Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

07 липня 2016\~ року позивач звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить розірвати шлюб між нею та [PERSON], який зареєстровано 07.06.2012 року, стягнути аліменти на утримання двох доньок: [PERSON] та [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, до досягнення доньками повноліття та її утримання до досягнення дітьми повноліття. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що подружнє життя з відповідачем виявилось невдалим, чоловік почав зраджувати їй, будуючи відносини із іншою жінкою. На цьому підґрунті відповідач втратив повагу до позивачки, інтерес до доньок. В подальшому вони не можуть проживати разом як сімя, виконувати сімейні обовязки. Позивачка вважає, що примирення не можливе, оскільки\~ це суперечить\~ інтересам її та їхніх дітей. В судове засідання позивачка позовні вимоги підтримала, посилаючись на вищевикладені обставини, просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Частина 4 статті 174 ЦПК України встановлює, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази у межах заявлених позовних вимог (\~стаття 11 ЦПК України\~) встановив наступне. 07.06.2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану Фастівського МРУЮ Київської області зареєстрований шлюб між [PERSON] та\~ Мельник (після реєстрації шлюбу [PERSON])\~[PERSON],\~ про що зроблений відповідний актовий запис № 122, свідоцтво про одруження серії І-ОК № 130713 (а.с.4). Від спільного подружнього життя сторони мають: доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ОК №255160, виданим 10.12.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Фастівського МРУЮ Київської області (а.с. 5) та доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ОК №255159, виданим 10.12.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Фастівського МРУЮ Київської області (а.с. 6). Частиною третьою статті 105 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання\~ шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбних відносин. Суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сімї є неможливим, подальше спільне життя подружжя буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їх спільної\~ дитини, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу. Згідно частиною другою статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплена в ч. 2\~ст. 51 Конституції України\~і\~ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі (\~ст. 181 Сімейного кодексу України). Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обов'язку утримання неповнолітніх дітей судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу утримання дитини та порядку сплати аліментів не досягнуто. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 4 ст. 84 Сімейного кодексу України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, при визначенні розміру аліментів суд, разом з тим, відповідно до ст. 182 СК України ураховує матеріальне положення платника аліментів і приходить до висновку про те, що відповідач є молодою працездатною особою і спроможний платити аліменти як на утримання дитини, так і дружини у розмірі 1/4 частину його заробітку щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у\~\~ч. 2 ст. 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати\~50 відсотків заробітної плати цієї особи. Відповідно до ч. 4 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати в разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків. З огляду на наведене, суд встановлює аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі однієї четвертої частини від заробітку (доходу) її батька [PERSON] Таким чином, загальний розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] (на утримання дітей та дружини) не буде перевищувати\~50 відсотків заробітної плати цієї особи. У разі зміни обставин сторони не позбавлені можливості і мають право ставити вимоги в суді про збільшення чи зменшення присудженого розміру аліментів. Проаналізувавши обставини справи, оцінивши представлені сторонами в порядку\~ст. 60 ЦПК України\~докази в їхні сукупності, суд визнає, що [PERSON] не виконує в повному обсязі у відношенні своїх неповнолітніх\~ дітей передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки з їх утримання, у зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення аліментів є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до положень частини 1\~статті 79 Сімейного кодексу України\~аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дітей за один місяць, згідно вимогам\~статті 367 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Позивача, на користь якого ухвалене судове рішення, у встановленому законом порядку звільнено від оплати судових витрат при зверненні до суду, тому відповідно до положень частини 3\~статті 88 ЦПК України\~при постановленні рішення вони підлягають стягненню з відповідача в дохід держави, пропорційно до заявлених позовних вимог у разі задоволення позову частково. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на її користь сплачені нею судові витрати по справі та витрати на юридичну допомогу. Відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто з відповідача підлягає стягненню 551,20 грн. судового збору та 600 грн. підтверджених позивачкою витрат на юридичну допомогу. Позивача, на користь якого ухвалене судове рішення, у встановленому законом порядку звільнено від оплати судових витрат при зверненні до суду, тому відповідно до положень частини 3\~статті 88 ЦПК України\~при постановленні рішення вони підлягають стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial