Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

09 листопада 2015 року до Новосанжарського районного суду Полтавської області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: [PERSON], приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу [PERSON], в якому просив встановити факт проживання однією сімєю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з [PERSON] з 2008 року по теперішній час, визнати житловий будинок №73-А по вулиці Старосанжарській в с. Старі Санжари Новосанжарського району Полтавської області спільною сумісною власністю, визнати договір купівлі-продажу житлового будинку №73-А та земельних ділянок по вулиці Старосанжарській в с. Старі Санжари Новосанжарського району, що посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON], недійсними. Позов обґрунтовував, тим, що не перебуваючи в іншому зареєстрованому шлюбі, з травня 2008 року почав проживати разом з [PERSON] без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання вирішили збудувати власне житло, для цього [PERSON] в 2010 році отримала земельні ділянки в с. Старі Санжари Новосанжарського району Полтавської області. Спільно збудувавши будинок, усі документи були оформлені на [PERSON], оскільки вона була власником земельної ділянки. У березні 2015 року [PERSON] оформила договір купівлі-продажу вказаного будинку та земельної ділянки з дочкою позивача [PERSON]. Вважаючи, що спірний будинок є спільною сумісною власністю з [PERSON], а договір було укладено без його згоди, договори купівлі-продажу є недійсними. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату час та місце судового розгляду. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, та на підставі доказів, долучених в ході судового розгляду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду, надала заяву, в якій просила судовий розгляд проводити за її відсутності, та надала заяву, в якій вказала, що позов визнає в повному обсязі, дійсно проживала з [PERSON] майже вісім років, спільно будували будинок, уклала договір купівлі-продажу будинку з дочкою позивача [PERSON], яка пообіцяла їм, що вони залишаться проживати в будинку, але у звязку з тим, що на сьогоднішній день відносини погіршилися, просить договір купівлі-продажу розірвати (а.с. 126-127). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала, вказала, що дійсно її батько [PERSON] з 2008 року до 2014 року перебував у відносинах з [PERSON], проживали вони по різних адресах, за ініціативи батька придбала у [PERSON] житловий будинок №73-А та земельну ділянку по вулиці Старосанжарській в с. Старі Санжари Новосанжарського району Полтавської області. Представник відповідача [PERSON], [PERSON], в судовому засіданні проти позову заперечував, з підстав його безпідставності. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON], в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, надав заяву, в якій просив слухання справи проводити за його відсутності, проти позовних вимог [PERSON] заперечував (а.с. 149-154). Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] та її представник [PERSON], в судове засідання не зявилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, надали заяву, в якій просили слухання справи проводити за їх відсутності, позовні вимоги не визнають з підстав, викладених у письмових запереченнях (а.с. 145). Заслухавши представника позивача, відповідачку та представника відповідача, перевіривши і дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. В частині позовних вимог про встановлення факту проживання однією сімєю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] з 2008 року по теперішні час, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO]. Відповідно до відомостей, викладених в довідці, виданій сільським головою Полузірської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області від 03 листопада 2015 року № 722, [PERSON] тривалий час, а саме з 2008 року по 2015 рік, проживав без реєстрації у с. Дмитренки Новосанжарського району Полтавської області разом з своєю співмешканкою [PERSON] на квартирі (а.с. 13). У письмових поясненнях від [PERSON], [PERSON], [PERSON] вказано, що вони своїми заявами стверджують той факт, що [PERSON] проживав у цивільному шлюбі однією сімєю, без реєстрації шлюбу з [PERSON] з 2008 року по 2015 рік (а.с. 228-230). У своїй заяві [PERSON] вказала, що проживала з [PERSON] майже вісім років, вели спільне господарство, будували будинок за спільні кошти (а.с. 127). Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно ст. 10 Цивільного процесуального Кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положеннями частин 1, 2 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обовязків подружжя. Разом із тим згідно зі ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК суд повинен встановити факт проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу в період, упродовж якого було придбане спірне майно. За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Оцінивши надані докази в сукупності суд вважає, що надані докази є недостатніми для встановлення факту проживання однією сімєю, оскільки не надано доказів, що позивач та відповідач не перебували в іншому зареєстрованому шлюбі. Суперечливі відомості містяться в довідці Полузірської сільської ради та поясненнях [PERSON], [PERSON], [PERSON], а саме не вказано, де саме проживали як одна сімя зазначені особи, в довідці міститься посилання на с. Дмитренки «на квартирі», в поясненнях взагалі не зазначено де саме ці особи спільно проживали, враховуючи той факт, що зареєстровані вони були за різними адресами. Жодних доказів того, що [PERSON] та [PERSON] повязані спільним побутом та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю, не надано. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). За таких обставин суд вважає, що позовна вимога про встановлення факту проживання однією сімєю є недоведеною, оскільки має принципове значення для вирішення інших позовних вимог, і має доводитися належним чином. Позовні вимоги в частині визнання житлового будинку №73-А по вул. Старосанжарській в с. Старі Санжари Новосанжарського району Полтавської області спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] задоволенню не підлягають з огляду на наступне. На підтвердження того факту, що будинок №73-А по вулиці Старосанжарській в с. Старі Санжари Новосанжарського району Полтавської області будувався саме [PERSON], представником було надано трудову угоду на будівництво житлового будинку, укладену між позивачем [PERSON] та ТОВ «Трівол» від 12 липня 2010 року (а.с. 189), розрахунок договірної ціни на будівництво (а.с. 196-209), акт № 2 приймання виконаних будівельних робіт до договору № 1 від 14 березня 2010 року (а.с. 191-193), пояснювальну записку та архітектурно-будівельні рішення, виготовленні ДП «НДІпроектреконструкція» на будівництво житлового будинку в с. Старі Санжари, замовник [PERSON], затверджені 24.12.2010 року (а.с. 213-226), та квитанції на придбання будівельних матеріалів (а.с. 155-188). У матеріалах справи міститься рішення чотирнадцятої сесії Старосанжарської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області шостого скликання від 14 грудня 2011 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. [PERSON] та передачу її у власність для обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд», згідно якого було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та передано у власність [PERSON] земельну ділянку в с. Старі Санжари загальною площею 0,2490 га. Пунктом третім рішення зобовязано [PERSON] до використання земельної ділянки приступити після встановлення її меж в натурі (на місцевості) (а.с. 75). Будівельний паспорт на нове будівництво житлового будинку садибного типу по вул. Старосанжарській, №73-А в с. Старі Санжари виданий відділом регіонального розвитку, містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Новосанжарської районної державної адміністрації від 29 серпня 2014 року та вимоги до забудови земельної ділянки від 27 серпня 2014 року свідчать про початок будівництва саме у 2014 році. Таким чином, проаналізувавши надані сторонами докази, суд приходить до наступного. Земельна ділянка була передана у власність [PERSON] у 2011 році, право власності на неї оформлено 17.07.2013 року (а.с. 69), будівництво було розпочате у 2014 році, право власності на нього оформлено як на новостворене нерухоме майно 26.01.2015 року (а.с. 73), а отже докази, надані позивачем [PERSON], які датовані 2010 роком, не можуть бути належними доказами, оскільки суперечать іншим матеріалам справи та не підтверджують факт будування саме житлового будинку по вул. Старосанжарській, №73-А в с. Старі Санжари Новосанжарського району Полтавської області. Отже, враховуючи, що факт спільного проживання як чоловіка та дружини [PERSON] та [PERSON] не встановлено, доказів набуття майна за час спільного проживання не надано, позовна вимога про визнання житлового будинку №73-А по вул. Старосанжарській в с. Старі Санжари Новосанжарського району Полтавської області спільною сумісною власністю є безпідставною та необґрунтованою. Позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку №73-А по вул. Старосанжарській в с. Старі Санжари Новосанжарського району Полтавської області та земельних ділянок за вказаною адресою, що посвідчені приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON], недійсними, задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 19 лютого 2015 року було укладено договори купівлі-продажу житлового будинку по вул. Старосанжарській, №73-А в с. Старі Санжари Новосанжарського району, земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2490 га, земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,1812 га, що знаходяться в Полтавській області, Новосанжарському районі в селі [PERSON], між [PERSON] та [PERSON] посвідчені приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с. 107-111). Про посвідченні вказаних договорів купівлі-продажу нотаріусом було отримано заяви від [PERSON], в яких вона зазначила, що житловий будинок по вул. Старосанжарській, №73-А в с. Старі Санжари Новосанжарського району та земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2490 га в селі Старі Санжари Новосанжарського району не є спільною сумісною власністю, оскільки на час їх набуття вона не одружена, і осіб, які б могла поставити питання про визначення за ними права власності на відчужуваний житловий будинок та земельну ділянку немає (а.с. 71, 76). Як підставу визнання зазначених договорів купівлі-продажу недійсними, позивач зазначає відсутність його згоди на їх посвідчення. Відповідно до змісту ст.ст. 203, 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) наступних вимог: - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; - особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; - правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; - правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Під час судового розгляду не було встановлено та належним чином доведено невідповідність укладених договорів купівлі-продажу вказаним нормам. Окрім того, в поясненнях нотаріуса зазначено, що громадянин [PERSON] був присутній як під час укладення договорів, так і до їх укладення. Нотаріусом було зясовано, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у дружніх стосунках, та [PERSON] надає [PERSON] допомогу в зборі документів для оформлення договорів та отриманні коштів (а.с. 64-66). Таким чином, вимоги позивача про визнання договорів недійсними є безпідставними, оскільки на момент їх укладення [PERSON] була єдиним власником, мала право на власний розсуд розпоряджатися належним їй майном, фактичні шлюбні відносини між позивачем та [PERSON] встановлені не були, як не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. Статтею 213 ЦПК України встановлено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, давши їм юридичну оцінку та визначивши відповідні їм правовідносини, приходить до висновку про повну відмову у позові.

Outcome: dismissed