Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

08.12.2016 року позивач ПАТ КБ «Правекс-Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], про стягнення заборгованості, обґрунтувавши свої вимоги тим, що відповідно до укладеного між АКБ «Правекс-Банк» правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк» та відповідачем [PERSON] укладений кредитний договір №216R2СА130720001, відповідач отримав грошові кошти у розмірі 84168,00 гривень строком погашення до 13.03.2018 року зі сплатою 18,00 % річних. В якості забезпечення належного виконання відповідачем [PERSON] своїх зобовязань за вищезазначеним договором між [PERSON] на ПАТ КБ «Правекс-Банк» було укладено договір поруки №216R2СА130720001 від 13.03.2013 року. У порушення зазначених норм закону, умов Кредитного договору відповідачем [PERSON] не виконує належним чином зобовязання за кредитним договором. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитами станом на 27.10.2016 року становить 110315,40 грн., з яких-строковий кредит-31023,46 грн., прострочений кредит-36146,15 грн., строкові проценти -462,48 грн., прострочені проценти -26860,54 грн., пеня -15822,77 грн. Просить стягнути з відповідачів заборгованість у розмірі 110315,40 грн. та понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 1654,73 грн. В судове засідання представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності не зявився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, надав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, зазначив, що наполягає на задоволенні позовних вимог та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися з невідомою суду причини, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи або заперечень не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши надані позивачем документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з доданих до справи документів, між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №216R2СА130720001 від 13.03.2013 року, відповідач отримав грошові кошти у розмірі 84168,00 гривень строком погашення до 13.03.2018 року зі сплатою 18,00% річних.(а.с.8-19). В забезпечення кредитних зобовязань між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та [PERSON] був укладений договір поруки №216R2СА130720001 від 13.03.2013 року , за умовами даного договору, остання зобовязується нести солідарну майнову відповідальність перед банком за виконання позивальником в повному обсязі зобовязань за кредитним договором щодо сплати процентів, неустойки, своєчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом. (а.с.18-20). Згідно положень ст.ст.526, 527, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушенні зазначених норм закону та умов договору відповідач [PERSON] зобовязання за вказаним Кредитним договором належним чином не виконав, у звязку з чим станом на 27.10.2016 року становить 110315,40 грн., з яких-строковий кредит-31023,46 грн., прострочений кредит-36146,15 грн., строкові проценти -462,48 грн., прострочені проценти -26860,54 грн., пеня -15822,77 грн., відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.27-29). Згідно зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Відповідно до вимог ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Щодо позовних вимог про стягнення пені суд зазначає наступне. 14 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», в ст.2 якого зазначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14.04.2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14.04.2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. У п.5 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобовязаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року №405/2014, у період з 14.04.2014 року до її закінчення. На виконання цього Закону 30.10.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1053-р, яким було затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з п.20 ч.1 цього Розпорядження м. Краматорськ Донецької області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Проте 05.11.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1079-р про зупинення дії Розпорядження від 30.10.2014 року №1053-р, яке в подальшому постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 09.02.2015 року було визнано нечинним (справа №826/18330/14). Згідно зі ст.1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом», район проведення антитерористичної операції - це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. За наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07.10.2014 року №33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визначення такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція і до цього переліку включено м. Краматорськ Краматорської міської ради. З матеріалів справи вбачається, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстрований у [INFO], що підтверджується копією паспортів (а.с.21-26). Відповідно до ст.5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. З наданого позивачем розрахунку за кредитним договором вбачається, що станом на 27.10.2016 року тобто в період дії мораторію на нарахування пені, відповідачу була нарахована пеня - у розмірі 15822,77 грн. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені, оскільки вона була нарахована в порушення ст.2 діючого Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Таким чином, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме, стягнення солідарно з відповідачів заборгованост, яка утворилась станом на 27.10.2016 у сумі 94492,63 грн., що складається з :- -строковий кредит-31023,46 грн., прострочений кредит-36146,15 грн., строкові проценти -462,48 грн., прострочені проценти -26860,54 грн. В інший частині позову відмовити. Крім того, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1654,73 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial