Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

08 січня 2014 року [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. В заяві зазначив, 01 вересня 2010 року [PERSON] і відповідач уклали договір оренди земельної ділянки площею 4,50га. Згідно з пунктом 2.2 вказаного Договору розмір орендної плати фактично становив 1473 грн., тобто 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, однак відповідач протягом 2012-2013 років, в порушення умов вказаного договору, орендну плату виплатив частково, без застосування коефіцієнта 1,756 до нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення згідно Постанови Кабінету Міністрів України №1185 від 31 жовтня 2011 року, яка становить 87800 грн., а тому недоплатив йому орендної плати у розмірі 1113 грн. 74 коп. за кожен рік та 0,2% пені за несвоєчасну сплату орендної плати, що становить 810 грн. 30коп. за рік, а всього за два роки заборгованість складає 3037 грн. 78 коп. Просив стягнути вказану суму боргу та судові витрати. У судове засідання позивач не з'явився, суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач у судове засідання не з'явився, до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов не визнає. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних доказів. Дослідивши докази, суд прийшов до наступного. Відповідно до положень ст.ст.626, 627,629, 651 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюється за згодою сторін у договорі оренди. Розмір та умови оплати, вказані в договорі не можуть суперечити діючому на час укладення договору законодавству. Як вбачається з матеріалів справи, 28 грудня 1996 р. [PERSON] отримала у власність на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) із земель, які перебували у колективній власності КСП «Баратівське», земельну частку (пай) розміром 4,50 умовних кадастрових гектарів (а.с.5). 01 вересня 2010 року між [PERSON] та ПП «СеОл-агро» укладено договір оренди земельної частки (паю) розміром 4.50 умовних кадастрових гектарів вартістю 15 тис.625 грн., який зареєстровано 06 вересня 2010 року Баратівською сільською радою, терміном на десять років. Згідно п.2.2 Договору оренди орендна сплати визначена сторонами у розмірі 468 грн. на рік, але не може бути меншим від розміру визначеного законодавством. Розділом 3 Договору визначено право сторін вносити зміни та доповнення у Договір за згодою обох сторін у письмовій формі. Відповідач відповідно до умов договору оренди земельної частки у 2012-2013 році розрахувався з [PERSON] у повному обсязі, що стверджується наданими відповідачем відомостями про нарахування та виплату орендної плати. Судом встановлено, що при укладенні договору оренди земельної ділянки сторони погодили розмір орендної плати. Виплату орендної плати у відсотковому відношенні до нормативної грошової оцінки земельної ділянки сторони не погоджували при укладенні договору. Крім того, збільшення в односторонньому порядку з боку позивача орендної плати договором не передбачено, а тому його посилання на ту обставину, що у 2012-2013 році збільшилася нормативна грошова оцінка земельної ділянки [PERSON] до 87800 грн., що автоматично веде до збільшення орендної плати, не заслуговує на увагу, суперечить умовам договору та діючому законодавству. Суд вважає, що положення Постанови Кабінету Міністрів України №1185 від 31 жовтня 2011 року, на які посилається позивач у позовній заяві, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки стосуються орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Відповідно до положень ч.4 ст.201 Земельного кодексу України при здійсненні цивільно-правових угод щодо земельних ділянок використовується експертна грошова оцінка. Крім того, зазначеною постановою КМУ №1185, яка набрала чинності з 01.01.2012 року не визначено, що її дія розповсюджується на договори, укладені до набрання нею чинності. За такого, суд дійшов висновку, що вимоги позивача не ґрунтуються на законі, а тому відмовляє у їх задоволенні у повному обсязі.

Outcome: dismissed