Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

08 лютого 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що їй на праві власності належить будинок №8 по вул. Климівській в м. Ворожба Білопільського району Сумської області. У вказаному будинку з 20 жовтня 1993 року зареєстрована її колишня невістка [PERSON], яка фактично не проживає у ньому з 2005 року, а проживає в іншому місці, яке позивачу невідоме. В добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку відповідач відмовляється. Її реєстрація в будинку порушує права позивача, як власника житла, користуватись, володіти та розпоряджатись своєю власністю. Тому позивач звернулася з даним позовом до суду та посилаючись на ст. 72 ЖК України, ст. 405 ЦК України просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням в її будинку. 07 березня 2017 року до суду надійшла уточнена позовна заява [PERSON], в якій вона посилаючись на те, що [PERSON] не є членом її сімї, за місцем реєстрації не зявляється, в добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку не бажає, речей в її будинку не зберігає, на підставі ст. 71, 72 ЖК України просить визнати останню такою, що втратила право користування житловим приміщенням в її будинку. У судове засідання позивач [PERSON] не прибула, направила заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує повністю, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, причин неявки суду не повідомила, хоча належним чином була сповіщена про день, час і місце розгляду справи відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Представник третьої особи Ворожбянської міської ради Білопільського району в судове засідання не зявився, міський голова [PERSON] направив листа про розгляд справи без участі їх представника, проти задоволення позову не заперечують. Повно, всебічно та обєктивно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 липня 2016 року на праві власності належить будинок №8 по вул. Климівській в м. Ворожба Білопільського району Сумської області (а. с. 4). У належному позивачу на праві власності будинку з 20 жовтня 1993 року зареєстрована [PERSON], відповідач по справі, що підтверджується копією будинкової книги (а. с. 6-7). Відповідно до довідки виконкому Ворожбянської міської ради Білопільського району від 03 лютого 2017 року №430 [PERSON] за адресою: м. Ворожба, вул. Климівська, буд. 8, не проживає з 2005 року і по даний час (а. с. 9). Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб. \~ \~ \~ Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна). У відповідності до ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Аналогічне положення містить і ст. 150 ЖК України. \~ \~ Статтею 386 ЦК України передбачено, що\~ власник має право вимагати усунення будь-яких порушень права власності, вимагати усунення будь-яких перешкод з боку інших осіб, пов'язаних із здійсненням ним володіння, користування або розпорядження належним йому майном. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. \~ \~ \~ Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Вказаний вище закон є спеціальним актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 даного закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язана з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Обраний позивачем спосіб захисту свого права шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користуватись житловим приміщенням, не суперечить положенням статті 391 та ч. 2 ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України, якщо особа не проживає в жилому приміщенні без поважних на те причин понад встановлені законом строки, вона може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Відповідач [PERSON] не є членом сімї позивача, не є власником або наймачем житлового будинку, який належить на праві власності позивачу, в судове засідання не зявилася, заперечення проти позову суду не надала. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що відповідач без поважних причин не проживає у спірному будинку з 2005 року, її особистих речей там немає, а тому її необхідно визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: м. Ворожба, вул. Климівська, 8, Білопільського району Сумської області. Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягнення на користь позивача судові витрати в сумі 640 грн. за сплачений ним при зверненні з позовом судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved