Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

09.10.2020 року до суду звернулася позивач [PERSON] , з позовом про визнання права на земельну ділянку (пай) в порядку спадкування до відповідачів Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, [PERSON] , і [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Верхньодніпровська державна нотаріальна контора. 29.10.2020 року отримані адресні довідки про реєстрацію місця проживання відповідачів - фізичних осіб. 30.10.2020 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовче судове засідання на 14.12.2020 року. До участі в розгляді справи в якості третьої особи, що не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору залучене Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області 14.12.2020 року в підготовчому судовому засідання оголошена перерва, в зв`язку з задоволенням клопотання про витребування доказів до 08.02.2021 року. 08.02.2021 року проведене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду в судовому засіданні на 31.03.2021 року. 31.03.2021 року розгляд справи відкладений за клопотанням позивача. Справа призначена до розгляду на 24.05.2021 року Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки відповідно до ст.. 43, 44, 49 ЦПК України. 24.05.2021 року в судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частина рішення. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визнати за нею право на земельну ділянку (пай) площею 6.64 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області із земель, бувшого КСП «Колос», після смерті батька, [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: [INFO] помер її батько, [PERSON] , який на момент смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На день його смерті батько мав право земельну ділянку (пай) площею 6.64 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що розташована на території Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області із земель, бувшого КСП «Колос». Спадкоємцями після смерті батька була вона та її мати, [PERSON] . Вони прийняли спадщину шляхом спільного проживання з померлим [PERSON] . Її мати фактично вступила в спадщину, але своїх спадкових прав не оформляла. У 1995 році землі КСП «Колос» були розпайовані, тому її батько у відповідності із п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність підприємствам і організаціям» набув право на земельну ділянку (пай) КСП «Колос» та на час розпаювання земель вищевказаного колективного сільськогосподарського підприємства був внесений до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай). У відповідності до листа відділу у Верхньодніпровському районі Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області від 13.08.2020 року [PERSON] значиться у списку до Державногоакту на право колективної власності на землю КСП «Колос» від 25.01.1995 року Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Але в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну ділянку (пай), що видаються членам КСП «Колос» він не значиться, сертифікат на його ім`я не виготовлявся. Паювання земель КСП «Колос» проводилось у січні 1995 року. Державний акт на право колективної власності на землю КСП «Колос»,. виданий 25.01.1995 року. Таким чином на час паювання земель її батько , [PERSON] , був членом КСП «Колос». 11.09.2020 року вона звернулась до державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на вищевказане майно. Але постановою державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала за підставами, викладеними в позовній заяві. Також пояснила, що її батько працював в колгоспі ім. Горького, З 1962 по 1991 рік потім був переведений в КСП «Колос», тому набув права на земельну ділянку (пай). Їх мати після смерті батька не «добивалась», щоб отримати дану земельну ділянку. В 2020 році вона звернулась до відділу у Верхньодніпровському районі Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області де дізналась, що її батько був внесений до списку осіб, що мали право на отримання земельної ділянки (паю). На підставі чого просить задовольнити її позовні вимоги. Відповідач, представник Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, в судове засідання не з`явився, про дату час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідач [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що їх батько працював в КСП «Колос», потім пішов на пенсію. Пай батькові був наділений, тому вона просить задовольнити позовні вимоги позивача. Особисто вона на дану спадщину не претендує. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явилась, про дату час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. В підготовчому судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала, пояснивши, що вона на дану спадщину не претендує. Представником третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області надані письмові пояснення на позовну заяву. Згідно яких третя особа щодо прийнятого рішення покладається на розсуд суду та наводить правове обґрунтування права на земельну частку (пай) . Розгляд справи просить провести у відсутність представника Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору:державний нотаріус Верхньодніпровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явилась, про дату час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог,заслухавши учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача, [PERSON] , який на момент смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, копією свідоцтва про народження, копією свідоцтва про укладення шлюбу і довідками Верхівцевської міської ради. Позивач в поданій позовній заяві та в судовому засіданні посилається на те, що на день смерті батько позивача мав право земельну ділянку (пай) площею 6.64 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що розташована на території Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області із земель , бувшого КСП «Колос». Спадкоємцями після смерті батька була позивач та її мати, [PERSON] . Вони прийняли спадщину шляхом спільного проживання з померлим [PERSON] . Мати позивача фактично вступила в спадщину, але своїх спадкових прав не оформляла. Факт спільного проживання [PERSON] та позивача разом зі спадкодавцем [PERSON] , підтверджується довідками Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області У 1995 році землі КСП «Колос» були розпайовані, що підтверджується копією Державного акту на право колективної власності на землю серії ВД № 0002 від 25 січня 1995 року. Позивачка посилається на те, що її батько у відповідності із п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність підприємствам і організаціям» набув право на земельну ділянку (пай) КСП «Колос» та на час розпаювання земель вищевказаного колективного сільськогосподарського підприємства та був внесений до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай). Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року N 720/95 - Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до ст.3 Закону України ,,Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), особи, власники сертифікатів на право на земельну частку /пай/, які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Підставами для виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Відповідно до ч.1 ст. 2 вищевказаного Закону України основним документом, що посвідчує право на земельну частку /пай/ є сертифікат на право на земельну частку /пай/виданий районною /міською/ державною адміністрацією. Відповідно до ч.2 ст.2 вищевказаного Закону України, документами, що посвідчують право на земельну частку /пай/, також є рішення суду про визнання права на земельну частку /пай/. У відповідності до листа відділу у Верхньодніпровському районі Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області від 13.08.2020 року встановлено, що [PERSON] значиться у списку до Державного акту на право колективної власності на землю КСП «Колос» від 25.01.1995 року Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Але в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну ділянку (пай), що видаються членам КСП «Колос» він не значиться, сертифікат на його ім`я не виготовлявся, що підтверджується копією повідомлення. Також факт, що [PERSON] значиться у списку до Державного акту на право колективної власності на землю КСП «Колос» від 25.01.1995 року Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області підтверджується витягом зі списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства «Колос» до зазначеного акту, де під номером 78 зазначений [PERSON] . Проте, наявність права на отримання земельної частки(паю) згідно п. 2 Указу Президента України «Про паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» визначається не фактом внесення або не внесення особи до списку осіб до Державного акут на право колективної власності відповідного господарства. А фактом членства у даному господарстві на час розпаювання земель, або фактом, що особа була членом зазначеного господарства та на час розпаювання земель є пенсіонером із числа зазначеного господарства. Відповідно до ч.1 ст. 19 ЗУ «Про колективне сільськогосподарське підприємство» - Трудові відносини членів підприємства регулюються цим Законом і статутом підприємства, а громадян, які працюють за трудовим договором або контрактом, - законодавством про працю України. Відповідно до ст. 62 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» - Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Відповідно до ч.1,2 ЗУ «Про колективне сільськогосподарське підприємство» - Членство в підприємстві грунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують його статут. В судовому засіданні була досліджена трудова книжка колгоспника [NUMBER] на ім`я [PERSON] з якої вбачається, що [PERSON] , працював в колгоспі ім.. Горького з 1965 року. Так як трудовий стаж [PERSON] , підтверджується саме трудової книжкою колгоспника. Суд приходить до висновку, що [PERSON] ,. був членом колгоспу ім. Горького, оскільки трудові книжки колгоспників заповнювались саме на осіб, які були членами колгоспу. Останній запис про роботу [PERSON] , в колгоспі ім. Горького, зазначеній трудовій книжці колгоспника, датований 15.02.1992 року. Згідно наданої архівної довідки вбачається, що в документах колгоспу ім. Горького (КСП «Колос») в книгах обліку розрахунків з оплати праці за 1962-1994 роки зазначений [PERSON] , який працював трактористом. Та зазначено кількість відпрацьованих ним виходів та нарахована заробітна плата. З даної довідки встановлено, що останні записи про кількість відпрацьованих вихододнів та розмір заробітної плати вказані в лютому місяці 1994 року. Далі з цих даних містяться прочерки. З чого суд приходить до висновку, що [PERSON] , працював у вищевказаному господарстві по лютий місяць 1994 року включно. В свою чергу паювання земель КСП «Колос» проводилось у січні 1995 року. Державний акт на право колективної власності на землю КСП «Колос» ВД № 0002, виданий 25.01.1995 року. Суду не надано доказів того, що станом на 25.01.1995 року [PERSON] , працював та був членом КСП «Колос», так такі відомості не містяться ні наданій позивачем трудовій книжці колгоспника на ім`я [PERSON] , ні в архівній довідці № 335 від 29.10.2020 року. Згідно копії свідоцтва про смерть, судом встановлено, що [PERSON] , помер [INFO] у віці 59 років. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» № 1931-ХІІ від 06.12.1991 року - Право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; Таким чином на час смерті у [PERSON] ,. не виникло права на пенсію, оскільки він не досяг 60 - річного віку. Доказів того, що [PERSON] , мав право на пільгову пенсію, пенсію по інвалідності чи інший вид пенсії і станом на 25.01.1995 року така пенсія йому була призначена суду не надано. Згідно ст. 76 ЦПК України - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є , показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів. Відповідно до ст.ст 77-78 ЦПК України - Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи, що позивачем не надано доказів того, що станом на 25.01.1995 року [PERSON] , був членом КСП «Колос» та працював у даному господарстві або, що на цю дату [PERSON] , був пенсіонером із числа членів КСП «Колос». Відповідно факт, що на час смерті у [PERSON] , виникло право на земельну частку (пай) земель бувшого КСП «Колос», позивачем не доведений. Згідно ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Оцінюючи наведені вище докази судом встановлено, що позивачем не доведений факт, що спадкодавець [PERSON] , за життя мав право на земельну частку (пай) із земель бувшого КСП «Колос». Таким чином недоведеним є і факт, що дане право належало спадкодавцеві на момент смерті, входить до складу спадщини та може бути успадковане позивачем. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі. Так як судом ухвалюється рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840.80 грн., покладаються на позивача та не відшкодовуються за рахунок відповідача

Outcome: dismissed