Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

09.08.2018 р. до місцевого суду звернулась [PERSON] із позовом до [PERSON], де просить визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS]. В обґрунтування цієї вимоги зазначила, що є власником житлового будинку [ADDRESS], розташованого по [ADDRESS], в якому зареєстрований [PERSON], який за вказаною адресу з 2016 року не проживає, а тому втратив право на користування спірним будинком. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, у поданій письмовій заяві просить справу розглянути за її відсутності, на позовних вимогах наполягає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, у поданій письмовій заяві просить справу розглянути за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує У відповідності до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав: Позивачка [PERSON] є власником будинку [ADDRESS],що розташований по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 07.05.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Калинівського районного нотаріального округу Майбородою Г.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 1716. Згідно з довідкою Уладівської сільської ради Калинівського району Вінницької області № 860 від 01.08.2018 року у будинку зареєстровані:, позивачка, її донька [PERSON], її син [PERSON] та її колишній чоловік [PERSON] Рішенням Калинівського районного суду № 132/819/18 від 08.05.2018 року позивачка розірвала шлюб з відповідачем. На даний час позивачці не відоме місцезнаходження відповідача, оскільки з 2016 року вони разом не проживають та не спілкуються. Відповідно до акту обстеження житлових умов № 861 від 01.08.2018 року, складеного комісією у складі сільського голови [PERSON], депутата сільської ради [PERSON], секретаря виконкому сільської ради [PERSON], сусідів [PERSON], [PERSON], відповідач фактично не проживає в будинку позивачки з листопада 2016 року. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Також права власника житлового приміщення визначені ст. 150 Житлового Кодексу Української РСР. Зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ст. 156 Житлового Кодексу Української РСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи з норм діючого законодавства, враховуючи встановлені судом обставини, беручи до уваги той факт, що відповідач [PERSON] з 2016 року не проживає в будинку за [ADDRESS], що розташований по [ADDRESS] суд вважає, що останній втратив право на користування спірним житлом, оскільки не проживає в ньому без поважних причин понад один рік. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За таких підстав, заявлення вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом, є належним способом захисту прав позивача, а тому вона підлягає задоволенню, оскільки є обґрунтованою та такою, що ґрунтується на законі. На підставі викладеного,

Outcome: approved