Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

07 липня 2015 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила суд зобов*язати його, [PERSON], виконати умови договору позики шляхом відшкодування запозичених грошей у розмірі 1700 доларів США та 50 тисяч гривень. Заявою від 02 листопада 2015 року про зміну предмету позову позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь суму боргу, що у гривневому еквіваленті складає 192 932, 50 гривень за курсом НБУ 22.90 за 1 долар.. На підтвердження позовних вимог в судовому засіданні позивач зазначила, що влітку 2005 року [PERSON]взяв в неї в борг 1700 доларів США, які йому не вистачало для придбання автомобілю. В липні 2005 року відповідач для власних потреб також взяв в неї в борг 8 300 доларів США . Грошові кошти відповідач зобов*язався повернути протягом одного місяця. Оскільки відповідач став затягувати з поверненням боргу, в листопаді 2005 року вона попросила його написати розписки, що останній і зробив. До 2014 року [PERSON] частками повертав їй суму боргу та повернув всього 1575 доларів, залишок боргу складає 8425 доларів. Зазначену суму позивач просила стягнути з відповідача за курсом НБУ 22.90 грн. за 1 долар у розмірі 192 932, 50 грн. Відповідач позовні вимоги не визнав та зазначив, що дійсно, влітку 2005 року він взяв у позивача в борг 1700 доларів США для придбання автомобілю. Але ці грошові кошти він їй повернув, про що свідчать надані ним квитанції. Щодо суми у розмірі 8300 доларів США, відповідач зазначив, що вказану суму він взяв у [PERSON] для розвитку їх спільного бізнесу, оскільки вони є засновниками ТОВ ПрессЛТД. Зобов*язання від 11.10.2005 року він, відповідач не вважає договором позики, зазначена сума знаходиться в зобов*язанні двох засновників підприємства, тому дана вимога не може розглядатися у суді загальної юрисдикції. На підставі цього відповідач просив суд відмовити позивачеві у задоволені позовних вимог. Суд , вислухавши сторін, їх представників, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги [PERSON]В підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що влітку 2005 року [PERSON] взяв у [PERSON] в борг 1700 доларів та 8300 доларів, про що 11.10.2005 року [PERSON] написав відповідні розписки ( а.с. 6,7). Факт отримання грошових коштів від позивача влітку 2005 року у розмірі 1700 та 8300 доларів не заперечував і сам відповідач в судовому засіданні. Проте останній зазначив, що розписку у формі зобов*язання на суму 8300 доларів він написав під тиском, а грошові кошти були ним отримані від [PERSON]для розвитку їх спільного бізнесу. Відповідно до статті 1049 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов*язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За вимогами статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми. Згідно із вимогами частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов*язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред*явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред*явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. З огляду на встановлене судом, суд вважає, що є законні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу у розмірі 8425 доларів США , яка за курсом НБУ 22,90 грн за 1 долар дорівнює 192 932 ,50 грн. Слід зазначити, що суд критично ставиться до заперечень відповідача в тій частині , що сума у розмірі у розмірі 8300 доларів отримана ним від [PERSON] для розвитку їх спільного бізнесу. Відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Заперечуючи проти позову в цій частині , відповідач не надав суду відповідних, належних доказів про те, що грошові кошти у розмірі 8300 доларів отримані ним для розвитку бізнесу з позивачем. Натомість, в розписці, оформленої у формі зобов*язання, відповідач зазначає, що всі грошові кошти від господарської діяльності він буде направляти на погашення боргу, а недоотримана [PERSON] Н,В. сума, є його особистим боргом. Твердження відповідача, що дана розписка написана ним під тиском, суд також сприймає критично, оскільки сам [PERSON]І не заперечує факт отримання ним вказаної суми. Крім того останній зазначив, що в правоохоронні органи з цього приводу він не звертався. Отже, відсутні належні докази заперечення проти позову в цій частині. Що стосується тверджень відповідача про повернення всієї суми боргу у розмірі 1700 доларів, то суд також ставиться до цього критично. По- перше, у своєму заперечені на а.с. 22,23 відповідач зазначав, що повернув [PERSON] за курсом НБУ- 1575 доларів; по -друге, відповідач не надав суду відповідних доказів того, що саме 1700 доларів він повернув позивачці по розписці на а.с. 6. Частина із представлених відповідачем квитанцій на підтвердження повернення суми боргу на а.с. 32,33 містить нечитаємий вигляд та достоменно не свідчить про повернення позивачем саме цієї суми боргу. Тому суд приймає до уваги пояснення позивача про повернення [PERSON]. боргу по розписці на а.с. 6 у розмірі 1575 доларів. Зазначені пояснення співпадають із запереченнями відповідача на а.с. 22. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в повному обсязі. Питання про судові витрати суд вирішує на відповідно дост. 88 ЦПК України.

Outcome: approved