Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

10.03.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить встановити факт прийняття нею спадщини після смерті 30.11.2003 року батька [PERSON]; визнати за нею право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS], що належала батьку [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03.06.1993 року. При цьому позивач посилається на те, що у спірна квартира належить їй та батькам на праві спільної часткової власності, однак після смерті батька позивач не зверталася із заявою про прийняття спадщини, у зв'язку із чим змушена звернутися до суду із позовом. До судового засідання позивач [PERSON] не з'явилася, повідомлялася належним чином, матеріали справи містять заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради до судового засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, до суду надано заяву про розгляд справи за відсутності представника. Третя особа [PERSON] до судового засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином, до суду надано заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 02.10.1978 року народилася позивач [PERSON] /до шлюбу [PERSON]/ І.М., актовий запис № 2226, що вбачається із свідоцтва про народження серії ІІ-ЖД № 436355. Батьками у свідоцтві вказані: [PERSON] та [PERSON] /а.с. 11/. В подальшому після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «Іваніщева» /а.с. 10/. 10.08.1996 року шлюб між батьками позивача було розірвано, актовий запис № 709, у зв'язку із чим [PERSON] змінила прізвище на «Вербицька» /а.с. 11/. [PERSON], сімя якої складалася із двох осіб, 23.11.1978 року було видано ордер № 1610 серії ЖР, на право зайняття квартири [ADDRESS] /а.с. 6/. 03.06.1993 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі розпорядження органу приватизації № 7554 від 03.06.1993 року, було видано свідоцтво про право власності на житло, яким посвідчено, що квартира [ADDRESS] належить в рівних частках на праві власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] /а.с. 7-8/. Згідно довідки № 343 від 15.02.2016 року [PERSON] проживав за адресою: [INFO] , в період з 29.06.1979 року по 03.09.1997 року /а.с. 12/. 01.12.2003 року у віці 53 років помер [PERSON], актовий запис № 10774, що вбачається із свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 361351, виданого Першим відділом реєстрації актів громадянського стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси /а.с. 9/. Положеннями ст. 1216 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON], будучи донькою померлого 01.12.2003 року [PERSON], є законним спадкоємцем першої черги. У ході розгляду справи позивач надала суду нотаріально посвідчену довіреність від 22.09.2003 року, відповідно до якої, [PERSON], який мешкав у м. Торезі Донецької області, уповноважив [PERSON] розпоряджатися (продавати, дарувати, обмінювати, заставляти в забезпечення своїх зобовязань, здавати в оренду) за власним розсудом належною йому частиною квартири [ADDRESS]. Довіреність видана строком на три роки і дійсна по 21.09.2006 року /а.с. 28/. З наданих суду позивачем пояснень слідує, що позивач за життя спадкодавця не використала можливості надані їй довіреністю від 22.09.2003 року, та не вчинила жодних дій щодо відчуження належної [PERSON] 1/3 частини квартири [ADDRESS]. Проте, позивач продовжувала проживати у вказаній квартирі, у зв'язку із чим вважала, що прийняла спадщину після померлого батька. Судом досліджено довідку /з місця проживання про склад сімї та реєстрацію/ № 344 від 15.02.2016 року, з якої слідує, що за адресою: [ADDRESS], проживають та зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] /а.с. 13/. Також судом досліджено договір власника квартири багатоквартирного будинку про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території № 2523 від 25.06.1993 року /а.с. 14/. Таким чином, судом встановлено, що у квартирі [ADDRESS] з часу заселення проживають [PERSON] та [PERSON], які утримують вказану квартиру. Під час розгляду справи судом встановлено, що до майна померлого 30.11.2003 року [PERSON] заведено 13.05.2004 року Торезською державною нотаріальною конторою спадкову справу № 374/2004. Згідно Інформаційної довідки № 43672400 слідує, що Торезською державною нотаріальною конторою 10.06.2004 року видано свідоцтво про право на спадщину за реєстровим № 1-1748. Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого розпорядженням Кабінету України від 05.05.2015 року, м. Торез Донецької області являється населеним пунктом, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Таким чином, враховуючи, що м. Торез Донецької області є територією Антитерористичної операції, на його території органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, суд позбавлений можливості витребувати із Торезської державної нотаріальної контори належним чином посвідчену копію спадкової справи № 374/2004. Проаналізувавши встановлені обставини, враховуючи, що за життя 22.09.2003 року померлий [PERSON] видав позивачу довіреність, якою уповноважив [PERSON] /[PERSON]/ І.М. розпоряджатися (продавати, дарувати, обмінювати, заставляти в забезпечення своїх зобовязань, здавати в оренду) належною йому частиною квартири [ADDRESS], позивач весь час проживає у вказаній квартирі та утримує її, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. При цьому, суд зазначає, що прийнятті рішення суд керується принципом справедливості. Оскільки, право не ототожнюється із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Outcome: approved