Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

09.06.2016 2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя. Із позовної заяви вбачається, що позивачка з 24.06.2011 року перебувала у шлюбі з відповідачем. Рішенням Краматорського міського суду від 20.06.2013 року шлюб між сторонами розірваний. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. В період шлюбу 01.11.2011 року за спільні кошти, вони придбали житловий будинок, вартість якого згідно договору купівлі-продажу від 01.11.2011 року складає 100\~000, 00 грн. Вся технічна документація на будинок знаходиться у відповідача. Справжню вартість позивачка зазначила приблизно. В зазначеному будинку позивачка та її син зареєстровані. В будинку сторони зробили капітальний ремонт та позивачка проживала в ньому до розлучення. Відповідач не бажає розподілити вказаний будинок у добровільному порядку. 02.09.2016 року від позивачки надійшла уточнена позовна заява, відповідно до якої 01.11.2011 року сторонами був придбаний будинок № 8, який розташований за адресою: вул. Трьохгірна у м. Краматорську Донецької області, вартістю 180\~000,00 грн. У звязку з цим, позивачка просить суд визнати будинок № 8, який розташований за адресою: вул. Трьохгірна у м. Краматорську Донецької області сумісною власністю подружжя, визнати за нею 1/2 частину вищезазначеного житлового будинку та стягнути з відповідача грошову компенсацію у розмірі 90\~000,00 грн, визнати за відповідачем 1/2 частину вищезазначеного житлового будинку та стягнути судові витрати. У судове засідання позивачка та її представник [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлялись належним чином. Представник позивача та позивачки надали суду письмові заяви з проханням проводити розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, у разі неявки відповідача просили проводити розгляд справи у заочному порядку у відповідності до ст.ст. 224-226 ЦПК України. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та дату розгляду справи сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечення проти позову не надав. Враховуючи, що розгляд справи відбувся у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до вимог ст.ст. 224-225 ЦПК України та враховуючи думку позивача, судом ухвалено про заочний розгляд справи. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено що позивачка та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 24.06.2011. Рішенням Краматорського міського суду від 20.06.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний та за позивачкою залишено дошлюбне прізвище «Мілентєєва». (а.с. 3) Судом встановлено, що в період шлюбу 01.11.2011 року сторони придбали житловий будинок, розташований за адресою: вул. Трьохгірна, 8, м. Краматорськ Донецької області, який оформлений на відповідача [PERSON], на підставі договору купівлі продажу жилого будинку від 01.11.2011 року, посвідченого державним нотаріусом Другої краматорської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі під № 1-2485, зареєстрованого в Краматорському бюро технічної інвентаризації 21.11.2011 року, номер запису 16085- I. Як вбачається із заяви про згоду [PERSON], справжність підпису якого засвідчила 01.11.2011 року державний Другої краматорської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] дала згоду на купівлю її чоловіком [PERSON], на його імя за ціну та на умовах за його розсуд та на їх спільні кошти жилого будинку, що розташований за адресою: вул. Трьохгірна, 8, м. Краматорськ Донецької області, та підтвердила, що гроші, які витрачаються на придбання обєкта нерухомості є їх спільною сумісною власністю. Придбаний жилий будинок буде також обєктом права спільної сумісної власності як таке, що набувається ними під час шлюбу, за їх спільні кошти. Статею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України\~встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1\~ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2\~ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Статтею 71 СК України\~встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року N 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд\~\~ має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності. Таким чином, судом встановлено, що спірний жилий будинок набутий в період шлюбу, тому він є спільною сумісною власністю сторін, як подружжя. Судом встановлено, що між сторонами припинені супружні стосунки, склалися неприязні відносини, тому сумісно користуватися спірним житловим будинком неможливо. За таких обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню за наявності досліджених у судовому засіданні доказів. Також відповідно до ст.88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору. На підставі викладеного, оцінюючи докази в їх сукупності,

Outcome: approved