Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

08.12.2015 року в Краматорський міський суд звернулося ПАТ КБ „ПриватБанк з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. У позовній заяві позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що між позивачем та відповідачем [PERSON] 23.08.2011 року укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит в сумі 18300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк свої зобовязання перед відповідачем виконав. [PERSON] свої зобовязання перед банком не виконав та станом на 31.10.2015 року має заборгованість в сумі 29401,61 грн.. Просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати в сумі 1218 грн., сплачені позивачем при зверненні до суду. 09.03.2016 року відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом, де заначено, що 23.08.2011 року [PERSON] подав заяву про укладення кредитного договору, однак, на теперішній час кредитний договір не узгоджений, взагалі відсутня наявність цього документу. Вважає, що нібито укладений договір між [PERSON] та банком є недійсним. Відповідно до наданого розрахунку ПАТ КБ «Приватбанк» надав [PERSON] грошові кошти в сумі 18300 грн. та стягнув з його рахунку, без йлого згоди, грошові кошти в сумі 11633,36 грн., з яких: 11383,36 грн. відсотки за використування кредитних коштів та 250 грн. комісія. Вважає, що ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] мають зустрічні зобовязання, тобто [PERSON] зобовязаний повернути банку грошові кошти в сумі 18300 грн., а банк йому 11633,36 грн.. При цьому, приймаючи на увазі той факт, що [PERSON] подав клопотання щодо застосування строків позовної давності щодо заборгованості, яка виникла на 30.11.2012 року у розмірі 7851,50 грн., відповідно до наданого розрахунку ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість [PERSON] складає в сумі 10448,50 грн.. просиьть визнати недійсним кредитний договір б/н від 23.08.2011 року укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], визнати противоправними дії банку з приводу зобовязання [PERSON] сплатити 29401,61 грн., застосувати строк позовної давності, зобовязати сторони повернути друг другу грошові кошти, які вони одержали на виконання цього правочину, здійснити взаємозалік сум взаємної заборгованості в розмірі 10448.50 грн., стягнути з банку на користь [PERSON] залишок суми 1184,86 грн.. Представник позивача в судове засідання не зявився, надала заперечення проти зустрічного позову [PERSON], вказавши, що заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку складають Договір про надання банківських послуг. Відповідач в судове засідання не зявився надав заяву про слухання справи у його відсутність. Позовні вимоги по його зустрічному позову підтримує у повному обсязі, позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до нього є необґрунтованими відповідно до наведених доказів в запереченні та такими, що не підлягають задоволенню. Представник відповідача [PERSON] надав заперечення щодо позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк», з яких вбачається, що 23.08.2011 року [PERSON] подав заяву про укладення кредитного договору, однак, на теперішній час кредитний договір не узгоджений, взагалі відсутня наявність цього документу. Оскільки кредитний договір не укладено, то відсутні підстави для стягнення процентів в розмірі 8755,75 грн., що є противоправним. Починаючи з 01.09.2016 року банк безпідставно збільшив розмір процентної ставки щодо [PERSON]. Просить застосувати ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитеррористичної операції», згідно до якого забораняється нарахування пені та штрафів. Просить відмовити Пат КБ «Приватбанк» в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе ухвалити рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до анкети - заяви 23.08.2011 року ПАТ КБ „ПриватБанк надав відповідачу [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. (а.с. 8-34) Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 23.08.2011 року (а.с.4-7) станом на 31.10.2015 року має заборгованість в сумі 29401,61 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 18241,88 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 8755,75 грн., заборгованості за пенею і комісією 527,71 грн., а також штрафи 1876,27 грн.. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до вимог статті 1048 К України. Позивач, звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, просить стягнути пеню в сумі 527,71 грн. та штрафи в сумі 500 грн. та 1376,27 грн., але зазначені штрафні санкції нараховані після 14 квітня 2014 року особі, яка зареєстрована у населеному пункті, у якому проводилась антитерористична операція, а тому у такому випадку нарахування штрафів та пені на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами забороняється законом. Так, згідно із\~ст. 2 Закони України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року №1669-VII\~на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно з Переліком населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженим\~розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р, м. Краматорськ Донецької області віднесено до вказаного переліку. Відповідач зареєстрований за адресою: [INFO], отже, на підставі вказаного\~Закону\~він має бути звільнений від сплати штрафних санкцій за вказаним договором кредиту в сумі 500 грн. та 1376,27 грн., а також пені в сумі 527,71 грн.. З врахуванням викладеного, заборгованість станом на 31.10.2015 року складає 26997,63 грн., з яких: 18241,88 грн. - заборгованість за кредитом, 8755,75 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом. Таким чином, суд вважає що позов підлягає задоволенню частково з відповідача необхідно стягнути на користь позивача заборгованість у сумі 26997,63 грн.. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1218 грн.. Що ж стосується зустрічного позову [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк», то суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст 626 ЦК України Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст 638 ЦК України Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст 639 ЦК України Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Так, [PERSON] заперечує проти укладання між ним та ПАТ КБ «Прватбанк» кредитного договору та взагалі вважає, що відсутня наявність цього договору. Однак, суд не погоджується з такими висновками відповідача, оскільки ним була підписана анкета-заява на отримання в банку грошових коштів на платіжну картку, бо відповідачем була надана письмова згода на це, тобто сторони дійшли згоди на укладання договору. Відповідно до ст 1055 ЦК України Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч. 1 ст 1057-1 ЦК України У разі визнання недійсним кредитного договору суд за заявою сторони в обов'язковому порядку застосовує наслідки недійсності правочину, передбачені\~частиною першою статті 216 цього Кодексу, та визначає грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю. Однак, при укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст 634 ЦК України Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Тому у суда не має підстав вважати кредитний договір б/н від 23.08.2011 року укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] недійсним, оскільки сам [PERSON] дав згоду на укладення договору, підписавши його. До того ж, в частині здійснення взаємозаліку сум заборгованості сторін, суд також відмовляє, оскільки даний кредитний договір судом не було визнано недійсним, що не породжує наслідки, передбачені ч. 1 ст 216 ЦК України, відповідно до якої недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Таким чином, суд вважає, що в задоволенні вимог зустрічної позовної заяви слід відмовити повністю. На підставі викладеного та

Outcome: partial