Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

09.06.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до КС «Злагода» про стягнення внесених коштів по строковому вкладу члена кредитної спілки, який мотивовано тим, що між ним та Кредитною спілкою «Злагода» 20.10.2014 року укладено договір про залучення внеску на депозитний рахунок № 8140д, згідно з яким позивачем було внесено на депозит грошові кошти в розмірі 3 000 грн. з процентною ставкою за внеском в розмірі 26,5 % річних та зі строком повернення внеску до 20 листопада 2015 року Ще до закінчення строку дії договору позивач попередив КС «Злагода» про закриття депозитного рахунку з правом отримання всіх грошових коштів на руки та, відповідно, 01.09.2015 року сторони погодили суму заборгованості за даним договором, склавши відповідний акт звірки розрахунку за депозитом, згідно з яким заборгованість КС «Злагода» перед [PERSON] станом на 30.06.2015 року складає 3\~000,00 гривень - сума вкладу та 291,99 гривень - нараховані відсотки. Однак, відповідач позивачу суму заборгованості не повернув, на його звернення відповіді не надавав. Вищевказані обставин і стали підставою для звернення позивача з вказаним позовом до суду, в якому останній просив стягнути з КС «Злагода» на свою користь заборгованість за вищевказаним депозитним договором в розмірі 3\~000,00 гривень, 1\~258,75 гривень - нараховані відсотки за весь період користування КС «Злагода» коштами, що належать [PERSON] (19 місяців), 1\~000,00 гривень моральної шкоди та відшкодувати витрати за надання правової допомоги. Позивач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, оскільки позивач у своїй заяві не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Спірні правовідносини сторін ґрунтуються на вимогах ст.ст. 1058, 1060, 1061 ЦК України, положеннях Законів України «Про кредитні спілки», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про захист прав споживачів». Згідно з п. 1 ч.1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» кредитні спілки є фінансовими установами, які в належному порядку зареєстровані та надають фінансові послуги. Пункт 4 ч.1 ст. 4 Закону визначає фінансову послугу, зокрема, як послугу залучення фінансового активу із зобов'язанням щодо наступного його повернення. Водночас ст.1 Закону України «Про кредитні спілки» визначає кредитну спілку як неприбуткову організацію, засновану фізичними особами, професійними спілками, їх об'єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об'єднаних грошових внесків її членів. Кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом. Стаття 23 Закону регламентує належність внесків (вкладів) на депозитні рахунки та нараховані на них проценти членів кредитної спілки цим же членам цих же вкладів на праві приватної власності. Кожний член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти, зазначені в частині першій цієї статті, у порядку і строки, які визначені відповідно до частини сьомої статті 10 цього Закону, статуту кредитної спілки або укладеними з членом кредитної спілки договорами. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ст. 1060 ЦК України (в редакції яка діяла станом на час виникнення правовідносин) договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад); за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Відповідно до ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу; проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав; у разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 20 жовтня 2014 року між [PERSON] та КС «Злагода» укладено Договір №8140д про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, згідно з яким позивачем було внесено на депозит грошові кошти в розмірі 3 000 грн. з процентною ставкою за внеском в розмірі 26,5 % річних та зі строком повернення внеску до 20 листопада 2015 року (а.с. 3-4). Відповідно до п.3.2.5 вказаного договору спілка зобов'язується повернути вкладнику внесок та також нараховані проценти у строки та розмірах, які передбачені умовами цього Договору. 01.09.2015 року сторони погодили суму заборгованості за даним договором, склавши відповідний акт звірки розрахунку за депозитом, згідно з яким заборгованість КС «Злагода» перед [PERSON] станом на 30.06.2015 року складає 3\~000,00 гривень - суму вкладу та 291,99 гривень - нараховані відсотки (а.с.6). Відповідач КС «Злагода» не виконав належним чином своїх зобовязань за договором, після закінчення строку дії договорів, не повернув суму внеску за депозитним договором та не сплатив проценти, що належні до виплати за вказаним договором. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Таким чином проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк по день фактичного їх повернення вкладникові, а також 3 % річних та суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобовязання. Зазначена правова позиція наведена в постанові Верховного Суду України від 28 січня 2015 року у справі № 6 - 247цс14. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з розрахунку позовних вимог позивача, останній просить стягнути з відповідача суму внеску за депозитним договором, а також проценти, нараховані на суму внеску за 19 місяців, тобто з дня укладення договору - 20 жовтня 2014 року по 20 травня 2016 року включно. Таким чином, заборгованість за процентами по договору вкладу №8140д (процентна ставка 26,5 %) за період з жовтня 2014 року по травень 2016 року включно становить 3 000 х 26,5 %:12*19(місяців) = 1\~258,75 гривень. Отже, загальна заборгованість по договору вкладу № 8140д відповідача перед позивачем становить 4\~258,75 грн. (3 000,00+1258,75). На підставі викладеного суд прийшов до висновку про наявність спірних правовідносин між сторонами, які відносяться до договірних зобов'язань, встановив, що права позивача відповідачем порушені, тому вони підлягають захисту, а позов в цій частині до задоволення. Стосовно стягнення з відповідача моральної шкоди за невиконання умов договору суд зазначає наступне. Положеннями ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому, у відповідності з п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Положеннями ч. 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Разом з тим, відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Так, судом встановлено, що між сторонами виникли зобов'язальні правовідносини. Таким чином, у разі порушення зобов'язання моральна шкода може відшкодовуватись лише тоді, якщо це буде встановлено договором або законом. Однак, як встановлено в судовому засіданні, укладеним між сторонами договором не передбачено умов про можливість відшкодування моральної шкоди. Також слід зазначити, що однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди (порушення укладу його життя) також не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а тому суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову і в цій частині слід відмовити. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат. Якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а відтак з відповідача на користь держави слід стягнути суму судового збору в розмірі 551,20 грн., а також на користь позивача - витрати на правову допомогу в розмірі 242,94 грн. (позов задоволено на 80,98%) (квитанція про оплату витрат на правову допомогу міститься в матеріалах справи). Враховуючи викладене,

Outcome: partial