Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

09 липня 2020 року [PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду з вищевказаною позовною заявою. Позивач, на підтвердження своїх вимог, зазначив, що 28 серпня 2018 року відповідачка [PERSON] за договором позики отримала від нього позику в розмірі 24355 грн. та 5\~660 грн., про що відповідачкою складено відповідні розписки. Пред`явивши до відповідачки вимогу про повернення коштів, належного виконання зобов`язання не отримав. На підставі вищенаведеного, вирішив звернутися до суду за захистом своїх прав. Прохав стягнути з відповідачки заборгованість по договору позики в розмірі 30\~015,00 грн та судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору в розмірі 840,80 та витрат на правову допомогу у розмірі 1800,00 грн. Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14 липня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено проведення першого судового засідання (а.с.14). У встановлений судом строк, відповідач правом на подання відзиву не скористався. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав та прохав їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечила, вказала що коштів від позивача не отримувала, розписки написані внаслідок виявлення нестачі в магазині, де вона працювала продавцем, власником якого являвся позивач. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, покази свідків, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд дійшов наступних висновків. Звертаючись до суду позивач вказував, що між сторонами виникли правовідносини засновані на договорі позики. У відповідності до ч.1 ст. 1046 ЦПК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження боргових зобов`язань, позивачем надано копії розписок відповідачки. Зокрема, зі змісту розписки від 30.09.2018 року вбачається, що [PERSON] взяла кошти у позивача в розмірі 5\~660 грн. (п`ять тисяч шістсот шістдесят гривень) для власних потреб, при цьому зобов`язувалася повернути борг в срок двох місяців (а.с.4). Зі змісту розписки від 28.08.2018 року, вбачається, що [PERSON] взяла в борг для власних потреб 24\~355 грн (двадцять чотири тисячі триста п`ятдесят п`ять гривень), при цьому дану суму зобов`язувалася повернути. Окрім того, зазначено, що розписка дана в присутності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.5). На підтвердження звернення з вимогою про повернення коштів, позивач надав копію письмової вимоги та конверт, на якому мається відмітка повернення «за закінченням терміну зберігання» (а.с.8-9). Виходячи з вимог статей 1046, 1047, 1049 ЦК України у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування цих положень закону суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Таких висновків у постанові від 22.08.2019 року дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду за наслідками касаційного перегляду судових рішень в цивільній справі № 369/3340/16-ц В ході з`ясування дійсного змісту правовідносин, які виникли між сторонами, судом встановлено, що фактично кошти позивачем [PERSON] відповідачці [PERSON] не передавалися. Позивачем та відповідачем визнається, що розписки були написані під час перебування сторін у трудових відносин. Відповідачка станом на 28.08.2018 року, працювала в магазині « [INFO] », розташованого в [ADDRESS] , де роботодавцем був позивач [PERSON] . Сторонами визнається, що 28.08.2018 року у відділі продовольчих товарів магазину, де працювала відповідачка, було проведено інвентаризацію, за результатами якої встановлено нестачу матеріальних цінностей. Позивачем в судовому засіданні надано пояснювальну записку, відібрану 28.08.2018 від [PERSON] зі змісту якої вбачається, що сума нестачі, встановлена інвентаризацією, відповідає сумі вказаній в борговій розписці [PERSON] від 28.08.2018, а саме 24\~355 грн. (а.с.15). Сторонами визнається, що розписка від 30.09.2018 року була написана також в результаті виявленої нестачі. Згідно показів свідка [PERSON] , наданих в ході судового розгляду, вбачається, що вона була присутня під час проведення інвентаризації, яка проводилася 28.08.2018 року у відділі, де працювала відповідачка. Зазначила, що вона працювала в сусідньому відділі магазину. Інвентаризація проводилася цілий день з восьмої ранку і до десятої години вечора. Протягом інвентаризації з сусіднього відділу постійно лунали крики, всі учасники були знервовані, продавці приймали заспокійливі ліки. Факту передачі коштів відповідачці не бачила. Згідно показів свідка [PERSON] , наданих в ході судового розгляду, вбачається, що він був присутній під час інвентаризації, однак криків не чув. Надаючи оцінку наявним у справі доказам та встановленим в ході розгляду обставинам, суд вважає зазначити наступне. У відповідності до ч.ч. 1,7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Сторонами визнається, що договір позики між ними не укладався. Коштів по договору позики [PERSON] не отримувала. Розписки написані внаслідок виявлення нестачі матеріальних цінностей у відділі, де працювала відповідачка. З встановлених обставин вбачається, що першочергово між сторонами виникли деліктні правовідносини, а саме відносини з приводу виявлення заподіяної роботодавцю матеріальної шкоди. Сума, встановленої інвентаризацією, шкоди, заданої роботодавцю, була оформлена як позика, шляхом написання відповідачкою відповідних розписок. В той же час, закон передбачає, що договір позики є укладеним з моменту передачі позичальнику коштів чи речей, які визначені предметом договору. Суд зауважує, що ст. 1053 ЦК України, не давала підстав сторонам здійснити заміну першочергово, виниклих правовідносин, з приводу завданої роботодавцю матеріальної шкоди на позикове зобов`язання, шляхом його новації. Адже новація можлива лише у договірних зобов`язаннях, в той час як деліктні правовідносини є позадоговірними. Окрім того, зважаючи, що сторони перебували в трудових відносин, відповідальність за завдану роботодавцю шкоду, має здійснюватися в порядку та на умовах визначених трудовим законодавством. Встановлення обставин, які мають бути враховані під час покладення матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків, виходить за межі предмету доказування у даній справі. Про зміну предмету або підстави позову шляхом подання письмової заяви, позивач, у встановлений законом строк, не здійснював. У відповідності до ч.ч. 1,3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Зважаючи на те, що договірних правовідносин з приводу надання позики між сторонами не виникло, предмет позики фактично не передавався, а написані відповідачем розписки є формою притягнення працівника до матеріальної відповідальності, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення коштів за договором позики необхідно відмовити. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed