Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

07.10.2020 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] , визначивши обмеження у виді заборони [PERSON] перебувати в місці проживання дитини [PERSON] за адресою - [ADDRESS] , а також заборони вести будь-яке спілкування з дитиною [PERSON] без присутності працівника служби у справах дітей. В обгрунтування заявлених вимог заявником [PERSON] зазначено, що він та [PERSON] з 18.11.2005 року і по 15.04.2019 року перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу, їх неповнолітній син постійно проживає з ним та перебуває на його утриманні. Мати дитини [PERSON] проживає окремо у власній квартирі за адресою - [ADDRESS] . З часу розірвання їх шлюбу, [PERSON] не приймає участі у вихованні сина та його ж матеріальному забезпеченні. Майже одразу після розлучення [PERSON] вимагала, щоб він разом із сином звільнили для неї квартиру, багато разів погрожувала різними проблемами та обіцяла зробити їх безхатьками. Кожен візит [PERSON] супроводжується криками та нецензурною лайкою, остання свідомо психологічно тисне, перш за все на сина, аби він погодився звільнити квартиру. На початку червня 2020 року син з власної ініціативи звернувся до органів опіки про захист, що мало позитивний ефект, оскільки з [PERSON] були проведені профілактичні бесіди і це принесло спокій в їх життя тому, як у липні та серпні цього ж року [PERSON] ніяким чином їх не турбувала. Однак 29 вересня 2020 року [PERSON] прийшла до них додому і запропонувала йому сплачувати їй по одній тисячі доларів США на місяць, а вона в свою чергу залишить їх у спокої. Від такої пропозиції заявник відмовився, на що заінтересована особа відповіла, що він пошкодує та пішла, однак через двадцять хвилин повернулася з поліцією, підстава з якої вона викликала поліцію залишилася для нього невідомою. Такий випадок є одним із десятків типових випадків, коли [PERSON] з`являлась до них із сином. Неповнолітня дитина дуже нервує, скаржиться йому , що боїться заінтересованої особи [PERSON] , після кожного з таких побачень син кілька ночей спить із ним в ліжку, оскільки боїться залишатися сам. Син просить його про захист та допомогу, проте заявник й сам боїться [PERSON] через те, що остання неврівноважена людина, він й гадки не має, чого від неї можна чекати. Така ситуація триває вже тривалий час, що значно порушило здоров`я та психологічний стан неповнолітньої дитини. 04 жовтня 2019 року [PERSON] знову приходила до них та влаштувала потужне психологічне знущання, що мало дуже негативні наслідки. Вже після 22 години, коли [PERSON] залишила їхню квартиру, заявник вийшов на вулицю, а коли повертався додому, то помітив свого сина, котрий виходив на вулицю босоніж, потім обійняв його і плакав, при цьому просив щось зробити, аби вона більше не приходила та не знущалась. Дитина була оглянута лікарями швидкої та отримала медичну допомогу. Лікар попередив його, що він повинен негайно прийняти все можливе, аби не допустити повторення такого стресу, адже наступного разу наслідки можуть бути найгірші. Після цього син був знесилений, вимушений пропустити школу, а він знову його записав до психолога центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Голосіївського району, який вони відвідували раніше. Вони з сином згодні продати цю квартиру та сплатити [PERSON] її частку, що складає 35%. Також готові вести перемовини щодо продажу квартири з будь-яким представником [PERSON] , однак тільки не з самою [PERSON] . Проте продаж квартири це тривалий час, при цьому йому дуже важливо забезпечити спокій сина. Провадження у справі було відкрито 08 жовтня 2020 року з приначенням справи до судового розгляду по суті. 15.10.2020 року представник [PERSON] - [PERSON] подав до суду заперечення на заяву [PERSON] про видачу обмежувального припису. Заперечуючи проти заяви [PERSON] , представник заінтересованої особи [PERSON] - [PERSON] вказав на те, що зазначена заява є необгрунтованою та безпідставною, послався на відсутність належних та допустимих доказів того, що заінтересованою особою вчинено домащнє насильство та вона є беззаперечним кривдником, а також, що заявником не наведено жодного ризику в обгрунтування необхідності видачі обмежувального припису, просив відмовитив задоволенні заявлених вимог. Також звернув увагу на те, що заявник [PERSON] у своїй заяві про видачу обмежувального припису повідомляє про начебто вчинення заінтересованою особою [PERSON] насильства щодо нього, однак жодного належного, допустимого та достовірного доказу вчинення такого насильства суду не надає. Про обставини продовження скоєння, повторного вчинення, настання тяжких наслідків або смерті постраждалої особи взагалі не зазначає, доказів не надає. Зазначені заявником обставини, як підстави для видачі обмежувального припису в більшій мірі не відповідають дійсності, є вигаданими та перебільшеними. Натомість заявник приховує від суду, що він є доведеним кривдником по відношенню до колишньої дружини [PERSON] .. Відносно [PERSON] складено чисельні протоколи про адміністративні правопорушення, пов`язані з домашнім насильством, зокрема в ті дні, про які заявник зазначає в своїй заяві - 29.09. та 04.10.2020 року. Крім того, заявник не зазначає, які саме обставини свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису в контексті оцінки ризиків. У судовому засіданні заявник [PERSON] підтримав заявлені ним в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] вимоги щодо видачі обмежувального припису відносно [PERSON] з застосуванням обмеження, а саме з забороною [PERSON] перебувати в місці проживання дитини за адресою - [ADDRESS] та забороною [PERSON] вести будь-яке спілкування з сином без присутності працівника служби у справах дітей. Заявник [PERSON] також підтвердив, що після розірвання його шлюбу з [PERSON] , їх спільний син залишився проживати з ним, це питання не було предметом обговорення, таке рішення син прийняв самостійно, оскільки [PERSON] просто пішла від них. Квартира в якій вони проживають належить їм та заінтересованій особі на праві спільної часткової власності, частка останньої складає 35%, його 5%, а їх спільного сина 60%. [PERSON] періодично з`являється в цій квартирі, чинить психологічний тиск на сина у формі сварок, нецензурних виразів, вважає, що така її поведінка викликана тим, що вона хоче забрати квартиру. Повідомив суду, що він має записи на яких [PERSON] пропонує сину продати квартиру, за рахунок його частки сину купити нову квартиру, а папа хай бомжує. Однак він має пропозицію, щоб купити сину квартиру, при цьому вартість своєї частки він віддасть сину, а собі має можливість придбати квартиу, оскільки він іншого житла не має. Проте, [PERSON] хоче щоб їй купили квартиру з технікою та ремонтом. Вважає, що якби не було питань з квартирою, то й не було б психологічного тиску. Щодо психологічного тиску, то вказав, що таке мало місце з боку [PERSON] по відношенню до неповнолітнього сина [PERSON] 29 вересня та 04 жовтня 2020 року, коли заінтересована особа з`являлася у спірній квартирі. Зокрема 29 вересня 2020 року було мирне спілкування у зв`язку з пропозицією [PERSON] щодо сплати ним на її ж користь щомісячно по 1000 доларів США, а вона не буде їх турбувати. Після спілкування [PERSON] залишила їх, а через деякий час повернулася з працівниками поліції, з якого приводу останніми було складено відносно нього протокол про адміністративне правопорушення йому не відомо. 04.10.2020 року [PERSON] прийшла до квартири з дочкою, з ними він зіткнувся, коли [PERSON] знімала картину зі стіни, у зв`язку з цим він став у дверях і перешкоджав їм вийти з квартири та викликав поліцію. Поліція не приїжджала близько трьох годин і [PERSON] весь цей час психологічно тиснула на сина, при цьому говорила, що його, заявника, мати перебуває на психіатричному обліку, що він, заявник, 15 років перебуває на її [PERSON] утриманні, що вона хоче щоб вони, заявник і син, залишили країну і виїхали до США. В цей же день 04.10.2020 року, коли була [PERSON] , він, знаючи, що син боїться бути сам з мамою, залишав їх щоб вигуляти собаку. Син був у нормальному стані, а коли зустрілися то сина трусило, а лікарі швидкої медичної допомоги, після обстеження сина рекомендували йому потурбуватися про сина, оскільки повторні такі стреси будуть мати тяжкі наслідки для його здоров`я. Також вказав, що коли приходить [PERSON] , то син не бажає з нею спілкуватися і закривається в кімнаті. Попередньо у них із сином була домовленість, що мама буде проживати в одній кімнаті, а вони в іншій, однак вона не прийшла до них проживати, оскільки має іншого чоловіка. Вважає, що синові мама не потрібна, на тепер їм спокійно за відсутності [PERSON] , син переглядає варіанти придбання йому квартири, сказав, якщо мама повернеться до квартири, то він буде старатися помішати цьому. Наполягав, що обмежувальний припис необхідний для захисту психологічного здоров`я сина саме на час коли буде вирішуватися їх квартирне питання. Заявник також стверджував, що син психологічно страждає від психологічного насильства заінтересованої особи, яке зводиться тільки до вирішення цього ж майнового питання щодо квартири. Заінтересована особа [PERSON] та її ж представник у судовому засіданні категорично заперечила факти вчинення [PERSON] психологічного насильства відносно неповнолітнього сина. Зокрема [PERSON] пояснила суду, що коли заявник [PERSON] повернувся з США, то запропонував їй відновити подружні стосунки, домагався стосунків з нею проти чого вона категорично заперечувала. У грудні 2019 року [PERSON] застосував щодо неї фізичне насильство, чим вчинив кримінальне правопорушення і з приводу цього вона звернулася до правоохоронних органів. На її відмову забрати заяву щодо притягнення його до кримінальної відповідальності повідомив, що не надасть їй можливості спілкуватися з сином. На той час він уже встиг налаштувати сина проти неї. [PERSON] говорив сину, що у нього відберуть квартиру, що він стане бомжем. Вона у лютому 2020 року змушена була залишити квартиру де проживає заявник з сином, через неналежну поведінку [PERSON] по відношенню до неї, як жінки, однак регулярно приходить для спілкування з сином. [PERSON] настільки впливає на сина, що взагалі обмежує будь-яке її спілкування з ним, вона боялася, що [PERSON] має намір вивезти сина до США. Коли вона прийшла 29.09.2020 року до сина, то він закрився з батьком, а тому вона спілкувалася з сином через двері. Цього ж дня вона мала намір взяти свої особисті речі, то їй перешкоджав [PERSON] і з цього приводу вона викликала поліцію. 04.10.2020 року вона прийшла до сина, коли спілкувалася з сином і пропонувала йому проживати разом із нею, однак син відповів, що нікуди з квартири не піде і взагалі не бажав її слухати. Під час її спілкування з сином, [PERSON] втянув її у сварку, говорив погані речі про її маму, потім вона йому також відповіла щодо його ж матері і це все відбувалося у присутності сина, заявник все фіксував на телефон. Заявник завжди говорить сину, що квартиру в якій вони проживають придбав він. Вважає, що заявник використовує сина виключно у своїх інтересах, чинить недобросовісно по відношенню до сина, причиною такої його поведінки є їх стосунки, а також майнові питання. Вказала, що вона приймала участь у всіх заходах, які були рекомендовані службою у справах дітей спрямованих на налагодження стосунків із сином та вирішення конфліктної ситуації з заявником, зокрема для вирішення майнового питання, однак будь-яких позитивних результатів не було досягнуто, а син відмовився надалі брати участь у процесі медіації. Просила відмовити в задоволенні заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису щодо неї. У судовому засіданні, за участі психолога Голосіївського районного в місті Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Шуйської О.М., судом було заслухано неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Неповнолітній [PERSON] пояснив суду, що він підтримує заяву його батька щодо видачі відносно його ж матері [PERSON] обмежувального припису, а саме щодо обмеження її перебування в квартирі, де вони проживають з батьком та яка є їх спільною частковою власністю. Також вказав, що, коли мама пішла з сім`ї, то він вибрав батька, який приділяв йому більше уваги. Мама проживає окремо від них і приходить до квартири, при цьому вчиняє психологічне насильство, вчиняючи скандали, викликаючи поліцію. При цьому, виносить речі з квартири, публікує в мережі фейсбук різне про нього та батька. Коли приходить мама це його пригнічує, вони не спілкуються між собою, він вчиняє відеозаписи її перебування у квартирі щоб не було провокацій, і з метою захисту себе та батька від [PERSON] . Стверджував, що всі його переживання грунтуються на тих подіях які пов`язані з приходами мами, викликами поліції, винесенням речей з квартири. Йому психологічно важко від конфлікту батьків, який влаштувала мама. Його також вразив прихід мами, коли вона намагалася забрати картину, що була подарована йому братом. Коли мама пропонувала вийти з нею на вулицю то він відмовився з тих причин, що вона буде його переманювати на свою сторону, а він не бажає налагоджувати відносини з нею. Крім того, неповнолітній [PERSON] пояснював, що, коли приходить додому мама він себе відчуває, як на війні, однак добре з цим справляється, він є власником більшої частини квартири в якій вони проживають і батьки не повинні питання щодо квартири вирішувати самостійно без його участі. З приводу продажу квартири то це його ініціатива, а батько пропонував від вартості продажу квартири 35% віддати мамі грошима. Стверджував, що долю квартири буде вирішувати саме він. Вважає, що батьки мають дати йому квартиру такої ж площі, що буде відповідати його частці в квартирі, підтвердив, що мали місце погрози з боку матері щодо підселення їм у квартиру циган. [PERSON] також пояснив, що він хоче щоб швидше видали обмежувальний припис для того, щоб вирішити питання щодо квартири. Присутня у судовому засіданні, під час заслуховування судом пояснень неповнолітнього [PERSON] психолог Голосіївського районного в місті Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] та його батьки перебувають в конфлікті лояльності. Для дитини раніше батьки були двоє хорошими, конфлікт між батьками є травматичним для дитини. Дитина перебуває під впливом від батьків, більше спілкується з батьком, думає, що вони одне ціле, вони допомагають один одному. Мама йому потрібна на іншому рівні, двоє батьків винні в тому, що дитина так думає, пропонувала батькам неповнолітнього [PERSON] знайти спільну мову. Заслухавши у судовому засіданні заявника та його ж представника, неповнолітнього [PERSON] в інтересах якого [PERSON] звернувся до суду з заявою про видачу обмежувального припису, заінтересовану особу [PERSON] та її представника, психолога , дослідивши докази наявні у справі, суд прийшов до висновку що вимоги [PERSON] про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] , заявлені в інтересах неповнолітнього [PERSON] не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що учасники справи, а саме заявник [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] з 18.11.2005 року і по 15.04.2019 року перебували в офіційно зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . (а.с.4,5-6). Учасники справи визнали, що станом на час вирішення судом заяви [PERSON] , про видачу обмежувального припису квартира [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить: [PERSON] - 5%, [PERSON] - 35%, [PERSON] - 60% від 100%. У цій же квартирі фактично проживають заявник [PERSON] та неповнолітній [PERSON] , заінтересована особа [PERSON] фактично проживає за адресою - [ADDRESS] . Після розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] , їх спільний син проживає з батьком [PERSON] .. У провадженні цього ж суду перебуває справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення порядку користування житловим приміщенням за адресою - [ADDRESS] . Звертаючись до суду з заявою в інтересах нповнолітнього [PERSON] , заявник [PERSON] , просив суд видати обмежувальний припис відносно заінтересованої особи [PERSON] , заборонивши останній протягом шести місяців перебувати в місці проживання дитини за адресою - [ADDRESS] , а також вести будь-яке спілкування з дитиною без присутності працівника служби у справах дітей з тих підстав, що [PERSON] періодично з`являється в квартирі за місцем проживання сина - неповнолітнього [PERSON] та чинить щодо нього домашнє насильство психологічного характеру, оскільки влаштовує сварки, кричить, погрожує. Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Заявлені [PERSON] вимоги в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження. Правовідносини, що зазначені заявником між учасниками справи, зокрема неповнолітнім [PERSON] та заінтересованою особою [PERSON] , як підстави для заявлених вимог регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також міжнародно-правовими актами, під час вирішення такої категорії справ обов`язковому застосуванню підлягає судова практика Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейська Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950року) є фундаментальною основою в галузі прав і свобод людини, її законних інтересів та потреб. Одна з ключових особливостей Конвенції полягає в тому, що вона не тільки встановлює права та свободи людини, але і передбачає право на індивідуальне звернення за захистом порушених прав на міжнародному рівні. Конвенція та протоколи до неї за юридичною природою є обов`язковим міжнародним правовим договором, який запровадив систему національного контролю за дотриманням прав людини на внутрішньодержавному рівні. 07.11.2011 року Україною було підписано Конвенцію Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами, на виконання якої 07.12.2017 року прийнято Закон «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Так, звертаючись до суду з вимогами про видачу обмежувального припису щодо [PERSON] , заявник обґрунтував заявлені вимоги тим, що остання вчиняє щодо неповнолітнього сина психологічне насильство. Відповідно до правил ст. 294 ЦПК України, під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержнням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до правил ст. 82 ЦПК України: обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Так, судом встановлено, що учасники справи є колишнім подружжям, мають спільного сина [PERSON] , який є неповнолітнім, після розірвання шлюбу батьків визначився, що буде проживати з батьком. Учасники справи мають не вирішеним питання щодо подальшого користування належним їм на праві спільної часткової власності житловим приміщенням за адресою - [ADDRESS] , з цього приводу між ними ж має місце конфлікт. Як видно зі змісту відповіді Голосіївського управління поліції ГУНП у м. Києві від 12.10.2020 року, відносно [PERSON] Голосіївським УП ГУНП у місті Києві були складені адміністративні протоколи: №ВАБ/334920 від 29.09.2020 року ст. 173-2 ч. 2, ч.1 ст. 173-2 КУпАП, вчинення повторно протягом року насильства в сім`ї; №ВАБ/334974 від 04.10.2020 року ст. 173-2 ч.2, ч. 1 ст. 173-2, вчинення повторно протягом року насильства в сім`ї. (а.с.21). 04.10.2020 року Голосіївським УП ГУНП у місті Києві було видано терміновий заборонний припис стосовно кривдника [PERSON] , стосовно постраждалої особи [PERSON] , яким заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, строком на десять днів. (а.с.22). Судом також встановлено, що 09 червня 2020 року неповнолітній [PERSON] на електронну адресу Служби у справах дітей та сім`ї міста Києва надіслав звернення, яким повідомляв, що він май вік 14 років та потребує допомоги з приводу психологічного насильства, яке вчиняється відносно нього ж його матір`ю. Текст цього ж звернення зводився до того, що він проживає з батьком з 2018 року, батько з матір`ю розлучені, мати вчиняє дії спрямовані на те, щоб він з батьком залишили квартиру, погрожує батьку. За відсутності батька мати не приділяла йому належної уваги , налаштовувала його проти батька, погрожувала продати квартиру циганам. Просив надати йому допомогу, оскільки бажає проживати з батьком нормально, без втручання мами. (а.с.111). 06.05., 09.06. 2020 року [PERSON] також зверталася з заявами до Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації щодо вчинення домашнього насильства з боку [PERSON] по відношенню до неї та неповнолітнього сина [PERSON] , 2006 року народження. (а.с.102,104-106). 11 червня 2020 року відбулася спільна нарада фахівців Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, фахівця із соціальної роботи та психолога Голосіївського районного в місті Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, матері [PERSON] , батька [PERSON] , а також неповнолітньої дитини 2006 року народження [PERSON] . На цій же нараді був заслуханий неповнолітній [PERSON] , його батьки. Зокрема неповнолітній [PERSON] на запитання психолога пояснював, що, коли з`являється дома мама, вона заважає йому працювати, він може спілкуватися з нею лише на нейтральній території. Мама недостатньо приділяла йому уваги, а з середини 2019 року суперечки відбувалися регулярно з ініціативи мами. Також повідомляв, що він проживає з татом, з мамою намагається не зустрічатися. Думає, що вони з татом мають жити разом, а з мамою окремо. З мамою готовий зустрічатися на нейтральній території, якщо мама так бажає, буде зустрічатися з нею за власним бажання. На цій же нараді психолог зробила висновок, що дитина боїться залишитися без житла. Вона пише про квадратні метри у заяві. В такому віці діти зазвичай не цікавляться житловими питаннями, дитині потрібно пояснити, що він не залишиться без місця проживання. За результатами спільної наради було прийнято рішення - Голосіївському центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді залучити батьків до відвідування консультацій психолога Центру з метою підвищення батьківського потенціалу; батькам дитини за їхніми заявами надати послуги медіації для покращення психологічного стану в родині. (а.