overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

08 липня 2014 року Публічне акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором у сумі 26687 грн. 15 коп. У судове засідання представник позивача не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи сповіщалася завчасно і належним чином. Повістка відповідачу надсилалася за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання. Відповідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за місцем їх реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 04 квітня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «АКЦЕНТ-БАНК» та [PERSON] було укладено договір, відповідно до якого відповідач отримала кредит в сумі 5000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач свої зобов'язання по договору належним чином не виконувала у зв'язку з чим станом на 17 квітня 2014 року утворилася заборгованість в сумі 26687 грн. 15 коп., з якої 3058 грн. 04 коп. - заборгованість по кредиту, 03 грн. 88 коп. - заборгованість по процентам, 1500 грн. - заборгованість по комісії, 20378 грн. 22 коп. - пеня, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1247 грн. 01 коп. - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком (а/с 4-5). Згідно ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором та судового збору підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

08 липня 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором у сумі 25285 грн. 02 коп. У судове засідання представник позивача не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався завчасно і належним чином. Повістка відповідачу надсилалася за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання. Відповідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за місцем їх реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 25 січня 2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 7900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач свої зобов'язання по договору належним чином не виконував у зв'язку з чим станом на 30 квітня 2014 року утворилася заборгованість в сумі 25285 грн. 02 коп., з якої 6802 грн. 18 коп. - заборгованість по кредиту, 13109 грн. 50 коп. - заборгованість по процентам, 3931 грн. 20 коп. - заборгованість по комісії, 250 грн. - штраф (фіксована частина), 1192 грн. 14 коп. - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком (а/с 8-14). Згідно ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором та судового збору підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

08 липня 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором у сумі 27414 грн. 07 коп. У судове засідання представник позивача не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався завчасно і належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 28 лютого 2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач свої зобов'язання по договору належним чином не виконував у зв'язку з чим станом на 30 квітня 2014 року утворилася заборгованість в сумі 27414 грн. 07 коп., з якої 6999 грн. 00 коп. - заборгованість по кредиту, 14452 грн. 20 коп. - заборгованість по процентам, 4419 грн. 34 коп. - заборгованість по комісії, 250 грн. - штраф (фіксована частина), 1293 грн. 53 коп. - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком (а/с 8-14). Згідно ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором та судового збору підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

08 липня 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором у сумі 33680 грн. 18 коп. У судове засідання представник позивача не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи сповіщалася завчасно і належним чином. Повістка відповідачу надсилалася за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання. Відповідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за місцем їх реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 31 березня 2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір, відповідно до якого відповідач отримала кредит в сумі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач свої зобов'язання по договору належним чином не виконувала у зв'язку з чим станом на 30 квітня 2014 року утворилася заборгованість в сумі 33680 грн. 18 коп., з якої 14510 грн. 04 коп. - заборгованість по кредиту, 13700 грн. 73 коп. - заборгованість по процентам, 3627 грн. 50 коп. - заборгованість по комісії, 250 грн. - штраф (фіксована частина), 1591 грн. 91 коп. - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком (а/с 8-16). Згідно ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором та судового збору підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-31 00:00:00

08 липня 2014 року у суд із позовом звернулася [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, мотивуючи тим, що 24.11.2007 року з відповідачем по справі зареєструвала шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку грошових коштів на утримання неповнолітньої доньки не надає. Позивач у судове засідання не зявилася, але попередньо надала суду письмову заяву у якій просить справу розглядати у її відсутність, позов підтримує. Відповідач у судове засідання не зявився, надавши до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позов визнає. Суд дослідивши матеріали справи та розглянувши справу у відповідності до ст. 197 ч. 2 ЦПК України вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. По справі встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO] (а.с. 4), та в порушення вимог ст. 180 Сімейного кодексу України, ухиляється від обовязку утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд на підставі ст. 183 Сімейного кодексу України вважає за необхідне визначити розмір аліментів на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частини заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку відповідно до ст. 182 СК України. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

08 липня 2015 року [PERSON] в інтересах [PERSON] звернулась до суду з заявою про визнання особи недієздатною та призначення опікуна. Заявлені вимоги обгрунтовує тим, що її син [PERSON], [INFO], страждає на розумову відсталість від народження, є інвалідом з дитинства другої групи. Внаслідок хвороби [PERSON] не може розуміти значення своїх дій, керувати ними та не може представляти свої інтереси в суспільному житті, а тому потребує опіки, яка не може бути встановлена без відповідного судового рішення про визнання його недієздатним. Просить в судовому порядку визнати [PERSON] недієздатним внаслідок психічного захворювання та призначити її опікуном останнього. Заявник [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримала у повному обсязі, просить її задовольнити. Представник заінтересованої особи [PERSON] в судовому засіданні не заперечила щодо задоволення заяви. Дослідивши матеріали справи, а саме: копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії ВЛН №017812, з якої вбачається, що [PERSON] є інвалідом з дитинства 2-ї групи (а.с.2), довідку про склад сімї (а.с.5), копію паспорта [PERSON] (а.с.8), копію паспорта [PERSON] (а.с.9), висновок судово-психіатричного експерта №333 від 18.11.2015 року, з якого слідує, що [PERSON] страждає на легку розумову відсталість, ускладнену поведінковими розладами психопатоподібного типу (а.с.64-65), суд дійшов висновку, що заява підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Згідно висновку №333 амбулаторної судово-психіатричної експертизи Волинської обласної психіатричної лікарні №1 [PERSON] виявляє ознаки недоумства у вигляді легкої розумової відсталості, ускладненої поведінковими розладами психопатоподібного типу, внаслідок чого не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому потребує сторонньої допомоги по догляду (а.с.64-65). З досліджених судом доказів вбачається, що [PERSON] страждає психічним захворюванням, а тому суд визнає його недієздатним. Як вбачається із наданого в судовому засіданні висновку виконавчого комітету Нововолинської міської ради від 14 липня 2015 року №02-50/1115, орган опіки і піклування Нововолинської міської ради в разі визнання [PERSON] недієздатним просить призначити йому опікуна - заявника [PERSON] Вирішуючи питання про призначення опікуна недієздатному [PERSON] суд, враховуючи вищевказаний висновок, бере до уваги, що [PERSON] перебуває в родинних відносинах з останнім, являється його матірю, має можливість представляти його інтереси в суспільному житті, що повністю відповідає вимогам ст.63 ЦК України. Підстав, передбачених ст.64 ЦК України, щодо [PERSON] не встановлено. Таким чином, призначення недієздатному [PERSON] опікуна не суперечить закону та повністю відповідає його інтересам, а тому [PERSON] слід призначити його опікуном.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

08 липня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 20 жовтня 2012 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. Від шлюбу дітей не мають. Сімейне життя не склалося у зв'язку з несумісністю характерів, втрату почуття взаємоповаги та любові один до одного, внаслідок чого виникали сварки та непорозуміння. Спільне господарство разом не ведуть та проживають окремо з лютого 2015 року. Спору щодо поділу майна не мають. Просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем. Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав, проти винесення заочного рішення не заперечував. Зазначив, що шлюбні відносини з відповідачем припинені з травня 2015 року та з того часу спільне господарство вони не ведуть і проживають окремо. Відповідач в судове засідання не зявилась, про день, місце та час розгляду справи повідомлена належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи суду не надавала, про причини неявки не повідомила, тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України з урахуванням згоди позивача вважає можливим провести заочний розгляд справи. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що позивач і відповідач уклали шлюб 20 жовтня 2012 року, про що в книзі реєстрації шлюбів відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області зроблено відповідний актовий запис за № 423 та видане свідоцтво про шлюб (а.с. 13). Спільне життя позивача з відповідачем не склалося через несумісністю характерів, втрату почуття взаємоповаги та любові один до одного, внаслідок чого виникали сварки та непорозуміння. З травня 2015 року шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведуть та проживають окремо. В позовній заяві позивач наполягав на розірванні шлюбу, пояснюючи свою позицію тим, що їх сім'я розпалася остаточно і примирення між ними неможливе. Таким чином, враховуючи обставини, встановлені в суді, відповідно до ст.\~110, 112 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що підстави, які спонукали позивача до розірвання шлюбу, обґрунтовані, подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї неможливо, суперечить інтересам позивача, сім'я розпалася остаточно та відновлена бути не може, тому позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-11 00:00:00

08 липня 2015 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 28 серпня 1997 року перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Зазначає, що відсутні спільні інтереси, сторони мають різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. В позові зазначає, що спільне проживання та збереження шлюбу позивач вважає неможливим, просить шлюб розірвати. В судове засідання сторони не зявились та направили до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, відповідач проти задоволення позову не заперечує. За таких обставин, суд проводить слухання справи у відсутність сторін та без фіксації процесу технічними засобами, що не суперечить вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони 28 серпня 1997 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадського стану Дніпровського району міста Києва, актовий запис № 1123, що підтверджується наданою копією свідоцтва про шлюб (а. с. 4). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO]. На час розгляду справи спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами немає. На час розгляду справи спору про місце проживання дитини між сторонами немає. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Суд вважає, що оскільки подружні відносини між сторонами фактично припинені, обидві сторони згодні на розірвання шлюбу, вважають збереження шлюбу неможливим, то подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, а також інтересам їх неповнолітньої дитини, тому позовні вимоги підлягають задоволенню і шлюб підлягає розірванню. Судові витрати залишити за позивачем. У відповідності до ст.ст. 24, 55, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

08 липня 2015 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 13 липня 2007 року у відділі РАЦС Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 943. В обґрунтування позовних вимог вказувала, що 13 липня 2007 року зареєструвала шлюб із [PERSON] Від подружнього життя мають доньок [PERSON] та [PERSON],[INFO]. Однак спільне життя в них не склалося, в зв»язку з несумісними характерами та різними поглядами на життя в них почали виникати непорозуміння. Вони втратили почуття любові та довіри один до одного, припинили подружні стосунки, їхня сім»я розпалась остаточно, проживають окремо, тому просить розірвати шлюб,малолітніх дітей залишити проживати з нею. В судове засідання позивачка [PERSON] не з»явилась,подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився,подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права,свободи та інтереси інших осіб, а тому позов підлягає до задоволення. Так, 13 липня 2007 року між сторонами [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, про що зроблено актовий запис № 943. Від подружнього життя сторони мають дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON],[INFO],що підтверджено Свідоцтвами про народження серії І-ГЮ №078139 та І-ГЮ №078138. Відповідно до ч.1 ст.55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно доводів позивачки сімя розпалася остаточно, сімейно-шлюбні стосунки між нею та відповідачем припинені і відновлювати вони їх наміру не мають. За наведених обставин подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. На підставі ст.ст. 110,112,160 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved