Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-20 00:00:00

07 серпня 2019 року позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог, зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 10.08.2010 року, відповідач - [PERSON] отримав кредит у розмірі 25000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач, підписавши заяву, підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає між ним і Банком Договір про надання банківських послуг. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору надав згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Банк за договором свої зобов`язання виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах договору і в межах встановленого ліміту. Відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором не надав своєчасно грошові кошти на погашення кредиту, в зв`язку з чим станом на 07.07.2019 виникла заборгованість в розмірі 96 192,55 грн., з яких 31 250,85 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 28 130,22 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 31 054,69 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 700,00 грн. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн., а також штрафи 500,00 грн. (фіксована частина), 4 556,79 грн. (процентна складова). Ухвалою суду від 29 серпня 2019 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 14 квітня 2020 року розгляд справи відкладено у зв`язку з клопотанням сторін. 20.01.2020 року до суду відповідач надав відзив, де зазначено, що позов не визнає. Підписуючи Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, він виявив бажання оформити на своє ім`я лише зарплатну картку. Анкета-Заява не містить жодних відміток про оформлення та видачу йому будь-яких інших карток, крім зарплатної. Кредитний договір з позивачем, в тому числі шляхом приєднання, він не укладав. З Умовами та правилами надання банківських послуг у Приватбанку, Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» відповідач не ознайомлювався та їх не підписував. Договори банківського рахунку та про видачу платіжного засобу (кредитної картки) між банком та ним також не укладалися. Одночасне стягнення пені та штрафу, заявлене банком у позові, є подвійним притягненням боржника до цивільно-правової відповідальності. Просив суд відмовити у позові. У судове засідання представник позивача не з`явився, в позові просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити з підстав того що відповідач не укладав кредитного договору з банком, не отримував кредитні кошти, в анкеті - заяві відповідач просив оформити йому зарплатну картку, кредитна картка йому не видавалася. Вислухавши представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Матеріалами справи встановлено, що 10.08.2010 року між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений договір у вигляді Анкета-Заява № б/н, згідно якого [PERSON] отримав зарплатну картку (а.с.16). Анкета-Заява не містить будь-яких посилань на видачу позивачем та отримання відповідачем [PERSON] кредитної картки, кредитних коштів, встановлення кредитного ліміту, умови про користування такими коштами, їх повернення, сплату відсотків та неустойки за прострочення. Довідка про умови кредитування не містить підпису відповідача про отримання кредиту, а в анкеті-заяві зазначено про умови видачі зарплатної картки (а. с. 16,17). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Позивачем на підтвердження факту укладення кредитного договору з відповідачем зазначено про те що відповідач погодився з запропонованими Умови та правила надання банківських послуг, шляхом приєднання. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Суд вказує, що в Анкеті-Заяві, яка підписана [PERSON] , чітко визначених умов про укладення будь-яких договорів, строку їх дії, сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, права банку змінювати кредитний ліміт в односторонньому порядку - відсутні. За таких обставин та з урахуванням Постанови Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, від 25.07.2019 у справі № 175/4576/14-ц, суд вважає, що відповідачем не підтверджено про конкретні запропоновані [PERSON] . Умови та правила надання банківських послуг. Позивачем на підтвердження факту отримання та користування кредитними коштами надана виписка з рахунку (а.с. 108-160). У довідці відсутні будь-які посилання на будь які рахунки позивача або відповідача або інших осіб, вказані відомості про зняття готівки в банкоматі, поповнення готівкою в терміналі самообслуговування та інші операції не підтверджують обставини користування саме кредитними коштами. На підтвердження обставини видачі відповідачу кредитної картки позивач надав суду Довідку про надання кредитних карток [PERSON] (а.с.161) та фото клієнта з карткою (а.с.с107). Суд вказує, що платіжна картка є спеціальним платіжним засобом, емісія та використання яких в період виникнення спірних правовідносин (10.08.2010) регулювалися Положенням про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженим Постановою Правління НБУ № 223 від 30.04.2010 (далі - «Положення № 223»). Відповідно до п. 2.3.-2.4. Положення № 223 спеціальний платіжний засіб є власністю емітента і може передаватись у власність або надаватися в користування клієнту відповідно до умов договору, на підставі якого надається та використовується спеціальний платіжний засіб; договір укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в емітента, а другий примірник договору емітент зобов`язаний надати клієнту під підпис; емітент зобов`язаний під час видачі спеціального платіжного засобу надати клієнту договір, правила використання спеціального платіжного засобу і тарифи банку. Згідно з п. 2.5. Положення № 223 емітент зобов`язаний забезпечити наявність у договорі низки визначених умов, серед яких: тип спеціального платіжного засобу; види платіжних операцій, які клієнт має право здійснювати з використанням спеціального платіжного засобу, правила та максимальний строк їх виконання; порядок обслуговування рахунку; тарифи банку на обслуговування операцій з використанням спеціального платіжного засобу на момент укладення договору та порядок повідомлення клієнта про їх зміну. Отже, видача [PERSON] платіжних карток не супроводжувалася укладенням окремих договорів із зазначенням у них реквізитів відповідних карток (типу, номера, строку дії; реквізитів, які дозволяють ідентифікувати держателя картки - імені тощо), що б надало можливість суду пов`язати їх з держателем [PERSON] , а також з рахунком (рахунками), відкритим (відкритими) для [PERSON] . Позивачем не надано доказів про відкриття рахунків відповідачу [PERSON] та пов`язаних рахунків із виданою у 2010 році зарплатною карткою. Надане банком фотозображення є електронним доказом та має відповідати вимогам ст. 100 ЦПК України. Комп`ютерна роздруківка фотозображення з пластиковою карткою не може бути належним і допустимим доказом, оскільки на ній не відображено інформації щодо номера картки, строку її дії, та на підставі якого саме договору вона видавалася, крім того, не доведено, що на фото зображений саме відповідач. Висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду від 04.09.2019 у справі №367/4586/16-ц. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів;показаннями свідків. Стаття 81 ч.1 ЦПК України зазначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 83 ЦПК України сторони скористалися правом подать докази у справі безпосередньо до суду. Суд відповідно до частини першої ст. 89 ЦПК України оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналізуючи досліджені докази, суд доходить висновку, що анкета-заява не містить відомостей про оформлення відповідачем кредитного договору в розмірі та на умовах, зазначених у позовній заяві, позивач виявив бажання оформити саме зарплатну картку. З огляду на зазначене та з урахуванням ст.1055 ЦК України, Постанови Верховного Суду від 25.03.2019року у справах №198/787/16-ц, № №520/1676/17, суд зазначає, що позивачем не надано належних доказів про укладання кредитного договору з [PERSON] , надана позивачем Анкета-заява від 10.08.2010 року не підтверджує укладання [PERSON] кредитного договору. Оскільки позивачем не доведено факту укладання кредитного договору належними та допустимими доказами, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості не підлягають задоволенню. Розглядаючи позов в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, у відповідності до вимог ст. 13 ЦПК України, оцінюючи їх в сукупності та аналізуючи зміст наведених вище норм права, суд доходить висновку про недоведеність позовних вимог, що є підставою для відмови у позові.

Outcome: dismissed