Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

08.11.2016 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON]« Про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням », в якому посилалася на те, що спірним житловим приміщенням є квартира № 288, розташована в будинку № 78-А по проспекту Перемоги в Шевченківському районі м. Харкова, яка належить її на праві приватної власності на підставі договору купівлі - продажу від 30.01.2014, укладеного між нею та відповідачем [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за реєстровим № 296 та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 30.01.2014 за реєстраційним № 4490937 ( реєстраційний номер обєкта нерухомого майна : 281056463101 ). Після укладення вказаного договору купівлі продажу, продавець [PERSON], відповідно до умов договору, звільнив зазначене житлове приміщення та передав його позивачу. Однак в порушення умов договору, не знявся з реєстраційного обліку за зазначеною адресою. З моменту укладення договору купівлі продажу квартири по теперішній час відповідач не мешкає в спірному житловому приміщенні, вказаним житлом не цікавиться, витрати по його утриманню не несе. За весь вказаний час відповідач не намагався вселитися у вказане житлове приміщення, перешкод в користуванні квартирою йому ніхто не чинив. Після вибуття, відповідач не знявся з реєстрації в добровільному порядку за вказаною адресою, як то було обумовлено під час укладення вказаного договору. На теперішній час відповідач вибув за межі України в м. Кострома, РФ на постійне місце мешкання, яке позивачу невідоме. Таким чином у звязку з тим, що відповідач більш ніж один рік не мешкає за місцем реєстрації в належної її квартирі, без будь яких поважних причин, позивач просить суд усунути перешкоди в здійсненні нею права користування та розпорядження належною її спірною квартирою, шляхом визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги з підстав, на які вона посилається в своєї позовній заяві, пояснив, що відповідач в спірному приміщенні не мешкає без поважних причин на протязі більш ніж 1 року, адреса місця мешкання відповідача в м. Кострома, РФ її невідома. З квартири відповідач виселилися в добровільному порядку, забравши все належне йому майно. За весь вказаний час відповідач вселитися в квартиру не намагався. Перешкод в користуванні квартирою йому ніхто не чинив. Участі в витратах на утримання квартири відповідач не несе. Подальша реєстрація в спірної квартирі відповідача становить для неї перешкоду в використанні в повному обсязі свого права власності у відношенні спірного житла. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, так як в спірної квартирі, за місцем реєстрації не мешкає, його місце перебування у теперішній час невідомо. ( а.с.а.с. 17, 18-19, 25-26, 39-42 ). При таких обставинах, суд враховуючи позицію позивача [PERSON] та наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача [PERSON], на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, ухваливши рішення при заочному розгляді справи. Свідок [PERSON], яка є дочкою позивача, у судовому засіданні пояснила, що вона після придбання матірю вказаної квартири, постійно з нею мешкають. Відповідач не мешкає у спірному жилому приміщенні більш як три роки, так як після придбаннями позивачем квартири, виїхав на постійне місце мешкання до РФ, куди саме, її невідомо. З квартири він виїхав добровільно, забравши все належне йому майно. Перешкод в користування житлом позивач та вона відповідачу не чинили. В квартиру відповідач вселитися не намагався. В квартирі мешкає весь цей час позивач та вона, при цьому позивач та вона сплачують відповідні кошти на утримання квартири. Суд, вислухавши пояснення позивача, свідка та дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. В силу ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ ( майно ), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. В судовому засіданні встановлено те, що спірним житловим приміщенням є квартира № 288, розташована в будинку № 78-А по проспекту Перемоги в Шевченківському районі м. Харкова, яка належить її на праві приватної власності на підставі договору купівлі - продажу від 30.01.2014, укладеного між нею та відповідачем [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за реєстровим № 296 та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 30.01.2014 за реєстраційним № 4490937 ( реєстраційний номер обєкта нерухомого майна : 281056463101 ). ( а.с.а.с. 6-7, 8 ). Як вбачається з довідок, наданих посадовою особою дільниці № 5 КП « Жилкомсервіс » та [PERSON], УДМС України у Х\\О, копій загальногромадянських паспортів позивача, відповідача, свідка в спірному житловому приміщенні квартирі № 288, розташованій в будинку № 78-А по проспекту Перемоги у м. Харкові зареєстровані : з 06.11.2015 позивач [PERSON], з 26.04.2006 відпоідач [PERSON], з 24.06.2014 дочка позивача свідок [PERSON] ( а.с.а.с. 9, 10-11, 12, 14, 34, 46, 47-48 ). З копій наданих позивачем [PERSON] квитанцій вбачається те, що оплату по утриманню спірного житлового приміщення та комунальних послуг, на протязі тривалого часу, проводить позивач. ( а.с.а.с. 28-34 ). З дослідженої в судовому засіданні письмових свідчень [PERSON], яка з 04.08.2006 є власником квартири № 287, розташованої в будинку № 78-А по проспекту Перемоги у м. Харкові, вбачається, що остання свідчить про не мешкання відповідача [PERSON] у спірному житловому приміщенні. ( а.с.а.с. 36, 37-38 ). З інформації наданої УПФУ в Шевченківському районі м. Харкова від 23.02.2017 № 3100-02/16 вбачається, що відповідач [PERSON] на обліку в УПФУ не перебуває, так як його пенсійну справу надіслано до Управління пенсійного фонду Російської федерації в м. Кострома 02.07.2015 за вих. № 9180-02/26. ( а.с. 49 ). Таким чином, сукупність наведених доказів дозволяє суду дійти висновку про те, що відповідач [PERSON] не мешкає в спірному житловому приміщенні понад одного року без поважних причин, у зв'язку з чим він має бути визнаний таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням, яке належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності, тому що в даному випадку порушаються житлові права позивача, як власника спірного житла. У судовому засіданні позивач [PERSON] зазначила, що в разі задоволення її позовних вимог, вона не наполягає на стягненні з відповідача на її користь понесених нею судових витрат по справі. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. При таких обставинах суд вважає необхідним при вирішенні питання про розподіл судових витрат по справі, не застосовувати приписи ст. 88 ЦПК України, якими передбачено відшкодування в повному обсязі відповідачем позивачу понесених нею судових витрат. На підставі викладеного, ст.ст. 316, 319, 321, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved