Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

08 серпня 2013 року позивач [PERSON] акціонерне товариство «[PERSON] фінанси та Кредит» звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про виселення з квартири [ADDRESS]. В позовній заяві посилався на те, що 20.06.2012 року набрало законної сили рішення Київського районного суду м.Полтава по справі за позовом банку до [PERSON] та звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру №24, по вулиці Мироненко,4 в м.Полтава. 10.07.2012 року відповідачу направлено лист з вимогою про виселення. Посилаючись на те, що звернення стягнення на предмет іпотеки є підставою для виселення всіх мешканців, в поданій до суду позовній заяві, позивач просив суд\~виселити [PERSON] з житлового приміщення, яке є предметом іпотеки - квартири [ADDRESS]. 14 січня 2016 року адвокат [PERSON] в інтересах позивача [PERSON] звернулась в суд з зустрічним позовом до відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Банк «[PERSON] та Кредит» про встановлення факту проживання в житловій квартирі, визнання договору іпотеки недійсним, мотивуючи зустрічний позов тим, що 21.06.2006 року між [PERSON] та [PERSON] акціонерним товариством «Банк «[PERSON] та Кредит» було укладено договір іпотеки №3-39-2006. [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) має неповнолітнього сина [PERSON]. 16.02.2006 року Полтавським бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» було прийнято рішення про реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 05.03.2002 року №1559. Відповідно до Інформаційної довідки від 07.12.2015 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкта нерухомого майна, 16.02.2006 року прийнято рішення про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на житлову квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідки №4140 від 28.11.2008 року, виданої начальником ГЖЕД №6 [PERSON], в житловій квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], разом з позивачем зареєстрований і проживає її син [PERSON], [INFO]. [PERSON] довідки від 11.07.2012 року, виданої Дитячим поліклінічним відділенням 1-ої міської клінічної лікарні м.Полтави, [PERSON], [INFO] проживає за адресою: [INFO]. [PERSON] довідки від 11.07.2012 року учня загальноосвітнього навчального закладу про результати обов»язкового медичного профілактичного огляду, виданої Дитячим поліклінічним відділенням 1 міської клінічної лікарні м.Полтави, [PERSON], 08.04.2002 року проживає за адресою: [INFO]. Відповідно до довідки від 25.11.2008 року, виданої начальником ГЖЕД №12, [PERSON], [INFO] зареєстрований за адресою: [INFO], має сина [PERSON], [INFO], який з ним не зареєстрований. [PERSON] від 14.05.2012 року обстеження житлово-побутових умов неповнолітнього [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] проживає за адресою: [INFO] разом з батьками. [PERSON] довідки від 03.08.2015 року, виданої Комунальним закладом «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 м.Полтави», [PERSON], [INFO] проживає за адресою: [INFO]. Проте, відповідно до листа від 10.07.2015 року №1599/02-1 та довідки №2048 від 10.07.2015 року за підписом начальника Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради [PERSON], відомості про реєстрацію [PERSON] за адресою: [ADDRESS] відсутні. Таким чином, відсутність даних проте, що малолітній [PERSON] на день укладання спірного договору іпотеки був зареєстрований в житловій квартирі за адресою: [ADDRESS], не може спростувати факту його проживання разом з матір»ю за вказаною адресою. Спірний договір іпотеки, за яким в іпотеку передавалась житлова квартира, що була і є місцем проживання малолітнього [PERSON], був укладений без згоди органу опіки і піклування виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві ради, що відповідно до правових висновків Верховного Суду України, є підставою для визнання договору іпотеки №3-39-2006 від 21.06.2006 року недійсним. Просила суд встановити факт постійного проживання [PERSON], [INFO] в житловій квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], починаючи з дня його народження по день винесення судового рішення за даною позовною заявою включно. Визнати недійсним договір іпотеки №3-39-2006 від 21.06.2006 року, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Банк «[PERSON] та Кредит», посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON], за яким в іпотеку передавалась житлова квартира за адресою: [ADDRESS]. 29 січня 2016 року адвокат [PERSON] в інтересах позивача [PERSON] звернулась в суд з зустрічним позовом до відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Банк «[PERSON] та Кредит» про встановлення факту проживання в житловій квартирі, визнання договору іпотеки недійсним, посилаючись на обставини, викладені в зустрічній позовній заяві від 14.01.2016 року. Просила суд встановити факт постійного проживання [PERSON], [INFO] в житловій квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], починаючи з дня його народження по день винесення судового рішення за даною позовною заявою включно. Визнати недійсним договір іпотеки №3-39-2006 від 21.06.2006 року, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Банк «[PERSON] та Кредит», посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON], за яким в іпотеку передавалась житлова квартира за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні представник [PERSON] акціонерного товариства «Банк «[PERSON] та Кредит» [PERSON] свою позовну заяву про виселення [PERSON] підтримала та просила задовольнити. В задоволенні зустрічних позовних заяв від 14.01.2016 року та від 29.01.2016 року просила суд відмовити за безпідставністю. Відповідач [PERSON], адвокат [PERSON] просили суд в задоволенні позову банку про виселення відмовити. Зустрічні позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 14.01.2016 року до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог, було залучено Орган опіки та піклування виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві ради. Представник Органу Орган опіки та піклування виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві ради [PERSON] в судовому засіданні 06.04.2016 року заперечувала проти задоволення позовних вимог банку про виселення [PERSON] та її неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] зі спірної квартири, зустрічні позовні вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі. Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з»явилась, але надала суду лист, в якому просила слухати справу у її відсутності. При вирішенні спору покладається на розсуд суду. Суд вважає можливим слухати справу у відсутності представника Органу Орган опіки та піклування виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві ради [PERSON] та приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] Суд, заслухавши представника [PERSON] акціонерного товариства «Банк «[PERSON] та Кредит» [PERSON], відповідача [PERSON], думку адвоката [PERSON], допитавши свідка [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] акціонерного товариства «Банк «[PERSON] та Кредит» до [PERSON] про виселення необхідно відмовити за безпідставністю, зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] акціонерного товариства «Банк «[PERSON] та Кредит» про встановлення факту проживання в квартирі, визнання договору іпотеки недійсним необхідно задовольнити. Судом встановлено, що 02 вересня 2001 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON]. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] (том 2, а.с.15). Перебуваючи в шлюбі на підставі договору купівлі-продажу від 05.03.2002 року [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] (том 2, а.с.10). Технічний паспорт на квартиру оформлено на [PERSON] (том 2, а.с.90-91). [PERSON] про реєстрацію права власності на нерухоме майно квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON]. (том 2 а.с.97). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (том 2, а.с.81). 21 червня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «[PERSON] та Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю ЗТК Украгроімпекс» було укладено договір про відкриття поновлювальної кредитної лінії №К-39-2006 на загальну суму 240\~000 грн., за яким останнє зобов»язалося повернути отримані в рахунок кредитної лінії грошові кошти до 20.06.2008 року та сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 19% річних та у разі порушення строків виконання зобов»язання, за період з 21.06.2008 року до дня фактичного повернення позики в розмірі 38% річних. Виконання боржником зобов»язання за кредитним договором у повному обсязі було забезпечено порукою фізичних осіб [PERSON] та [PERSON], та передачею в іпотеку банку нерухомого майна квартири [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] За договором іпотеки №3-39-2006 від 21.06.2006 року [PERSON], як майновий поручитель, за нотаріально посвідченою згодою іншого з подружжя [PERSON], зобов»язалась відповідати перед банком іпотекодержателем за невиконання боржником зобов»язання за кредитним договором в межах вартості належного їй на праві власності нерухомого майна (том 2 а.с.92-93). В зв»язку з невиконанням боргових зобов»язань перед банком, [PERSON] акціонерне товариство «[PERSON] та Кредит» звернулось в суд з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] [PERSON], відділу ГІРФО Київського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 28.02.2012 року (том 1 а.с.3-5), яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 20.06.2012 року (том 1 а.с.6-8)\~позовні вимоги ПАТ «[PERSON] фінанси та кредит» задоволено та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно договору іпотеки №З-39-2006 від 21.06.2006 року, а саме на квартиру №24, яка розташована за адресою \~вулиця Мироненка, 4 в м. Полтава, власником якої є [PERSON] шляхом продажу її ПАТ «[PERSON] та кредит» від свого імені будь-якій особі. Також банк звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про виселення. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходить з наступних підстав. Частиною 1 статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК України, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина 3 статті 109 ЖК України регулює порядок виселення громадян. За змістом ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ч.3 ст.109 ЖК України після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов»язані на письмову вимогу іпотеко держателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, частина 2 статті 109 ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. В судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] була придбана [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 05.03.2002 року за власні кошти. Кредитні правовідносини з банком у [PERSON] та її чоловіка [PERSON] склалися 21 червня 2006 року. Спірна квартира була передана [PERSON] в іпотеку на виконання кредитного договору, який був укладений між Відкритим акціонерним товариством «Банк «[PERSON] та Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю ЗТК Украгроімпекс». Отже, судом встановлено, що в іпотеку було передано жиле приміщення, яке було придбано не за рахунок отриманих кредитних коштів. Дана квартира є єдиним житлом, в якому проживає сім»я [PERSON], в тому числі і неповнолітній [PERSON], [INFO]. Тому підстави для виселення мешканців із зазначеного жилого приміщення без надання їм іншого постійного житла відсутні. А тому в задоволенні позову банку про виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] необхідно відмовити за безпідставністю. Суд приходить до висновку, що зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] акціонерного товариства «Банк «[PERSON] та Кредит» про встановлення факту проживання в квартирі, визнання договору іпотеки недійсним підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] 05 березня 2002 року на підставі договору купівлі-продажу придбала квартиру [ADDRESS]. 08.04.2002 року в неї народився син [PERSON], який проживав та проживає в [INFO], що підтверджується зібраними по справі письмовими доказами (Том 2 а.с.100-109). Судом не приймаються до уваги пояснення представника банку, що при укладанні договору іпотеки, [PERSON] було надано довідку про склад сім»ї, в якій [PERSON] зареєстрованим та проживаючим в [INFO] не значився. З даними поясненнями представника банку суд не може погодитись, оскільки вони суперечать зібраним по справі письмовим доказам, а саме довідці за №4140 від 28.11.2008 року, яка була видана начальником ГЖЕД №6 [PERSON], в якій зазначено, що в житловій квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], разом з [PERSON] зареєстрований і проживає її син [PERSON], [INFO], та чинному законодавству України. В постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 року по справі №6-396ц15 викладено наступний правовий висновок: «Відповідно до частини 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одно з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров»я, в якому вона проживає. Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Отже, за змістом зазначених норм матеріального права за умови встановлення місця проживання батьків (усиновлювачів) або одного з них, місце проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, презюмується за місцем їх проживання, а відсутність або наявність факту реєстрації за цим місцем їх проживання сама по собі не впливає на реалізацію права на свободу вибору місця проживання. Таким чином, судом встановлено, що на момент укладання договору іпотеки між банком та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] проживав її малолітній син [PERSON], [INFO]. Тому позовні вимоги [PERSON] в частині встановлення факту проживання в квартирі неповнолітнього [PERSON], [INFO] в цій частині підлягають задоволенню. Підлягають задоволенню позовні вимоги позивача [PERSON] в частині визнання договору іпотеки недійсним з наступних підстав. Відповідно до статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» в редакції, яка діяла на час укладання спірного договору іпотеки, держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Таким чином, відсутність попередньої згоди органу опіки та піклування на здійснення будь-якого правочину стосовно нерухомого майна, право власності або користування яким мають діти, є підставою для визнання такого правочину недійсним. [PERSON] з частинами 2 та 3 статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти члена сім»ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов»язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Частиною 3 статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов»язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов»язання. Пунктом 3 частини 2 статті 177 СК України встановлено, що батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки і піклування вчиняти правочини щодо її майнових прав, у тому числі й відмовлятися від майнових прав дитини. Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» встановлено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. [PERSON] з частиною 6 статті 203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Таким чином, укладання батьками правочинів, предметом яких є житлові приміщення, право користування якими мають малолітні або неповнолітні діти, без попередньої згоди органу опіки та піклування є підставою для визнання цих правочинів недійсними, як передбачено статтями 203, 215 ЦК України. Отже, відсутність даних проте, що малолітній [PERSON], [INFO] на день укладання спірного договору іпотеки був зареєстрований в [INFO], не може спростувати факту його проживання разом з матір»ю за вказаною адресою. Як зазначено в правових позиціях Верховного Суду України, за умови встановлення місця проживання батьків (усиновлювачів) або одно з них, місце проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, презюмується за місцем їх проживання, а відсутність або наявність факту реєстрації за цим місцем проживання сама по собі не впливає на реалізацію права на свободу вибору місця проживання. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved