Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

09 квітня 2014 року позивачі звернулися до суду з позовом та просять визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком з надвірними будівлями [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що вони є рідними сестрами та співвласниками вказаного будинку, однак не можуть в повній мірі реалізувати свої права власника щодо користування та розпорядження нерухомим майном, так як за вказаною адресою рахується зареєстрованою, однак з 2008 року не проживає дочка [PERSON] відповідач [PERSON] Відповідач виселилась з будинку та вибула в невідомому напрямку. В судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позові. Відповідач на розгляд справи не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена шляхом направлення судової повістки за місцем реєстрації, в силу абз. 4 ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається, що судовий виклик вручений їй належним чином. При таких обставинах, з підстав ст.. 224 ЦПК України, суд проводить розгляд справи в заочному порядку, на підставі наявних у ній матеріалів. Вислухавши пояснення позивачів та їх представника, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. На підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11 травня 1982 року, зареєстрованого в Олександрійському міжміському бюро технічної інвентаризації 09 грудня 1082 року за № 1820-9 , позивачі є співвласниками житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS], в рівних частках . (а.с.4,5) В належному позивачам на праві приватної власності будинку зареєстрована, проте з 2008 року не проживає дочка позивачки [PERSON] відповідач [PERSON], що підтверджується Довідкою квартального комітету № 9 виконавчого комітету Світловодської міської ради від 08 квітня 2014 року (а.с. 6), та Актом, складеним за участю сусідів [PERSON], [PERSON] від 13 березня 2014 року. (а.с. 7) Вирішуючи спір суд виходив з наступного. Відповідно до положень ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 ЦК України, позивачі, як власники мають право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Ст. 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок ( частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач в будинку не проживає, її реєстрація у належному позивачам на праві приватної власності будинку перешкоджає у реалізації ними прав, передбачених ст. 150 ЖК України. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно ст.. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи. Питання про судові витрати суд вирішує відповідно до правил ст.. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved