Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

07.09.2017 року позивачі звернулись до суду з позовом та просили ухвалити рішення, яким зняти арешт з обєктів нерухомості та земельних ділянок за адресою м. Одеса, Жовтневої революції ([PERSON]), буд. 57, та встановити порядок виконання рішення суду, за яким це рішення у разі набрання ним законної сили є підставою для органів реєстрації для скасування заборони відчуження. Свої вимоги мотивують тим, що наявність арешту, накладеного постановою СВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області слідчим Каплі Ю.О. справа № 31/4-2647 від 06.08.2010 року унеможливлює їм володіти та користуватися належним майном, оскільки відношень до справи, в рамках якої було накладено арешт, вони не мають. Вказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. У судове засідання зявились позивач [PERSON], його представник [PERSON], та позивач [PERSON], які позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] не заперечувала проти задоволення даного позову, вказуючи на те, що позивачі не мають жодних відношень до кримінальної справи, в рамках якої було накладено арешт на спірне майно. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як розяснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що за спірною адресою, а саме м. Одеса, Жовтневої революції ([PERSON]), буд. 57 зареєстроване право власності на два обєкти нерухомого майна, а саме: перший житловий будинок за: [PERSON] 1/6 частина на підставі свідоцтва на спадщину за законом від 14.11.1980 року; [PERSON] 1/6 частина на підставі свідоцтва на спадщину за законом від 14.11.1980 року, [PERSON] 1/6 на підставі свідоцтва на спадщину за законом від 28.01.1981 року, [PERSON] ? частина на підставі свідоцтва про справо власності від 14.11.1980 року. Другий обєкт нерухомості зареєстрований за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] від 21.12.2007 року, реєстраційний № 22049, згідно умов якого [PERSON] продала, а [PERSON] купила домоволодіння, що знаходиться в місці Одеса по вул. Жовтневої революції під № 57, та складається в цілому з одного житлового будинку з черепашника під літ. «А», житловою площею 145, 2 кв..м. загальною площею 258, 6 кв.м. та надвірних споруд: літ. «Б» - гараж, № 1-3 огорожі, розташованих на земельній ділянці площею 250 кв.м. Вказане нерухоме майно належало продавцю [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 03.11.2006 року Р№16267. Окрім того позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0250 га, що розташована за адресом м. Одеса, вул. Жовтневої революції 57, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку Серія ЯЖ № 302799, який був виданий позивачу на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] від 21 грудня 2007 року № 22050. Також у судовому засіданні встановлено, що гр. [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯБ № 295990 належала земельна ділянка площею 0,0596 га, яка розташована за адресою м. Одеса, вул. Жовтневої революції, 57, яка була передана їй на підставі рішення Одеської міської ради від 15 липня 2005 року № 4380-ІV. 17 лютого 2017 року [PERSON] померла, після її сперті відкрилась спадщина на вищевказане нерухоме майно. За життя, а саме 13 квітня 2011 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось і взагалі все те, що на день її смерті буде їй належати і на що за законом вона матиме право заповіла [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в рівних частках кожному. Зазначений правочин посвідчений державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 6-403. Відповідно до ст. 1216, 1217 та 1220 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) та здійснюється за заповітом, або за законом та відкривається внаслідок смерті цієї особи Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлюється у шість місяців та починається з часу відкриття спадщини. В установлений законом строк, а саме 12 липня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті бабусі [PERSON]. Інший спадкоємець за заповітом, [PERSON], в свою чергу звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про відмову від прийняття спадщини у вигляді належної йому частки спадкового майна, що залишилась після смерті [PERSON], померлої 14 лютого 2017 року, на користь [PERSON]. Так у відповідності до ч.1 ст. 1273 ЦК України \~спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Звертаючись до суду з даним позовом, позивачі посилаються на те, що наявність арешту накладеного постановою СВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області слідчим Каппі Ю.О. справа № 31/4-2647 від 06.08.2010 року унеможливлює їм право володіти та користуватися належним майном, оскільки відношень до справи, в рамках якої було накладено арешт, вони не мають. Дійсно, як вбачається з матеріалів справи, постановою слідчого СВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області Каппі Юлії Олександрівни від 06.08.2010 року в рамках кримінальної справи № 051201000204, порушеної за фактом присвоєння майна шляхом використання службовим становищем по відношенню посадових осіб КС «Просмислово-фінансова спілка», за ознаками ст.. 191 ч. 5 КК України було накладено арешт на домоволодіння, розташоване за адресою м. Одеса, вул. Жовтневої революції буд. 57, що належить на праві приватної власності [PERSON]. У судовому засіданні відповідач- слідча [PERSON] повідомила, що підставою накладення арешту на спірне домоволодіння стала невірна довідка КП «МБТІ та РОН», в якій зазначалось, що власником вказаного будинку, на момент винесення постанови, була [PERSON], а позивачі жодних відношень до кримінальної справи не мають. У своєму позові позивачі просять зняти арешт, з обєктів нерухомості та земельних ділянок за адресою м. Одеса, Жовтневої революції ([PERSON]), буд. 57, однак арешт на земельні ділянки постановою слідчого СВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області Каппі Юлією Олександрівною від 06.08.2010 року не накладався та, більш того, з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 101419792 від 25.10.2017 року вбачається, що на підставі вказаної постанови арешт накладено лише на домоволодіння. Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково, а саме в частині зняття арешту з домоволодіння за адресою м. Одеса, Жовтневої революції ([PERSON]), буд. 57, що був накладений на підставі постанови слідчого СВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області Каппі Юлії Олександрівни від 06.08.2010 року в рамках кримінальної справи № 051201000204. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно із ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На підставі ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положеннями ст. 3 ч. 1 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За приписами п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Частиною 1 статті 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право (ч. 1 та 2 ст. 16 ЦК України). З огляду на зазначені обставини, суд вважає цілком обґрунтованими вимоги позивачів про необхідність звільнення домоволодіння за адресою м. Одеса, Жовтневої революції ([PERSON]), буд. 57 з - під арешту. Позовні вимоги в частині встановлення порядку виконання рішення суду задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Так статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; визначеного законодавством документа, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна; рішення органу місцевого самоврядування про віднесення обєктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; договору, укладеного в порядку, визначеному законом, яким встановлюється обтяження речових прав на нерухоме майно, чи його дубліката; закону, яким встановлено заборону користування та/або розпорядження нерухомим майном; інших актів органів державної влади та посадових осіб згідно із законом Припиняються обтяження на підставі відповідних документів, які свідчать про припинення причини/обставини/підстави існування обтяження. Слідує, що документ, який є підставою для державної реєстрації припинення обтяження нерухомого майна має бути виданий органом, який ініціював виникнення/реєстрацію такого обтяження. Отже рішення суду про зняття обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили, і є підставою для органів реєстрації для скасування заборони відчуження, а від так додаткового встановлення його порядку виконання не потребує. Враховуючи наведене, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про звільнення майна з-під арешту підлягають частковому задоволенню. Статтею 213 ЦПК України встановлено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, ст.1 ЦПК України задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання. Виходячи з вищевикладеного та

Outcome: partial