Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

09 липня 2015 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» (далі по тексту ТОВ «Лізингова компанія «Еталон») про визнання недійсним п. 12.11 договору фінансового лізингу від 20 березня 2015 року № 002320, розірвання вказаного договору та стягнення сплачених ним коштів в сумі 15000 грн. В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 20 березня 2015 року з ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» він уклав договір фінансового лізингу, предметом якого був трактор Донгфенг-240. Отримавши від представника ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» рахунок для передоплати за транспортний засіб в сумі 15000 грн. та запевнення, що після такої оплати через три дні отримає предмет лізингу, він в цей же день сплатив на рахунок відповідача 15000 грн. із зазначенням платежу реєстраційний платіж згідно договору від 20 березня 2015 року № 002320. Однак, прибувши через деякий час у представництво компанії в м.Рівне, де укладався договір фінансового лізингу, представники відповідача відмовилися передавати йому предмет лізингу і виконання договору не відбулося, мотивуючи тим, що договором передбачено передачу трактора протягом строку, який становить не більше 90 робочих днів з моменту сплати адміністративного платежу, 50 % від вартості предмета лізингу та комісії за передачу предмета лізингу, а сплачені ним кошти в розмірі 15000 грн. є лише адміністративним платежем за оформлення договору, а тому вважає, що під час попередніх переговорів представником товариства введено його в оману щодо умов виконання договірних зобовязань. Також, зазначає, що договір та додатки до нього не містять жодних умов, які б передбачали захист його прав як споживача, а навпаки їх умови свідчать про нечесну підприємницьку діяльність відповідача, суперечать принципу добросовісності і створюють істотний дисбаланс прав та обовязків, що заборонено положеннями Закону України «Про захист прав споживачів». Вказує, що умова в договорі про сплату комісії за організацію договору є незаконною, а її розмір неспівмірний виконаній послузі та не є лізинговим платежем, в силу п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови п. 12.11 договору є несправедливими, оскільки відповідач в даному пункті забезпечив собі право не повертати споживачеві сплачену комісію за організацію договору в разі розірвання договору. При цьому, зазначив, що він, не маючи відповідної юридичної чи економічної освіти, не мав можливості обєктивно оцінити та осмислити умови даного договору, виявити його недоліки та оцінити всі ризики та збитки, а тому при укладені договору помилково придбав непотрібні йому на умовах відповідача послуги з фінансового лізингу. Крім того, позивач в позовній заяві вказує, що 08 квітня 2015 року та 03 червня 2015 року він двічі звертався до відповідача із заявою про розірвання договору фінансового лізингу та повернення сплачених коштів, однак відповіді на вказані заяви не отримав. В звязку з наведеним, просить визнати п. 12.11 договору фінансового лізингу від 20 березня 2015 року № 002320 недійсним та розірвати вказаний договір, стягнувши з відповідача 15000 грн., які сплачені ним за цим договором. Позивач [PERSON] в судовому засіданні вимоги, викладені в позовній заяві, підтримав повністю, просив позов задовольнити. Крім того, пояснив, що з Інтернету дізнався про можливість одержати в лізинг трактор і 20 березня 2015 року в м.Рівне уклав договір фінансового лізингу з відповідачем. При цьому, зазначив, що представник ТОВ «Лізингова компанія «Еталон», яка оформляла необхідні документи, його переконала і завірила, що лише за умови попередньої ним сплати авансу в сумі 15000 грн. з ним буде укладений вказаний договір та протягом декількох днів йому буде доставлено трактор ДТЗ-354.5, однак в звязку з відсутністю на момент укладення договору вказаного трактора, то вказала, що предметом договору вони мають зазначити в договорі саме трактор Донгфенг-240, який є в наявності, на що він погодився та в цей же день до моменту укладення договору оплатив оговорену з представником суму, підписав договір, але в обумовлений з представником день трактора йому не передали, хоча він неодноразово телефонував відповідачу та в представництво в м.Рівне. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні вимоги, викладені в позовній заяві, також підтримала, пояснила, що умови спірного договору є несправедливими та непрозорими, сформульовані відповідачем в односторонньому порядку без врахування інтересів споживача, внаслідок чого утворився дисбаланс прав та обовязків, при цьому договір не передбачає можливість його розірвання з ініціативи позивача, що суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідач ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник в судове засідання не зявився, до суду надійшло заперечення на позовну заяву (а.с. 47-53), в якому представник відповідача позовні вимоги не визнав, вважає їх необґрунтованими, оскільки укладений з позивачем договір фінансового лізингу відповідає усім вимогам договору, умови укладеного договору, зокрема п. 12.11, жодним чином не порушують принципу добросовісності та не призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін, а тому просив позов залишити без задоволення. Вислухавши пояснення позивача та його представника, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 березня 2015 року [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» в особі представника [PERSON] уклали договір фінансового лізингу № 002320 з додатками, які є невідємними частинами договору (далі по тексту Договір) і погодили наступні умови (а.с. 9-17). Відповідно до умов п. 1.1 Договору лізингодавець зобовязується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно, а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього Договору. Згідно п. 3.1., п. 3.2 Договору предметом лізингу є трактор Донгфенг-240, вартість предмету лізингу на момент укладання договору та розмір авансового платежу вказується в Додатку № 1 до даного Договору, який є його невідємною частиною. У відповідності до п. п. 8.2.1 п. 8.1 спірного договору перший лізинговий платіж складається із: а) Комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, повязані з підготовкою та укладенням цього Договору (надалі «Комісія за організацію»), яка розраховується як комісія за організацію, що визначена в Додатку № 1 до даного Договору; б) Авансу ціни предмета лізингу, який розраховується, як авансовий платіж, що визначається в Додатку №1 до даного Договору; в) Комісійної винагороди лізингодавцю за передачу предмета лізингу, як платіж, що покриває витрати лізингодавця, повязані з організацією передачі предмета лізингу на користь лізингоотримувача. Розмір Комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу визначений у Додатку № 1 до даного Договору. Також встановлено, що згідно даних додатку № 1 вартість предмета лізингу, яким є трактор Донгфенг-240, становить 150000 грн., авансовий платіж 75000 грн.; комісія за організацію (10 %) 15000 грн. (а.с. 15). В Додатку № 2 до спірного договору зазначено вартість предмета лізингу 150000 грн., авансовий платіж 50 %, сума лізингу 75000 грн., викупна вартість 2250 грн., відсоткова ставка 12,50 %, комісія 5 % та щомісячний платіж 1884,17 грн., а також витрати, які сплачує лізингоодержувач за відвантаження предмета лізингу, комісію за передачу предмета лізингу в сумі 4500 грн. (а.с. 16). В Додатку № 3 до вказаного договору фінансового лізингу вказано марку предмета лізину трактор Донгфенг, модель 240, кількість 1 та ціна 150000 грн. (а.с. 17). На виконання умов договору позивач [PERSON] 20 березня 2015 року сплатив на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» 15000 грн. комісії з призначенням платежу «оплата за послуги згідно договору № 002320 від 20 березня 2015 року», що підтверджується квитанцією 0.0.363950906.1, з якої також слідує, що [PERSON] підтвердив правильність вказаних реквізитів (а.с. 25). Також, 20 березня 2015 року позивач [PERSON] подав до ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» заяву, в якій зазначив, що уважно прочитав та зрозумів умови Договору фінансового лізингу № 002320 від 20 березня 2015 року, в повному обсязі та коректно отримав інформацію від менеджера-консультанта компанії (а.с. 54). 14 квітня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» із заявою про розірвання договору в звязку з недоставкою товару та просив повернути сплачені ним кошти в сумі 15000 грн. (а.с. 55). Із відповідей-повідомлень ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» від 28 квітня 2015 року № 556 та від 07 липня 2015 року № 792 на заяву позивача [PERSON] про розірвання договору вбачається, що відповідач визнав факт розірвання Договору з 14 квітня 2015 року, однак сплачені кошти в розмірі 15000 грн. відмовився повернути, посилаючись на умови п. 12.11 Договору. При цьому, позивачу [PERSON] було розяснено, що він має змогу поновити дію Договору, а також змінити предмет Лізингу на будь-який інший, звернувшись з відповідною заявою до компанії (а.с. 40, 56). Позивач [PERSON] просить визнати недійсним п. 12.11 Договору, посилаючись на несправедливість його умов відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до п. 12.11 Договору, у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до підписання акта приймання-передачі предмета лізингу, лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20 % від сплаченої суми авансового платежу. В такому випадку комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається. Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», тобто умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням ним договору. На думку суду, оспорюваний п. 12.11 Договору не відповідає ознакам несправедливого, що визначені п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», так як вказаним пунктом Договору передбачено повернення суми авансових платежів за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання. Крім того, в спірних правовідносинах положення Закону України «Про захист прав споживачів» повинні застосовуватися у системному звязку з нормами ЦК України та Законом України «Про фінансовий лізинг», який є спеціальним. Право лізингоодержувача відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку передбачено ч. 1 ст. 7 та п. 3 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг». Зокрема, лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку. Отже, законодавством про фінансовий лізинг чітко визначено порядок, умови та наслідки розірвання цього договору лізингоодержувачем в односторонньому порядку. І воно може мати місце лише у разі затримки передачі товару в користування, в інших випадках сторони мають обовязково керуватись умовами договору. Статтею 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо повязані з виконанням договору лізингу. За таких обставин, суд вважає, що комісія за організацію договору відноситься саме до інших витрат лізингодавця, що безпосередньо повязані з виконанням договору лізингу. Відповідно до пояснень представника відповідача в запереченні такими є: надання консультації з менеджером, прийняття заяви на отримання фінансового лізингу, оформлення договору, робота з клієнтом, організація та супровід договору на протязі всього часу його дії, організаційні заходи щодо підписання договору та інші витрати, повязані з виконанням Договору. Таким чином, посилання позивача [PERSON] на те, що умовами Договору передбачена сплата лізингоодержувачем комісійної винагороди за організаційні заходи, повязані з підготовкою та укладенням договору, яка складає 10 % від вартості предмета договору, що не передбачено законом і не входить в перелік послуг, які підлягають оплаті відповідно до Закону України «Про фінансовий лізинг» є безпідставним, а умова Договору про сплату комісійної винагороди за організаційні заходи, повязані з підготовкою та укладенням договору, не суперечить вимогам законодавства, не містить ознак несправедливості та не є підставою для визнання пункту правочину недійсним. У відповідності до положень ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а у відповідності до ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі і доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, дослідивши надані сторонами докази на підтвердження своєї позиції, оцінивши їх належність, допустимість та достовірність, суд прийшов до висновку, що оскільки зазначені позивачем умови Договору, які він вважає несправедливими, не мають таких ознак, між сторонами Договір укладено з дотриманням всіх передбачених законодавством вимог, підстав для визнання п. 12.11 Договору недійсним судом не встановлено, за письмовою вимогою позивача договір вважається розірваним з 14 квітня 2015 року, тому в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю та недоведеністю позовних вимог.

Outcome: dismissed