Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

07 жовтня 2019 року виконавчий комітет Володимир-Волинської міської ради звернувся до суду з позовом, уточненим під час розгляду справи судом, до [PERSON] , [PERSON] , про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що малолітній [PERSON] був поставлений на облік дітей у службі у справах дітей виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради, які опинились у складних життєвих обставинах, по причині ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків. Дана сім`я була виявлена службою у 2012 році. [PERSON] була одинокою матір`ю малолітнього [PERSON] , проте [INFO] [PERSON] визнав своє батьківство відносно [PERSON] , внаслідок чого внесено зміни до актового запису про народження № 51 від 04.02.2008 року та змінено прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Зазначають, що батьки [PERSON] та [PERSON] не належним чином виконують батьківські обов`язки, зловживають спиртними напоями. Систематично батьки збирають гучні сумнівні компанії та розпивають спиртні напої. У дитини відсутні продукти харчування, батьки не стежать за його зовнішнім виглядом, навчальною діяльністю та дозвіллям. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] часто змінюють місце роботи, що пов`язано із вживанням спиртних напоїв, у них неодноразово відсутні кошти на продукти харчування та утримання сина. 08.09.2016 року було винесено рішення виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради № 256 «Про відібрання малолітнього [PERSON] , [INFO] » та направлено в центр соціально-психологічної реабілітації м Ковеля». Проте, дитину так і не вилучили, оскільки матір за короткотривалий термін налагодила спосіб життя, зі слів матері пройшла кодування від алкоголізму. 04.07.2018 року дитину було вилучено з сім`ї та влаштовано до Ковельського центру соціально-психологічної реабілітації до кінця вересня 2019 року. Восени 2018 року ситуація знову погіршилась, соціальними службами міста батьків було виявлено в стані алкогольного сп`яніння. На відповідачів постійно скаржаться сусіди, дитина перебуває на вулиці без нагляду батьків. Також зазначили, що відповідачі неодноразово запрошувались на засідання комісії з питань захисту прав дитини, проводились бесіди, однак останні повністю ігнорують усі рекомендації соціальних служб міста. У зв`язку з ухиленням [PERSON] та [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків по належному вихованню дитини просять позбавити відповідачів батьківських прав та стягнути аліменти на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі по 800 грн. з кожного, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою судді від 08.10.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Підготовче судове засідання призначено на 29.10.2019 року. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала, в своїх поясненнях послалась на обставини, викладені у тексті позовної заяви, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлялась вчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав суду нотаріально посвідчену заяву згідно якої позов визнав повністю, просить розгляд справи проводити у його відсутності. Згідно ч.ч. 1,4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У відповідності до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; несприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Згідно ч.1,2 ст. 27 вказаної Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження [PERSON] , [INFO] № 00017067584 відомості про батька дитини записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Згідно відповіді Володимир-Волинського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області на підставі заяви батька та матері дитини про визнання батьківства від 26.09.2018 року відносно [PERSON] внесено зміни до актового запису про народження № 51 від 04.02.2008 року. Копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданим повторно 10.11.2018 року, стверджується, що відповідачі по справі [PERSON] , [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що [PERSON] перебуває на обліку служби у справах дітей виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради з 13.01.2012 року. З матеріалів справи вбачається, що за час перебування на обліку служби у справах дітей відповідачі [PERSON] Та [PERSON] ухиляються від виконання обов`язків по вихованню дитини, зловживають спиртними напоями, залишають сина без нагляду та продуктів харчування. Також встановлено, що комісією з питань захисту прав дитини відповідача [PERSON] зобов`язували створити та підтримувати сприятливі житлово-побутові умови для проживання сина, забезпечувати дитину належним харчуванням та одягом, слідкувати за його здоров`ям та зовнішнім виглядом. З матеріалів справи вбачається, що відповідачів неодноразово заслуховували на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини, служба у справа дітей виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради та Володимир-Волинський міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді звертались до відповідних органів щодо притягнення відповідачів до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків по вихованню сина. Рішенням виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради від 08.09.2016 року № 256 «Про відібрання малолітнього [PERSON] , [INFO] » вирішено відібрати малолітнього [PERSON] та направити в центр соціально-психологічної реабілітації м. Ковеля». Як вбачається з матеріалів справи та актів обстеження житлово-побутових умов, дитину не вилучили, оскільки матір за короткотривалий термін налагодила спосіб життя. 04.07.2018 року дитину було вилучено з сім`ї та влаштовано до Ковельського центру соціально-психологічної реабілітації до кінця вересня 2019 року. Згідно актів обстеження житлово-побутових умов від 26.06.2018 року, 27.06.2018 року, санітарно-гігієнічні умови проживання дитини частково задовільні, матір неодноразово перебувала в стані, схожому на алкогольне сп`яніння. Судом встановлено, що 16.04.2019 року малолітнього [PERSON] , було вилучено у батьків та тимчасово влаштовано на виховання та утримання до бабусі [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради від 22.08.2019 року № 235 затверджено висновок про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ході розгляду справи встановлено, що відповідачі протягом значного часу відсторонились від виховання та утримання свого малолітнього сина, не цікавляться його життям та здоров`ям, що окрім письмових доказів об`єктивно підтверджується також показаннями свідків позивача [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , письмовою заявою [PERSON] , а також характеристикою на [PERSON] з місця навчання, складеною після його відібрання від батьків та передачі на виховання бабусі [PERSON] . Отже, позбавлення відповідачів [PERSON] , [PERSON] батьківських прав на даний момент, приймаючи до уваги конкретні обставини справи та визнання відповідачем [PERSON] позову, враховуючи свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками, що знайшло підтвердження у судовому засіданні, на думку суду, є єдиним можливим засобом забезпечення дитини гармонійного виховання, як того вимагає ст. 150 СК України. При цьому, застосовуючи такий крайній захід, як позбавлення батьківських прав, суд також враховує, що у разі зміни обставин, що стали підставою для позбавлення відповідачів батьківських прав, вони мають право бути поновленими у батьківських правах відносно свого сина відповідно до положень ст. 169 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Враховуючи, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] не працюють, мають непостійний, мінливий дохід, інших утриманців не мають, тому розмір аліментів необхідно визначити у твердій грошовій сумі, з врахуванням заявлених позовних вимог та прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на вказане, враховуючи звільнення позивача від сплати судового збору при поданні позову, з відповідачів підлягає стягненню в користь держави судовий збір у розмірі по 768, 40 грн. з кожного.

Outcome: approved