Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

09 листопада 2017 року [PERSON] звернувся до суду із цим позовом до [PERSON], на обґрунтування якого повідомив, що 18.03.2017року між ним та відповідачем був укладений договір позики на суму 500 доларів США, термін повернення позики до 21.03.2017року, що підтверджується розпискою, яка написана власноручно відповідачем, однак кошти так і залишаються не повернутими. За офіційним курсом НБУ станом на 08.11.2017 року 1 долар США дорівнює 26, 7513грн., тому з відповідача підлягає стягненню сума боргу у 500 доларів США, що станом на 08.11.2017 становить 13 375,65 грн. Також відповідач за період з 21.03.2017року по 08.11.2017року (233 дні) зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, що становить 256,15 грн. Разом з тим, за вказаний період відповідач зобов'язаний також сплати проценти за користування грошовими коштами за договором позики на рівні облікової ставки НБУ, що становить 1 190,26 грн, оскільки іншого розміру відсотків договір між сторонами не містить. У зв'язку з чим просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики від 18 березня 2017 року в сумі 14 822,06 грн., що складається з боргу за договором позики в сумі 13 375,65 грн., що станом на 08.11.2017 за офіційним курсом НБУ еквівалентно 500 (п'ятсот) доларів США, 3% річних в сумі 256,15 грн. та процентів за користування позикою в сумі 1 190,26 грн. Позивач у судове засідання не з'явився, однак на адресу суду від нього надійшла заява, у якій він просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує і просить задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, однак на адресу суду подав заяву, згідно якої просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнає, проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав. Дані правовідносини врегульовані нормами ЦК України стосовно позики та виконання зобов'язань, що виникли між сторонами. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1ст. 3 ЦК України, а в ч.1ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст.525,526,527,530 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, що випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а ч.1ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У відповідності до приписів ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом (позиція Верховного суду України від 02.09.2015 року у справі № 6-369цс15). У судовому засіданні встановлено, що 18.03.2017року між [PERSON]. та [PERSON] був укладений договір позики на суму 500 доларів США, термін повернення позики до 21.03.2017року, що підтверджується розпискою, яка написана власноручно відповідачем, однак кошти так і не повернуті. Звідси слідує, що між сторонами був укладений договір позики. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. За офіційним курсом НБУ станом на 08.11.2017 року 1 долар США дорівнює 26, 7513грн., тому з відповідача підлягає стягненню сума боргу у 500 доларів США, що станом на 08.11.2017 становить 13 375,65 грн. Також відповідач за період з 21.03.2017року по 08.11.2017року (233 дні) зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, що становить 256,15 грн. Разом з тим, за вказаний період відповідач зобов'язаний також сплати проценти за користування грошовими коштами за договором позики на рівні облікової ставки НБУ, оскільки іншого розміру відсотків договір між сторонами не містить, що становить 1 190,26 грн. Позовні вимоги повністю визнані відповідачем. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд вважає, що у відповідності до ст. 174 ЦПК України позовні вимоги підлягають задоволенню, так як визнання відповідачем позову є безумовним, не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Оскільки, [PERSON] добровільно не виконує взятих на себе зобовязань із повернення боргу, у зв'язку з чим станом на 08.11.2017 р. виникла заборгованість в розмірі 14 822,06грн., яка складається з: 13375,65грн. - суми основного боргу за договором позики від 18.03.2017 р., 256,15грн. - 3% річних від прострочення заборгованості, 1 190,26грн. - процентів за користування позикою, він тим самим порушує законне право [PERSON], на отримання коштів, тому суд має підстави для задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем відповідно до квитанції № N1C3J51962 від 08.11.2017 року сплачено судовий збір в розмірі 640,00грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно договору про надання правової допомоги № 08/11-1 від 08.11.2017 року, акту виконаних робіт № 1 від 08.11.2017 року, квитанції до прибуткового касового ордера від 08.11.2017 року видно, що позивачем було понесено витрати на правову допомогу зі складання позовної заяви в розмірі 500 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved