Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

09 листопада 2015 року позивач звернувся із позовом до ПАО «Уктелеком» в особі Дніпропетровської філії про захист гідності та відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування якого послався на те, що 19 серпня 2015 року зник телефонний звязок зі стаціонарного телефону оформленого на [PERSON], згідно договору позивача з відповідачем №52118952 від 18 серпня 2004\~року. Позивач неодноразово звертався до відповідача із заявою на ремонт стаціонарного телефону. Станом на 06 листопада 2015 року звязок не відновлено, відповіді про причини не відновлення такого від відповідача не надано, що на думку позивача є грубим порушенням Закону України «Про звернення громадян». Позивач вважає, що неправомірні дії відповідача, позбавляють позивача права на повагу його гідності, як громадянина України, встановленні статтею 3 Конституції України, у звязку з чим просить суд визнати дії відповідача неправомірними та стягнути моральну шкоду у розмірі 3\~900\~000 грн. (а.с.1-3) Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, позов просив задовольнити. (а.с.72-73) Допитаний в якості свідка представник позивача підтвердив обставини, викладені в позові. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, вказувала, що відповідь на звернення [PERSON] надіслана у встановлений строк, телефонний звязок відсутній через викрадення кабелю, факт заподіяння позивачу моральної шкоди не доведений. Заслухавши пояснення сторін, показання представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 серпня 2004 року між [PERSON] та Центром обслуговування споживачів та продажу послуг Дніпропетровської філії ВАТ «Укртелеком» укладено договір №52118952 про надання послуг електрозвязку. (а.с.5-8) 03 вересня 2015 року [PERSON] звернувся до відповідача із скаргою про відновлення звязку по стаціонарному телефону, в якій зазначив, що 19 серпня 2015 року зник телефонний звязок зі стаціонарного телефону 728-33-90, оформленого на [PERSON], інваліда Великої Вітчизняної війни 1941-1945 років 1 групи. Заявка на ремонт подана 24 серпня по телефону 0-800-506-800. 26 серпня 2015 року оператор «Укртелекома» повідомила, що звязок відновлять протягом 3-10 днів. Станом на 03 вересня 2015 року звязок не відновлений. Прошу провести ремонтні роботи та відновити стаціонарний телефонний звязок [PERSON]Т, по стаціонарному телефону 728-33-90. Відповідь надати в письмовому вигляді. (а.с.9) Вказана скарга 03 вересня 2015 року була відправлена на адресу відповідача, що підтверджується повідомленням поштового відправлення. (а.с.10) Згідно наявного в матеріалах справи посвідчення виданого Управлінням праці та СЗН Самарської районної ради м. Дніпропетровська 22 травня 2013 року [PERSON] має права на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни І групи. (а.с.2) Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 р. № 393/96-ВР (далі Закон України «Про звернення громадян») громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Відповідно до ст. 19 Закон України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень, у тому числі зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення. Згідно ст.\~20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. Судом було встановлено, що скарга позивача була отримана відповідачем 04 вересня 2015 року (а.с.10). Представником відповідача була надана копія відповіді, яка датована 01 жовтня 2015 року та яка була направлена на адресу позивача 02 жовтня 2015 року, тобто в межах строку. визначеного ст.\~20 Закону України «Про звернення громадян». На підтвердження факту направлення відповіді відповідачем надано реєстр простої кореспонденції та відомість направлення простої кореспонденції з відміткою УДППЗ «Укрпошта» з чеками до неї (а.с.56-59) Інструкція з діловодства за зверненнями громадян в органах державної влади і місцевого самоврядування, об'єднаннях громадян, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, в засобах масової інформації, затверджена постановою Кабінету Міністрів України №\~348 від 14 квітня 1997 року (з наступними змінами та доповненнями) не передбачає обовязкового надіслання відповіді на звернення громадян рекомендованою кореспонденцією. Тому в цій частині суд не вбачає порушення відповідачем вимог Закону України «Про звернення громадян»\~ Водночас, відповідно до ч.\~2 ст.\~16 Закону України «Про звернення громадян» скарги [PERSON] Союзу, [PERSON] Праці, інвалідів Великої Вітчизняної війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій особисто. Позивач є інвалідом Великої вітчизняної війни І групи, про що зазначив у своїй скарзі. Як видно з відповіді Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» від 01 жовтня 2015 року №\~12І240/9-К-5511 на звернення [PERSON], вона підписана директором департаменту розвитку масового сегменту (а.с. 55). Факт розгляду саме цією посадовою особою звернення кучера П.Т. не оспорювався представником відповідача в судовому засіданні. Директор департаменту розвитку масового сегменту не є першим керівником ПАТ «Укртелеком» чи його Дніпропетровської філії. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем допущено порушення вимог ч. 2 ст.\~16 закону України «Про звернення громадян» Вирішуючи питання щодо визнання незаконною бездіяльності відповідача, такою, що принижує гідність позивача, суд виходить з наступного. Відповідно до п.\~4 постанови Пленуму Верхового Суду України від 27.02.2009 р. №\~1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Позивачем не було доведено, що відповідач поширював недостовірну інформацію або іншим чином ображав гідність позивача, при наданні послуг з телефонного звязку та розгляді його зверненні принижував позивача, ставився до нього дискримінаційно чи зневажливо. Тимчасова відсутність послуг звязку не повязана з персональним ставленням відповідача до [PERSON] Тому у цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають Крім того, позивачем заявлені вимог про відшкодування моральної шкоди з мотивів порушення його гідності, ненадання послуг звязку та порушення порядку розгляду його звернення. Відповідно до п.\~9 ч.\~2 ст.\~16 Цивільного кодексу України серед способів захисту цивільних прав визначено відшкодування моральної (немайнової) шкоди. У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що у кожній справі необхідно з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Законом України «Про телекомунікації» передбачена відповідальність операторів, провайдерів телекомунікаційних послуга за ненадання або неналежне надання таких послуг (ст.\~40 закону), яка не передбачає відшкодування моральної шкоди. Згідно п.5 ч.\~1 ст.\~5 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Проте позовні вимоги не обґрунтовуються придбанням певної продукції. Договір між позивачем та відповідачем не передбачає можливість відшкодування моральної шкоди. Таким чином, відсутні правові підстави для вирішення питання про стягнення моральної шкоди з відповідача з мотивів ненадання послуг звязку. Оскільки суд дійшов висновку про недоведеність порушення права позивача на повагу до його гідність, відсутні підстави для стягнення моральної шкоди і з цих підстав. Водночас, згідно ч.\~2 ст.\~25 Закону України «Про звернення громадян» громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом. Відповідно до ст.\~23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, а також може відшкодовується грішми. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана, з розміром цього відшкодування. Суд вважає доведеним факт заподіяння моральної шкоди у звязку з порушенням порядку розгляду звернення позивача, який є інвалідом війни, людиною похилого віку, має право на поважливе до себе ставлення, для чого Закон України «Про звернення громадян» спеціально передбачає необхідність розгляду звернень таких категорій громадян особисто першими керівниками підприємств, організацій, установ. Недотримання процедури розгляду звернення завдає позивачу душевних страждань через ігнорування його заслуг перед державою та суспільством. Враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, зважаючи на вимоги розумності і справедливості суд вважає обґрунтованим стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 200, 00 грн. Згідно ч.\~1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру позовних вимог. Згідно ч.\~3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач звільнений від плати судового збору згідно п.9 ч.\~1 ст.\~5 закону України «Про судовий збір», у звязку з задоволенням позову з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у сумі 487,20 грн.

Outcome: partial