Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

09 червня 2016 року позивачка [PERSON] звернулася до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача [PERSON], третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав та призначення її опікуном над неповнолітньою дитиною. В обґрунтування позову зазначила, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини - [PERSON] [INFO]. Відповідач, починаючи з квітня 2005 року відбував покарання та жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконував, не брав педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. З червня 2005 року вона була офіційним опікуном дитини, оскільки його матір померла, а батько знаходився в місцях позбавлення волі. Всі питання щодо виховання вирішувалися позивачкою самостійно без участі і підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на її повному утриманні. Додатково [PERSON] займається в гуртках, тренувально-оздоровчих секціях, це потребує додаткових зусиль та витрат. 21 квітня 2016 року відповідача було умовно-достроково звільнено, в зв'язку з чим, її повноваження, як опікуна, припинено. На даний час відповідач не працює, допомоги на утримання неповнолітньої дитини не надає, безвідповідально відноситься до своїх батьківських обов'язків, вихованням сина не займається. 06 червня 2016 року орган опіки та піклування надав висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, а 28 квітня 2016 року відповідач надав їм письмову згоду на позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітнього сина. Просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] та призначити її опікуном над ним. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить їх задовільнити, доповнила, що відповідач погодився на те, щоб його позбавили батьківських прав, оскільки він не має змоги утримувати дитину, 27-28 квітня 2016 року написав відповідну заяву в органи опіки та піклування. Поїхав в м.Дніпропетровськ, шукати роботу, дома він відсутній, дитина зареєстрована з батьком по вул.Горького, 13/16, м.Першотравенськ, Дніпропетровська область. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду я не зявився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги визнав, не заперечує проти того, щоб його позбавили батьківських прав відносно неповнолітнього сина. Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, не згідна з позовом в частині того, що з позивачки знято опіку, бо вона залишається опікуном дитини, просить позбавити батьківських прав відповідача та стягнути з нього аліменти. Згідно чинного законодавства, на час знаходження відповідача в місцях позбавлення волі, його було позбавлено батьківських прав автоматично без рішення суду, а дитина мала статус позбавленої батьківського піклування, коли вийшов - повинен був звернутися до них про поновлення батьківських прав, але він, навпаки, звернувся до них із заявою про те, щоб його позбавили батьківських прав. Якби він на протязі 2 місяців не звернувся до них, то вони б самі зверталися, а так він сам звернувся, щоб його позбавили батьківських прав. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. За правилами статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК). Обов'язок надати докази на підтвердження вимог і заперечень законом покладено на сторони (ст. 60 ЦПК України). Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], уродженця [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. Копією повторного свідоцтва про смерть І-КИ №037161 від 02 серпня 2005 року підтверджується, що [PERSON] померла в березні 2005 року. Копією довідки про звільнення ДНК №37164 від 21 квітня 2016 року підтверджується, що [PERSON], [INFO], засуджений 19 січня 2007 року Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області по ч.1 ст.115 КК України до 14 років позбавлення волі, відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби з 02 квітня 2005 року по 21 квітня 2016 року, звідки звільнений умовно-достроково на 00 років 01 місяць 23 дні. Вибув до місця свого проживання [INFO]. Копією рішення виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області №167 від 22 червня 2005 року підтверджується, що [PERSON] призначено опікуном над малолітніми [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], та їх майном. Довідкою №1041 від 03 червня 2016 року підтверджується, що [PERSON] отримує пенсію в разі втрати годувальника, померлого внаслідок загального захворювання, на 2 утриманців. В червні 2016 року отримала 728,00 гривень. Характеристикою учня [INFO], що його виховує опікун-бабуся, яка регулярно здійснює контроль за успішністю та поведінкою хлопця. Вдома для навчання створені всі необхідні умови. За роки навчання в даному класі, батько дитини не приймав участі у вихованні сина, не з'являвся на батьківські збори, не цікавився успішністю та поведінкою хлопця. Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області від 06 червня 2016 року підтверджується, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача відносно його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб. інтересів держави. У ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Так, судом встановлені факти і відповідні їм правовідносини. Згідно зі\~статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дітей, турбуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст.ст. 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов'язок матері і батька це обов'язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У відповідності до вимог ст.ст.7,155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені\~Конституцією України\~та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.\~ За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. За змістом роз'яснень, викладених у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усунення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення дітей», ратифікованої Україною 03 серпня 2006 року, Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14 вересня 2006 року, гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст. 150 СК України. Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, тобто якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.\~\~\~\~\~\~\~\~ Суду не надано доказів того, що відповідач злісно ухиляється від виконання ним своїх батьківських обов'язків, окрім того, що його було засуджено вироком суду до позбавлення волі і він відбував покарання, однак його було засуджено не за вчинення умисного злочину щодо дитини, з моменту його звільнення пройшов нетривалий час, звільнився 21 квітня 2016 року, 27 квітня 2016 року прибув за місцем реєстрації в м.Першотравенськ і на наступний день - 28 квітня 2016 року подав в орган опіки та піклування письмову згоду на позбавлення його батьківських прав, з метою перекладення своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню неповнолітньої дитини на державу, 09 червня 2016 року позивачка звернулася із вказаним позовом до суду, що не може слугувати підставою для позбавлення його батьківських прав, відповідно ст.164 СК України, а подання вказаного позову, на думку суду, є передчасним. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. В зв'язку з чим, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити, попередивши відповідача [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітнього сина [PERSON] і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Судовий збір, відповідно ст.88 ЦПК України, слід залишити за позивачкою.

Outcome: dismissed