Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

09.10.2020 до Рубіжанського міського суду Луганської області звернувся [PERSON] з заявою про встановлення факту смерті, посилаючись на такі обставини. [INFO] померла матір його дружини [PERSON] , яка на час смерті проживала в смт. Хрустальне Луганської області, яке знаходиться на тимчасово окупованій території України. З метою реєстрації смерті [PERSON] він звернувся з відповідною заявою до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по містах Рубіжне та Хрустальний Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), але отримав відмову у реєстрації факту смерті, оскільки ним для підтвердження факту смерті надано документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Встановити факт смерті матері дружини заявнику необхідно для отримання свідоцтва про смерть українського державного зразку. Просить встановити факт смерті матері дружини [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в смт. Хрустальне Луганської області, яке знаходиться на тимчасово окупованій території України. Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 09.10.2020 заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами окремого провадження з викликом сторін. У судове засідання заявник не з`явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглянути в його відсутність, вимоги заяви підтримує ( а.с.-9). Представник заінтересованої особи - Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по містах Рубіжне та Хрустальний Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) у судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, письмові пояснення щодо заяви не надав. \~Згідно ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК\~України,\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази які містяться у справі, дійшов наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно ч.1 ст.316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Відповідно ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. У судовому засіданні встановлено, що згідно паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданим 14.03.2002 Краснолуцьким МВ УМВС України в Луганській області, заявник має зареєстроване місцем проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с.-4). Заявник є чоловіком [PERSON] , [INFO] ( копія свідоцтва про укладення шлюбу-6), яка є дочкою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.-5). Згідно відмови Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по містах Рубіжне та Хрустальний Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) від 06.10.2020 № 604/21.20-70, заявнику відмовлено в реєстрації смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки заявником для підтвердження факту смерті пред`явлено документ який не відповідає встановленій формі документів відповідно до чинного законодавства та виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження ( а.с.8). Відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VІІІ від 17.03.2015 визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Відповідно Постанови Верховної Ради України «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» № 252-VIII від 17.03.2015 року, до окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької і Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» тимчасово запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, належать райони або їх частини, міста, селища і села, що знаходяться на територіях, які розташовані між державним кордоном України з Російською Федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, яка визначена додатком до цієї Постанови, що відповідає Мінському меморандуму від 19 вересня 2014 року. Указом президента «Про затвердження рішення РНБО «Про широкомасштабну антитерористичну операцію на території Донецької та Луганської областей», введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони про зміну формату широкомасштабної антитерористичної операції, яка була запроваджена у 2014 році. Згідно наказу Верховного Головнокомандувача ЗСУ «Про початок операції Об`єднаних сил із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації на території Донецької та Луганської областей» від 30 квітня 2018 року, розпочато операцію Об`єднаних сил із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської федерації у Донецькій і Луганській областях, відповідно до плану операції Об`єднаних сил». Таким чином, селище міського типу Хрустальне розташоване на тимчасово окупованій території Луганської області. Заявник надала суду копію лікарняного свідоцтва про смерть № 22 від 08.06.2020, видану Державним закладом « Краснолуцька центральна міська багатопрофільна лікарня «Княгінінська» ОРДЛО, відповідно до якого, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , місто смерті смт Хрустальне Краснолуцького району Луганської області, причина смерті- хронічна серцева недостатність (а.с. -10). Одночасно заявник\~надав суду\~копію \~накладної №\~2064,\~видану 06.06.2020\~ПП [PERSON] ,\~відповідно до\~якої [PERSON] \~сплатила ритуальні\~послуги з\~поховання [PERSON] \~в розмірі\~12010р. (а.с. 7). Факт, який просить встановити заявник, має для нього юридичне значення, оскільки необхідний для реєстрації смерті матері його дружини. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Відповідно п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, § 45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, § 142). Таким чином, суд дійшов висновку застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування). В ході розгляду справи судом не встановлено будь-якого умисного порушення заявником, який є громадянином України, законодавства України та нормативних актів України після смерті матері його дружини в частині належного повідомлення компетентних органів про даний факт, його належного фіксування, реєстрації, тощо. Неможливість отримати в смт. Хрустальне Краснолуцького району Луганської області необхідні документи для реєстрації факту смерті, виникла в зв`язку з розташування цього населеного пункту на тимчасово окупованій території України. Отже, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню та встановлює факт смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в смт. Хрустальне Краснолуцького району Луганської області.

Outcome: approved