Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

08.08.2017 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем перебуває в шлюбі з 14.02.2014 року, актовий запис №28, місце реєстрації: відділ ДРАЦС реєстраційної служби по Роздільнянському району Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області. Мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем. Спільне життя з відповідачем не склалося через втрату почуття кохання один до одного, різні характери та погляди на сімейне життя, постійні конфлікти, які виникали через образи та побої з боку відповідача. Позивач проживає окремо від відповідача та не підтримує з ним жодних відносин, спільне господарство сторони не ведуть. Спільне майно у подружжя відсутнє. Відповідач не надає допомоги на утримання дитини, тому позивач вважає, що кошти повинні стягуватися у примусовому порядку. Просить суд розірвати її шлюб із [PERSON], стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина аліменти у розмірі по 2500 гривень щомісячно, з подальшою індексацією грошової суми аліментів відповідно до Закону, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подачі позову до суду до повноліття дитини. [PERSON] підтримала позовну заяву, просила строк на примирення не призначати, оскільки відновлення шлюбних відносин з відповідачем виключається, стягнути аліменти у розмірі, вказаному у позові, оскільки відповідач працює та має змогу сплачувати аліменти на утримання дитини щомісячно, просила залишити їй прізвище - [PERSON]. Відповідач [PERSON] в частині розірвання шлюбу позов визнав, в частині стягнення аліментів - позов визнав частково. Не заперечує сплачувати аліменти у розмірі, але меншому ніж заявлений у позові. Вважає себе спроможним сплачувати аліменти у розмірі 800 гривень. Просив строк на примирення не призначати, оскільки відновлення шлюбних відносин з відповідачем виключається, бо тривалий час вони не знаходять спільну мову та не проживають разом і так далі продовжуватися не може. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши всі докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, а також п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено наступне. [PERSON], [INFO], перебуває в зареєстрованому шлюбі із [PERSON], [INFO]. Шлюб між сторонами зареєстровано 14 лютого 2014 року, актовий запис №28, місце реєстрації: відділ ДРАЦС реєстраційної служби по Роздільнянському району Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області. Сторони мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем. Причиною розпаду сім'ї стала втрата почуття кохання один до одного, різні характери та погляди на сімейне життя, постійні конфлікти, які виникали через образи, рукоприкладство з боку відповідача. Позивач проживає окремо від відповідача. Сторони жодних відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, що не заперечує і позивач, і відповідач. За таких обставин, суд вважає, що позивач не має наміру відновлювати сімейні стосунки, на примирення категорично не згодна. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Майнові суперечки між сторонами відсутні. Спору про місце проживання дитини не має. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині розірвання шлюбу повністю, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та інтересам неповнолітньої дитини. Вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання сина, суд враховує, що відповідач є здоровим, працездатним чоловіком, працює та отримує дохід, тому може допомагати дитині матеріально. Суд при визначенні суми аліментів враховує матеріальне становище відповідача, відсутність у нього постійної роботи та часткове визнання ним позову. Судовий збір у повному обсязі сплачено позивачем при подачі позовної заяви в частині розірвання шлюбу. Судовий збір за вимогу про стягнення аліментів в розмірі 640 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial