Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-23 00:00:00

08 липня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинку [ADDRESS] , посилаючись на те, що він має право власності на нерухоме майно, а саме на 2-кімнатну квартиру у м.Херсоні, є колишнім членом її сім`ї, оскільки шлюб між ними розірвано. Спірна нерухомість є її особистою власністю, яку вона отримала у спадок. Домовленість щодо користування будинком у неї з відповідачем не існує, відповідач зайняв найбільшу кімнату, яку закриває на ключ, внаслідок чого створює перешкоди у користуванні їй своїм майном. При цьому, відповідач принижує її, піднімає на неї та доньку руку, погрожує, розмовляє нецензурною лексикою, влаштовує сварки у присутності онуків, здійснює психологічний тиск. На прохання покинути житло не реагує, навмисно не переїжджає у свою нерухомість, посилаючись на ст. 116 ЖК РСР просить виселити відповідача у примусовому порядку. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 07.08.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначене судове засідання на 15.10.2019 р. 09.10.2019 р. від представника позивача адвоката Гладкої А.О. надійшли додаткові докази. В порушення вимог ч.9 ст. 83 ЦПК України копії доказів не надіслані та не вручені іншим учасникам справи. Крім того, 09.10.2019 р. від адвоката Гладкої А.О. в порядку ст. 49 ЦПК України надійшли доповнення до позовної заяви, в яких остання посилається, як на підставу позовних вимог про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщення на ст. 405, 406 ЦК України щодо припинення у відповідача сервітутних прав на користування спірним житловим приміщенням. Судом вказана заява не приймається до розгляду та повертається заявнику на підставі ч.5 ст. 49 ЦПК України, що не позбавляє позивача в подальшому звертатися до суду за захистом своїх прав щодо припинення сервітуту користування житловим приміщенням. 09.10.2019 р. від представника позивача адвоката Гладкої А.О. надійшла заява про виклик свідків. 15.10.2019 р. від представника відповідача адвоката Іванова С.С. надійшов відзив на позов, в якому позов не визнає в повному обсязі, посилаючись на те, що кожна з вимог є взаємовиключною. Стороною відповідача визнається, що [PERSON] з 24.08.1989 року до ухвалення судового рішення 04.04.2019 р. перебував у шлюбі з позивачем [PERSON] ; з 24.12.1993 року зареєстрований та фактично проживає у будинку [ADDRESS] ; визнає, що право власності на будинок набуте позивачем [PERSON] є непорушним. При цьому, всі інші обставини, на які посилається позивач у позові не підтверджені належними та допустимими доказами та є припущенням. Позивач підмінює предмет доказування перешкод у користуванні власністю сімейними відносинами сторін. Отримання будинку у власність в порядку спадкування не позбавляє відповідача продовжувати користуватися житловим приміщенням, а вимоги про виселення не відповідають правовим висновкам Верховного Суду щодо застосування ст. 116 ЖК України. Копія відзиву 15.10.2019 р. представником відповідача надіслана позивачці. Судове засідання 15.10.2019 р. не відбувалося через перебування головуючого у нарадчій кімнаті при розгляді справи № 766/22645/18 та перенесене на 04.12.2019 р. 22.11.2019 р. адвокатом [PERSON] подано додаткові докази без обґрунтування причини несвоєчасності їх подання, копії доказів 22.11.2019 р. направлені представником позивача відповідачеві. 04.12.2019 р. в судовому засіданні задоволено клопотання сторони позивача про допит свідків; крім того, суд ухвалив залучити до участі в справі в якості третіх осіб повнолітніх зареєстрованих у спірному житловому приміщені осіб [PERSON] , [PERSON] , розгляд справи відкладено на 24.04.2020 року. В судове засідання 24.04.2020 року третя особа [PERSON] не з`явилася, про час дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, його явка судом обов`язковою не визнавалася, представлений адвокатом [PERSON] . Свідок Мошкова М.В. в судове засідання не з`явилася, сторона позивача відмовилася від допиту вказаного свідка з підстав незабезпечення її явки. Третя особа [PERSON] , надала згоду на допит її в якості свідка. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов в повному обсязі та, посилаючись на те, що відповідач вчиняє домашнє насильство, просили задовольнити позов в повному обсязі, а також посилалися на припинення сервітуту. Представник відповідача позов не визнав, підтримав в повному обсязі відзив, просив у задоволенні позову відмовити за недоведеністю вимог. Вказав, що припинення сервітуту має інший предмет доказування. Третя особа [PERSON] вважала позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Як свідок, суду пояснила, що проживає у будинку [ADDRESS] з народження. На теперішній час вона з двома своїми дітьми займає 2 кімнати, мама (позивач) одну маленьку кімнату, а відповідач займає зал. На протязі всього її життя відповідач сварився, принижував її та маму, говорив, що вона не є його донькою, нецензурно висловлювався та продовжує це робити, в тому числі у присутності її неповнолітніх дітей та при сторонніх особах. Сумісне життя з ним неможливе, після розлучення з позивачем, відповідач незважаючи на домовленість їсть їх їжу, вимагає половину будинку у користування. Якщо він покине житло вони будуть спокійно жити, а кімната, в якій він проживає, буде використовуватися за призначенням як вітальня. Вказала, що восени 2019 року був конфлікт, він підіймав руку на неї та на мати, нецензурно лаявся, а її діти все чули, все це негативно впливає на психіку матерії, її та малолітніх дітей. Суд, заслухавши вступні слова сторін, допитавши третю особу в якості свідка про усі відомі їй особисто обставини, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. За адресою: [ADDRESS] зареєстровані та фактично проживають: позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] , третя особа [PERSON] та її малолітні діти - [PERSON] та [PERSON] . Крім того, у будинку зареєстрована, але фактично не проживає третя особа [PERSON] . Вказані обставини не є спірними, визнані сторонами та додатково підтверджені довідками № 64, 65 від 17.06.2019 року, виданими головою квартального комітету Мамонтовою К [PERSON] . (арк. справи 10, 11). Вказані особи мають між собою родинні стосунки, окрім позивача та відповідача. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому 24.06.1989 року шлюбі, який розірвано заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області 04.04.2019 року (арк. справи 13). Відповідач стверджує, що він постійного проживає у будинку [ADDRESS] з 24.12.1993 року. Позивачкою вказана обставина не оспорюється, надані нею докази не містять відомостей щодо дати та підстав реєстрації у будинку відповідача. З паспорта позивача вбачається, що вона зареєстрована за вказаною адресою з 24.12.1993 року (арк. справи 16 зворотній бік дані про реєстрацію у паспорті позивача). З акта державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального житлового будинку (арк. справи 14-15) встановлено, що будинок [ADDRESS] , побудований у період з 1958 по 1962 роки, пред`явлений до здачі [PERSON] (забудовник) вважається прийнятим. Акт затверджений рішенням виконкому Дніпровської районної Ради депутатів у м.Херсоні від 10.11.2006 року. За свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 21.12.2006 року спадкоємцем майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є її онука [PERSON] (арк. справи 8). Спадкове майно складається з будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, який знаходитися за адресою: [ADDRESS] . Державна реєстрація права власності на нерухоме майно за [PERSON] здійснена 01.10.2008 року, про що свідчить відповідна відмітка на свідоцтві про право на спадщину (арк. справи 8 зворотній бік) та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно (арк. справи 9). Законність вселення та реєстрації відповідача не оспорюється. Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 22.12.2011 року, що підтверджено інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (арк. справи 12). Після звернення до суду з позовною заявою, 08.10.2019 р. [PERSON] подано заяви про вжиття заходів щодо запобігання домашньому насильству до виконавчого комітету Херсонської міської ради, виконкому Дніпровської м.Херсона ради, Дніпровського районного відділення поліції (арк. справи 26-28), в яких позивач просить розглянути її заяви та вжити заходи щодо її колишнього чоловіка [PERSON] . З листа Дніпровської районної у м.Херосні ради № С-614 від 22.10.2019 р. вбачається, що заява [PERSON] розглянута. 17.10.2019 р. спеціаліст служби у справах дітей разом з представником ювенальної поліції відвідали місце мешкання родини. [PERSON] під час бесіди підтвердив конфліктні відносини з колишньою дружиною [PERSON] та донькою [PERSON] , посилаючись на те, що саме обидві жінки провокують скандали. Під час бесіди [PERSON] попереджений про відповідальність в разі скоєння будь-якої форми насильсива. При цьому, службою у справах дітей направлено запит до ХМЦССДМ щодо підтвердження або спростування факту насильства та надання соціально-психологічного послуги родині з метою подолання наслідків домашнього насильства. За інформацією ХМЦССДМ усі члени родини не заперечують факт наявності конфліктних відносин, однією з вагомих підстав якого є продовження проживання [PERSON] після розірвання шлюбу у будинку, що належить [PERSON] (акр справи 45-46). Листом виконавчого комітету Херсонської міської ради № С-6457 від 08.10.2019 року рекомендовано [PERSON] в разі спроби вчинення насильницьких дій громадянином [PERSON] звертатися до органів Національної поліції або мобільної бригади соціально-психологічної допомоги особам, які постраждали від домашнього насильства (арк. справи 45-48). Також повідомлено, що 17.10.2019 року фахівцем із соціальної роботи Херсонського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молодості міської ради спільно зі службою у справах дітей Дніпровської районної у м.Херсоні ради та працівником ювенальної превенції Дніпровського районного відділу поліції здійснено виїзд за місцем проживання родини [PERSON] , складено акти оцінки потреб родини. Кривдника [PERSON] попереджено про невідворотність настання відповідальності за здійснення насильницьких дій в родині. 16.10.2019 року [PERSON] була допитана в якості потерпілої слідчим СВ Дніпровського ВП ХВП ГУНП в Херсонській області де повідомила про домашнє психологічне та фізичне насильство, що застосовує до неї [PERSON] . Після розірвання шлюбу [PERSON] систематично застосовує до неї домашнє насильство, яке полягає у нецензурних висловлюваннях на її адресу, агресивне реагування на її зауваження, словесні погрози, приниження, залякування (арк. справи 48-49). Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплено положення, відповідно до яких громадяни, що мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідач [PERSON] зареєстрований у спірному житловому будинку, що не є спірним. Підстави та дата його реєстрації доказами не підтверджена, відповідач стверджує, що він був зареєстрований у спірному житловому будинку більш ніж за 12 років то того, як позивач [PERSON] стала власником житлового будинку. Статтею 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Наявність будь-яких угод між сторонами в судовому засіданні не встановлено. При вирішенні справ, передбачених законом підстав для виселення особи чи визнавання такою, що втратила право користування, що по суті буде мати наслідком виселення, виходячи із принципу верховенства права, суд повинен у кожній конкретній справі проводити оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до її житла не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку (частина перша\~статті 109 ЖК УРСР). Частиною першою\~статті 116 ЖК Української РСР\~передбачено, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах мешканців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. Суд вважає, що факт домашнього насильства не підтверджений належними та допустимими доказами, посилання у відповідях виконавчих комітетів на попередження відповідача щодо відповідальності не є беззаперечним фактом домашнього насильства доказів притягнення [PERSON] до відповідальності, а також безрезультатність заходів запобігання і громадського впливу суду не надано. Пояснення свідка та позивача щодо систематичності домашнього насильства на протязі усіх років спільного проживання сторін суд не може прийняти як належний та допустимий доказ, оскільки позивач та її донька є заінтересованими особами. Крім того, суд приймає до уваги той факт, що з відповідними заявами позивач звернулася лише 08.10.2019 року, тобто через 3 місяця після подання позову до суду. Події, описані в заявах, встановлені органом місцевого самоврядування обставини наявності конфлікту між сторонами є лише припущенням наявності домашнього насильства, а не встановленим фактом. Попередження про які зазначено у листах є попередженнями про можливу відповідальність, а не заходом застосованим уповноваженим органом при розгляді справи про домашнє насильство. Таким чином, судом встановлено, що належні заходи попередження або громадського впливу до відповідача не застосовувалися, докази систематичного порушення [PERSON] правил співжиття з позивачем [PERSON] відсутні. Підсумовуючи, суд в оцінці обставин справи виходить з того, що сторони перебували у\~\~зареєстрованому шлюбі на час, коли позивач набула статус власника спірного будинку і подружжя стало проживати у ньому. Після розірвання шлюбу відповідач продовжив проживати в цьому житлі. Отже, відповідно, на відповідача поширюються гарантії збереження за ним права на користування зазначеним житлом на випадок припинення сімейних відносин з його власником. Істотним для вирішення спору є те, що достатніх та законних підстав для виселення відповідача на підставі\~статті 116 ЖК УРСР\~не встановлено. Згідно із частиною першою статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Права членів сім`ї (колишніх членів) власника житла підлягають захисту і позбавлення права на житло не лише має ґрунтуватися на вимогах закону, таке втручання повинно бути виправданим, необхідним для захисту прав позивача та не покладати надмірний тягар на відповідача. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6\~статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Позивач вказує на те, що між нею та відповідачем відсутні домовленості щодо проживання відповідача у будинку після розірвання шлюбу, він самовільно зайняв саму велику кімнату, яку закриває на ключ, чим створює їй перешкоди у користуванні її власністю. Належних доказів своїм твердженням позивач суду не надала. При цьому, у позовній заяві про розірвання шлюбу позивач вже стверджувала про окреме проживання подружжя. Згідно з частинами четвертою, п`ятою\~статті 9 ЖК УРСР\~ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Заява від 09.10.2019 р., подана на підставі ст. 49 ЦПК України (арк. справи 29) щодо зміни (доповнення) підстав позову, суд не розглядає через невиконання ч.5 ст. 49 ЦПК України. Суд зауважує, що зміна підстави позову без виконання вимог ч.5 ст. 49 ЦПК України позбавляє сторону відповідача в повному обсязі захистити свої права в суді безпосередньо в даному судовому провадженні. При цьому [PERSON] не позбавлена звернутися до суду з вимогами про визнання припиненим права користування житловим приміщенням до суду, предметом доказування при цьому буде наявність сервітутних відносин та їх припинення внаслідок припинення підстав для їх виникнення, а не перешкоди у користуванні власністю та систематичного порушення правил співжиття. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати покладаються на позивача. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 29 квітня 2020 року. На\~ підставі\~викладеного,\~

Outcome: dismissed