с. 79-80). Крім того, присутня у судовому засіданні, під час заслуховування судом неповнолітнього [PERSON] , психолог Голосіївського районного в місті Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] та його батьки перебувають в конфлікті лояльності. Для дитини раніше батьки були обоє хорошими, конфлікт між батьками є травматичним для дитини. Дитина перебуває під впливом батьків, більше спілкується з батьком, думає, що вони одне ціле, вони допомагають один одному. Мама йому потрібна на іншому рівні, двоє батьків винні в тому, що дитина так думає, пропонувала батькам неповнолітнього [PERSON] знайти спільну мову. Під час вирішення вимог щодо видачі обмежувального припису суду необхідно встановити, чи є зазначені заявником в обгрунтування заявлених вимог правовідносини такими, що регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дати їм оцінку на предмет того, чи є зазначені обставини проявом домашнього насильства, а також чи є потреба вживати заходів щоб запобігти домашньому насильству в подальшому. Звертаючись до суду з заявою, [PERSON] просив видати обмежувальний припис відносно його колишньої дружини [PERSON] з огляду на те, що остання чинить відносно їх спільного неповнолітнього сина психологічне насильство. Відповідно до п.7,9 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»: обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Під час судового розгляду заяви [PERSON] про видачу відносно [PERSON] обмежувального припису заявник вказав, що обмежувальний припис неохідно видати на весь час, протягом якого буде вирішуватися їх квартирне питання. Заслуханий судом неповнолітній [PERSON] , пояснював під час спільної наради, що відбулася 11 червня 2020 року, а також суду, що він уникає від спілкування з мамою, однак може спілкуватися з матір`ю на нейтральній території за своїм бажанням. З огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що за результатами судового розгляду достовірно встановлено, що між учасниками справи, а саме заявником та заінтересованою особою є конфлікт майнового характеру до якого ними ж залучено свого неповнолітнього сина, як власника частки цього ж майна. При цьому судом достовірно встановлено, що неповнолітній [PERSON] психологічно страждає від конфлікту між батьками щодо майна, у той же час стверджує, що питання з приводу розпорядження майном, яке є у їх спільній частковій власності має відбуватися тільки за його участі, однак не бажає спілкуватися з матір`ю [PERSON] з цього ж приводу, котра є власником частки їх спільного майна, а тільки з її представниками. Таку ж позицію має і заявник [PERSON] . Заінтересована особа [PERSON] , має наміри для налагодження стосунків з неповнолітнім сином та його батьком у частині щодо виховання та забезпечення сина. З приводу визначення порядку користування майном, яким є житлове приміщення, що перебуває у їх спільній частковій власності заявила спір до вирішення судом. Відповідно до правил статті 6 СК України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Спільний син колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] , що народився [INFO] має статус неповнолітньої дитини. Правилами статті 151 СК України, дитині надано право звернутися за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла чотирнадцяти років, а правила статті 154 цього ж Кодексу визначають, що батьки мають право звернутися за захистом прав та інтересів дітей і тоді, коли відповідно до закону самі мають право звернутися за таким захистом. Крім того, зі змісту частини 2 ст. 171 СК України видно, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками також й спору щодо управління її майном, а частинами 2,3 ст. 177 цього Кодексу передбачено, що: батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов`язання від імені дитини; батьки мають право дати згоду на вчинення неповнолітньою дитиною правочинів, передбачених частиною другою цієї статті, лише з дозволу органу опіки та піклування. Зазначені положення СК України повністю узгоджуються з положеннями ЦК України. Наразі, судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] є таким, який може висловити свою думку щодо вирішення майнового питання з приводу майна, власником якого він являється. Крім того, неповнолітній [PERSON] протягом часу, як між його батьками триває конфлікт з приводу вирішення питання про користування майном, яке перебуває у їхній спільній частковій власності послідовно заявляє, про те, що цей конфлікт має бути вирішений за його участі. Судом також встановлено, що неповнолітній [PERSON] перебуває у стані тривоги щодо вирішення питання пов`язаного з його часткою майна, в цьому питанні більше покладається на батька і фактично в своїх поясненнях підтримав вимогу щодо видачі обмежувального припису відносно його ж матері, яка також володіє часткою майна у спірній квартирі тільки у частині питань, що стосується вирішення конфліктної ситуації щодо майна. Будь-яких заяв, що неповнолітній не бажає спілкуватися з мамою з інших питань, а також на нейтральній території не заявив. Необхідних роз`яснень, що його майнове питання буде вирішуватися тільки зі згоди органу опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом місяця, і лише в разі гарантування збереження його права на належну йому частку майна неповнолітній [PERSON] не отримав. З огляду на встановлені обставини, що між учасниками справи , в тому числі і неповнолітнім, в інтересах якого заявлені вимоги про видачу відносно заінтересованої особи обмежувального припису існує конфлікт майнового характеру, обоє батьків причетні до психологічних страждань їх спільної дитини, останній наполегливо заявляє про своє бажання брати участьу розв`язанні цього конфлікту, то спір між учасниками справи не може бути вирішений судом на підставі положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а є таким, що регулюється, зокрема, нормами ЦК України та СК України. Зазначений спір не може бути вирішений шляхом застосування зазначених заявником заходів обмежувального припису, а відтак і відсутні підстави для задоволення заявлених [PERSON] вимог про видачу обмежувального припису відносно заінтересованої особи [PERSON] в інтересах неповнолітнього сина, шляхом заборони [PERSON] перебувати в місці проживання дитини за адресою - [ADDRESS] , а також заборонити [PERSON] вести будь-яке спілкування з дитиною [PERSON] без присутності працівників служби у справах дітей. Конвенцією про права дитини (ратифікованою постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 25 грудня 1995 року) проголошено, що Держави - учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, вживають необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини, батьків дитини, законних опікунів чи інших членів сім`ї. Пунктами 1, 2 частини 3 Конвенції про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Отже, суд не може залишити поза увагою встановлені обставини, що неповнолітній [PERSON] психологічно страждає, оскільки залучений батьками у їх майновий конфлікт, має тривожний стан щодо збереження його частки в житловому приміщенні, а держава зобов`язана вжити всіх заходів для всебічного та повного захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини. На думку суду, таке психологічне страждання неповнолітнього [PERSON] має бути усунуте його консультуванням психологом Голосіївського районного в місті Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді з залученням фахівця органу опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації з приводу доведення до його відому положень статті 177 СК України, про що суд зобов`язаний повідомити орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державнолї адмністрації щляхом направлення на адресу останніх засвідченої належним чином копії рішення суду, безпосередньо після його проголошення, оскільки зазначене питання стосується психологічного здоров`я дитини, незважаючи на те, що за висновками суду воно не визнано таким, що підлягає захисту у порядку передбаченому положеннями Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також у такий спосіб не будуть порушенні права та законні інтереси інших учасників справи,а державою будуть вжиті всі можливі заходи щоб запобігти психологічним стражданням неповнолітньої дитини, якою є - [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed