Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

09.07.2014 року представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, просив визнати недійсним договір дарування квартири, укладений між [PERSON] та [PERSON] 30.10.2013 року посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] зареєстрованому в реєстрі за №7396728, відповідно до якого за [PERSON] визнано право власності на квартиру за адресою [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог вказав, що в провадженні Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, перебував виконавчий лист № 2/212/512 від 12.09.2013 року виданий Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу, про стягнення з [PERSON], боргу у сумі 40600,00 грн. на користь [PERSON]. 18.09.2013 року на підставі ст.ст. 17, 19, 25 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про відкриття вищевказаного виконавчого провадження, копії якої направлено сторонам. Боржнику надано строк для добровільного виконання рішення до 25.09.2013 року. Постанову про відкриття виконавчого провадження направлено сторонам для відома та виконання боржнику за адресою [ADDRESS]. 30.09.2013 року було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 01.10.2013 року на адресу відділу надійшла зава від представника боржника. щодо направлення поштової кореспонденції на адресу [ADDRESS]. 02.10.2013 року представник боржника за довіреністю [PERSON] особисто отримала на прийомі у державного виконавця постанову про відкриття виконавчого провадження, та була попереджена про обов'язковість виконання рішення суду та вимог державного виконавця, та ознайомлена з матеріалами виконавчого провадження. 07.10.2013 року, з метою забезпечення виконання рішення суду державним виконавцем до реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції направлено заявку про накладення арешту на нерухоме майно боржника. В задоволенні заявки Жовтневого ВДВС було відмовлено на підставі ст. 24 Закону України Про державну реєстрацію». 30.10.2013 року о 9 годині 55 хвилин державним виконавцем, на виконання до реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції повторно направлено заявку про накладення арешту на нерухоме майно боржника, яку було задоволено 30.10.2013 року о 15 годині 46 хвилин. 30.10.2013 року о 13 годині 56 хвилин [PERSON] боржником по виконавчому провадженню здійснено відчуження об'єкта нерухомості, а саме: квартири розташованої за адресою [ADDRESS]. на підставі договору доручення на користь [PERSON]. Таким чином, боржник передав право власності на вказане майно на підставі договору дарування, і як наслідок порушив вимоги Закону України «Про виконавче провадження» чим створив перешкоди у реалізації майна. Враховуючи те, що угода на підставі якої було відчужено арештоване майно у відповідності до вимог ч. 5 ст. 203 Цивільного Кодексу має бути спрямована на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. А сам правочин повинен відповідати нормам діючого цивільного законодавства. Дії які здійснив боржник по виконавчому провадженню мали під собою приховування майна, що у відповідності до норм ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України дає підставу вважати вищезазначений правочин нікчемним. Таким чином, правочин здійснений [PERSON] на підставі якого було відчужено майно належне йому на праві власності, а саме: квартира за адресою [ADDRESS], не відповідає вимогам чинного законодавства, є недійсним, і підлягає скасуванню. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідачка [PERSON] та представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі, надали суду заперечення в якому вказали, що з самого початку, державним виконавцем були порушені строки, не був повідомлений відповідач в законному порядку про постанову. Копія постанови про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного дня надсилається стягувану, боржнику та органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ, що вказано у Законі України «Про виконавче провадження». Вищевказана постанова була відкрита 18 вересня 2013 року, де було вказано строки до 25 вересня 2013 року добровільного виконання погашення боргу боржником. Але ніхто відповідно до норм законодавства цю постанову не надіслав на адресу боржника і не повідомили по телефону. За позовом відповідач [PERSON], вирішила з'ясувати питання до відповідної справи та звернулася в Жовтневий відділ державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, де і отримала вищевказану постанову 02 жовтня 2013 року з пропущеним терміном строку для добровільного погашення боргу. 07 жовтня 2013 року [PERSON] звернувся з заявою до начальника Жовтневого ВДВС Тіщенко Е.В. про добровільне погашення боргу єдиним платежем, але просив відстрочку на шість місяців для закінчення розгляду касаційної скарги. Особам, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до проведення виконавчих дій, повинні бути роз'яснені державним виконавцем їх права. Але в даному випадку прав боржнику ніхто не роз'ясняв, все проходилося з'ясовувати самостійно та і взагалі не один документ не був надісланий боржнику. Постанова від 16.07.2014 року була отримана [PERSON] на прийомі у державного виконавця 18.09.2014 р. Приблизно через 2-3 дні після подання заяви на телефон відповідачу [PERSON] передзвонила державний виконавець Яковенко Ольга Анатоліївна та повідомила, що позивач [PERSON] наполягає про стягнення боргу з пенсійного забезпечення [PERSON] а також повідомила, що постанову відповідач [PERSON] отримає поштою. Але відповідачі документів так і не отримали. Постанова державного виконавця про стягнення боргу з пенсії від 27 лютого 2014 року була направлена до Пенсійного фонду, де її отримали 11 березня 2014 року, а з 07 березня 2014 року було перше списання боргу з пенсії [PERSON]. Відповідач [PERSON] людина похилого віку, хворіє, тому відповідач [PERSON], забрала свого батька до своєї оселі, щоб була можливість піклуватися та допомагати по черзі з сином. Квартира, яка належала йому залишилась без нагляду. Згодом були підселені квартиранти, щоб була можливість сплачувати за квартиру. Але за квартирою потрібно наглядати та вирішувати питання по її експлуатації, тому [PERSON] вирішив подарувати квартиру своїй доньці, [PERSON]. Договір дарування був підписаний 30 жовтня 2013 року, на той час ніхто з відповідачів не мав наміру вчинити протизаконно. З державною виконавчою службою питання по відшкодуванню боргу як показалось було вирішено. Відповідачі не уникали відповідальності, навпаки, самостійно приходили до державного виконавця та з'ясовували питання по даної справи. Крім того, як тільки відповідач [PERSON] переїхав до оселі [PERSON], 01.10.2013 року на адресу виконавчого відділу була написана заява [PERSON], щоб направляли поштову кореспонденцію за адресою [ADDRESS], про це вказано в позовній заяві державним виконавцем. Тим не менш, в позовній заяві вказана інша адреса і якби не наполегливість [PERSON], відповідачі позовну заяву не отримали би. Досудове вирішення виниклої спірної ситуації по стягненню боргу не було проведено належним чином з дотриманням усіх відповідних правил. Складується таке враження, що державний виконавець Яковенко Ольга Анатоліївна навмисно перешкоджає відповідачам виконувати їх обов'язок на погашення боргу [PERSON] Відповідач [PERSON] в судове засідання не з*явився, причини неявки суду не відомі. Вивчивши матеріали справи, пояснення сторін в суді, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що в провадженні Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, перебував виконавчий лист № 2/212/512 від 12.09.2013 року виданий Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу, про стягнення з [PERSON], боргу у сумі 40600,00 грн. на користь [PERSON]. 18.09.13 року на підставі ст.ст. 17, 19, 25 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про відкриття вищевказаного виконавчого провадження, копії якої направлено сторонам. Боржнику надано строк для добровільного виконання рішення до 25.09.2013 року. Постанову про відкриття виконавчого провадження направлено сторонам для відома та виконання боржнику за адресою [ADDRESS]. 30.09.2013 року було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 02.10.13 року представник боржника за довіреністю [PERSON] особисто отримала на прийомі у державного виконавця постанову про відкриття виконавчого провадження, та була попереджена про обов'язковість виконання рішення суду та вимог державного виконавця, та ознайомлена з матеріалами виконавчого провадження. 07.10.2013 року, з метою забезпечення виконання рішення суду державним виконавцем до реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції направлено заявку про накладення арешту на нерухоме майно боржника. В задоволенні заявки Жовтневого ВДВС було відмовлено на підставі ст. 24 Закону України Про державну реєстрацію». 30.10.2013 року о 9 годині 55 хвилин державним виконавцем, на виконання до реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції повторно направлено заявку про накладення арешту на нерухоме майно боржника, яку було задоволено 30.10.2013 року о 15 годині 46 хвилин. 30.10.2013 року о 13 годині 56 хвилин [PERSON], боржником по виконавчому провадженню, здійснено відчуження об'єкта нерухомості, а саме: квартири розташованої за адресою [ADDRESS]. Згідного договору дарування квартири, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 30.10.2013 року посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] зареєстрованому в реєстрі за №7396728, відповідно до якого за [PERSON] визнано право власності на квартиру за адресою [ADDRESS]. За змістом Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець накладає арешт (оголошує заборону на відчуження) майна з метою забезпечення реального виконання рішення суду, за наявності такого майна у боржника. Відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно боржника накладається державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Відповідач [PERSON] з метою збереження свого майна та ухилення від виконання вказаного вище рішення суду, 30.10.2013 року здійснив відчуження належного йому нерухомого майна. Внаслідок такого відчуження виявилось неможливим виконання рішення суду про стягнення з відповідача грошових коштів. Згідно положень ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду Укрвїни № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Суд вважає, що внаслідок відчуження відповідачем належного йому майна, виявилось неможливим звернення стягнення на належне відповідачу майно для задоволення вимог стягувача за виконавчим провадженням. На час укладення правочину, відповідачу було відомо про існування рішення суду та відкритого у відношенні нього виконавчого провадження про стягнення з нього грошових коштів у сумі 40600,00 грн. на користь [PERSON] Відповідно до ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов'язаний утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги до правочинів. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Їх невиконання є підставою для визнання правочинів недійсними. Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Відповідно до ч.1 ст.10 Цивільного-процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, що передбачає свободу в наданні суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, та ч.1 ст. 60 Цивільного-процесуального кодексу України, відповідно до якого кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, та вважає, що рішення суду не може бути постановлено на припущеннях. Таким чином, боржник передав право власності на вказане майно на підставі договору дарування, і як наслідок порушив вимоги Закону України «Про виконавче провадження» чим створив перешкоди у реалізації майна, з зв'язку з чим, такий правочин (договір дарування) слід вважати недійсним. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави судові витрати - 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved