Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

07 лютого 2014 року позивач звернувся до Володарського районного суду Київської області з названим позовом в якому вказав, що 12.12.2008 року він з відповідачем уклали шлюб. 15.10.2013 року шлюб було розірвано. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO]. Відповідач посилається на те, що відповідач після розірвання шлюбу не надає можливості позивачу бачитись з сином, тому позивач просить суд зобов'язати відповідача [PERSON] не перешкоджати у спілкуванні з сином [PERSON] та визначити такі способи його участі у вихованні дитини: систематичні побачення з наданням можливості забирати дитину до себе додому за адресою [ADDRESS], в першу та останню неділю місяця терміном на 7 днів, святкові дні та у місячний літній період на час відпустки. У відкритому судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві. Відповідач позовні вимоги не визнала та просила відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім'ї Володарської районної державної адміністрації Київської області Гоцалюк Н.В. вимоги позивача не визнала та просила відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, представника третьої особи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволення з наступних підстав. По справі встановлено, що сторони перебували у шлюбі, що стверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6). 15.10.2013 року рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області шлюб між сторонами було розірвано (а.с.17-19). Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO] (а.с.7). Позивач зазначив, що відповідач не надає змоги бачитись з сином та брати участь у його вихованні, чим перешкоджає брати участь у вихованні та спілкуванні з сином, відповідно до розпорядження Володарської РДА Київської області № 297 від 30.12.2013 року. На запитання суду, чи звертався позивач до Володарської РДА про невиконання відповідачем розпорядження, щодо порядку спілкування з малолітньою дитиною, вказав, що письмово ні, тільки в усному порядку. Відповідач в судовому засіданні вказала, що позовні вимоги не визнає, посилаючись на те, що перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною не вчиняє, порядок спілкування [PERSON] з сином [PERSON] визначений розпорядженням Володарської РДА, відповідно до якого спілкування [PERSON] з малолітнім сином [PERSON], [INFO], двічі на місяць без виїзду за межі Володарського району до досягнення дитиною шкільного віку. Так як сину 4 роки і враховуючи відстань від місця проживання позивача та її з дитиною неможливо без травмування психіки дитини, возити дитину перший та останній тиждень кожного місяця, згідно позовних вимог позивача, окрім того 18.02.2014 року позивач вивіз дитину за межі Володарського району та повернув її тільки 25.02.2014 року, в зв'язку з чим вона зверталась до міліції. Відповідно до рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15.10.2013 року визначено місце проживання дитини з матір'ю. Представник третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог Гоцалюк Н.В. вказала, що позовні вимоги не визнає, та вказала, що порядок який просить встановити позивач, а саме, забирати дитину додому в [ADDRESS] в першу та останню неділю місяця загальною тривалістю 14 днів, є недоцільним та таким, що суперечить інтересам дитини, враховуючи малолітній вік дитини та відстань проживання позивача та відповідача. Окрім того звернень позивача до служби щодо невиконання розпорядження № 297 від 30.12.2013 року відповідачем не надходило. Відповідно до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ст. 158 Сімейного Кодексу України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Ст. 159 Сімейного Кодексу України вказує, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивач в судовому засіданні не надав суду доводів, які б звільнили його від доказування, таким чином позивач [PERSON] зобов'язаний довести суду свої доводи, окрім того, жоден з доказів наданих суду не стосується предмета спору, а саме, наявності чи відсутності перешкод у спілкуванні позивача з дитиною. В судовому засіданні при дослідженні письмових доказів було встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15.10.2013 року було розірвано шлюб між сторонами та визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] разом з матір'ю [PERSON], [INFO] (а.с.17-19). Окрім того в матеріалах справи наявне розпорядження № 297 від 30.12.2013 року видане Володарською районною державною адміністрацією Київської області, про визначення порядку спілкування [PERSON] з малолітньою дитиною [PERSON], а саме, визначено порядок спілкування [PERSON] з малолітнім сином [PERSON], [INFO], двічі на місяць по 2 дні, без виїзду за межі Володарського району, до досягнення дитиною шкільного віку (а.с.16). Враховуючи вище викладене, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed