Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

09 квітня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить змінити розмір аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , які були визначені рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.02.2014 у розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу), які підлягають стягненню з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] та стягувати аліменти на утримання дитини у розмірі ј частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.02.2014 року з [PERSON] стягнуто на її користь щомісячно аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу), починаючи стягнення з 06 грудня 2013 року до повноліття дитини. Розмір аліментів у вигляді 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу) був визначений судом, оскільки відповідач [PERSON] на той час також сплачував аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] . 20.12.2018 року син відповідача [PERSON] досяг повноліття, виконавче провадження про стягнення аліментів на його утримання закрито, тому позивачка вважає, що оскільки [PERSON] має постійне місце роботи (регулярний заробіток), він має можливість сплачувати аліменти на утримання доньки у більшому розмірі, а саме у розмірі ј частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. У зв`язку з чим вона вимушена звертатися до суду з даним позовом. Справа розглядається за правилами, що діють після набрання чинності\~ЦПК України\~в редакції від 15.12.2017 року, що передбачено ч.1 п.9 Розділу\~XІІІ\~Перехідних Положень ЦПК України. Ухвалою від 28 травня 2019 року позовна заява прийнята до розгляду з відкриттям провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) учасників справи, відповідачу був встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву, його право на пред`явлення заперечення. Позивач до суду не прибула, в матеріалах справи міститься письмове клопотання про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач правом подання відзиву та заперечення до суду, у порядку\~статті 179 ЦПК України, не скористався, однак надав суду письмове клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає у повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення. Згідно ст.158 ЦПК України, особа яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст.\~247\~ч.\~2\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 4\~ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сторони мають неповнолітню дочку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.12.2013, яка міститься в матеріалах справи. Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.02.2014 року стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини у розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 06 грудня 2013 року до повноліття дитини, копія рішення долучена до матеріалів справи. Розмір аліментів у вигляді 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу) був визначений судом, оскільки відповідач [PERSON] на той час сплачував аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 лютого 2007 року. [INFO] 2018 року син відповідача [PERSON] досяг повноліття, виконавче провадження про стягнення аліментів на його утримання закрито. Згідно\~ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частин 1,2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з\~статтею 181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Стаття 182 СК України\~(у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів від 08.12.2016) встановлювала, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених\~статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до частини першої\~статті 183 СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень\~статті 182 СК України, так і положень ст.ст.183,184 СК України. Частина перша\~статті 192 СК України\~передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду\~України «Про\~застосування судами\~окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при\~розгляді справи\~щодо батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів»\~від 15\~травня 2006\~року №3 розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них;\~випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. Враховуючи зміст статей\~181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України\~передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина 3\~статті 181 СК України).\~Стаття 192 СК України\~тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~статті 192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки\~статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу\~статті 182 СК України\~викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у\~статтю 182 СК України, яким визначався розмір\~30 %). З матеріалів справи вбачається, що з часу ухвалення рішення суду про стягнення аліментів, покращився матеріальний стан платника аліментів, оскільки, як встановлено судом відповідач по справі закінчив виплати аліментів на утримання сина [PERSON] від першого шлюбу, якому [INFO] грудня 2018 [INFO] виповнилося 18 років. Окрім того, відповідно до рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 24.02.2014 року [PERSON] повинна отримувати аліменти від відповідача на утримання неповнолітньої доньки щомісяця 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в той час як діючим законодавством передбачено, що мінімальний розмір аліментів не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що погіршує матеріальне становища як позивача, так і неповнолітньої доньки сторін по справі. Таким чином, враховуючи, що в зв`язку зі зміною матеріального становища відповідача та змін внесених в законодавство, а саме: змінився мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки щомісяця в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення донькою повноліття - підлягають задоволенню. Крім того, суд вважає необхідним відкликати виконавчий лист № 212/11335/13-ц, 2/212/1049/14 від 24.02.2014 року, виданий Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з відділу державної виконавчої служби, в якому на виконанні перебуває вказаний виконавчий лист, після набрання даним рішенням законної сили та повного погашення заборгованості [PERSON] за вказаним виконавчим листом, якщо така заборгованість існує. Оскільки в силу п.3 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір»\~позивач звільнена від сплати судового збору за вимогою про стягнення аліментів, суд також присуджує стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved