Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

09 вересня 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, яким просить стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на її утримання у розмірі 1/3 частки з усіх видів доходу, заробітку відповідача щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення донькою [PERSON] , [INFO] трирічного віку; стягнути із [PERSON] на свою користь аліменти на утримання малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 10000,00 грн. щомісячно. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 31 грудня 2015 року сторони зареєстрували шлюб. Від даного шлюбу мають двох дітей : [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя не склалось, а тому позивач разом з дітьми переїхала проживати до своєї матері. Діти проживають з позивачем та знаходяться на повному її утриманні. Відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Крім того, позивач знаходиться у декретній відпустці по догляду за молодшою дочкою [PERSON] , у зв`язку з чим, [PERSON] звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 02 жовтня 2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання, сторонам роз`яснено права та обов`язки, встановлено строки для вчинення процесуальних дій. 16 листопада 2020 року відповідач подав відзив на позов, яким частково визнав позовні вимоги, а саме - не заперечує щодо стягнення з нього аліментів в розмірі 1159 грн. 00 коп. на утримання доньки [PERSON] , аліментів в розмірі 929 грн. 50 коп. на утримання доньки [PERSON] . Просив відмовити у задоволенні позову в частині стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років. 11 травня 2021 року ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Натомість позивач подала до суду заяву, якою позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, розгляд справи просила здійснити у її відсутність. Належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи відповідач до суду не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяв чи клопотань на адресу суду не направив. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши заяву позивача, матеріали справи та наявні в ній докази вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 передбачено, що відповідно ст. 55, 124 Конституції України та ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В судовому засіданні встановлено, що 31 грудня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований у Виконавчому комітеті Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області, про що складено відповідний актовий запис за № 128. Наведене підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 31 грудня 2015 року Виконавчим комітетом Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області (а.с. 5). Від даного шлюбу сторони мають спільних дітей : доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 03 жовтня 2014 року Виконавчим комітетом Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області та доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 01 жовтня 2018 року Виконавчим комітетом Щасливської сільської ради Бориспіль-ського району Київської області (а.с. 6, 7). Між позивачем та відповідачем склалися сімейні правовідносини щодо утримання дітей, які врегульовані Сімейним кодексом України. Обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття визначено ст. 180 СК України. Згідно вимог ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності до ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнай-кращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 наведеної Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно ст. 180 СК України, батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за № 3 від 15 травня 2006 року вказано, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду із відповідним позовом. На підставі ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батьків або у твердій грошовій сумі. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини, 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, 4) інші обставини, що мають істотне значення, і розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Статтею 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею проживають та перебувають на її утриманні дві доньки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Даказів протилежного суду сторонами не надано та наведене не спростовано (а.с. 17). Відповідно ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню починаючи з 09 вересня 2020 року. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Відповідно роз`яснень, наведених у пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповно-літніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач має на утриманні двох дітей від першого шлюбу : [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Виконавчим комітетом Глибоцької сільської ради Бориспільського району Київської області від 19 липня 2010 року та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Виконавчим комітетом Глибоцької сільської ради Бориспільського району Київської області від 13 серпня 2013 року (а.с. 34, 35). Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2013 року з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей : [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, на кожну дитину, починаючи з 20.08.2013 року та до досягнення дітьми повноліття. Крім того, з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 20.08.2013 року та до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трирічного віку (а.с. 36-39). Згідно довідки виданої Щасливською медичною амбулаторією загальної практики - сімейної медицини за № 1069 від 03 листопада 2020 року, [PERSON] знаходиться на Д обліку з серпня 2020 року з діагнозом емфізема легень (а.с. 41). Відповідно довідки за № 480 від 11 листопада 2020 року встановлено, що [PERSON] працює в Опорному навчальному закладі «Щасливському навчально-виховному комплексі «ліцей-загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дитячий садок» на посаді сторожа з посадовим окладом 5890 грн. 00 коп. (а.с. 45). Інших обставин, які мали б істотне значення для визначення розміру аліментів на утримання дітей судом не встановлено, про них також не повідомлено позивачем та відповідачем. Згідно ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В положеннях статті 51 Конституції України зазначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Обов`язок батьків по утриманню своїх дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення ними повноліття і являє собою як моральний, так і правовий обов`язок батьків. За змістом ст. 179 Сімейного Кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом даної статті обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Суд звертає увагу на те, що сам факт народження дитини покладає на батьків обов`язки, зокрема, щодо її утримання. У батьків немає і не може бути більшої цінності за дитину, а тому її утримання має домінувати над усіма іншими витратами. З огляду на те, що діти проживають з матір`ю, вартість продуктів харчування, інших речей першої необхідності, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, враховуючи стан здоров`я, матеріальне становище платника аліментів, наявність на його утриманні інших дітей, суд приходить висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на утримання [PERSON] , [INFO] аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. 00 коп. та на утримання [PERSON] , [INFO] аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. 00 коп. до досягнення дітьми повноліття, як це передбачено ч. 1 ст. 183 СК України. Відтак, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Частиною 2 , 3 ст. 84 СК України вказано, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Відповідно ч.1 та ч.2 ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] до досягнення нею трирічного віку. Зважаючи на вказане суд вважає, що відповідач має змогу надавати дружині грошове утримання в розмірі 1/8 частки з усіх видів доходу, заробітку відповідача щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення донькою [PERSON] , [INFO] трирічного віку. Наведений розмір обумовлено тим, що внаслідок отримання відповідачем щомісячного заробітку в розмірі 5890,00 грн. та присудження стягнення з нього на утримання двох синів від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] аліментів, стягнення аліментів на утримання двох доньок : [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частки від доходу відповідача, буде порушенням приписів ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» та надмірним тягарем для платника аліментів. Відтак позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. В ч. 6 ст. 141 ЦПК України вказано, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial