Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-06 00:00:00

09 вересня 2016 року позивач [PERSON] звернулась до Шишацького районного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що з осені 2005 року до осені 2013 року перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах та вони мають спільну доньку [PERSON], [INFO]. Відповідач проживає окрема від позивача та доньки, в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, в зв'язку з чим позивач звернулась за захистом своїх прав та прав дитини до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним нею у позовній заяві. Відповідач [PERSON], будучі належним чином повідомленим судом про час та місце розгляду справи, двічі не з'явився до Шишацького районного суду Полтавської області, в супереч вимогам ч. 3 ст. 27 та ст. 77 ЦПК України про причини своєї неявки суд жодним чином не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань від нього про неможливість прийняття участі в судових засіданнях не надходило. В зв'язку з цим, суд відповідно до норм ст.ст. 169, 224 ЦПК України розглядає справу у заочному порядку та ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі письмових доказів. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані позивачем докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову виходячи з наступного. Так, згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого повторно 28 квітня 2010 року відділом РАЦС Гадяцького РУЮ Полтавської області, актовий запис № 12 від 12 вересня 2006 року, батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). Згідно довідки Яреськівської сільської ради Шишацького району Полтавської області від 08 вересня 2016 року № 3078 [PERSON], 1977 р.н. проживає в [ADDRESS] разом з доньками [PERSON], 1994 р.н., [PERSON], 2006 р.н. та онукою [PERSON], 2015 р.н. (а.с. 5) З пояснень позивача вбачається, що неповнолітня донька проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач гроші на утримання доньки надавати відмовляється, має інші сім'ю та дітей. Згідно з вимогами ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Суд вважає, що обставини на які посилається позивач підтверджуються належними та допустимими доказами дослідженими судом в судовому засіданні, в той же час відповідачем не надано жодних належних доказів, що підтверджують необґрунтованість чи безпідставність позовних вимог. З огляду на вищевикладене та враховуючи те, що неповнолітня дитина потребує належного утримання від обох батьків, зважаючи на відсутність домовленості між батьками про характер та обсяг утримання спільної дитини, нездійснення відповідачем, який проживає окремо від доньки, участі в її постійному утриманні в добровільному порядку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України та повністю покладає їх на відповідача оскільки позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Дані про понесені позивачем у справі судові витрати - відсутні. Враховуючи те, що відповідно до вимог п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач при подачі до суду позову була звільнена від сплати судового збору, він в сумі 551,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved