Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

09 червня 2017 року [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з вказаною позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Сонячний» (далі ТОВ «Сонячний»). В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 14 серпня 2008 року між його батьком [PERSON] та ТОВ «Сонячний» укладено договір оренди, відповідно до якого батько передав відповідачеві строком на 7 років належні йому на праві приватної власності чотири земельні ділянки, загальною площею 7,3 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За життя батько заповів все належне майно йому, не змінивши заповіту 14 квітня 2014 року спадкодавець помер. Свідоцтво про право на спадщину на вищевказані земельні ділянки після смерті батька він отримав 20 листопада 2015 року. Відразу після смерті батька він повідомив керівництво ТОВ «Сонячний» про цю обставину, а також про його небажання продовжувати строк дії вказаного договору та наміри самостійно обробляти свої земельні ділянки. Однак, відповідач самовільно, без його згоди, продовжував користуватися земельними ділянками, обробив їх у серпні 2015 року, восени цього ж року засіяв насінням пшениці та наступного року зібрав врожай, позбавивши його таким чином права самостійно користуватися та розпоряджатися належним йому майном та спричинивши збитки у вигляді неотриманого доходу. Посилаючись на викладені обставини, просив стягнути з відповідача в рахунок відшкодування збитків 87620 грн., що складає розмір фактично отриманого відповідачем прибутку, та за моральну шкоду 20000 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві. Вимогу про стягнення моральної шкоди у розмірі 20000 грн. позивач обґрунтував тим, що неправомірними діями відповідача йому спричинені душевні страждання у звязку з позбавленням можливості користуватися належними йому земельними ділянками, необхідністю витрачати кошти на лікування, на правову допомогу, звертатися до різних інстанцій. Також пояснив, що влітку 2016 року дві земельні ділянки йому повернуті. З них земельна ділянка площею 6,34га була засіяна ним у 2017 році соняшником та розмір отриманого доходу з неї склав 39000 грн. (без врахування витрат на оренду техніки, пальне, насіння). Земельна ділянка площею 0,43 га ним не обробляється, оскільки зайнята багаторічними насадженнями виноградниками, з якими передавалась в оренду. Дві інші земельні ділянки - площею 0,06 га та 0,47га він не має можливості обробляти, оскільки вони знаходяться всередині загального пайового поля. Від отримання орендної плати від ТОВ «Сонячний» за 2016 рік у розмірі 5000 грн. він відмовився, оскільки вважає вказану суму недостатньою для відшкодування завданих йому збитків. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До судового засідання надійшла заява представника ТОВ «Сонячний» [PERSON], в якій вона просить розглядати справу без її участі. Також надано письмові заперечення по позову, в яких представник відповідача, посилаючись на необґрунтованість та недоведеність збитків та моральної шкоди, визначених позивачем, в задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі. Представник третьої особи - Куцурубської сільської ради обєднаної територіальної громади Очаківського району Миколаївської області в судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи без його участі, у задоволенні позову не заперечує. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного. 14 серпня 2008 року між [PERSON] та ТОВ «Сонячний» було укладено договір оренди землі, відповідно до якого [PERSON] передав відповідачеві в оренду строком на 7 років земельні ділянки загальною площею 7,30 га, в тому числі: пасовища 0,06 га, зрошування 0,47га, рілля 6,34га, багаторічні насадження 0,43га, розташовані в межах території Іванівської сільської ради Очаківського району Миколаївської області. Вказаний договір зареєстрований в Очаківському районному відділі реєстрації 14 серпня 2008 року за № 040802100937, що підтверджується копією вказаного договору оренди (а.с. 13-14). В п. 42 договору зазначено, що договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. З копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК № 090667, виданого 15 жовтня 2004 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 000402801497, вбачається, що вищевказані земельні ділянки площею 0,43га, 0,06га, 6,34га, 0,47га, загальною площею7,30га, з кадастровими номерами 4825180700:01:000:1950, 4825180700:01:000:1390 4825180700:01:000:0219, 4825180700:01:000:0747, відповідно, належали [PERSON] на праві власності (а.с. 31) Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії І-ФП №194839, [PERSON] помер 14 квітня 2014 року (а.с. 20) Згідно копій свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 20 листопада 2015 року, виданих державним нотаріусом Другої Очаківської державної нотаріальної контори Миколаївської області, зареєстрованих в реєстрі за №№ 942, 944, 946, 948, спадкоємцем майна [PERSON], померлого 14 квітня 2014 року, є його син [PERSON] Спадкове майно складається з земельних ділянок площею 0,43 га, 0,06га, 6,34 га, 0,47га, розташованих на території Іванівської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, які надані спадкодавцю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належали йому на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК № 090667 від 15 жовтня 2004 року (а.с. 23-26). З наданих позивачем письмових доказів слідує, що 11 грудня 2015 року, тобто після отримання свідоцтва про право на спадщину, він звернувся до ТОВ «Сонячний» з заявою, в якій просив виділити йому в натурі земельний пай площею 7,30 га, що належав його батькові [PERSON], для самостійного обробітку (а.с. 34). Відповідно до вимог ст. 124 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передача землі в оренду здійснюється на підставі цивільно-правової угоди. Положеннями ст.ст. 125- 126 ЗК України, встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ст.93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької діяльності. За ч. 3 ст. 792 ЦК України та ч. 8 ст. 93 ЗК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Таким спеціальним законом, що регулює орендні земельні відносини та підлягає застосуванню до спірних правовідносин є Закон України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року\~№ 161-XIV, (з наступними змінами та доповненнями, далі - Закон України). Згідно ст.13 Закону № 161-XIV, за договором оренди землі орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону № 161-XIV, однією з підстав припинення договору оренди землі є закінчення строку, на який його було укладено. Відповідно до вимог ст. 34 Закону № 161-XIV (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог. У разі невиконання орендарем обов'язку щодо умов повернення земельної ділянки орендар зобов'язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки. Системний аналіз наведених норм закону дає підстави вважати, що фактичне продовження користування орендованою земельною ділянкою після закінчення дії договору оренди та без дозволу орендодавця є самовільним зайняттям земельної ділянки, внаслідок чого, особа, яка захопила земельну ділянку повинна відшкодувати її власнику завдані збитки. За загальним правилом, передбаченим ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані. Норми спеціального закону, яким є ЗК України, не дають визначення збитків, але визначають підстави для їх відшкодування. Згідно із частиною другою ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки (пункт «д» частини першої статті 156 ЗК України). При цьому, статтею 157 ЗК України встановлено порядок відшкодування збитків, за яким відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі, внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Спеціальним підзаконним актом є також Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 19 квітня 1993 року (далі - Порядок). Пунктом 3 Порядку визначено, що відшкодуванню підлягають, зокрема, інші збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. Неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян. Розміри збитків, у тому числі неодержані доходи згідно з п.2 Порядку, визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє зробити висновок, що у випадку не укладення договору оренди або інших правочинів як правових підстав для користування земельною ділянкою з вини користувача настають правові наслідки, передбачені статтею 157 ЗК України та Порядком. З вищевикладеного слідує, що строк дії договору оренди землі, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Сонячний» 14 серпня 2008 року строком на 7 років, закінчився 14 серпня 2015 року та новий договір не укладався. Твердження позивача про те, що ТОВ «Сонячний» у серпні 2015 року обробив земельні ділянки, після чого засіяв пшеницею, а влітку 2016 року зібрав з цих ділянок врожай, представник відповідача у своїх письмових запереченнях не спростовував. Натомість, з копій листів від 02 вересня 2016 року та від 14 вересня 2016 року за підписом генерального директора ТОВ «Сонячний» [PERSON] вбачається, [PERSON] звернувся у грудні 2015 року як спадкоємець [PERSON] з заявою про розірвання договірних відносин та повернення земельних ділянок у свою власність. У звязку з тим, що на момент звернення земельні ділянки були засіяні, було прийнято рішення про виплату [PERSON]В. орендної плати за 2016 рік у розмірі 5000 грн., від отримання якої останній відмовився. Станом на вересень 2016 року земельні ділянки не обробляються та повертаються [PERSON] (а.с. 36 зворотня сторона, а.с. 37). Таким чином, суд вважає доведеним, що ТОВ «Сонячний» використовував спірні земельні ділянки після закінчення строку договору оренди без продовження його строку. Разом з тим, [PERSON] на час закінчення строку договору оренди не мав повноважень орендодавця, оскільки право власності на спадкове майно набув лише 20 листопада 2015 року, а тому його пояснення та показання свідків [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні про те, що він після смерті батька усно повідомляв керівництво ТОВ «Сонячний» про наміри самостійно обробляти земельні ділянки суд не приймає до уваги. При ухваленні рішення суд враховує, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при рівності прав щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77-78, ч.ч.3-4 ст. 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача. На підтвердження розміру заподіяних йому збитків, [PERSON] надав лише довідку відділу статистики в Очаківському районі від 14 грудня 2016 року № 142/-14 про середню врожайність пшениці, яка станом на 1 листопада 2016 року складала 36,2 ц з 1 га, та середню ціну реалізації пшениці 3319 грн. за 1 тонну (а.с. 16), та виходячи з вказаних даних та загальної площі належних йому земельних ділянок визначив збитки у розмірі 87620 грн. (7,30га х 36,2 х 3,319). При цьому, позивачем не надано доказів того, що ТОВ «Сонячний» отримав від використання спірних земельних ділянок дохід у вказаному розмірі. Із зазначеної вище довідки відділу статистики вбачається, що ціна реалізації пшениці зазначена без урахування будь-яких можливих витрат, призначена для статистичних цілей та не може використовуватися для іншого. Також позивачем не надано доказів отримання ним будь-яких доходів в результаті самостійного використання земельних ділянок у 2016-2017 роках. Крім того, позивач до відповідної комісії з питання визначення розміру збитків не звертався та доказів, які відповідають вимогам Порядку на підтвердження позовних вимог не надав. Таким чином, суд вважає, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів щодо заподіяння йому збитків як власнику земельних ділянок та їх розміру, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача цих збитків. Згідно ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди обґрунтовуються душевними стражданнями позивача у звязку з у звязку з позбавленням можливості користуватися належними йому земельними ділянками, необхідністю витрачати кошти на лікування, на правову допомогу, звертатися до різних інстанцій. Однак, як встановлено судом, на час закінчення строку дії договору оренди позивач не набув права власності чи користування земельними ділянками і надані ним докази не підтверджують наявності вини відповідача у заподіянні йому цих моральних страждань. Таким чином, правові підстави для стягнення моральної шкоди з ТОВ «Сонячний» на користь [PERSON] також відсутні. З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed