Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

08.02.2019 року позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів, у якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 14.04.2016 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 26.01.2013 року між сторонами у справі був зареєстрований шлюб. 30.06.2017 року за рішенням суду шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мать двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. З дати народження і до теперішнього часу діти проживають разом з позивачем, і вона фактично одна разом зі своїми батьками несе витрати на їх утримання, але не має достатніх коштів для забезпечення першочергових витрат по задоволенню потреб дітей. Відповідач ухиляється від виконання свого обов'язку по утриманню дітей, грошових коштів на утримання не надає не зважаючи на неодноразові прохання позивача. Позивачка вказує, що 09.04.2016 року вона звернулась до відповідача з листом в якому прохала виконувати ним свої батьківські обов'язки та надавати матеріальну допомогу їй та дітям. Зазначений лист відповідач отримав 13.04.2016 року. Ухвалою суду від 14.02.2019 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз'яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. 26.03.2019 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що відповідач не погоджується із тим, що позивачка просить стягнути аліменти за минулий час та вважає такі вимоги нікчемними і безпідставними. Відповідач зазначає, що між сторонами було досягнуто усної домовленості, зокрема щодо участі відповідача в утриманні спільних дітей і саме тому позивачка не подавала позову про стягнення аліментів після розірвання шлюбу. За домовленістю всі суперечки мали врегульовуватись шляхом переговорів, однак позивачка не зверталась до відповідача з пропозицією про визначення певного розміру матеріальної допомоги або щодо укладення відповідного нотаріального договору. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин діти бачились з батьком і витрати на їх утримання покривались. Після розірвання шлюбу певний час відповідач та його батьки спілкувались з дітьми, дарували їм подарунки, купували необхідні речі, продукти харчування, допомагали коштами, тощо, але останнім часом позивачка почала чинити перешкоди у спілкуванні з дітьми. Відповідач стверджує, що до теперішнього часу він виконує умови домовленості фінансового характеру, додатково сплачує рахунки за навчання дітей в дошкільному навчальному закладі, передає грошові кошти готівкою. 10.04.2019 року до суду надійшла відповідь на відзив відповідача на позову заяву зі змісту якої вбачається, що позивач підтримує свої позовні вимоги в повному обсязі, просить позов задовольнити і додатково пояснює суду, що відповідач не надав жодних доказів існування будь-яких усних домовленостей про утримання дітей, а також не надав доказів виконання ним особисто обов'язку щодо утримання дітей, оскільки всі прикладені до відзиву квитанції сплачувались не відповідачем, а його матір'ю - [PERSON] Мати відповідача дійсно деякий час через термінал перераховувала грошові кошти на банківську картку, але ці перерахування були здійснені у 2018 році, були нерегулярними та не забезпечували базових потреб дітей. На думку позивача, грошова допомога батьків відповідача не звільняла і не звільняє останнього від обов'язку особисто утримувати своїх дітей, а лист позивача від 09.04.2016 року відповідач не вважає пропозицією сплачувати аліменти, оскільки до свого відзиву на позовну заяву не приклад жодних доказів сплати аліментів. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об'єктивно та всебічно з'ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням суду від 30.06.2017 року розірвано шлюб між сторонами у справі (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями свідоцтва про народження дітей (а.с. 4-5). Діти зареєстровані за місцем реєстрації позивачки, що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи від 23.06.2016 року та відомостями електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» (а.с. 12-13, 19). Відповідно до положень ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Визначаючи розмір аліментів у частці від доходу батька, яка має стягуватись на утримання його неповнолітніх дітей, суд враховує працездатний вік платника аліментів, відсутність даних про його незадовільний стан здоров'я, наявність будь-яких інших утриманців. Оскільки відповідач є особою працездатного віку, тож має можливість працювати та сплачувати аліменти на утримання дітей, тому суд приходить до висновку про те, що заявлений до стягнення розмір аліментів на утримання дітей є обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства України, тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення. Крім того, суд роз'яснює сторонам у справі, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Стосовно вимог позивача про стягнення аліментів за минулий час починаючи з 14.04.2016 року, суд приходить до висновку, що в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Згідно ч. 1 ст. 9 ЦПК України, цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Конституції України, Державною мовою в Україні є українська мова. За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до положень ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, суд визнає неналежним та недостатнім доказ, що поданий стороною позивача разом із позовною заявою та містяться на аркуші справи №7, оскільки вказаний письмовий доказ у порушення вимог закону щодо здійснення цивільного судочинства державною мовою, оформлений іноземною мовою та його належний переклад на українську мову в матеріалах справи відсутній. Крім того, як вбачається з листа, який на думку позивача може бути доказом для стягнення з відповідача аліментів за минулий час, він спрямований на адресу: [ADDRESS]. За змістом наявної в матеріалах справи копії паспорту [PERSON], остання також зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Зі змісту повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що поштове відправлення вручене «[PERSON]» без проставлення позначки чи вручене таке відправлення було особисто відповідачу [PERSON], адже за вказаною адресою також зареєстрована [PERSON] При цьому, зі змісту відзиву на позову заяву вбачається, що відповідач заперечує отримання ним пропозицій від позивача про визначення певної матеріальної допомоги. За таких обставин суд не має підстав вважати, що відповідач дійсно отримав відповідний лист позивачки і з урахування наведеного вище щодо неналежності доказу приходить до висновку, що позивачем не надано суду доказів для можливості присудження аліментів за минулий час у відповідності до положень ч. 2 ст. 191 СК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial