Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

08.10.2014 року [PERSON] звернувся з позовом до ТОВ «Лізінгова компанія «Еталон» про визнання договору фінансового лізингу за №001184 від 13 вересня 2014 року, недійсним та відшкодування матеріальної шкоди в сумі 35400 грн. та моральної шкоди в сумі 5000 грн. В обгрунтування вимог вказує, що у вересні 2014 року з інтернету дізнався, що відповідач на вигідних умовах пропонує придбання транспортних засобів. У зв'язку з чим, 13 вересня 2014 року він звернувся до ТОВ «Лізингова компанія «Еталон», офіс якого знаходиться в м. Кіровограді з приводу придбання автомобіля. В розмові консультант пояснила, що ціна легкового автомобіля «Geely Emgrand X7», який він мав намір придбати ,складає 174 000 грн. При цьому пояснила, що йому необхідно заплатити авансовий платіж - 10% вартості автомобіля. Решту потрібно заплатити при доставці покупки після підписання акту прийому-передачі 19 вересня 2014 року. Також йому було роз'яснено, що ціна на транспортний засіб з ростом долара мінятися не буде, тому, що він 2013 року випуску і ціна зафіксована. Крім того консультант повідомила, що 50% авансового платежу за автомобіль буде розбито на 12 платежів без відсотків. Про інші платежі мови не було. Після чого він підписав договір, заяву, анкету. Представник компанії часу на ознайомлення з документами йому не дала,мотивуючи це тим, що вона поспішає у справах до Києва. Фактично він не був ознайомлений з умовами договору і не розумів їх суті в момент підписання. Після підписання спірного договору здійснив авансовий платіж в сумі 17700 грн., отримав платіжку і вже дома зрозумів, що оплатив не 10% вартості автомобіля, а комісію за організацію,яка полягала у виготовленні документації. З додатками №№ 1, 2, 3 до договору також не був ознайомлений, а підпис на них не його. Крім того, в обумовлений в договорі день, тобто 13 вересня 2014 року транспортний засіб йому не доставили, а на його телефонні дзвінки в офіс відповідача, ніхто не відповідав. Після детального вивчення угоди, вияснив, що це договір фінансового лізингу, а не купівлі-продажу, як було погоджено з консультантом. Сплачені ним кошти в сумі 17700 грн., як авансовий платіж, виявились комісійною винагородою, про яку його не повідомили. Виходячи з вищенаведеного вважає, що відповідач ввів його в оману, при цьому завдав йому збитки, в сумі- 35400 грн. та заподіяв моральну шкоду, яку він оцінює в 5000 грн. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав вимоги [PERSON] але уточнив позовні вимоги, просить суд визнати спірний договір незаконним, так як він укладений в результаті оману та відшкодувати позивачу матеріальну шкоду в сумі-17700грн., судові витрати та моральну шкоду-5000грн. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надіслав суду заперечення на позов та заяву про розгляд справи у його відсутності. В позові просить відмовити. Суд вважає за можливе справу розглядати у відсутності представника ТОВ відповідальністю «Лізінгова компанія «ЕТАЛОН». Заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що 13 вересня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізінгова компанія «ЕТАЛОН» та [PERSON] було укладено договір фінансового лізингу за № 001184 на придбання легкового автомобіля «Geely Emgrand X7» вартістю -174 000 грн. Позивач вважає, що вніс авансовий платіж - 10% вартості автомобіля в сумі 17700 грн., що стверджується копією квитанції відділення «ПриватБанку» м.Кіровоград № 0.0.296769834.1 від 13.09.2014 року. Позивач також вважав ,що спірним договором передбачено, що транспортний засіб буде доставлено йому 19 вересня 2014 року. Після чого він повністю розрахується за автомобіль. З позовної заяви позивача та пояснень його представника ,вбачається, що при підписанні спірного договору [PERSON] додатки №№ 1, 2, 3 позивач взагалі не підписував. Автомобіль [PERSON] не передано, тобто, позивач був введений в оману щодо істотних умов договору, договір лізінгу є несправедливим, порушує принцип добросовісності, оскільки відповідач не обгрунтував співмірність розміру платежу за організацію даного договору виконаній послузі, яка в розумінні ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» не є лізинговим платежем, а фактично полягала у виготовленні стандартної форми договору. В силу ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», яка передбачає, що продавець не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими, спірний договір слід визнати недійсним. Відповідно до ч. 2 ст. 18 цього Закону, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Згідно ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України). Статтею 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлено, що за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувача. Відповідно до вимог ст. 806 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов»язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Статтею 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що плата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором; лізингові платежі можуть включати суму, яка відшкодовує вартість предмета лізингу, платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом, інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Згідно ст. 6 цього закону договір лізингу має бути укладений в письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу, розмір лізингових платежів та інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В п.3.1. спірного договору взагалі не конкретизовано індивідуальні особливості автомобіля,його рік випуску,хоча ст.807 ЦК України передбачає,що предметом договору лізингу може біти неспожита річ,визначена індивідуальними ознаками,віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. До відносин,пов»язаних з лізингом,застосовуються загальні положення про купівлю-продаж. Відповідно до ст.656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар,який є у продавця на момент укладення договору. Судом встановлено,що відповідач не надав позивачу для огляду автомобіль,який передається у лізинг,не вказав в договорі індивідуальні ознаки предмета лізингу,що є істотною умовою укладення договору. Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин,які мають істотне значення,такий право- чин визнається судом недійсним. Суд вважає,що 17700 грн. підлягають поверненню позивачу,оскільки добровільно відповідач не бажає їх повернути. Із наданого суду рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 27.08.2014 року встановлено,що до ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» звертаються з подібними позовами,а тому представник-менеджер компанії повинна була пояснювати які суми, та за що саме ,сплачує [PERSON] при укладенні договору фінансового лізингу 13.09.2014 року.

Outcome: partial