Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

09 вересня 2020 року позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (надалі АТ КБ «Приватбанк») звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» зазначив, що відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 08 жовтня 2009 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування\~ платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні Договору сторони керувались положенням ч.1 ст.634 ЦК України згідно яких договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який не може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит в розмірі, встановленому Договором. Відповідач умови\~ договору належним чином не виконував, внаслідок чого у останнього утворилася заборгованість перед позивачем станом на 17 червня 2020 року у розмірі 20883,81 гривень, яка складається з наступного: 15534,97 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 5348,84 гривень - заборгованість за простроченими відсотками. Просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у вказаній сумі, а також судові витрати, пов`язані із зверненням до суду. На розгляд справи представник позивача не з`явився, надав заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився за невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, тому суд за наявності письмової згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим, проте таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 08 жовтня 2009 року відповідач [PERSON] , ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг\~ у АТ «ПриватБанку» та отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до\~ст. 614 ЦК України\~особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2\~ст. 615 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до змісту ст.ст.\~610,\~612 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно зі\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) надає другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі п. 1\~ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Факт виконання позивачем умов кредитного договору підтверджується матеріалами справи. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що позивач свої зобов`язання за даним кредитним договором виконав в повному обсязі. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором б/н від 08 жовтня 2009 року станом на 17 червня 2020 року відповідач має заборгованість у сумі 20883,81 грн., яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 15534,97 грн., заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 5348,84 грн. При цьому, щодо нарахування і стягнення процентів від суми кредиту суд зазначає наступне. Згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього кодексу. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за користування кредитом. Пунктом 27\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2\~передбачено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. За змістом\~статті 11 ЦК України\~підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір. Згідно із\~статтею 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статей\~526,\~527,\~530 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк, відповідно до вимог договору та вимог закону. За загальним правилом, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються. В\~статті 599 ЦК України\~зазначено, що зобов`язання припиняється його належним виконанням. Відповідно до частини 1\~ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Статтею 629 ЦК України\~передбачено, що договір є обов`язковим для виконання його сторонами. Правовідносини з приводу надання кредиту регулюються\~Цивільним кодексом України\~та\~Законом України «Про банки та банківську діяльність» від 07 грудня 2000 року № 2121-III\~(далі - Закон). Відповідно до\~статті 2 Закону, банківським кредитом визнається будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання сплати процентів та інших зборів з такої суми. Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір. Відповідно до\~ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За приписами ч. 2\~ст. 1054 ЦК України\~до правовідносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1\~глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Статтями\~1048,\~1049,\~1050 ЦК України\~передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому, відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором,\~законом\~або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі\~статтею 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Враховуючи вищевказані положення\~закону\~та існуючі обставини справи, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем умов кредитного договору відносно строків повернення кредитної заборгованості та визнає право позивача на стягнення її в судовому порядку. Також, суд погоджується із правильністю розрахунку позивачем основної суми заборгованості, які містяться в позовній заяві та письмовому розрахунку до позову. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що за вказаним кредитним договором відповідач [PERSON] має заборгованість перед позивачем АТ КБ «Приватбанк» за простроченим тілом кредиту у розмірі 15534,97 грн., за простроченими відстоками в розмірі 5348,84 грн., а всього 20883,81 грн. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов до висновку про законність та обґрунтованість частини позовних вимог відносно заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 15534,97 грн., за простроченими відсотками в розмірі 5348,84 грн., а всього 20883,81 грн. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачені останнім та документально підтверджені судові витрати в розмірі 2102,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved