Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

07.12.2018 позивачка звернулась до суду із вищевказаною позовною заявою та просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка є власницею вказаного будинку, у якому відповідачі зареєстровані, але не проживають більше року. Реєстрація відповідачів у будинку порушує законне право позивачки, як власника, вільно розпоряджатися таким майном. У зв`язку з відсутністю у Решетилівському районному суді Полтавської області суддів, які б мали повноваження на здійснення судочинства, проведення автоматизованого розподілу справи між суддями було неможливим, що підтверджується відповідним протоколом від 07.12.2018. За результатами проведеного автоматизованого розподілу справ між суддями, 26.02.2019 справу передано на розгляд складу суду із головуючою Лизенко І.В. (відряджена до Решетилівського районного суду Полтавської області на підставі Рішення Вищої ради правосуддя від 22.01.2019 №175/о/15-19). На виконання вимог ухвали від 06.03.2019, якою позовну заяву було залишено без руху, позивачкою було усунуто недоліки позову. 27.03.2019 суддею Лизенко [PERSON] .В. відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін. Позивачка, належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення судового розгляду, в судове засідання не з`явилась, проте надала суду заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить їх задовольнити, а також вказує, що не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.45). Відповідачі у судове засідання не з`явились, хоча про час, дату і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Клопотання про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило, тому суд, за письмової згоди позивачки, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Позивачка є власницею будинку з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 10.09.1998 (а.с.7). Із довідки Пащенківської сільської ради Решетилівського району Полтавської області від 05.12.2018 (а.с.9) вбачається, що у вищевказаному будинку разом із позивачкою зареєстровані, зокрема, відповідачі по справі: [PERSON] та [PERSON] , які фактично за вказаною адресою не проживають (а.с.9). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов сім`ї [PERSON] , складеного Пащенківською сільською радою Решетилівського району Полтавської області 03.12.2018, зять - [PERSON] та невістка - [PERSON] зареєстровані у будинку, належному позивачці, але фактично не проживають у ньому понад рік (а.с.8). Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч. 1 ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 391\~ЦК України передбачене право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. З досліджених вище доказів встановлено, що відповідачі не проживають і не з`являються у належному позивачці будинку понад рік, доказів того, що позивачка чинить перешкоди в доступі до житла відповідачам відсутні, так само суду не надано доказів того, що між сторонами укладались будь-які угоди щодо користування житлом чи існують інші домовленості, тому суд доходить висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням. У той же час відповідно до ст.7\~Закону України\~від 11\~грудня 2003\~року «Про\~свободу пересування\~та вільний\~вибір місця\~проживання в\~Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Зняття з реєстрації місця проживання особи є правочином, вчинення якого віднесено зазначеним вище Законом до компетенції органів реєстрації. Отже, позовна вимога про зняття з реєстрації відповідачів не є належним способом захисту права. Окрім того, як наведено вище, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, вимоги щодо зняття відповідачів з реєстраційного обліку задоволенню не підлягають. На підставі викладеного, відповідно до ст. 405 ЦК України,

Outcome: partial