Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

09 липня 2018 року до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом звернулась [PERSON] та просила ухвалити рішення, на підставі якого визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою м. Харків, вул. Дмитрівська, б. 19/2, кв.5. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вона є власником 21/100 частини квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі з 2010 року зареєстрована її донька [PERSON], відповідач по справі. З 2011 року відповідач [PERSON] у спірній квартирі не проживає, оскільки поїхала до Таджикістану та залишилася постійно там проживати. Реєстрація відповідача за спірною адресою є формальною. Вищевикладені обставини вимусили позивача звернутися до суду з даним позовом. УхвалоюЖовтневого районного суду м. Харкова від 11.12.2018 року було задоволено клопотання позивача про допит в судовому засіданні свідків. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлений позов підтримала, дала пояснення про обставини, які викладені у рішенні вище. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про день та час слухання справи повідомлялася належним чином, про причину не явки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не надала. У звязку з чим, на підставі вимог ч.4 ст. 223 та ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити по справі заочне рішення, проти чого не заперечує позивач. \~ \~ \~ \~Суд, вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. У судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] є власником 21/100 частини квартири [ADDRESS] на підставі Договору дарування від 21.06.2003 року, посвідченого Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1825. Що також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.04.2005 року № 7014856. (а.с. 9, 10) Відповідно до ч. 1ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. В судовому засіданні позивач пояснила, що відповідач хоча і зареєстрована у спірній квартирі, однак з 2011 року в ній не проживає, нею не цікавиться, комунальні послуги не сплачує. Особисті речі відповідача в квартирі відсутні. Реєстрація відповідача за спірною адресою носить формальний характер. Місце проживання відповідача не відоме. Дані ствердження позивача обєктивно підтверджуються заявою сусідів [PERSON] та [PERSON], в якій зафіксовано, що [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає в період з 2011 року та по теперішній час. ( а.с. 4) Опитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що вони є сусідами позивача. Відповідача за спірною адресою вони не бачили з 2011 року. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім*ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разу відсутності члена сім*ї без поважним причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Стаття 150 ЖК України передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У звязку з тим, що в судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] у спірній квартирі не проживає без поважних причин понад один рік, будь-якої домовленості стосовно цього між ним та власником будинку не має, суд приходить до висновку, що вимоги позивача відповідають вимогам закону, а тому підлягають безумовному задоволенню. На підставі вимог п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved