Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

09 червня 2021 року позивач [PERSON] звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, де просить суд ухвалити судове рішення, яким визначити розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] в розмірі 1/4 від всіх видів доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення ним повноліття. Свої вимоги [PERSON] обґрунтувала тим, що рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 08.01.2020 її шлюб з відповідачем було розірвано. Від шлюбу з відповідачем вони мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем. На підставі судового наказу, виданого Жовтоводським міським судом Дніпропетровської області 05.08.2019 з відповідача було стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 15.07.2019 і до досягнення дітьми повноліття. [INFO] їхня дочка [PERSON] досягла повноліття, у зв`язку з чим виникає необхідність у перегляді розміру аліментів, встановлених судом на їхнього неповнолітнього сина. Оскільки відповідач працює неофіційно, займається підробітками, за що отримує певний дохід, позивач вважає, що відповідач має реальну можливість сплачувати аліменти на утримання їхнього неповнолітнього сина в частці від доходу, а саме у розмірі 1/4 від усіх видів доходів. На думку позивача зазначений розмір аліментів забезпечить повний, всебічний та гармонійний розвиток їхнього сина. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 29 липня 2021 року по справі було відкрито провадження та вирішено дану справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Від відповідача [PERSON] , у запропонований йому ухвалою про відкриття провадження по справі від 29.07.2021 року строк, відзиву на позов до суду не надходило. Про розгляд справи відповідач був повідомлений належним чином. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про розгляд справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає, що є передбачені ст.ст. 280,281 ЦПК України підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 08.01.2020 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.7-8). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 29.11.2005 року) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 13.02.2007 року народження) (а.с.9,10). Відповідно до судового наказу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 05.08.2019 з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 15.07.2019 до досягнення дітьми повноліття (а.с.11). З довідки про доходи №352, виданої ТОВ «Фудком» 09.06.2021 вбачається, що [PERSON] за період 01.01.2020 по 31.12.2020 отримала дохід у розмірі 58080 грн (а.с.13). Відповідно до довідки про склад сім`ї №1/1-1549 від 16.06.2021, виданої відділом ведення реєстру територіальної громади, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.19). Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-ХІІ (78912) та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України (далі СК) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частина 3 статті 181 СК). У відповідності до статті 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За правилами, встановленими статтею 183 СК розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК, так і положень статей 183,184 СК. Частина перша статті 192 СК визначає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За змістом пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Ураховуючи зміст статей 181,192 СК, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку з покращенням матеріального становища платника аліментів, погіршенням такого становища, зміною інших обставин, що впливають на розмір та порядок сплати аліментів, заінтересована особа може подати до суду заяву про зміну (збільшення/зменшення) розміру аліментів, а також способу їх стягнення. Відповідно до статей 183,184 СК за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина 3 статті 181 СК). Стаття 192 СК тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 05.02.2014 року №37401891 (справа №6-143цс13), яка відповідно до статті 263 ЦПК підлягає урахуванню судом. Згідно із роз`ясненнями наданими у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи те, що старша дитина досягла повноліття, суд приходить до висновку, що розмір аліментів на молодшу дитину підлягає збільшенню до 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення збільшеного розміру аліментів з дати набрання рішенням суду законної сили. Згідно ст.141 ЦПК України із відповідача необхідно стягнути судові витрати на користь держави, від сплати яких позивачку за законом звільнено. На підставі викладеного

Outcome: approved