Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

09 березня 2016 року позивач [PERSON] (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до Національного університету «Одеська юридична академія» (далі Відповідач) про зміну формулювання причини звільнення, стягнення заробітної плати, вихідної допомоги. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що працював у відповідача з 1999 року на різних посадах, а з 01.06.2007 був переведений на посаду сторожа на умовах трудового договору, укладеного на невизначений строк. 18 лютого 2016 року він подав заяву про звільнення з роботи за власним бажанням у звязку з порушенням роботодавцем законодавства про працю (ч. 3 ст. 38 КЗпП України), в якій вказав на систематичне порушення норм Кзпп України, Колективного договору, зокрема не нарахування та невиплату за період червня 2007 року по серпень 2015 року доплати за нічний час, за період з червня 2007 року по січень 2006 року доплати за роботу в святкові та неробочі дні, за період з червня 2007 року по жовтень 2015 року доплати за роботу понад встановлену річну норму робочого часу, за період 2009-2013 роки та у 2015 році виплата зарплати за час відпустки виплачувалася двома платежами протягом двох місяців, не виплачувалася індексація заробітної плати в 2007, 2008, 2013 році, тощо. Заява позивача про звільнення була розглянута деканом Криворізького факультету та наказом ректора Університету від 23.02.2016 його було звільнено за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, тим самим змінивши самостійно визначену працівником причину звільнення з роботи. Крім того, відповідач в день звільнення не провів з ним повний розрахунок, не виплатив вихідну допомогу при звільненні. В звязку з грубим та систематичним порушенням відповідачем його трудових прав, позивач звернувся до суду з даним позовом і просив змінити формулювання причини звільнення на зазначену в його заяві про звільнення, стягнути на його користь заробітну плату за роботу в нічний час в сумі 13189,45 грн., заробітну плату за роботу в святкові та неробочі дні в сумі 1387,12 грн., надбавку за складність та напруженість в роботі в сумі 3583 грн., вихідну допомогу в сумі 3924,60 грн., а також судові витрати на оплату судового збору. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, просив їх задовольнити. Пояснив, що відповідачем на протязі тривалого часу порушувалися норми трудового законодавства та Колективного договору щодо належної оплати праці в нічний час, в святкові та неробочі дні, не виплачувалася надбавка за складність та напруженість в роботі, тоді як позивач сумлінно виконував усі покладені на нього трудові обовязки. Також, зазначив, що не був ознайомлений з наказом про звільнення його з роботи, що також вважає порушенням з боку відповідача. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, просила їх задовольнити в повному обсязі, пояснила, що відповідач не мав право змінювати формулювання причини звільнення визначену працівником, тим більше, що порушення з боку відповідача норм трудового законодавства мала місце і позивач правомірно вимагав звільнити його за таких підстав. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнала в повному обсязі, надала суду письмові заперечення на позов, та пояснила, що вимога позивача про зміну формулювання причини звільнення безпідставна, оскільки не встановлений факт порушення відповідачем трудових прав позивача, і останнім не надано доказів на підтвердження цього факту. Зазначила, що працюючи на посаді сторожа, позивач отримував надбавку до встановленого йому окладу за роботу в нічний час у підвищеному розмірі не нижче 20 % окладу. Також, вважала, безпідставними вимоги позивача щодо стягнення на його користь заробітної плати за роботу в святкові та неробочі дня, оскільки така робота відповідно до діючого трудового законодавства включається в норму робочого часу в обліковий період, установлений на підприємстві. Розмір надбавки за напруженість та складність у праці визначається керівником за рахунок і в межах фонду оплати праці, і працівник не може на свій розсуд визначати ступінь складності і напруженості своєї роботи. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона працювала до липня 2012 року у відповідача на посадах коменданта, помічника директора по господарській частині. Вказала, що в її обовязки входило складання графіків роботи сторожів, які працювали «доба через три»,таким чином, що на місяць виходило приблизно 8 змін по 24 годині, але бувало і більше в разі відсутності одного з чотирьох працюючих сторожів. Сторожи працювали і у нічний час, і у вихідні та неробочі дні, якщо на ці приходилися зміни за графіком. Вона неодноразово зверталася до керівництва про виплату необхідних надбавок та доплат сторожам за такі зміни, однак в бухгалтерії їй повідомляли про те, що це не положено, і керівництво не вважає за необхідне виплачувати грошові кошти. Також, пояснила, що вона табелі не складала, але надавала відомості про виходи сторожів або бухгалтерії, або відділу кадрів, а вони вже заповнювали табелі виходів. Окрім окладу сторожам ще виплачувалася надбавка до 50 %, яка включала в собі і надбавки і доплати за роботу в нічний час, в святкові, неробочі дні, виконання інших обовязків ніж покладені на сторожів. Але ця надбавка виплачувалася нерегулярно і не в одному розмірі, збільшувався розмір наприкінці року. Свідок [PERSON] суду показав, що працює у відповідача на посаді завідуючого господарством з 13 липня 2012 року по теперішній час. Вказав, що в його обовязки входить складання графіків роботи сторожів, серед яких був і позивач [PERSON], котрий працював по 24 години з 8.00 години ранку до 20.00 години наступного дня. За місяць виходило у нього 7-8 змін, а в разі відсутності одного з чотирьох сторожів, тоді 10 змін на місяць. На підставі вказаних графіків та журналу виходів інспектор з кадрів складав табеля виходу. Робота сторожа передбачала виконання не тільки обовязків, передбачених посадовою інструкцією, а ще інших робіт: вантажно-розвантажувальні, полив газонів, прибирання території, і ці роботи розпорядженням не оформлювалися. Зазначив, що він знав про те, що сторожам ніколи не виплачувалася обовязкові складові зарплати за роботу в нічний час, у вихідні та неробочі дні, виплачувалися лише надбавки за складність або премії за вказівкою керівництва, і з цим питання він неодноразово звертався до керівництва, але ніякої реакції на звернення не отримав. З 2015 року і зовсім були припинені виплати будь-яких надбавок, доплат, премій з підстав відсутності коштів у відповідача. Згодом з вересня 2015 року почали виплачувати заробітну плату за роботу в нічний час, на думку свідка, це повязано з його численними зверненнями та скаргами позивача. З письмових доказів, досліджених в судовому засіданні встановлено наступне. З трудової книжки [PERSON] та вкладишу до неї серії АС № 112546, встановлено, що 04.06.2007 року він згідно наказу № 781а-59 від 01.06.2007 переведений в НУ «Одеська юридична академія» на посаду сторожа (т. 1, а.с. 22). Згідно копій табелів виходів на роботу за період 2011 рік лютий 2016 року [PERSON] працював за графіком 24 години: 16 годин + 8 годин наступного дня (т. 1, а.с. 39-78). З наданих відповідачем довідок про заробітну плату [PERSON] за 2007 2014 роки та архівної відомості по заробітній платі [PERSON] за 2015 рік, вбачається, що позивачу виплачувалися: в 2007 році надбавка щомісячно, доплата у липні-серпні, в 2008 році надбавка щомісячно, доплата у червні-серпні, в 2009 році надбавка щомісячно, доплата червень-серпень, в 2010 році надбавка щомісячно, доплата в червні-серпні, в 2011 році надбавка щомісячно, доплата в червні-серпні, в 2012 році надбавка щомісячно, доплата у червні-вересні, в 2013 році надбавка щомісячно, окрім у травні-червні, доплата в червні-серпні, в 2014 році надбавка щомісячно, окрім в травні-червні, доплата у лютому-березні, в 2015 році «нічні» в вересні-жовтні, грудні, «переработка» в листопаді-грудні, в 2016 році нічні щомісячно (т.2, а.с. 5-15). Відповідно до копій розпоряджень по особовому складу, виданих Криворізьким навчальним центром за період 2007-2010 роки, Криворізьким факультетом за період 2011-2013 роки, на [PERSON] було покладено виконання обовязків: сторожа з 05 липня 2007 року з оплатою 30% окладу на період щорічної відпустки [PERSON], сторожа з 07 серпня 2007 року з доплатою 30 % на період щорічної відпустки [PERSON], слюсаря-сантехніка з 02 червня 2008 року з доплатою 50% окладу на період щорічної відпустки [PERSON], сторожа з 04 липня 2008 року з доплатою 30% окладу на період щорічної відпустки [PERSON], сторожа з 04 серпня 2008 року з доплатою 30% окладу на період щорічної відпустки [PERSON], сторожа з 05 червня 2009 року з доплатою 30% окладу на період щорічної відпустки [PERSON], сторожа з 08 липня 2009 року з доплатою 30% окладу на період щорічної відпустки [PERSON], сторожа з 06 серпня 2009 року з доплатою 30% окладу на період щорічної відпустки [PERSON], сторожа з 07 червня 2010 роу з доплатою 30% окладу на період щорічної відпустки [PERSON], сторожа з 05 липня 2010 року з доплатою 30% окладу на період щорічної відпустки [PERSON], сторожа з 03 серпня 2010 року з доплатою 30% окладу на період щорічної відпустки [PERSON], сторожа з 02 червня 2011 року з доплатою 50% окладу на період щорічної відпустки [PERSON], сторожа з 09 липня 2011 року з доплатою 30% окладу на період щорічної відпустки [PERSON], сторожа з 05 червня 2012 року з доплатою 50% окладу на період щорічної відпустки [PERSON], сторожа з 07 липня 2012 року з доплатою 30% окладу на період відсутності [PERSON], сторожа з 29 серпня 2012 року з доплатою 30% окладу на період щорічної відпустки [PERSON], сторожа з 04 червня 2013 року з доплатою 30% окладу на період відсутності [PERSON], сторожа з 08 липня 2013 року з доплатою 50% окладу до прийому на роботу штатного працівника, сторожа з 08 серпня 2013 року з доплатою 50% окладу до прийому на роботу штатного працівника (т.2, а.с. 18-36). Відповідно до наказу № 948а-79 від 24.03.2015 по особовому складу працівників [PERSON] встановлено надбавку в розмірі 20% за складність і напруженість в роботі з 01 квітня 2015 року (т.2, а.с. 1-2). Відповідно до наказу № 4781-79 від 23.10.2015 по особовому складу працівників [PERSON] встановлено доплату за роботу в нічний час з 01.09.2015 року (т. 2, а.с. 3). 25 лютого 2016 року згідно наказу ректора відповідача № 644-5 від 23 лютого 2016 року [PERSON] звільнено згідно ст. 38 КЗпП України за власним бажанням з 25 лютого 2016 року (т.2, а.с. 4). З заяви [PERSON] про звільнення від 18.02.2016 встановлено, що він звернувся до ректора НУ «Одеська юридична академія» з вказаною заявою, в якій просив звільнити його за власним бажанням відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП, у звязку з порушенням законодавства про працю та умови Колективного договору, а саме невиплатою в повному обсязі індексації заробітної плати за період 2007-2015 роки, не виплатою заробітної плати за роботу в нічний час, в святкові та неробочі дні, не виплатою заробітної плати за переробітку, тобто за роботу замість тимчасово відсутнього працівника, з виплатою лише 30% окладу, а не за фактично відпрацьований час. Просив звільнити його з 25.02.2016 (т.1, а.с. 24). З трудової книжки [PERSON] та вкладишу до неї серії АС № 112546, встановлено, що 25 лютого 2016 року згідно наказу ректора відповідача № 644-5 від 23 лютого 2016 року [PERSON] звільнено згідно ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (т.1, а.с. 23). Суд, вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Правовідносини, які виникли між сторонами у справі урегульовані нормами Кодексу законів про працю України. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає, або на яку він вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Положеннями Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема ч. 2 ст. 4 передбачено, що ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обовязкову працю. Згідно ч.1 ст. 3, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Способи захисту порушених трудових прав працівника врегульовано нормами КЗпП України. Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Суд вважає, що оскільки за змістом ст. 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. В разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення працедавцем трудового законодавства (ч. 3 ст. 38 КЗпП України), не підтверджуються, або працедавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Слід зазначити, що працедавець не вправі самостійно змінювати визначену працівником причину звільнення з роботи. Суд вважає, що подаючи заяву про звільнення за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, [PERSON] просив звільнити його з 25 лютого 2016 року та розраховував на настання низки бажаних для нього наслідків. Отже, звільнення без посилання на ч. 3 ст. 38 КЗпП України не тягне виникнення у позивача права на вихідну допомогу, не відповідає його бажанню і не є звільненням за власним бажанням у розумінні ст. 38 КЗпП України. Саме до цього зводяться правові висновки, висловлені Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 31 жовтня 2012 року (Постанова N 6-120цс12), яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, що зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. За вказаних обставин позовні вимоги про зміну формулювання причини звільнення необхідно задовольнити і зобов'язати відповідача змінити формулювання причини звільнення [PERSON] в наказі № 644-5 від 23.02.2016 року та викласти причину звільнення у такій редакції: звільнити за власним бажанням 25.02.2016 у звязку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю за ч. 3 ст. 38 КЗпП України. В зв'язку з задоволенням вищевказаних позовних вимог відповідно до вимог ст. 44 КЗпП України слід стягнути з НУ «Одеська юридична академія» на користь [PERSON] вихідну допомогу в сумі 3924,60 грн., виходячи з такого розрахунку. Як вбачається з наданої відповідачем довідки про середньоденну заробітну плату [PERSON], надану відповідачем, (а.с. 16), в якій зазначена заробітна плата за грудень 2015 року 751,43 гривні, відповідачем необґрунтовано не включено до складу заробітної плати нічні за листопад 2015 року в сумі 131,20 грн., які позивач отримав як складову зарплати за грудень 2015 року. Згідно копії архівної відомості по заробітній платі [PERSON] в грудні 2015 року його зарплата становила 1004,79 грн. (т.2, а.с. 14), а відповідно до довідки про заробітну плату [PERSON] в січні 2016 року його зарплата становила 1611,60 грн. (а.с. 15), і саме ці документи суд вважає належними і допустимими доказами, і враховує дані щодо суми заробітної плати для обчислення вихідної допомоги. Отже, виходячи з наведеного, та

Outcome: partial