Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

08 червня 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до ДП «Волиньвугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що працював підземним гірничим майстром на ВП «Шахта №9 «Нововолинська». 31 грудня 2015 року був звільнений з роботи за власним бажанням у звязку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору, згідно ст.38 КЗпП України з виплатою трьохмісячного середнього заробітку. При звільненні з роботи підприємство повинно було виплатити йому заборгованість по заробітній платі, проте виплату здійснило лише 21 березня 2016 року. Оскільки ДП «Шахта №9 «Нововолинська» на момент звільнення не провело з ним повного розрахунку, тому сума середнього заробітку, який відповідач зобовязаний сплатити на його користь за час затримки розрахунку при звільненні, складає 21230,74 грн. Просить стягнути з відповідача в свою користь 21230,74 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2016 року по 20.03.2016 року включно, а також 3000 грн. моральної шкоди, яка спричинена йому неправомірними діями відповідача. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві, просить їх задовольнити. Відповідач ДП «Волиньвугілля» в судове засідання не зявився без поважних причин, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи належним чином, причину неявки в судове засідання не повідомив. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов є підставним і підлягає до задоволення частково. З копії трудової книжки [PERSON] вбачається, що він працював підземним гірничим майстром на ВП «Шахта №9 «Нововолинська», 31 грудня 2015 року був звільнений з роботи за власним бажанням у звязку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору, згідно ст.38 КЗпП України з виплатою трьохмісячного середнього заробітку (а.с.7). Із довідки ДП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» від 30 травня 2016 року №220 слідує, що середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 400,58 грн. (а.с.11). Згідно довідки ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» від 27 травня 2016 року №219, станом на 27 травня 2016 року заборгованість по заробітній платі [PERSON] відсутня (а.с.10). Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться в день звільнення, або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до розяснень, що містяться в п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок, є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Згідно п.8 Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньоденної заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Таким чином, через непроведення відповідачем розрахунку з [PERSON] у день звільнення належить виплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а саме з 01 січня 2016 року (наступний робочий день після звільнення) по 20 березня 2016 року (попередній день, що передує дню виплати), виходячи із розрахунку: 400,58 грн. (середньоденна заробітна плата) x 53 (робочі дні затримки розрахунку) = 21230,74 грн. Враховуючи наведені обставини, суд стягує з відповідача ДП «Волиньвугілля» в користь [PERSON] 21230,74 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені за період з 01 січня 2016 року по 20 березня 2016 року включно. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачем, всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України, не доведено факту завдання йому моральної шкоди діями відповідача, тому суд відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд стягує з ДП «Волиньвугілля» в дохід держави 551,20 грн. судового збору.

Outcome: partial