Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

09 вересня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Вказана цивільна справа перебувала в провадженні судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кудрявцевої Т.О. Згідно повторному автоматичному розподілу справ між суддями зазначену цивільну справу передано до розгляду судді Женеску Е.В. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. від 25 січня 2017 року зазначену цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. Позовні вимоги обгрунтовані наступним. 29 січня 2000 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Шлюб між ними розірвано 26 липня 2011 року. Від шлюбу вони мають сина - [PERSON], [INFO]. На час подачі позову позивачу вже виповнилося 16 років. Позивач зазначає, що він перебуває на утриманні матері та проживає з нею. Відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина, не працює, долею сина не цікавиться, матеріальної допомоги на його утримання не надає. З урахуванням викладеного, позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його сина [PERSON], [INFO]. Позивач в судове засідання не з'явився, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та представника, наполягав на задоволенні вимог, проти винесення заочного рішення не заперечував. У судові засідання, призначені на 10.07.2017, 23.08.2017, 31.10.2017, 05.12.2017 року відповідач не з'явився, про місце та час слухання справи був повідомлений належним чином, в тому числі шляхом публікації оголошення про виклик у судове засідання в газеті «Вісті Придніпров'я» № 86 (1885) від 07 листопада 2017 року, причин неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю не надходило. Згідно зі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2017 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином причини не явки не повідомив. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Суд, дослідивши надані докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що [PERSON] у свідоцтві про народження [PERSON], [INFO] зазначений батьком (а.с. 5). З характеристики, наданої позивачу за місцем навчання КЗО «Спеціалізована середня загальноосвітня школа № 22 з поглибленим вивченням іноземної мови» Дніпропетровської міської ради, вбачається, що рідний батько [PERSON] жодного разу не відвідував батьківські збори, шкільні та позашкільні заходи, не цікавився успішністю та поведінкою сина. Зі слів [PERSON], батько з ним не спілкується. В матеріалах справи наявні письмові пояснення сусідів позивача [PERSON], [PERSON], які пояснили, що не бачили батька [PERSON] останні п'ять років, [PERSON] живе разом з мамою [PERSON]. Згідно висновку Шевченківської районної у м. Дніпрі ради як органу опіки та піклування від 18.09.2017 року, Шевченківська районна у м. Дніпрі рада вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його дитини [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не бажає виховувати та утримувати свого сина [PERSON]. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток свого сина, не забезпечує його матеріально. Відповідно до вимог ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Якщо суд при розгляді справи про позбавлення батьківських прав виявить у діях батьків або одного з них ознаки кримінального правопорушення, він письмово повідомляє про це орган досудового розслідування, який в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, розпочинає досудове розслідування. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України право звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інших заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до п. 16 ППВСУ від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача повністю знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і з урахуванням якнайкращих інтересів дитини є такими, що підлягають задоволенню, оскільки беззаперечно встановлено факт свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками по відношенню до сина [PERSON], [INFO].

Outcome: approved