overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-29 00:00:00

09.12.2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві [PERSON] вказувала, що шлюб з відповідачем був зареєстрований 15.07.2011 року. Свої вимоги розірвання шлюбу мотивувала тим, що у сім'ї виникли суперечки, ускладнилися взаємовідносини, втрачені один до одного почуття любові, взаєморозуміння, із-за суттєвих розбіжностей у поглядах на життя, несумісності характерів. Подальше збереження шлюбу неможливе, примирення теж, у зв'язку з чим позивач звернулась до суду з позовом. У судове засідання позивач не з'явилась, надала суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, проти розірвання шлюбу з [PERSON] не заперечує. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 15.07.2011 року. Від шлюбу мають дитину: доньку [PERSON], [INFO]. Сторони припинили шлюбні відносини, мешкають окремо. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Приймаючи до уваги, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач дає згоду на розірвання шлюбу, суд вважає що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, в наслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

09.12.2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про усунення перешкод в користуванні квартирою №39 в будинку №15 по вул. Доватора в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що їй, згідно договору обміну квартир №ААО 404927, на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. В даний час у вищезазначеній квартирі зареєстрована відповідач [PERSON], яка з 10.09.2014 року та по теперішній час у зазначеній квартирі не проживає, місце її знаходження позивачу невідоме. Відповідач жодного разу за вказаною адресою не зявлялась. В наслідок того, що відповідач фактично в квартирі не проживає, комунальні платежі, які на неї нараховуються не сплачує, тим самим перешкоджає позивачу у здійсненні її права власності на житло, зокрема вільно володіти та користуватися квартирою. На підставі викладеного, позивач, просить суд ухвалити рішення котрим усунути перешкоди в користуванні її квартирою №39 в будинку №15 по вул. Доватора в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, знявши[PERSON] з реєстраційного обліку за вказаною адресою. В судове засідання позивач не зявилася, надавши суду письмову заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглядати справу за її відсутністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Представник третьої особи - Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судове засідання не зявився, надавши письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, вирішення справи залишає на розсуд суду. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов, в порядку заочного розгляду справи зі згоди позивача, слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], - а.с.3. У вищевказаній квартирі зареєстрована відповідач [PERSON], яка з 10.09.2014 року та по теперішній час у зазначеній квартирі не проживає, - а.с.4. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права власності на своє майно, на підставі чого суд вважає, що слід усунути перешкоди у здійсненні права власності на належну [PERSON] квартиру [ADDRESS] знявши [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS]. На підставі ст.ст.319, 386, 391 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

09.12.2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що вони є батьками [PERSON], який перебуває на утриманні позивача, відповідач добровільно допомоги на утримання дитини не надає. В ході судового розгляду судом до участі у справі залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON]. В судове засідання позивачка не зявилась, надіслала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила справу слухати за її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив справу слухати за його відсутності. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] в судове засідання не зявилась, надіслала до суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, не заперечує щодо задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, в порядку ст.174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

09.12.2015 року [PERSON] звернулась з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач послалась на те, що з 19.10.2007 року перебуває в шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони дітей не мають. Позивач не підтримує шлюбні відносини з відповідачем з листопада 2013 року, непорозуміння з питань подружнього життя створили умови, за яких шлюб фактично припинився, відновлювати стосунки не бажає. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав. Дослідивши обставини справи та наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 55 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Судом встановлено, що сторони з 19.10.2007 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м.Одеси, актовий запис №917. Від шлюбу сторони дітей не мають. Подружні стосунки між сторонами припинені з листопада 2013 року, сумісне господарство вони не ведуть, не підтримують нормальну атмосферу в сім'ї, не піклуються про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд дійшов висновку, що спільне життя сторін та подальше збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, примирення неможливе, сім'я розпалась, тому відповідно до ст.112 СК України шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

09.12.2015 року [PERSON] звернулася в суд з вказаною позовною заявою в якій зазначила, що 31 березня 2013 року померла її мати [PERSON], яка по день смерті проживала і була зареєстрована в [INFO]. Після смерті матері залишилось спадкове майно, спадкоємцем по заповіту якого є вона [PERSON] У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено через пропуск термінів для прийняття спадщини, встановлених ст. 1270 ЦК України. Причиною пропуску терміну звернення в державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини стало те, що в сільській раді їй пояснили, що вона вступила у фактичне управління спадщиною і може в будь-який час її оформити, оскільки спадкодавець перед смертю тривалий час хворіла і проживала біля неї. Вона її похоронила, розпорядилася її речами та доглядає за майном померлої. Просить визнати строк для прийняття спадщини пропущеним з поважних причин та визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини два місяці. В судове засідання сторони не зявилися, але від них поступили заяви про розгляд справи у їх відсутності. Згідно поданих заяв позивачка [PERSON] позов підтримує, представник відповідача [PERSON] - [PERSON] сільської ради Шаргородського району Вінницької області [PERSON] позов визнає. За таких обставин, суд, відповідно до ухвали судді від 22.12.2015 року проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Судом встановлено, що 31 березня 2013 року померла [PERSON], яка по день смерті проживала і була зареєстрована в [INFO] (а.с.7,8), спадкоємцем по заповіту якої є її дочка [PERSON] (а.с.5,6,9), яка вступила у фактичне управління спадщиною, але всупереч вимогам законодавства не подала у нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини через невірну консультацію працівників сільської ради. Даному факту відповідають спадкові правовідносини, які регулюються ст. ст. 1220, 1270, 1272 ЦК України, відповідно до яких спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України). Оскільки судом встановлено, що строк для прийняття спадщини [PERSON] пропустила з поважних причин, тому є підстави для визначення додаткового строку для подання нею заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

09.12.2015 року [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись у позовній заяві на те, що вони з відповідачем перебувають у шлюбі з 07.11.2009р., зареєстрованим Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №398. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Через різні погляди на життя, між ними були припинені шлюбні відносини, ведення спільного господарства, спільне мешкання, зберігати шлюб з відповідачем вона не бажає, вважає, що збереження шлюбу не можливо, просить суд шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не з'явилася, надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій підтримувала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій не заперечував проти розірвання шлюбу. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 07.11.2009р., шлюб зареєстровано Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №281 (а.с. 3). Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Також судом встановлено, що з жовтня 2014 року між сторонами по даній справі були фактично припинені подружні стосунки, ведення спільного господарства та спільне проживання через різні погляди на життя. Зберігати сім`ю позивач не бажає та наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищезазначені обставини та приймаючі до уваги, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами по даній справі з жовтня 2014 року припинені, позивач наполягає на розірванні шлюбу, зберігати шлюб з відповідачем не бажає, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що шлюб сторін по даній справі розпався остаточно, відновлений бути не може, а тому підлягає розірванню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

09.12.2015 року [PERSON] звернулася до суду із цим позовом посилаючись на те, що з 01.08.1996 року перебуває із [PERSON] у шлюбі, від якого мають двоє дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. Проте подружнє життя не склалося, оскільки відповідач живе своїм життям, зневажає її, принижує її людську гідність, були випадки, що бив. Подружні відносини припинили, сімейні зв'язки не підтримують, тому вирішила розірвати шлюб. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, що викладені у позовній заяві. Відповідач проти позову не заперечив та показав, що за час, який надавався судом їм із дружиною для примирення, у них народилося двоє онуків, але позивачка почала проживати з іншим чоловіком, тому хоч і шкода, але продовжувати шлюб з нею уже неможливо. Дослідивши докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони одружилися 01.08.1996 року, зареєструвавши шлюб за актовим записом № 08 у Чаплівській сільської раді Старосамбірського району Львівської області. У зв'язку із одруженням позивач змінила прізвище [PERSON] на [PERSON] (а.с.3); мають спільних дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Сторони стверджують, що припинили подружні відносини, спільного господарства не ведуть, сімейні зв'язки не підтримують. З метою збереження сім'ї сторін суд у відповідності зі ст.111 СК України зупиняв розгляд справи, проте у визначений судом строк сторони не досягли порозуміння, не відновили подру-жні відносини, вони обоє настоюють на розлученні. У відповідності до ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам хоч одного із них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Оскільки сторони припинили подружні відносини, між ними відсутнє взаєморозуміння, повага, почуття любові, це свідчить що сім'я розпалася, а формальне існування шлюбу суперечить їх інтересам із-за неможливості влаштувати особисте життя за власними бажаннями та вподобаннями, тому цей шлюб слід розірвати. А тому,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

09.12.2015 року [PERSON] звернулася до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання та навчання їх доньки [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі до 18.01.2000 р. Від даного шлюбу в них народилась донька [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-БВ № 077043 від 13.01.1998 року та копією свідоцтва про зміну імені серія 1-БВ № 006578 від 27.11.2012 року ([PERSON] змінила імя на [PERSON]). На даний час їх спільна дитина є повнолітньою та продовжує навчання у Гуманітарному інституті Східноєвропейської державної вищої школи у Перемишлі. У звязку із тим, що навчання дитини потребує значних коштів, а відповідач на утримання доньки матеріальну допомогу надає лише згідно присуджених судом аліментів до досягнення повноліття дитини, додаткової допомоги на утримання дитини не надає, а 13.12.2015 року дитині виповнилося 18 років, тому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1000 грн. щомісячно з дня предявлення позову до суду і до закінчення дочкою навчання, але не довше, аніж до досягнення [PERSON] двадцяти трьох років. В судове засідання позивач не з'явилась, подала до суд заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала і просила задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав повністю. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, оскільки згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Так, відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Крім того, згідно із роз'ясненнями п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягненням дочкою, сином віку який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

09.12.2015 року громадянка України [PERSON], [INFO], звернулася до суду з заявою про надання права на шлюб з громадянином України [PERSON] [PERSON] в заяві вказала, що з вересня 2015 року вона проживає у цивільному шлюбі з [PERSON], [INFO], знаходиться на 12-му тижні вагітності і перебуває на обліку в Пологівській ЦРЛ, що підтверджується довідкою Пологівської ЦРЛ № 3101 від 30.11.2015 р. Вони кохають одне одного, вирішили створити сімю і народити дитину. Але в звязку з тим, що вона не досягла шлюбного віку, встановленого ч.1 ст. 22 Сімейного кодексу України, вони не можуть зареєструвати шлюб. [PERSON] просить надати їй дозвіл на шлюб з громадянином [PERSON] В судове засідання заявник не зявилась з поважних причин. [PERSON] подала до суду заяву в якій просить задовольнити її вимоги, а справу розглянути без неї. Представник відділу реєстрації актів цивільного стану Пологівського районного управління юстиції та зацікавлені особи [PERSON], [PERSON], [PERSON] також в судове засідання не зявилися, але подали заяви, в яких просять заяву [PERSON] задовольнити, а справу розглянути без них. Згідно ст. 23 ч. 2 СК України за заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. [PERSON] досягла 16 років, перебуває в стані вагітності та бажає зареєструвати шлюб з батьком дитини, який також хоче зареєструвати шлюб з заявником. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що надання права на шлюб [PERSON] відповідає її інтересам, а тому заяву слід задовольнити. На підставі викладеного, ст. 23 ч.2 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

09.12.2015 року до Словянського міськрайонного суду Донецької області звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Відповідно до вимог ч.3 ст.209 ЦПК України, складання повного рішення може бути відкладено на строк не більше як пять днів з дня закінчення розгляду справи, але вступну і резолютивну частину суд має проголосити в тому самому засіданні, в якому закінчився розгляд справи. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

09.12.2015 року до суду звернувся позивач із позовною заявою про визнання права власності на гараж. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначає, що на праві приватної власності йому належить земельна ділянка розміром 0,0029 га, що розташована по [ADDRESS]. На цій земельній ділянці побудований гараж в 2010 році, але не був прийнятий в експлуатацію. Позивач не має можливості узаконити гараж, окрім як через суд. В судове засідання сторони не з'явились, однак подали заяви про розгляд справ без їх участі. Крім того, позивач в своїй заяві вказав, що свої позовні вимоги підтримує, а відповідач не заперечує проти задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити. Згідно свідоцтва про право власності на земельну ділянку, [PERSON] є власником земельної ділянки розміром 0, 0029 га по [ADDRESS]. (а.с. 8) Згідно рішення Новоград-Волинської міської ради від 20.10.2015 року №808 [ADDRESS] перейменована у [ADDRESS]. В той же час із матеріалів справи, зокрема технічного паспорта, встановлено, що позивачем на даній земельній ділянці, яка використана ним за цільовим призначенням, було здійснене будівництво гаража у 2008 р. (а.с. 5-6) Згідно листа Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області від 1006-1-14/4413/15 від 01.12.2015 р., позивачу надано роз'яснення, що у випадку визнання права власності на самочинно збудований об'єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію. (а.с. 4) Згідно ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу користувача земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно висновку №3 від 18.01.2016 року, складеного начальником управління містобудування, архітектури та земельних відносин міської ради, збудований позивачем гараж відповідає містобудівним вимогам і може використовуватись за призначенням (а.с. 25). В силу ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи викладене, той факт, що земельна ділянка під будівництво гаражу виділена в передбаченому законом порядку, будова відповідає будівельно-технічним нормам, Новоград-Волинська міська рад не заперечує проти задоволення позову, права будь-яких осіб не порушені, суд вважає необхідним задовольнити заявлені вимоги.

Outcome: approved