Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

08 квітня 2019 року до Слов`янського міськрайонного суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 24 грудня 1999 року вони із відповідачем зареєстрували шлюб у Билбасівській селищній раді Слов`янського району Донецької області. Спільне життя між подружжям не склалося у зв`язку із відмінністю характерів та поглядів на сім`ю. Ведення спільного господарства між ними припинено. Сторони мають спільну малолітню дитину доньку - [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачкою. Спору з приводу поділу спільного майна та місця проживання дитини немає. За наведених обставин, позивач просив суд ухвалити рішення яким розірвати шлюб укладений нею із відповідачем 24 грудня 1999 року та зареєстрований у Билбасівській селищній раді Слов`янського району Донецької області за актовим записом № 39. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, позов задовольнити. Відповідач [PERSON] будучи повідомленим про місце, дату та час розгляду справи у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій позовні вимоги визнав повністю, розгляд справи просив проводити у його відсутності. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову, суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 24 грудня 1999 року. Шлюб між ними зареєстрований у Билбасівській селищній раді Слов`янського району Донецької області за актовим записом № 39, що стверджується свідоцтвом про одруження серія: [NUMBER] (а.с. 2). Спільне життя між подружжям не склалося у зв`язку із відмінністю характерів та поглядів на сім`ю. Ведення спільного господарства між ними припинено. Згідно із свідоцтвом про народження серія: [NUMBER] , сторони є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с. 3). Спору з приводу поділу спільного майна та місця проживання дитини немає. Вказані обставини сторонами не оспорюються, ними визнаються. Крім того, що зазначені обставини сторонами визнаються, вони підтверджуються матеріалами справи, їх визнання відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи і інтереси інших осіб. У зв`язку із цим, судом у відповідності із ст. 82 ЦПК України, визнані вказані обставини такими, що не підлягають доказуванню. Відповідно до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. При вирішенні питання про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечило б інтересам одного з них. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, оскільки встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу є неможливим і суперечить інтересам позивача. Згідно із ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У зв`язку із цим, враховуючи, що позивачка просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] , суд приходить до висновку, що слід його залишити. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі наведеного,

Outcome: approved