Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

08.05.2018 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд визнати неправомірною відмову Публічного акціонерного товариства «Чернігівське обласне підприємство автобусних станцій 17499» у видачі квитка на безкоштовний проїзд у автобусі міжміського сполучення, рейсом Чернігів-Київ, час відправлення від Центральної автостанції Чернігів-1, розташованої по пр. Перемоги, 3 у м. Чернігові о 6 год. 35 хв. 8 лютого 2018 року; визнати за позивачем право на безоплатний проїзд в якості пасажира у автобусах приміських і міжміських маршрутів, у тому числі внутрірайонних, внутрі- та міжобласних незалежно від відстані та місця проживання на підставі посвідчення встановленого зразка інваліда 3 групи згідно п. 7 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу; стягнути моральну шкоду в розмірі 2000 грн 00 коп. Позовна заява мотивована тим, що [PERSON]\~є інвалідом війни 3 групи і користується пільгами, встановленими законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни та має право на безоплатний проїзд автобусами приміських і міжміських маршрутів. Касиром ПАТ «Чернігівське обласне підприємство автобусних станцій 17499» 07 лютого 2018 року йому було відмовлено у продажу пільгового квитка з посиланням на обмеження такого продажу (два пільгових місця), унаслідок чого він був вимушений звертатися до правоохоронних органів на неправомірні дії ПАТ «Чернігівське обласне підприємство автобусних станцій 17499». Внаслідок неправомірних дій позивач з підстав ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» одночасно зазначає щодо спричиненої відповідачем моральної шкоди у розмірі 2000 грн 00 грн. У судовому засіданні позивач позов підтримав та наполягав на його задоволенні. Пояснив суду, що 07 лютого 2018 року приблизно о 19 год. звернувся до касира Центральної автостанції Чернігів-1, щоб придбати квиток на безкоштовний проїзд 08 лютого 2018 року на 6 год. 35 хв. рейс автобуса Чернігів-Київ до с. Максим. Проте, касиром було відмовлено у видачі квитка, оскільки квитки на безкоштовний проїзд закінчилися. 08 лютого 2018 року до відповідача та перевізника з проханням отримати безкоштовний квиток не звертався. В подальшому користувався послугами щодо безкоштовного проїзду. Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, зазначивши, що вина\~ПАТ «Чернігівське обласне підприємство автобусних станцій 17499» у порушенні прав позивача відсутня, оскільки\~ПАТ\~не є автомобільним перевізником і не здійснює перевезень. В судовому засіданні представники відповідача просили відмовити в задоволенні позову, зазначивши, що ПАТ «Чернігівське обласне підприємство автобусних станцій 17499» не є автомобільним перевізником та не здійснює самостійно перевезення пасажирів власним автотранспортом, а виступає лише посередником між пасажиром та перевізником, отже не може надавати місця для пільгового проїзду та нести відповідальність за невчинення таких дій. Як наслідок не може бути стягнуто з відповідача й моральну шкоду. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є інвалідом війни 3 групи і користується пільгами, встановленими законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни. 07 лютого 2018 року касиром ПАТ «Чернігівське обласне підприємство автобусних станцій 17499» [PERSON] було відмовлено у продажу пільгового квитка на проїзд 08 лютого 2018 року з посиланням на обмеження такого продажу (два пільгових місця) на рейс через каси автостанцій на міжміських маршрутах на станції формування та транзитних станціях. Відповідно до\~п.\~7\~ч.\~1\~ст.\~13\~ Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»\~особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються такі пільги: безплатний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту, автомобільним транспортом загального користування в сільській місцевості, а також залізничним і водним транспортом приміського сполучення та автобусами приміських і міжміських маршрутів, у тому числі внутрірайонних, внутрі- та міжобласних незалежно від відстані та місця проживання за наявності посвідчення встановленого зразка, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - також електронного квитка, який видається на безоплатній основі. Це право поширюється і на особу, яка супроводжує особу з інвалідністю I групи. Діяльність автостанцій в Україні регулюється\~ЦК України,\~ГК України,\~Законом України «Про автомобільний транспорт»,\~постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту» від 18 лютого 1997 року № 176,\~наказом Міністерства транспорту та зв'язку України «Про затвердження Порядку регулювання діяльності автостанцій» від 27 вересня 2010 року №\~700. За вимогами ст. 36 Закону України «Про автомобільний транспорт», автостанції надають пасажирам послуги, пов»язані з їх проїздом автобусними маршрутами загального користування, а автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, - послуги, пов»язані з відправленням та прибуттям автобусів згідно з розкладом руху. Відповідно до\~статті 37 Закону України «Про автомобільний транспорт»\~пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники,\~які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. ПАТ «Чернігівське обласне підприємство автобусних станцій 17499» \~не є автомобільним перевізником і перевезень не здійснює, а виступає в якості посередника між пасажиром і перевізником. Відповідно до\~статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт»\~документами для регулярних пасажирських перевезень для пасажира є квиток на проїзд в автобусі та на перевезення багажу\~(для пільгового проїзду - посвідчення особи встановленого зразка). Згідно зі\~статтею 41 Закону України «Про автомобільний транспорт»\~пасажир зобов'язаний мати при собі квиток на проїзд, на перевезення багажу, за наявності права пільгового проїзду - відповідне посвідчення. Відповідно до\~статті 42 Закону України «Про автомобільний транспорт»\~договір перевезення пасажира автобусом на маршруті загального користування укладається між автомобільним перевізником та пасажиром. Цей договір вважається укладеним з моменту придбання пасажиром квитка на право проїзду, а для осіб, які користуються правом пільгового проїзду, - з моменту посадки в автобус. Таким чином,\~Законом України «Про автомобільний транспорт»\~встановлено право пасажира, який користується пільгами на транспорті, безпосередньо скористатися пільговим проїздом, пред'явивши водієві автобусу посвідчення встановленого зразка. Відповідно до\~статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт»: автостанція - споруда або комплекс будівель, споруд, стоянок та під'їздів для прийняття, відправлення, управління рухом автобусів та обслуговування пасажирів; автомобільний перевізник -\~фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами. Згідно зі\~статтею 32 Закону України «Про автомобільний транспорт»\~власники автостанцій зобов'язані укласти договір з автомобільним перевізником, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, тільки за наявності в нього договору із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування про організацію перевезення на автобусних маршрутах загального користування чи дозволу органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування на обслуговування маршрутів загального користування, що пролягають через цю автостанцію. Предметом укладених «Чернігівське обласне підприємство автобусних станцій 17499»\~з перевізниками договорів про надання послуг автостанцією перевізника є\~надання власником за завданням перевізника на території автостанцій комплексу обов'язкових та передбачених законодавством послуг, пов'язаних з організацією і здійсненням процесу прийняття та відправлення пасажирів транспортом перевізника, продажем проїзних квитків та квитанцій на перевезення багажу, диспетчерським управлінням, організацією прибуття і відправлення автобусів, інформуванням водіїв щодо умов дорожнього руху, а також інші послуги відповідно до вимог\~Закону України «Про автомобільний транспорт»\~і Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту. Ураховуючи положення\~статті 42 Закону України «Про автомобільний транспорт», яка регулює договори щодо перевезення пасажирів,\~діяльність автостанцій з продажу квитків підпадає під правове регулювання посередницької діяльності. Правове регулювання посередницької діяльності визначене статтями\~243,\~1003 ЦК України, відповідно до яких комерційним представником є особа, яка постійно та самостійно виступає представником підприємців при укладенні ними договорів у сфері підприємницької діяльності. У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. Комерційна посередницька (агентська) діяльність в Україні врегульована\~главою 31 ГК України, відповідно до положень якої угода, укладена від імені суб'єкта, якого представляє комерційний агент, без повноваження на її укладення або з перевищенням наданого йому повноваження, вважається схваленою цим суб'єктом за умови, якщо він не відхилить перед третьою\~особою дії комерційного агента (стаття 298). Автомобільний пасажирський перевізник вправі встановлювати автостанції як його комерційному агенту, обсяги здійснення угод - продажу квитків. При цьому, зазначена діяльність не є монопольною у розумінні\~статті 299 ГК України, оскільки відповідно до пункту 115 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту\~перевізники відповідно до укладених договорів здійснюютьпродаж квитків через\~\~автостанції,\~\~агентства\~\~з\~\~продажу\~\~квитків та/або самостійно. Отже, кількість комерційних посередників перевізника є необмеженою, а чинне законодавство заборон щодо встановлення перевізниками обсягів продажу квитків автостанціями не містить. Стаття 81 ЦПК України\~передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд приходить до висновку, що\~позивач, як\~інвалід війни 3 групи має право на безоплатний проїзд, що встановлено нормою Закону, проте вина\~ПАТ «Чернігівське обласне підприємство автобусних станцій 17499» у порушенні прав позивача відсутня, оскільки\~ПАТ «Чернігівське обласне підприємство автобусних станцій 17499» \~не є автомобільним перевізником і не здійснює перевезень. Також позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки п. 5 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що моральна шкода підлягає відшкодуванню, тільки у випадку заподіяння шкоди небезпечною для життя та здоров»я людей продукцією. Згідно вимог ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Таким чином, посилання позивача на правову підставу частини 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо стягнення з відповідача моральної шкоди не підлягає задоволенню. Разом з тим, вимога щодо визнання за позивачем право на безоплатний проїзд в якості пасажира у автобусах приміських і міжміських маршрутів, у тому числі внутрірайонни, внутрі- та міжобласних незалежно ві відстані та місця проживання на підставі посвідчення встановленого зразка інваліда війни 3 групи згідно п. 7 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» також не підлягає задоволенню, оскільки таке право закріплене законом та не потребує визнанню за конкретною особою судовим рішенням.

Outcome: dismissed