Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

07 жовтня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП «Чернігівторф», в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (а.с. 18-19), просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі в сумі 37991,37 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 44356,04 грн., вихідну допомогу згідно ст. 44 КЗпП України в розмірі 17994,41 грн. та відшкодування завданої йому моральної шкоди в сумі 5000,00 грн. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 09.03.1987 року по 06.06. 2019 року він працював у державному підприємстві «Чернігівторф». Відповідно до наказу підприємства № 29-к від 06 червня 2019 року його було звільнено з посади провідного інженера виробничо-технічного відділу за власним бажанням з підстав порушення законодавства про працю згідно ч.3 ст. 38 КЗпП України. Пояснює, що на час звільнення відповідач мав заборгованість перед ним по виплаті заробітної плати у сумі 69707,89 грн. При зверненні до відповідача за повним розрахунком по заборгованості із заробітної плати він отримав відповідь про те, що внаслідок відсутності грошових коштів, немає можливості розрахуватися з мною по вищезазначеній заборгованості. Вказує, що таким чином, при звільненні його з посади провідного інженера виробничо-технічного відділу з ним не було здійснено розрахунок по заробітній платі, що є прямим порушенням Конституції України, КЗпП України. Також зазначення обставин щодо відсутності коштів на здійснення розрахунку по заробітній платі, не є підставою для її невиплати, а тому дані кошти повинні бути сплачені йому в обов`язковому порядку. Зазначає, що згідно довідки ДП «Чернігівторф» від 06.06.2019 року № 262 заборгованість перед ним по заробітній платі становить 69707, 89 грн. За чотири місяці після його звільнення відповідач виплатив йому частково суму 31716,52 грн. Отже, остаточна сума заборгованості по заробітній платі - 37 991, 37 грн. Відповідач також не виплатив йому вихідну допомогу в сумі 17994, 41 грн. Згідно вищезазначеної довідки моя середньоденна заробітна плата складає 357,71 грн. Затримка виплати заборгованості по заробітній платі становить 124 робочих днів (червень -15, липень - 23, серпень -21, вересень -21, жовтень - 22, листопад - 21, грудень - 1). Сума стягнення середнього заробітку за весь час затримки на його користь становить (124 х 357,71 грн.) 44356,04 грн. Також вважає, що незаконними діями відповідача йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що з вини відповідача не отримав належні йому кошти, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінює в сумі 5000 грн. 26.11.2019 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву (а.с. 20), в якому зазначає, що дійсно позивачу борг з невиплаченої заробітної плати складає 37991,37 грн. та 17994,41 грн. вихідної допомоги. Вини підприємства в несплаті боргу немає, так як це склалося не з вини підприємства, на їхні рахунки накладений арешт відділом ДВС. Моральна шкода позивача по справі не підтверджена доказами тих наслідків, що свідчить про її заподіяння, тому в частині позову про стягнення 5000 грн. моральної шкоди просять відмовити. Позивач в судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. В своїх поясненнях посилався на обставини, викладені в позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково в частині стягнення заробітної плати, вихідної допомоги. В задоволенні решти позовних вимог просив відмовити. У своїх поясненнях посилався на обставини, викладені у відзиві на позов. Також просив розстрочити виконання рішення суду терміном на 12 місяців, згідно поданої заяви про розстрочення виконання судового рішення (а.с. 25-26). Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 06 червня 2019 року [PERSON] був звільнений з посади за власним бажанням, з підстав порушення законодавства про працю згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України, що вбачається з копії наказу ДП «Чернігівторф» від 06.06.2019 № 29-К (а.с. 5). Згідно довідки ДП «Чернігівторф» від 06.06.2019 року № 262 заборгованість по заробітній платі на 06.06.2019 року складає 69707,89 грн. Вихідна допомога складає 17994,41 грн. На момент звільнення середньоденна заробітна плата складає 357,71 грн. (а.с. 6). Зі змісту позовної заяви (а.с. 1) вбачається, що станом на час звернення до суду з цим позовом, відповідачем була частково виплачена позивачу заборгованість по заробітній платі в сумі 31716,52 грн.; у відповідача перед позивачем наявна заборгованість по заробітній платі в сумі 37991,37 грн., що також підтверджується відповідачем у відзиві на позов (а.с. 25-26). Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Таким чином, відповідач порушив права позивача на своєчасне отримання заробітної плати та вихідної допомоги, що передбачено ст. 116 КЗпП України, а отже сума недоплаченої заробітної плати та одноразової допомоги підлягає стягненню з відповідача. Відповідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно абз. 1 п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 8 лютого 1995 р. № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Отже, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06 червня 2019 року по 02 грудня 2019 року в сумі 44356,04 грн. (кількість робочих днів з дня звільнення 06 червня 2019 року по 02 грудня 2019 р. - 124 робочих днів; середньоденна заробітна плата складає 357,71 грн.; 357,71 грн. х 124 р. д. = 44356,04 грн. ). Згідно ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Разом з тим, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд бере до уваги обсяг моральних страждань позивача, втрату нормальних життєвих зв`язків з іншими особами, додаткові зусилля, прикладені позивачем для забезпечення достатніх умов проживання, а тому приходить до висновку, що позов в частині відшкодування моральної шкоди слід задовольнити частково і стягнути з Державного підприємства «Чернігівторф» на користь [PERSON] відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 1000 грн. Що стосується клопотання відповідача про розстрочення виконання судового рішення у зв`язку відсутністю достатніх обігових коштів на балансі підприємства для погашення усієї суми заборгованості на виконання рішення суд, то суд вважає за необхідне відмовити відповідачу у задоволенні даного клопотання, оскільки відсутність коштів не є підставою для розстрочення виконання рішення суду у розумінні статті 267 ЦПК України. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати - 768 грн. 40 коп. судового збору. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць.

Outcome: partial