Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

10.04.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «РАДА 7» звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги після відмови у видачі судового наказу з [PERSON] Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідач, у якому просив стягнути суму заборгованості за житлово-комунальні послуги, 3 % річних, суму інфляційних втрат та пеню на суму, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] , однак, не виконує покладені на нього зобов`язання, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 9 325,97 грн., а відтак, позивач просить суд стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості, інфляційну складову боргу, 3 % річних та пеню, вирішити питання розподілу судових витрат. В подальшому позивачем збільшено розмір позовних вимог та просить стягнути суму заборгованості у розмірі 11 341,27 грн. та судові витрати по справі. Ухвалою судді від 14.05.2018 у справі відкрито провадження. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. В позові зазначив про розгляд справи в спрощеному порядку без участі представника позивача. Відповідач про час, дату, місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходили. Згідно з частиною 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 4 статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, в порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідачу на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний вчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Між позивачем та відповідачем було укладено Договір «Про управління будинком, надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території, надання комунальних послуг» від 28.10.2010 року відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до п. 3.4.4. Договору відповідач зобов`язався не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим вносити платежі. Згідно до п. 3.4.18 Договору відповідач зобов`язався вносити щомісячний платіж за послуги з утримання служби консьєржів. Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач зобов`язаний вчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Відповідно до «Правил користування приміщенням житлових будинків і прибудинковими територіями», затверджених постановою КМУ № 572 від 08 жовтня 1992 року, Наказу Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 55, згідно з ст.ст. 151, 162 ЖК Української РСР та п. п. 5, 10 ст. 20 Закону «Про житлово-комунальні послуги», боржник зобов`язаний вчасно оплачувати житлово-комунальні послуги, натомість ним порушуються зазначені положення нормативно-правові актів та умови договорів. Відповідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться й одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються. Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів. Відповідно до ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом строк. Частиною третьою ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє суду зробити висновок про те, що представником позивача надані достатні докази того, що позивач є житлово-експлуатаційною організацією, яка обслуговує квартиру [ADDRESS] , у період часу з грудня 2016 року по 31 березня 2018 року, та був виконавцем житлово-комунальних послуг, які надавались власникам квартир зазначеного будинку у зазначений період, в тому числі відповідачу. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, досліджених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Оскільки суд задовольняє позов, то з відповідача, згідно із ст. 141 ЦПК України, на користь позивача підлягає стягненню 1 762, 00 грн., у відшкодування витрат з оплати судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved