в судове засідання не з'явився. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки в судове засідання не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи за своєю відсутністю до суду не надсилав. Співвідповідач КП «Житлово-експлуатаційне підприємство №64» Дніпропетровської міської ради, в особі свого представника в судове засідання не з'явився. Про день час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином. до суду надіслав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без участі свого представника (а.с.22). Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права уразі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст.16 ЦК України, одними із засобів захисту цивільних прав та інтересів судом є визнання права та визнання правочину недійсним. Підставою звернення до суду позивачки із даним позовом до суду є захист майнових прав та інтересів, пов'язаних із обмеженням її можливості належної реалізації права користування нерухомим майном. Суд, з'ясувавши обставини по справі, дослідивши їх наданими доказами вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] року у батьків [PERSON] та [PERSON] (а.с.7), після укладення шлюбу змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с.8). Позивачка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] Згідно відомостей наданих КП «Житлово-експлуатаційне підприємство №34» ДМР будинок №11 по вул.. Хуліана Грімау у м. Дніпропетровську в листопаді 2004 року був прийнятий на баланс КП «ЖЕП №34» ДМР. При передачі документації була прийнята тільки діюча картотека. Відмітку, на якій підставі було отримано житло й зареєстровані громадяни в картотеці відсутні (а.с.12). У відповідності до ст. 4 Житлового кодексу України, жилі будинки, а також жилі приміщення, що знаходяться на території України утворюють житловий фонд. До житлового фонду включається також жилі будинки, що належать підприємствам і організаціям і до цих будинків застосовуються правила, встановлені для громадського житлового фонду. До житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру. Також, відсутні будь-які відомості щодо виділення [PERSON] квартири [ADDRESS], про що повідомлено ПАТ «ЄВРАЗ-ДМЗ ім..Петровського» у листі від 10.02.2014 року (а.с.13). Відповідно до ст. 53 Житлового кодексу України, жилі приміщення в будинках громадського житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням органу відповідної організації та її профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідно районної ради народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення. За ст. 61 ЖК Української РСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем -громадянином, на ім'я якого видано ордер. Відповідно до ст.. 63 ЖК Української РСР, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Згідно зі ст.. 810 ЦК України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності,встановлюються законом. За змістом ст..106 ЖК Української РСР, повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. Суд зауважує, що не зважаючи на покладений обов'язок доказування обставин як на підставу своїх вимог, позивачкою взагалі не доведено та не надано жодних доказів того, що спірна квартира була виділена померлій матері у її користування, не надано жодних документів щодо правомірності користування квартирою як померлою [PERSON], так і самою позивачкою. Відповідно до ст..60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд, оцінивши здобуті по справі докази, за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, розглянувши спір в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки про зобов'язання Дніпропетровської міської ради укласти із нею договір найму житлового приміщення є безпідставними, незаконними, взагалі недоведеними, а тому не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до ст.. 88 ЦПК України, сплачений позивачкою судовий збір відшкодуванню не підлягає. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed