Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

09.09.2015 року [PERSON] звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом, який в подальшому уточнив, та з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд: визнати спільною сумісною власністю подружжя його та відповідача квартиру [ADDRESS], визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS] та виділити йому в особисте користування зазначену частку квартири. В обґрунтування позову [PERSON] вказує, що, 23.04.2010 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб. За час сумісного проживання у зареєстрованому шлюбі ними за сумісні кошти придбано вказане вище нерухоме майно. Далі позивач зазначає, що шлюбні відносини з відповідачем у них не склалися, що призвело до їх припинення, у звязку з чим на теперішній час вони розірвали шлюб, а угоди про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя між ними не досягнуто. З огляду на викладені обставини, позивач просить його позов задовольнити. В судовому засіданні позивач позов підтримав, наполягав на його задоволенні. Відповідач позов визнала частково, а саме, не заперечувала проти того, що спірна квартира є спільною сумісною власністю її та позивача, та визнала також позов в частині визнання за позивачем право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Однак в частині виділення [PERSON] в особисте користування зазначеної частки квартири позов не визнала, просила суд відмовити у задоволенні. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного. Як вже було зазначено вище, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.04.2010 року. На даний час шлюб між ними розірвано. Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 07.12.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №1679, [PERSON] прийняла у власність квартиру [ADDRESS]. Згідно\~ст. 60 Сімейного Кодексу України\~майно, набуте подружжям за час шлюб, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 1\~ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до\~ст. 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч.1\~ст. 68 Сімейного Кодексу України\~розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, а відповідно до положень\~ст. 69 цього ж Кодексу, дружина і чоловік мають права на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до положень п. 19\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» N 11 від 21.12.2007 року, вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати,\~\~що\~\~само\~\~по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності\~\~подружжя\~\~на\~\~майно,\~\~набуте\~\~за\~\~час шлюбу. Відповідно до\~ст. 70 Сімейного кодексу України\~у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З урахуванням викладеного та встановлених судом обставин, позовні вимоги [PERSON] в частині визнання майна обєктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання за ним права власності на 1/2 частину спільного мана підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог в частині встановлення порядку користування майном та виділення в особисте користування частки майна. Пунктом 14\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року N 20\~зазначено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, суд відповідно до ст.ст.\~143,144 ЦПК, призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Частиною 4 ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх права у випадках, встановлених цим Кодексом. На викання положень зазначеної вище норми суд розяснив позивачу його право подавати докази, заявляти клопотання про забезпечення доказів, а також користуватися іншими правами. Крім того суд розяснив позивачу наслідки не вчинення відповідних процесуальних дій, а саме те, що у разі не надання доказів або не заявлення ним клопотання про призначення експертизи, справа розглядатиметься на підставі тих доказів які в ній містяться. Вказані обставини підтверджується записом фіксування судового засідання технічним засобом. З матеріалів справи вбачається, що клопотання про проведення\~\~експертизи з питання можливих варіантів встановлення порядку користування спірною квартирою відповідно до частки кожного із співвласників, ніхто із сторін не заявляв. Інших доказів на підтвердження своїх позовних вимог позивачем не надано, у зв'язку з чим, суд вважає необхідним відмовити в позові в частині встановлення порядку користування майном та виділення в особисте користування частки майна.

Outcome: partial