Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

07 травня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що вона є власником житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в [ADDRESS]. Відповідачка - колишня її невістка. Остання зареєстрована у вказаному будинку з 25 березня 2009 року, але з липня 2012 року в ньому не проживає і з реєстраційного обліку добровільно не знімається. Посилаючись на вказані обставини [PERSON] звернулась до суду з даним позовом. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, надала письмову заяву про розгляд справи в її відсутність, позов підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка - [PERSON] у судове засідання не з'явилась. Згідно поштового повідомлення, остання за місцем реєстрації не проживає. На підставі абз. 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України суд вважає, що вона належним чином сповіщена про час, день і місце розгляду справи. Представник третьої особи - Білопільського РС УДМС України в Сумській області в судове зсідання також не з'явився, хоча належним чином був сповіщений про час, день і місце розгляду справи, причин неявки не повідомив. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач проти заочного вирішення справи не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. У зв'язку з неявкою сторін, третьої особи суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, суд приходить до наступних висновків. Згідно витягу Білопільської госпрозрахункової виробничої дільниці Комунального підприємства «Сумське МБТІ» №15124547 від 05 липня 2007 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в [ADDRESS], на підставі рішення Білопільського районного суду №2-451/2007 року від 22 червня 2007 року (а. с. 5). З довідок Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області від 30 квітня 2014 року та 07 травня 2014 року вбачається, що [PERSON], зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 25 березня 2009 року, але за вказаною адресою не проживає близько двох років (а. с. 4, 15). У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 150 ЖК України визначено, що громадяни, які мають в приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За приписами ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що відповідачка зареєстрована в будинку позивачки, але в ньому не проживає близько двох років, між ними не досягнуто будь-якої домовленості щодо укладення договору найму (оренди) зазначеного будинку, тощо. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивачки про визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідачки [PERSON] на користь позивачки [PERSON] підлягає судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. (а. с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved