overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

07 грудня 2016 року до Червонозаводського районного суду м. Харкова із позовом про розірвання шлюбу звернулась [PERSON] У судовому засіданні [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги, на обґрунтування яких послалась на обставини, викладені у позовній заяві, та зазначила, спільне з відповідачем життя виявило, що вони різні за характером люди, що привело до втрати порозуміння, поваги і любові один до одного. Посилаючись на наведені обставини, позивачка просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що бажає зберегти сімю. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України), встановив наступне. \~Громадяни України [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 12 серпня 2005 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Червонозаводського районного управління юстиції міста Харкова, актовий запис № 276. Подружжя має неповнолітніх дітей [PERSON], 28 березня 2011 року та [PERSON], [INFO], які мешкають разом з позивачкою. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою статті 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] і [PERSON] фактично припинили шлюбні відносини, не проживають спільно однією сімєю та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснили дій щодо збереження родинних стосунків. Наданий судом строк для примирення не був використаний сторонами для відновлення сімейних відносин. За приписами статті 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають спільні права та обовязки. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] та [PERSON], збереження їх сімї є неможливим та суперечить їх інтересам. За таких обставин позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Позивачка не наполягає на відновленні її дошлюбного прізвища та не вимагає компенсації за понесені судові витрати, повязані із зверненням до суду. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

07 грудня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт родинних відносин. Свої вимоги мотивує тим, що 18 квітня 1999 року померла [PERSON], 27 серпня 2000 помер [PERSON], 25 жовтня 1999 року померла [PERSON]. Для вирішення питання про прийняття спадщини, після смерті [PERSON] та [PERSON], заявнику необхідно встановити факт родинних відносин між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], оскільки свідоцтво про народження [PERSON] не збереглося. В судовому засіданні заявник підтримав заявлені вимоги, посилаючись на обставини викладені в заяві, просив їх задовольнити. Заінтересована особа у судове засідання не з?явилась, до суду надійшла заява за підписом сільського голови Кіптівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області з проханням розглядати справу за відсутності представника. Вимоги заяви підтримує. Дослідивши всі докази по справі, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Вивчивши надані документи, судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя, [PERSON] при реєстрації шлюбу змінила прізвище «Шокун» на «Лупій» /а.с. 10/. 25 жовтня 1999 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЕЛ 071734 (а.с. 6). 18 квітня 1999 померла [PERSON] (копія свідоцтва про смерть серії І-ЕЛ № 054175, видане 19.04.1999 виконкомом Вовчківської сільської ради Козелецького району Чернігівської області) /а.с. 4/. 27 серпня 2000 року помер [PERSON] (копія свідоцтва про смерть серії І-ЕЛ № 086995, видане 28.08.2000 виконкомом Вовчківської сільської ради Козелецького району Чернігівської області) /а.с. 4/. Відповідно до довідки виданої виконкомом Кіптівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області за вих. № 114 від 29.11.2016, [PERSON], який помер 27.08.2000 та [PERSON], яка померла 18.04.1999 дійсно були батьками померлої [PERSON] /а.с. 11/. Факт родинних відносин, що [PERSON] є рідною дочкою [PERSON] та [PERSON], підтверджується показами свідків [PERSON], [PERSON] та матеріалами справи. Аналізуючи та оцінюючи докази в їх сукупності, суд вважає встановленим факт родинних відносин, необхідний для оформлення спадщини. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд може встановити факт родинних відносин між фізичними особами. Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо твердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв'язку із втратою годувальника. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення заяви. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

07 грудня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Дніпро, вул. Нарвська, 130. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 06.12.2016 р. о 15 год. 00 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора агресивна та становить безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 06.12.2016 р. о 15 год. 00 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Лотакова лікарні КЗ „ДСШМД ДОС. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що у хворої мовний контакт непродуктивний, кричить, що не хоче жити, кидалась під машину. Сміється, намагається бігти. Дані про себе не повідомляє. [PERSON] було поставлено попередній діагноз гострий поліморфний психотичний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

07 грудня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Штабний, 5/69. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 06.12.2016р. о 10 год. 49 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 06.12.2016р. о 10 год. 49 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ «ДМП № 1» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора доступна формальному мовному контакту. Відчуває омани сприйняття імперативного характеру. Застигає в одній позі, прислуховується, викрикує окремі фрази. Негативістична, імпульсивна. Висловлює маячні ідеї відносини, впливу. Мислення паралогічне, дезорганізоване. Встановлену дистанцію не підтримує. Емоційно неадекватна, тривожна. Настрій нестійкий, роздратована. Свій стан не оцінює. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, галюцинаторно-параноїдний синдром. Інвалід 2 групи безстроково. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

07 грудня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який зареєстрований за адресою: [INFO]/А, кв. 118, проживає за адресою: [INFO]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 06.12.2016р. о 13 год. 30 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 06.12.2016р. о 13 год. 30 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON]М лікарні КЗ „ДМЛ № 1 ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий Мовному контакту не доступний. На питання не відповідає. Тривожний, напружений, негативістичний. До чогось прислухається, оглядається. Свій стан не оцінює. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-параноїдний синдром. Є інвалідом 3 групи. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

07 грудня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області із зазначеним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем [PERSON] знаходиться у зареєстрованому шлюбі з 06 жовтня 2009 року. Від шлюбу мають одну неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO]. Фактично сімейні стосунки між подружжям припинені приблизно чотирьох років потому, до чого призвели несхожість характерів та різні погляди на сімейне життя. Спір щодо поділу майна та місце проживання дитини відсутній. Вважає, що шлюб розпався остаточно, на примирення не згоден. Просить розірвати шлюб. Позивач [PERSON] до відкритого судового засідання не з,явився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі. Наполягає на задоволені позовних вимог. Відповідач [PERSON] до відкритого судового засідання також не з,явилась, надавши суду заяву з проханням розглядати дану справу без її участі. На розірвання шлюбу згідна. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області 06 жовтня 2009 року, актовий запис №281. Від даного шлюбу у сторін є дитина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого 24 березня 2011 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №244. Спір майнового характеру та про місце проживання дитини між сторонами на час вирішення справи по суті не виникав. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, суперечить інтересам сторін, а тому він підлягає розірванню. Визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи законні інтереси інших осіб. Згідно ч.8 ст. 235 ЦПК України після розірвання шлюбу прізвище сторін залишити без змін. На підставі ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 551,20 гривень. На підставі ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

07 грудня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 09 серпня 1974 року уклав шлюб з відповідачкою, зареєстрований Жовтневим районним ЗАГСом міста Ворошиловграда. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні стосунки з відповідачкою фактично припинено, спільне господарство не ведеться, з відповідачкою проживають окремо. Подальше збереження шлюбу неможливо, оскільки між сторонами втрачене взаємне порозуміння, повага та почуття одне до одного. Просив шлюб розірвати. Позивач та його представник в судове засідання не зявились, надали до суду письмові заяви, в яких позовні вимоги підтримали, просили задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, справу розглянути за їх відсутності. Відповідачка у судове засідання не зявилась, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала, проти задоволення позову не заперечувала, просила справу розглянути за її відсутності. Прізвище після розірвання шлюбу просила змінити на дошлюбне «Скріпка». Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09 серпня 1974 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-ЕД № 315428 (а.с.6). Сторони від шлюбу малолітніх та неповнолітніх дітей не мають. З матеріалів справи вбачається, що подружні стосунки сторони фактично припинили. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що причина розладу подружніх відносин між сторонами є справжньою, глибинною, подружжя фактично припинили спільне проживання і сімейне життя з поважних причин, а також встановлено у судовому засіданні, що сторони не підтримують сімейних відносин, в звязку з чим суд прийшов до висновку, що у даний час шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому\~\~вважає, що шлюб між сторонами повинний бути розірваний. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

07 грудня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказав, що вони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 17 липня 2015 року. Спільних дітей не мають. [PERSON] вказав, що з середини травня 2016 року в сімї почали виникати сварки, які привели до втрати між ними почуття взаєморозуміння, поваги та любові. Фактично вони припинили шлюбні відносини на початку листопада 2016 і одночасно припинили сумісне ведення господарства. Наприкінці листопада 2016 року [PERSON] пішла з родини і з того часу вони мешкають окремо. Позивач просить розірвати шлюб з дружиною. Судом були прийняті заходи для збереження сімї, сторонам був наданий строк для примирення. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свій позов, просить розірвати шлюб, оскільки вони з дружиною не примирилися. Хоча вони й поновили спільне проживання, але вона йому постійно погрожує, висловлює в його бік образи. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона на теперішній час згодна на розірвання шлюбу, оскільки вони з чоловіком не примирилися, він все одно наполягає на розлученні. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, вважає, що шлюб між подружжям [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти цього. Суд вважає, що зобовязати сторони проживати у шлюбі неможливо, це суперечить їх інтересам. Позивач звільнений від сплати судового збору як інвалід ІІ групи. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у сумі 551,20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

07 грудня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що з відповідачем вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09 липня 2008 року, актовий запис № 667, від якого мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], що проживає з матір*ю. З січня 2015 року шлюбно-сімейні відносини та спільне проживання між сторонами припинено у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння, різними поглядами на життя, сварками. Спору про спільне майно між сторонами немає. Позивач вважає неможливим примирення і подальше збереження сім'ї, тому просив розірвати їх шлюб з відповідачкою. У судове засідання позивач не з*явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримав позовні вимоги (а.с. 3). Відповідачка у судове засідання не з*явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, визнає позовні вимоги та не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачем, просила залишити за нею право іменуватися шлюбним прізвищем (а.с. 20). З*ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що сторони по справі 09 липня 2008 року зареєстрували шлюб (а.с. 4), від якого мають неповнолітню дитину, сина [PERSON], [INFO] (а.с.5), який проживає разом із матір*ю (а.с. 21). Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинено в зв'язку з відсутністю взаєморозуміння та різними поглядами на життя, спільне проживання фактично не мало місця. Спору про спільне майно між сторонами немає. Відповідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, точку зору сторін щодо неможливості досягнення примирення, тощо, суд вважає, що подальше спільне проживання та збереження сім'ї [PERSON] суперечить інтересам сторін, інтересам їх дитини, що мають істотне значення.

Outcome: approved