Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

09.07.2020 р. позивачка [PERSON] звернулась в Корабельний районний суд м. Миколаєва з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] , в якому просила визнати за нею в порядку спадкування після смерті [PERSON] , право власності на спадкове майно, а саме: 3/4 частини квартири [ADDRESS] та частину грошових вкладів, оформлених на ім`я [PERSON] , які знаходяться в Філії Миколаївського обласного управління ТВБВ № 10014/060 АТ Державний ощадний банк України та ПАТ Банк Форум. Свій позов мотивувала тим, що [INFO] померла її бабуся [PERSON] . За життя, 28.08.1998 р., її бабуся [PERSON] разом з [PERSON] , з яким проживали однією сім`єю, уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований на Товарній біржі Нерухомість-Південь за № 2815, згідно з яким набули право спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] . 17.04.1999 р. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. [INFO] [PERSON] помер і після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину квартири за вищевказаною адресою. Спадкоємцями після смерті останнього в рівних частках залишилася його дружина [PERSON] та донька померлого [PERSON] . Обидва спадкоємця в шестимісячний строк звернулися до Обласної п`ятої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області з заявами про прийняття спадщини. Однак, [PERSON] померла не оформивши право власності на спадкове майно, а [PERSON] у 2015 році отримавши від нотаріуса відмову у видачі свідоцтва на спадкове майно, звернулася за захистом своїх прав до Корабельного районного суду м. Миколаєва. Рішенням суду від 21.08.2018 р. за [PERSON] визнано право на спадкування за законом після смерті [PERSON] в розмірі 1/4 частини на квартиру [ADDRESS] , а також на 1/2 частину грошових вкладів, оформлених на ім`я [PERSON] , які знаходяться в Філії Миколаївського обласного управління ТВБВ № 10014/060 АТ Державний ощадний банк України та Пат Банк Форум. 15.09.2012 р. бабуся позивачки [PERSON] залишила заповіт, яким заповідала все своє майно в рівних частинах своїм онукам: [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, після смерті [PERSON] як спадкове майно залишилися 3/4 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , та 1/2 частина грошових вкладів, оформлених на ім`я [PERSON] , які знаходяться в Філії Миколаївського обласного управління ТВБВ № 10014/060 АТ Державний ощадний банк України та ПАТ Банк Форум. З метою прийняття спадщини після смерті бабусі позивачка [PERSON] звернулась до нотаріального органу. 10.09.2019 р. вона отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що [PERSON] не надано належного правовстановлюючого документу на квартиру, а біржовий договір на придбання квартири, на думку нотаріуса, є неналежним документом. Крім того, цією ж постановою нотаріус засвідчив, що спадкоємець [PERSON] відмовився від прийняття спадщини за заповітом на користь [PERSON] в рамках спадкової справи № 96/2012. Відсутність у позивача нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] спричинила подання вказаного позову про визнання права власності як на квартиру, так і на грошові вклади після смерті [PERSON] . Майнових спорів з приводу заявлених позовних вимог про спадкування 3/4 частин зазначеної квартири, на думку позивач, не існує. З цього позивач робить висновок про те, що інші спадкоємці, а саме брат [PERSON] на цю частку квартири не претендує, про що останній надав нотаріально посвідчену заяву про відмову від прийняття спадщини за заповітом на користь [PERSON] , а [PERSON] вже оформила свою частку у порядку спадкування через суд. Стосовно виникнення права власності на квартиру, що є предметом позову, позивачка зазначила, що право власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру набуто на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна № 2815, укладеного 28.08.1998 р. та зареєстрованого на Товарній біржі Нерухомість-Південь в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 2815 від 28.08.1998 р. Вказаний договір також зареєстрований в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 10359 від 16.09.1998 р. На момент укладення Договору купівлі-продажу квартири діяв Цивільний кодекс Української РСР (1540-06) від 18.07.1963 року. Названий договір відповідав вимогам глав 3, 20 ЦК РСР та не потребував обов`язкового нотаріального посвідчення. Посилаючись на зазначені обставини та неможливість оформлення спадкових справ вона була змушена звернуся до суду. В судове засідання сторони не з`явились, були повідомлені про час та місце розгляду справи у порядку встановленому ст.ст.128, 130 ЦПК України. Представник позивача надав до суду заяву про слухання справи за відсутності його та позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив про задоволення позову. Відповідач [PERSON] надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Представник відповідача [PERSON] адвокат Березюк О.С. надала суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги визнали, не заперечували проти задоволення позову. Третя особа П`ята Миколаївська державна нотаріальна контора Миколаївської області направила клопотання про розгляд справи у відсутності представника нотаріальної контори . Суд, дослідивши письмові докази по справі, взявши до уваги заяви сторін по справі знаходить позов таким, що підлягає задоволенню виходячи із наступного. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] померла бабуся позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 13.11.2012 року серії [NUMBER] , виданим Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 802. Після смерті [PERSON] залишився спадок, а саме: 3/4 частини квартири [ADDRESS] , а також грошові вклади. 15.09.2012 року [PERSON] був складений заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Козленок С.І., згідно з яким все належне їй майно [PERSON] заповіла у рівних частинах своїм онукам: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . За життя бабуся позивачки [PERSON] разом з [PERSON] придбали квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка належала їм на праві спільної часткової власності. Вказана квартира була придбана останніми та зареєстрована на Товарній біржі Нерухомість-Південь 28.08.1998 р. за № 2815. [INFO] помер чоловік бабусі [PERSON] - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серїі [NUMBER] , виданим Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції 08.10.2009 р. Після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги за законом були його дружина [PERSON] та донька [PERSON] - [PERSON] . [PERSON] після смерті свого чоловіка [PERSON] звернулась з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори однак, не встигла оформити правовстановлюючі документи на спадкове майно. 10.09.2019 р. в постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії завідуючою П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області позивачці [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, яке залишилося після смерті бабусі у зв`язку з тим, що до нотаріальної контори не наданий належним чином оформлений правовстановлюючий документ на спадкове майно. На час укладення договору купівлі-продажу спадкового майна, угоди, які були зареєстровані на товарній біржі, не підлягали обов`язковому нотаріальному посвідченню. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу був укладений 28.08.1998 р., тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 163 року (далі ЦК УРСР). Вказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна відповідав вимогам глав 3, 20 ЦК РСР та не потребував обов`язкового нотаріального посвідчення. Пунктом 4\~Прикінцевих та\~перехідних положень\~Цивільного кодексу\~України від\~16.01.2003\~р.\~№ 435-IV,\~який набрав\~чинності 01.01.2004\~року зазначено,\~що Цивільний\~кодекс України\~застосовується до\~цивільних відносин,\~що виникли\~після набрання\~ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Статтями 209, 657 ЦК України від 16.01.2003 р. вже було передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. З матеріалів справи вбачається, що дана угода була виконана сторонами повністю. Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] був чинний на момент укладення та не потребував його обов`язкового нотаріального посвідчення. Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації було проведено реєстрацію права приватної власності на вказане майно, а умови договору в інший частині відповідають вимогам, передбаченим главами 52-54 ЦК України. В пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 Про судову практику у справах про спадкування роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимога про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі №24-753/ 0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» - відсутність державної реєстрації майнових прав спадкодавця щодо нерухомого майна, відповідно до норм цивільного права, не передбачає правових наслідків у виді втрати права спадкоємців на таку спадщину. При цьому право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту шляхом його визнання (ст. 392 ЦК України), оскільки відповідно до змісту ч. 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини, а положеннями ч. 5 ст. 1268 ЦК України, встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності\~до ч.\~1\~ст.\~1223\~ЦК України\~право на\~спадкування мають\~особи,\~визначені у\~заповіті. Згідно з частинами 1, 2 ст. 1228 ЦК України вкладник має право розпорядитися правом на вклад у банку (фінансовій установі) на випадок своєї смерті, склавши заповіт або зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі). Право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним. Як вбачається з матеріалів справи на ім`я [PERSON] у Філії Миколаївського обласного управління ТВБВ № 10014/060 АТ Державний ощадний банк України та ПАТ Банк Форум були оформлені грошові вклади, на які бабуся позивачки [PERSON] не встигла оформити спадкові права. Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 4 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. На підставі ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно дост. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За наведених вище обставин вимога про визнання за позивачем права власності є законною, обгрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved