Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

09.04.2015 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON], в якому зазначив, що він перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 14.02.1988 року. Від даного шлюбу він та відповідачка мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], який проживає з ним та знаходиться на його повному утриманні. Просить стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі по 450 гривень щомісячно, починаючи з часу звернення з позовом до суду і до досягнення сином повноліття, зсилаючись на те, що відповідачка не бере участі в утриманні сина, не працює, вживає спиртні напої, на які витрачає зароблені ним кошти. Відповідачка є молодою, працездатною особою, тому має можливість виконувати обовязки по утриманню неповнолітнього сина. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Просив стягнути з відповідачки на його користь аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 450 грн. щомісячно, з часу звернення до суду і до досягнення сином повноліття. Суду пояснив, що обовязки по утриманню дитини повністю покладено на нього, оскільки відповідачка коштів на утримання сина не надає, а навпаки, витрачає на придбання спиртних напоїв і ним зароблені кошти. Розмір аліментів, які просить стягувати з відповідачки щомісячно в сумі по 450 грн. на утримання дитини викликаний тим, що дитина повинна отримувати стабільну матеріальну допомогу як від батька, так і від матері на придбання продуктів харчування, одягу, інших необхідних речей. Вважає, що відповідачка може сплачувати аліменти в розмірі по 450 грн. щомісячно на утримання дитини, так як є працездатною, фізично здоровою, інших осіб на утриманні не має. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом надіслання судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення судової повістки (а.с.14), про причини неявки в суд не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи з поважних причин чи розгляд справи у її відсутності від відповідачки не надходило. Заперечень щодо позову на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 09.04.2015 року, відповідачка не подала (а.с.12). Враховуючи викладене вище, суд вважає, що відповідачка належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи та не зявилася до суду без поважних причин. Згідно із ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідачка належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, не зявилася до суду без поважних причин, не повідомила суд про причини неявки в судове засідання, заяви про розгляд справи у її відсутності не подала, а позивач не заперечує щодо ухвалення заочного рішення, то суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вирішуючи спір, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14.02.1988 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-АМ №161385 (а.с.5). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], батьком якого в свідоцтві про народження зазначений позивач, а матірю відповідачка, що вбачається із свідоцтва про народження серії 1-АМ №188624 (а.с.4). Дитина сторін [PERSON], [INFO], проживає з батьком та знаходиться на його утриманні, що вбачається із довідок виконкому Джуринської сільської ради від 07.04.2015 року за №№1155, 1156 (а.с.6-7). Судом встановлено, що відповідачка не приймає належної участі в матеріальному утриманні дитини, що вбачається із довідок виконкому Джуринської сільської ради від 07.04.2015 року за №№1155, 1156 та стверджень позивача в судовому засіданні, а також, не заперечується відповідачкою, оскільки остання заперечень щодо позову на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 09.04.2015 року, не надала. Також, судом встановлено, виходячи із стверджень в судовому засіданні позивача, що відповідачка фізично здорова, працездатна, але не працює, не має на утриманні інших непрацездатних осіб, що не заперечується відповідачкою, оскільки остання заперечень щодо позову на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 09.04.2015 року, не надала. Відтак, суд вважає, що відповідачка не позбавлена можливості забезпечувати на рівні з позивачем інтереси та утримання дитини, тобто може надавати допомогу на утримання сина, оскільки, як вбачається з досліджених у справі доказів, весь обсяг обовязків, повязаних з утриманням дитини покладено на позивача, що ставить сімю позивача в скрутне матеріальне становище та у нерівні умови. Таким чином, судом встановлено, що відповідачка ухиляється від надання добровільної матеріальної допомоги на утримання сина [PERSON]. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України. Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтями 180-182, 184, 191 СК України, передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У разі ухилення батьків від утримання дитини, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються судом у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Зазначений розмір, визначений у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно з положеннями ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, відповідно до положень ч.4 ст.212 ЦПК України, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, і, враховуючи, що право позивача на матеріальне утримання дитини з боку матері порушене та підлягає судовому захисту, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Позивач наполягав на задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини в повному обсязі, тобто в розмірі по 450 грн. щомісячно, зазначаючи, що сам несе обсяг витрат на утримання сина, зокрема, на придбання одягу, ліків та продуктів харчування, а відповідачка від матеріального утримання сина ухиляється, і не приймає участі в утриманні дитини. Враховуючи, що усі обставини, які становлять предмет доказування, мають бути підтверджені визначеними у ч.2 ст.57 ЦПК України засобами доказування, суд вважає достовірно встановленими лише ті факти та обставини, які визнаються обома сторонами та підтверджуються письмовими доказами. Зокрема, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 14.02.1988 року, що вони мають спільну неповнолітню дитину сина [PERSON], утримання якого є предметом даного спору, що дитина знаходиться на утриманні позивача, що відповідачка добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає, інших осіб на утриманні немає, стягнення за виконавчими документами з неї не проводиться. З огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідачка не приймає участі у матеріальному утриманні дитини і весь обсяг обовязків по утриманню сина покладено на позивача, то це ставить сторони у нерівні умови. Тому, при визначенні розміру аліментів, суд вважає, що він повинен бути визначений у твердій грошовій сумі, оскільки позивач просить визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, а відповідачка заперечень щодо цього не має, оскільки остання заперечень щодо позову на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 09.04.2015 року, не надала. Крім того, розмір аліментів, які слід стягнути з відповідачки, повинен бути визначений в сумі по 450 грн. щомісячно, починаючи з 09.04.2015 року, тобто з часу предявлення позовної заяви до суду, відповідно до ст.191 СК України, до досягнення дитиною повноліття. При цьому, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання дитиною сторін коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина мала б тоді, коли б утримувалася за рахунок обох батьків, оскільки визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі якраз і забезпечить надійний захист інтересів дитини та отримання нею надійного стабільного матеріального утримання з боку матері. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.2 ст.184 СК України). Відтак, позов [PERSON] підлягає задоволенню. Підлягає стягненню з відповідачки судовий збір в сумі 243,60 грн. відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved