Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

08.02.2019 р. позивач [PERSON] звернулася до Куп'янського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. В цій квартирі разом з ним значиться зареєстрований відповідач [PERSON], але у квартирі він не проживає без поважної причини, самостійно залишив територію України та не проживає з 2017 року і до теперішнього часу. В квартирі відсутні його власні речі та документи. Вони не ведуть сумісне господарство, відповідач не приймає участі в ремонті квартири, утриманні її в належному стані, не є членом її сім'ї. Самостійно він не знявся з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Враховуючи, що відповідач значиться зареєстрованим у вищезазначеній квартирі, це створює позивачу перешкоди у здійсненні її прав власника та реалізації своїх прав, позбавляє позивача права оформити субсидію. Тому, позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] зі зняттям його з реєстраційного обліку за цією адресою. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, у письмовій заяві до суду від 01.04.2019 р. просить суд розглянути дану справу без її участі, підтримує позовні вимоги та просить задовольнити, згодна на ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у відповідності до вимог ст.ст. 128, 130 ЦПК України. Відзив не надійшов. Згідно положень ч. 1 ст. 131 ЦПК України, судова повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату час та місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, та який не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене та наявність одночасного існування умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважав за необхідне провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів в порядку ст.ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши наявні докази по справі, оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, згідно матеріалів справи, за позивачем [PERSON] зареєстровано право приватної власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Окрім позивача, відповідач [PERSON] значиться зареєстрованим у цій квартирі без споріднення з [PERSON] - позивачем (а.с.9, 16). Факт не проживання відповідача [PERSON] у цій квартирі підтверджується актами від 04.06.2018 р. та 30.01.2019 р. про його не проживання за місцем реєстрації з квітня 2017 року (а.с.7,8). Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Під правом власності розуміється право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст.316 ЦК України). Як передбачено вимогами частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України, які, окрім іншого, передбачають, що правовідносини, пов'язані зі створенням перешкод здійснення права користування своїм майном, регулюються ст. 391 ЦК України, яка встановлює, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові ВСУ від 16.11.2016 р. № 688/63/15-ц, порівняльним аналізом статей 383,391,405 ЦК України та статей 150,156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік. Доказів щодо домовленості між сторонами щодо подальшої реєстрації відповідача в квартирі позивача суду не надано, співвласником житла відповідач не являється, підстав, які б були визначені законом щодо збереження за ним житла не встановлено. Виходячи з вищевикладеного судом встановлено, що відповідач за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою місця проживання не проживає з квітня 2017 року без поважних причин, домовленості між ним і власником квартири з приводу користування нею не було, реєстрація відповідача перешкоджає позивачу у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, суд, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позовної заяви.

Outcome: approved