Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

08.08.2017 року публічне акціонерне товариство «Державний Ощадний банк України», в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» (далі позивач, АТ «Ощадбанк») звернулося до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 26.02.2008 року між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 8634, відповідно до умов якого АТ «Ощадбанк» надав відповідачу кредит у розмірі 75000, 00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі\~10,5% річних, в порядку та умовах визначених договором, строком на 10 років до 25 лютого 2018 року. Відповідно до п. 1.6.1. кредитного договору, відсотки нараховуються Банком щомісяця за методом факт/факт на фактичний залишок заборгованості за кредитом, що був отриманий позичальником, починаючи з дати видачі кредиту до терміну остаточного повернення кредиту, визначеного договором. Відповідно до п. 1.5. кредитного договору, відповідач зобовязався здійснювати повернення кредиту рівними частинами в сумі 625,00 грн. та сплачувати нараховані відсотки до останнього числа кожного місяця, шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань. Відповідно до п. п. 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» від 17.12.2013 № 14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобовязання. Банк виконав свої обовязки, згідно з приписами кредитного договору № 8634 від 26.02.2008 року, в повному обсязі, надав відповідачу зазначену суму кредиту в розмірі 75000,00 грн., однак, відповідач свої зобовязання за кредитним договором не виконує, припинила погашати суму основного боргу, заборгованість за відсотками не сплачує, внаслідок чого станом на 15 червня 2017 року утворилась заборгованість перед Банком на загальну суму 36899,10 грн., яка складається з: заборгованості за основним боргом в сумі 24326,79 грн., заборгованості за нарахованими відсотками в сумі 6593,69 грн., інфляційного збільшення заборгованості в сумі 5043,97 грн., 3% річних від простроченої суми в сумі 934,65 грн. Оскільки відповідач свої зобовязання по своєчасному та повному погашенню кредиту не виконує, позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № 8634 від 26.02.2008 року в розмірі 36899,10 грн., а також судові витрати у розмірі 1600,00 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, та від позивача до суду надійшло клопотання з проханням розглядати справу без участі представника ПАТ «Державний Ощадний банк України», в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк», позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON]в судове засідання не зявилася, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомила, клопотання про розгляд справи у її відсутність не надала. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, на підставі ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Розпорядженням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 27/0/38-14 від 02.09.2014 року «Про визначення територіальної підсудності справ» визначено підсудність за Словянським міськрайонний судом Донецької області справ та матеріалів, які підсудні [PERSON], [PERSON] та Микитівському районним судам м. Горлівки Донецької області. 26.02.2008 року між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 8634, відповідно до умов якого АТ «Ощадбанк» надав відповідачу кредит у розмірі 75000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі\~10,5% річних, в порядку та умовах визначених договором, строком на 10 років до 25 лютого 2018 року. (а. с. 20-23) Банк свої зобовязання за кредитним договором № 8634 від 26.02.2008 року виконав повністю, надав відповідачу суму кредиту в розмірі 75000,00 грн., про що свідчить видатковий касовий ордер. (а. с. 19) Станом на 15 червня 2017 року утворилась заборгованість перед Банком на загальну суму 36899,10 грн., яка складається з: заборгованості за основним боргом в сумі 24326,79 грн., заборгованості за нарахованими відсотками в сумі 6593,69 грн., інфляційного збільшення заборгованості в сумі 5043,97 грн., 3% річних від простроченої суми в сумі 934,65 грн. (а. с. 5-18) Відповідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, наслідками порушення відповідачем зобовязання щодо повернення чергової частини кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця. Згідно з вимогами ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Згідно зі статтями 526, 527, 530 ЦК України, зобовязання повинно виконуватися належним чином і у встановлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону, та відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Добровільно умови договору відповідач не виконує, на вимоги Банку про повернення суми заборгованості за кредитом не реагує, заборгованість не сплачує, але як боржник вона не звільняється від відповідальності за неможливість виконання нею грошового зобовязання. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України», в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договоромпідлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України потрібно стягнути судовий збір у сумі 1600,00 грн.

Outcome: approved