Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

08.12.2017 [PERSON] звернувся до суду з позовом [PERSON] обєднаної територіальної громади в особі [PERSON] сільської ради Миргородського району про визнання права власності на будинковолодіння в порядку спадкування. Просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті 13 серпня 2016 року батька [PERSON] та за заповітом після смерті 27 травня 2017 року матері [PERSON]. Мотивуючи позовні вимоги, тим що право власності на будинок № 142 по вул. Польова належало батькам позивача [PERSON] та [PERSON] по 1\\2 частці кожному. За життя кожен із батьків склав заповіт на його користь та заповіли належне їм майно йому. Він є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину у звязку з чим він звернувся до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину за заповітами. Але приватний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на частку будинку кожного із спадкодавців. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, визнати за ним право власності на будинок, який належав його батькам на праві спільної частково власності з підстав зазначених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Миргородського району Полтавської області в судове засідання не зявився, направив на адресу заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Не оспорював прав позивача і належності спадкодавцям вказаного нерухомого майна ( а.с. 30). Відповідно до ухвали судді від 06 лютого 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 32,33). В підготовчому судовому засіданні клопотання позивача задоволено та витребовано у приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу [PERSON] належним чином завірені копії спадкових справ після [PERSON], який помер 13 серпня 2016 року, [PERSON], яка померла 27 травня 2017 року. Підготовче провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] об'єднаної територіальної громади в особі [PERSON] сільської ради Миргородського району про визнання права власності в порядку спадкування, закрито та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.41). Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. 13 серпня 2016 року помер батько позивача [PERSON], який постійно проживав в [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КЕ №328435, свідоцтвом про народження позивача, довідкою Поливянської сільської ради Миргородського району Полтавської області (а.с. 7, 8, 49). Своїм посвідченим заповітом від 10 квітня 2012 року [PERSON] усе належне майно заповідав позивачу [PERSON], що підтверджується копією заповіту (а.с.53). Внаслідок його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул. Польова, 142 в с. Радченки Миргородського району Полтавської області та на земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за цією ж адресою, земельна ділянка площею 0,5004 га, кадастровий номер 5323285604:046001:0195 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташоване за адресою вул. Польова, 142 в с. Радченки Миргородського району Полтавської області. 13 січня 2017 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу [PERSON] із заявою та прийняв спадщину за заповітом після його батька [PERSON] Отримав 02 серпня 2017 року свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,5004 га, кадастровий номер 5323285604:046001:0195 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою вул. Польова, 142 в с. Радченки Миргородського району Полтавської області, яка належала померлому на підставі державного акту серія ЯГ №682628. Встановлене підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом, заявою про прийняття спадщини, заявою про відмову від прийняття спадщини [PERSON] дружини померлого (а.с. 47, 54, 73). Постановою від 10 листопада 2017 року приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу [PERSON] відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого батька - [PERSON] на 1\\2 частку житлового будинку у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на частку будинку, що підтверджується копією вищезазначеної постанови (а.с.89). 27 травня 2017 року померла мати позивача [PERSON], та дружина іншого спадкодавця [PERSON], яка постійно проживала в [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КЕ №353537, свідоцтвом про народження позивача, свідоцтвом про одруження, довідкою Поливянської сільської ради Миргородського району Полтавської області (а.с. 11, 8, 56,96 ). Внаслідок її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул. Польова, 142 в с. Радченки Миргородського району Полтавської області. 10 квітня 2012 року [PERSON] склала заповіт, яким усе належне майно заповідала її сину, позивачу [PERSON], що підтверджується копією заповіту (а.с. 100). Постановою приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу від 01 грудня 2017 року [PERSON] відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої матері - [PERSON] на 1\\2 частку житлового будинку у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на частку будинку, що підтверджується копією вищезазначеної постанови (а.с. 108). Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли цивільні правовідносини щодо спадкування, зокрема, щодо спадкування за заповітом, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] та спадкодавець [PERSON] були власниками кожний по 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул. Польова, 142 в с. Радченки Миргородського району Полтавської області. Вказаний факт підтверджується доказами, дослідженими судом, зокрема: архівною довідкою №240/07-16 від 17.11.2017; рішенням № 1 від 16 січня 1997 року виконавчого комітету Полив'янської сільської Ради народних депутатів Миргородського району Полтавської області «Протокол рішення по питанню оформлення прав власності на будинку, що розташовані в селі [PERSON] Полив'янської сільської ради Миргородського району» яким дозволено оформити право власності на будинок № 142 по вул. Польова Радченко Василю Івановичу та [PERSON] по 1\\2 частці кожному; випискою з погосподарської книг села Полив'яне [PERSON] сільської ради (станом на 2017 рік ), де спадкодавець [PERSON] значиться головою домогосподарства, а спадкодавець [PERSON] дружиною голови домогосподарства у приватній власності яких знаходиться будинок; технічним паспортом на будинок (а.с. 13-14, 15,16,19-21). З довідки ДКП «Миргородтехінвентаризація» від 27 жовтня 2017 року встановлено, що право власності на будинковолодіння по вул. Польова № 142 в с. Радченки Миргородського району Полтавської області за спадкодавцями не зареєстровано (а.с.12). Згідно з [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»: «п.3.1. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності». Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно, зокрема, за заповітом, і регулюються Конституцією України, ЦК України та ЦПК України. Так, згідно із ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Статтею 25 ЦК України передбачено, що цивільна правоздатність особи припиняється у звязку з її смертю, тобто померла особа не може мати майна на праві власності. Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності, в тому числі, в порядку спадкування. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.3 ст.1223, ч.1 ст.1220 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Спадщина може бути визнана відумерлою та передана у комунальну власність в порядку визначеному ст. 1277 ЦК України і тому саме сільська рада за місцем відкриття спадщини є відповідачем по справі. Враховуючи перевірені у судовому засіданні докази, суд вважає, що факт належності спадкодавцям [PERSON], [PERSON] на праві власності житлового будинку з надвірними господарськими будівлям підтверджений, а тому зазначений будинок з господарськими будівлями входить до складу спадщини після смерті останніх. Позивач є спадкоємцем по заповіту майна, яке належало померлим батькам [PERSON], [PERSON], вчинив дії по прийняттю спадщини, і прийняв її у виді земельної ділянки, тому він набув право на це майно в порядку спадкування. Це право відповідачем не оспорюється, а отже підстав для визнання спадщини відумерлою немає. Оскільки право позивача на оформлення його спадкових прав на житловий будинок померлих [PERSON], [PERSON] порушено, то воно підлягає судовому захисту. Позовні вимоги позивача не суперечить закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, тому позов підлягає до задоволення. В звязку з задоволенням позову, судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, виходячи з розяснень п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства про розгляді справ у суді першої інстанції», де вказано, що витрати на оплату судового збору в повному обсязі покладаються на кожного спадкоємця пропорційно до виділеної йому частки.

Outcome: approved