Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

07. 10. 2014 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в особі [PERSON], третя особа - Служба у справах дітей Адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23. 09. 2014, що видане приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу. Позивач проживає та зареєстрований за даною адресою. За вказаною адресою є зареєстрованим також і відповідач [PERSON], малолітній син [PERSON], але останні в даній квартирі не проживають, оплату за комунальні послуги не здійснюють, особистих речей відповідача в квартирі немає. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва [PERSON] визнано такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] Позивач самостійно утримує вказану квартиру, здійснює оплату за комунальні послуги, однак змушена сплачувати рахунки і за відповідача, оскільки останній зареєстрований в квартирі. Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовом. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення заперечував. [PERSON] (законний представник [PERSON]) в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи неодноразово завчасно повідомлялася належним чином, причин неявки суду не повідомила, заяв чи заперечень до суду не надіслала. Суд вважає за можливе провести розгляд справи відповідно до вимог ст. 169 ЦПК України за відсутності вказаної особи. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 23. 09. 2014, виданим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] Позивач [PERSON] зареєстрований та проживає за даною адресою. За вказаною адресою є зареєстрованим також і відповідач [PERSON], малолітній син [PERSON]. З положень ч. 4 ст. 29 ЦК України вбачається, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. [PERSON] рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва визнано такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] Згідно з ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти члени сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Згідно зі ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до положень Житлового кодексу України від 30. 06. 1983 № 5464-Х до членів сім'ї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла (якщо стосовно цього житла в подружжя не виникло право спільної власності), їхніх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство (частина друга статті 64 і частина перша статті 156 Житлового кодексу УРСР). Відповідач не є членом сім'ї позивача. Відповідач (як і його мати) не проживає в належній позивачу квартирі понад 1 рік (з кінця 2012 року), що зокрема, підтверджується довідкою КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 6» від 14. 09. 2014, довідкою Миколаївської ЗОШІ І-ІІІ ступенів № 7 від 22. 09. 2014 № 308, актом про не проживання від 21. 09. 2014, складеним за участю сусідів та завіреним паспортистом ЖКП ММР «Бриз» ЖЕК № 3, наданими у судовому засіданні поясненнями свідків [PERSON], [PERSON] Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах щодо визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясувати причини його відсутності понад встановлені строки. Судом встановлено, що відповідач разом з матір'ю виїхав на інше місце проживання, де вони проживають з новою сім'єю. За місцем нового проживання відповідач відвідує школу. Відповідно до ст. 177 СК України, ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» та ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», позбавлення дитини права користування жилим приміщенням без дозволу органів опіки та піклування, є недопустимим. Наданими в судовому засіданні запереченнями проти позову представник Служби у справах дітей Адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради не навів підстав для не визнання позовних вимог, як і не вказав, яким чином задоволення позову може порушити права відповідача. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Як вже було зазначено вище, відповідач не є членом сім'ї позивача. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Позивач [PERSON] в теперішній час має намір здійснювати свої правомочності як власник майна у повному обсязі, однак через те, що відповідач є зареєстрованим в належній йому квартирі він обмежений у цьому, чим порушуються права позивача як власника квартири. Аналіз змісту вказаних правових норм дає підстави для висновку про те, що положення ч. 2 ст. 405 ЦК України поширюється і на тих членів сім'ї власника житла, які припинили з ним сімейні відносини. Таким чином, у зв'язку з тим, що відповідач не проживає у квартирі більше 1 року без поважних причин, суд вважає його особою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою № 58 в будинку № 15 по вул. Крилова в м. Миколаєві, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Вимог про відшкодування судового збору позивачем не заявлялося.

Outcome: approved