Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

08.04.2016 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, мотивуючи тим, що 19.09.2014 р. Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» та [PERSON] уклали Поліс № АІ/7354224 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобу «Mercedes-Benz», реєстраційний номер [NUMBER]. 09.02.2015 року на автодорозі Львів-Шегині біля с. Суховоля Городоцького району Львівської області трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю пішохода [PERSON] та забезпеченого автомобіля «Mercedes-Benz», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON]. Вироком Городоцького районного суду Львівської області від 18.05.2015 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, засуджено на три роки позбавлення волі та в силу ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням на один рік (а.с.9-11). До позивача звернувся потерпілий про відшкодування страхового випадку. Позивач на підставі страхового акту, виходячи із товарних чеків, видаткових накладних здійснив виплату страхового відшкодування на користь потерпілого, в розмірі 30\~480,36 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 29794\~ від 10.11.2015 р. Позивач зазначає, що відповідач своїх договірних зобовязань не виконав, письмово не повідомив страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди у встановлений строк та за встановленою формою, чим порушив обовязок передбачений законом, на підставі чого страховик отримав право на предявлення регресного позову. Просить про стягнення з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «ПРОСТО-страхування» суму в розмірі 30\~480,36 грн., сплачений судовий збір в розмірі 1378 грн. 00 коп. Представник позивача в судове засідання явився, позов підтримує в повному обсязі посилаючись на мотиви та підстави викладені в позовній заяві. Просила позов задовольнити. Відповідач та його представник позов не визнали. Свої доводи мотивують тим, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, він зафіксований правоохоронними органами, позивач добровільно сплативши страхове відшкодування потерпілій визнала таке, тому сам по собі факт неповідомлення страховику про настання страхового випадку не може слугувати підставою для стягнення з відповідача в порядку регресу суму виплачену потерпілій. Крім того, обовязок особи невідкладно повідомити про ДТП установлений для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами та запобігти необґрунтованим виплатам. Оскільки виплати зроблено обґрунтовано, в позові просили відмовити. Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. В ході розгляду справи встановлено, що [PERSON], яка є власником автомобіля «Mercedes-Benz», реєстраційний номер [NUMBER]. та страховиком (позивачем) укладений договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, посвідчений полісом № АІ/7354224 строк дії якого з 00 годин 00 хвилин 19.09.2014 р. до 18.09.2015 р., страховий платіж 758 грн. 00 коп. сплачений о 10 год.17 хв. 19.09.2014 р. Згідно з даним договором забезпечений транспортний засіб - автомобіль «Mercedes-Benz». За страховим полісом страховик взяв на себе зобовязання у випадку настання страхової події відшкодувати завдану особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоду, заподіяну життю,здоровю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, при цьому, ліміт відповідальності на одного потерпілого за цим договором встановлений, зокрема, за шкоду заподіяну життю і здоровю - 100000 грн., за шкоду заподіяну майну 50000 грн., розмір франшизи 510 грн. (а.с.4). 09.02.2015 року о 18 год. 50 хв. на 14 км + 400 м а/д Львів-Шегині біля с. Суховоля Городоцького району Львівської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю пішохода [PERSON] та забезпеченого автомобіля «Mercedes-Benz», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON]. Вироком Городоцького районного суду Львівської області від 18.05.2015 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, засуджено на три роки позбавлення волі та в силу ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням на один рік (а.с.9-11). Зазначена вище дорожньо-транспортна пригода була визнана страховим випадком, про що 21.10.2015 р. було складено Страховий акт № 109035 (а.с.69) Потерпіла [PERSON] 06.08.2015 року звернулася до ПАТ «ПРОСТО-страхування» із заявою про настання страхового випадку (а.с.5-6). Позивач на підставі страхового акту (а.с.69), виходячи із товарних чеків (а.с.12-50,53,58),\~ видаткових накладних (а.с.59-62) здійснив виплату страхового відшкодування на користь потерпілої, в розмірі 30\~480,36 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 29794\~ від 10.11.2015 р. (а.с.70). Таким чином, враховуючи, що позивачем здійснено виплату страхового відшкодування, суд приходить висновку, що Приватне акціонерне товариство «Просто страхування» володіло інформацією про ДТП. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 981 ЦК України визначено, що договір страхування укладається в письмовій формі. Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - Закон України), та в якому визначені обов'язки учасників дорожньо-транспортної пригоди (ст. 33), а також підстави для звернення страховика з регресним позовом до страхувальника (ст. 38). Підпунктом «г» п.п. 38.1.1 п. 38.1 Закону України встановлено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 ст.33 цього Закону у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Такий обовязок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Положення ст. ст. 1187, 1188 ЦК України є спеціальними щодо ст. 1166,1167 ЦК, у звязку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам. За змістом ч.2 ст.1188 ЦК України обовязок з відшкодування шкоди, завданої іншим особам, покладається на власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки не залежно від вини обох водіїв або одного із них. Згідно п.6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки особою, яка зобовязана відшкодувати шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності,інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у звязку з виконанням своїх трудових(службових)обовязків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі(право власності, інше речове право ) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно правовий договір. Вироком суду не встановлено, щоб [PERSON] заволодів транспортним засобом неправомірно. Відповідно до ст. 61 ч. 4 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З матеріалів справи видно, що шкода здоровю потерпілій була завдана внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Дія полісу № АІ/7354224 розповсюджується і на водія [PERSON], який керував 09.02.2015 року о 18 год. 50 хв транспортним засобом автобусом «Mercedes-Benz», на підставі трудового договору. Ліміт відповідальності на одного потерпілого за цим договором встановлений, зокрема, за шкоду заподіяну життю і здоровю - 100000 грн Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. В даному випадку факт настання страхового випадку, який мав місце 09.02.2015 року на а/д Львів-Шегині біля с. Суховоля Городоцького району Львівської області ніким не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами; особа, винна в ДТП, притягнутий до відповідальності; страхова компанія його визнала, добровільно сплативши страхове відшкодування, що підтвердив і представник позивача в судовому засіданні, тому сам по собі факт неповідомлення страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке повинно базуватися на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобовязаннях, адже регресні зобовязання входять до групи позадоговірних, тому спори в них мають вирішуватися у загальному порядку відшкодування збитків. Така позиція викладена і в Постановах Верховного Суду України від 16.09.2015 р. (а.с.94-100 ), та від 22.06.2016 р. які суд бере до уваги при прийнятті рішення у даній справі. З урахуванням наведеного та досліджених доказів в сукупності, суд вважає, що в позові слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed