Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

09.12.2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування позову вказує, що 18.04.2016 року між позивачем та [PERSON] укладено нотаріально посвідчений договір позики, зареєстрований в реєстрі за № 418. Відповідно до п. 1 договору позивач передав відповідачу у власність грошові кошти у сумі 1635497,70 грн., що еквівалентно 642 000,00 дол. США, із кінцевим терміном погашення заборгованості 18.04.2017 року. Договором про внесення змін до Договору позики від 18.04.2017 року, засвідченим ПНОМНО [PERSON] зареєстрованим в реєстрі за №524, продовжено строк повернення суми позики до 18.04.2020 року. В забезпечення виконання вказаного договору позики 18.04.2016 року між [PERSON] (Іпотекодержатель) та [PERSON] (Іпотекодавець) укладено нотаріально посвідчений договір Іпотеки, зареєстрований в реєстрі за № 422. Предметом іпотеки за п. 1.4 вказаного договору є квартира [ADDRESS] . Вартість предмету іпотеки визначена сторонами Договору іпотеки згідно звіту про оцінку майна, виданого ФОП [PERSON] 05.04.2016 року та становить 545 887,00 грн. Боржник, [PERSON] , помер [INFO] . Посилаючись на те, що строк виконання основного зобов`язання настав 18.04.2020 року, але заборгованість за договором позики сплачено так і не було, у зв`язку з чим просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] , загальною площею 24,4 кв.м., загальною площею 35,1 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 904500951101, шляхом продажу її з прилюдних торгів, а також стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 14.12.2020 року відкрито провадження у справі та призначене підготовче судове засідання на 03.02.2021 року. 03.02.2021 року у зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача судове засідання відкладене на 10.03.2021 року. Ухвалою суду від 10.03.2021 року закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, та призначено до судового розгляду по суті на 21 квітня 2021 року. 21.04.2021 року у зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача судове засідання відкладене на 25.05.2021 року. 25.05.2021 року у зв`язку з неявкою сторін судове засідання відкладене на 30.06.2021 року. 30.06.2021 року відповідач звернувся до суду із заявою про відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим судове засідання відкладене на 29.07.2021 року. 29.07.2021 року відповідач звернувся до суду із заявою про відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим судове засідання відкладене на 20.09.2021 року. 20.09.2021 року у зв`язку з відсутністю відомостей щодо вручення судової повістки відповідачу судове засідання відкладене на 12.10.2021 року. Сторони у судове засідання не з`явилися. Представник позивача надав суду заяву про проведення судового засідання згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідач у судове засідання не з`явився. Причини неявки суду не повідомив. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши докази, обставини справи та норми права, які регулюють спірні правовідносини, вважає що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.04.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено нотаріально посвідчений договір позики, зареєстрований в реєстрі за № 418. Відповідно до п. 1 договору позивач передав відповідачу у власність грошові кошти у сумі 1635497,70 грн., що еквівалентно 642 000,00 дол. США, із кінцевим терміном погашення заборгованості 18.04.2017 року. Зобов`язання позивача за договором позики були виконанні в повному обсязі, адже за положеннями пункту 2 сторони своїми підписами під цим договором підтверджують факт передачі грошей, до підписання цього договору. Договором про внесення змін до Договору позики від 18.04.2017 року, засвідченим ПНОМНО [PERSON] зареєстрованим в реєстрі за №524, продовжено строк повернення суми позики до 18.04.2020 року. В забезпечення виконання вказаного договору позики 18.04.2016 року між [PERSON] (Іпотекодержатель) та [PERSON] (Іпотекодавець) укладено нотаріально посвідчений договір Іпотеки, зареєстрований в реєстрі за № 422. Предметом іпотеки за п. 1.4 вказаного договору є квартира [ADDRESS] . Вартість предмету іпотеки визначена сторонами Договору іпотеки згідно звіту про оцінку майна, виданого ФОП [PERSON] [INFO] та становить 545 887,00 грн. [INFO] [PERSON] помер. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є зокрема, свобода договору, яка полягає у визнанні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договори (або утримуватись від укладення договорів) і визначати їх зміст на власний розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. Принцип свободи договору передбачає, як це закріплено у ст. 627 ЦК України, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі у контрагентів та визначенні умов договору тощо. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже, вказаний вище договір позики є укладеним, про що свідчать підписи кожної із сторін і є обов`язковим до виконання сторонами відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, згідно вимог якої зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов`язання (неналежне виконання) Згідно з приписами ч. 1 ст. 611 ЦК України при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом. Проте, в порушення виконання умов договору позики в односторонньому порядку, всупереч ст. 526, 530, 629 ЦК України, позивачу не повернуто суму позики, тим самим порушено вимоги ст. 1046 ЦК України та ст. 1049 ЦК України, відповідно до якої позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В порядку досудового врегулювання спору відповідачу направлено лист-вимогу від 09.11.2020 року, проте жодних заходів щодо погашення заборгованості вжито не було. Згідно з п. 1.9.3 іпотечного договору, на підставах, передбачених чинним законодавством, на предмет іпотеки може бути звернено стягнення. Відповідно до ст. 1 Закону «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні та користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому законом. Згідно з ч.ч. 5, 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про іпотеку» та загальних правил, визначених статтею 572 ЦК України, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Відповідно до ст. 33 Закону «Про іпотеку», ч. 1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з ч. 1 ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом, на дату розгляду справи, не встановлено факту виконання позичальником [PERSON] чи будь-якою іншою особою зобов`язання з повернення позики, а отже, враховуючи умови договору позики та іпотечного договору, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки. Встановивши, що позичальником умови договору позики не виконуються, суд приходить до висновку, що позивач обґрунтовано звернувся до суду за захистом свого порушеного права, в спосіб визначений законом. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч. 1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. З огляду на вищевикладене, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд доходить висновку про необхідність захисту прав позивача. Вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними під час судового розгляду справи, у зв`язку з чим, є такими, що підлягають задоволенню, в порядку, що визначається судом як ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про задоволення позову. Згідно з ч.1ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем при поданні позову сплачений судовий збір у розмірі 908,00 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо вимог про стягнення правничої допомоги. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, зокрема належать витрати на правову допомогу. Згідно ст. 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. Представником позивача адвокатом Крупка М.П. на підтвердження фактично понесених відповідачем сум судових витрат надано суду копію Договору №14-2021 про надання юридичних послуг (адвокатської допомоги) від 18.01.2021 року, укладений між АО «Смарт Солюшнз» та адвокатом Чепрасовим М.І., проте суду не було надано детального опису робіт, квитанцію про оплату послуг за Договором, розрахунок витрат та акт прийому-передачі. Таким чином, оскільки судом не встановлено передбачених законом підстав, за наявності яких суд може ухвалити рішення про стягнення витрат на правову допомогу, зокрема, суду не надано детального опису робіт, квитанцію про оплату послуг за Договором, розрахунок витрат та акт прийому-передачі, тому суд вважає за необхідне відмовити в стягненні витрат на правову допомогу.

Outcome: partial