overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

09 листопада 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: Дніпропетровська обл., м. Орджонікідзе, вул.. Шатохіна, 5-23. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 06.11.2015р. о 14 год. 15 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 06.11.2015р. о 14 год. 15 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ «ДКПЛ» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора приблизно орієнтована в місті, не знає поточної дати. Память знижена на поточні та минулі дії. Роздратована. Не критична. [PERSON] було поставлено попередній діагноз судинна деменція з порушенням поведінки. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

09 листопада 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, Самарський р-н, пер. Здоровя, 18. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 08.11.2015р. о 10 год. 51 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 08.11.2015р. о 10 год. 51 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ „ДСШМД ДОС При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий вдома не спав ночами. Настрій нестійкий, роздратований. Емоційно неадекватний, тривожний. Висловлює маячні ідеї в адресу оточуючих. Відчуває омани сприйняття. На запитання відповідає вибірково. Мислення паралогічне, дезорганізоване. свій стан не оцінює. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, галюцинаторно-маячний синдром. Інвалід 2 групи. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

09 листопада 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: Петропавлівський р-н, с. Бражнівка, вул. Першотравнева, 26. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 07.11.2015 р. о 20 год. 04 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, 07.11.2015 р. о 20 год. 04 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ «Петропавловська ЦРЛ» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий каже, що „друзі діють на мене, хочуть зробити з мене наркомана. [PERSON] було поставлено попередній діагноз гострий поліморфний психотичний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

09 листопада 2015 року позивач [PERSON] акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідно до укладеного договору № IFІАRX06400224 від 09.11.2006 року відповідач отримав кредит у розмірі 1\~317,79 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.Внаслідок порушення графіку сплати коштів станом на 16.10.2015 року за відповідачем виникла заборгованість за кредитними зобов'язаннями на загальну суму 51\~896,57 грн., що складається з заборгованості за кредитом 1 317,80 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 14\~939,17 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом 213,48 грн., пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 35\~426,12 грн., від цієї суми віднімається 22\~183,10 грн., що була задоволена рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08.06.2012 року, різниця складає 29\~713,47 грн., а також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) 1\~485,67 грн. Так як відповідач не бажає у добровільному порядку сплатити заборгованість, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути на користь позивача з відповідача заборгованість за кредитним договором № IFІАRX06400224 від 09.11.2006 року на загальну суму 31\~699,14 грн., а також судові витрати, сплачені у вигляді судового збору, у сумі 1 218,00 грн. У судове засідання представник позивача не прибув, проте надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Згідно із ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

09 листопада 2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона є наймачем та проживає у [INFO]. Крім неї у вказаній квартирі також зареєстрований її син відповідач по справі [PERSON] Останні три роки відповідач в квартирі не мешкає, його речі відсутні, самостійно знятися з реєстрації не має змоги оскільки виїхав за межі країни. Позивач через те, що відповідач зареєстрований у квартирі, змушена нести зайві витрати на утримання житла, в тому числі витрати на оплату житлово-комунальних послуг. В теперішній час в звязку із скрутним матеріальним становищем та підвищенням цін на житлово-комунальні послуги у позивача виникла необхідність зняти з реєстрації відповідача [PERSON], який добровільно з реєстрації не знявся, а тому позивач змушена звернутися до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 92 в будинку № 7 по вул.Безнощенко в м.Костянтинівка Донецької області. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду не зявився, був повідомлений про день та час розгляду справи належним чином, надав нотаріально посвідчену заяву від 04 грудня 2015 року про розгляд справи у його відсутності, зареєстровану в реєстрі за № 14-4699, вказуючи, що проти задоволення позову не заперечує, з позовними вимогами згоден (а.с.22). Зясувавши позицію сторін, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є наймачем та проживає у [INFO]. Крім неї у вказаній квартирі також зареєстрований її син відповідач по справі [PERSON], що підтверджується копією його паспорта ВС 218449 (а.с.9-10), довідкою б/н від 09 листопада 2015 року КП «Служба єдиного замовника» (а.с.11), довідкою Костянтинівського МВ ГУДМС України в Донецькій області № 3288 від 13 листопада 2015 року (а.с.16). Відповідач в квартирі не мешкає останні три роки, його речі відсутні, самостійно знятися з реєстрації не має змоги, оскільки виїхав за межі країни. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування та розпорядження майном. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач [PERSON] три роки не мешкає в квартирі [ADDRESS], факт його реєстрації в квартирі призводить до зайвих витрат позивача на оплату житлово-комунальних послуг, тощо. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

09 листопада 2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 16 листопада 2007 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 1166. Від даного шлюбу сторони дітей не мають. Шлюбні відносини припинені з листопада 2014 року в зв'язку з тим, що відповідач поїхав в інше місце, не повідомивши про це позивача, що призвело до втрати не тільки почуттів між подружжям, але й поваги один до одного. На теперішній час позивач має намір створити нову сім'ю. Питання про поділ майна не ставиться. Крім того позивач просить стягнути з відповідача на її користь сплачений нею судовий збір в розмірі 487.20 грн. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, в наданій суду письмовій заяві просили розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, згодні на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, також на підставі ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд за згодою позивача вправі постановити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини припинення сімейних стосунків, дійшов до висновку про задоволення позовних вимог з таких підстав. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 листопада 2007 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб [NUMBER] (а.с. 7). З матеріалів справи вбачається, що подружні стосунки сторони фактично припинили з листопада 2014 року, і з того часу не спілкуються, не підтримують шлюбно-сімейні відносини. Судом встановлено, що подружжя фактично припинили спільне проживання і сімейне життя з поважних причин, в зв'язку з чим суд прийшов до висновку, що у даний час шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому вважає, що шлюб між сторонами повинний бути розірваний. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Позивачем [PERSON] сплачено судовий збір за подання до суду позову в сумі 487,20 грн., що підтверджується квитанціями № 0.0.458227894.1 від 09.11.2015 та № 0.0.458818964.1 від 10.11.2015 (а.с.1-2) Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, на підставі вищевикладеного та відповідно до документів, доданих до позовної заяви, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати за оплату судового збору в сумі 487,20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

09 листопада 2015 року позивач [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дружини. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що перебуває із відповідачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Крім того, оскільки наразі вона доглядає за їх дитиною, то відповідач також зобовязаний сплачувати аліменти і на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку. На підставі викладеного позивач просить стягнути із відповідача [PERSON] аліменти на її користь на її утримання аліменти у розмірі 1000 гривень щомісячно до досягнення сином трьох років. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що вона сама не в змозі утримувати себе та дитину, яку доглядає та виховує самостійно. Зараз вона ніде не працює тому, що знаходиться в декретній відпустці по догляду за малолітньою дитиною та просила суд задовольнити позов. Відповідач \~\~в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причина неявки суду невідома. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає суду підстави для застосування положень ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Вислухавши доводи та пояснення позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб видане Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис 1931 (а.с. 5). Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-КИ № 537741 від 21 квітня 2015 року (а.с. 6). У відповідності до ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Беручи до уваги дійсні обставини справи, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення із відповідач аліментів на її утримання. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на її утримання, суд приймає до уваги дійсні обставини справи, зокрема матеріальне становище сторін, у звязку з чим вважає, що заявлена позивачем сума аліментів у розмірі 1000 гривень підлягає задоволенню. У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 03 вересня 2015 року, із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487,20 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-14 00:00:00

09 листопада 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказала, що вона перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 28 липня 2007 року. Мають двох неповнолітніх дітей доньку Владиславу, [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що протягом останнього часу її стосунки з чоловіком розладились, зникло взаєморозуміння та взаємоповага, стали частими сварки. Кожен з них живе окремим життям, за своїми інтересами. Позивач переконана, що зберігати родину немає сенсу. Вважає, що з вини відповідача сумісне проживання та збереження сімї стало неможливим. Просить розірвати шлюб з відповідачем, стягнути з нього судові витрати на свою користь. У судовому засіданні позивач [PERSON] наполягала на розлученні, вказала, що вона з чоловіком не бажає перебувати у шлюбі, оскільки має сумніви в його подружній вірності, а тому сенсу зберігати шлюб немає. З 18 жовтня 2015 року вони з чоловіком мешкають окремо, сімя припинила своє існування. Спільне господарство вони не ведуть. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не погодився на розірвання шлюбу, пояснив, що він намагався примиритися з дружиною, але позитивних результатів це не принесло. Розуміє, що дружина категорична в своєму бажанні розірвати шлюб, і він не може її переконати жити з ним. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, вважає, що шлюб між подружжям [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Сторони проживають окремо, сімейних відносин між ними не має. Спільним господарством вони не повязані, позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не в змозі налагодити стосунки з дружиною. Суд вважає, що зобовязати сторони проживати у шлюбі неможливо, це суперечить їх інтересам та інтересам їх дітей. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір у сумі 487,20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

09 листопада 2015 року позивач [PERSON]\~\~звернулася\~\~до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею і знаходиться на її утриманні, у розмірі 1/4 частини з всіх доходів відповідача, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, в наданій суду письмовій заяві просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. Надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти стягнення з нього аліментів. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов до висновку, що позов обґрунтований, підлягає задоволенню повністю. Судом встановлено, що сторони мають від шлюбу, зареєстрованого 17 квітня 2015 року між сторонами Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 197 (а.с. 5), неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO], батьками якого записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Згідно ст. 180 СК України батьки повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів, суд\~\~відповідно до ст. 182 СК України, враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та відомості про відповідача, а тому вважає, що на користь позивача можливо стягнути аліменти\~\~у\~\~розмірі 1/4\~\~частини з всіх видів доходів відповідача. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому у відповідності зі ст. 88 ЦПК України судовий збір в дохід держави в розмірі 487,20 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved