Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

09.12.2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики. Вимоги мотивовані тим, що 12.09.2012 року між сторонами був укладений договір позики, згідно якого [PERSON] надав [PERSON] 10000,00 грн., які він зобов'язався повернути до 12.11.2012 року. Проте, взяті на себе зобов'язання за договором щодо своєчасного повернення основної суми позики відповідач належним чином не виконав, у зв'язку із чим позивач просить стягнути з [PERSON] та [PERSON], яка знаходиться в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], в солідарному порядку заборгованість у розмірі 10000,00 грн., відсотки в сумі 318,08 грн., судові витрати, сплачені при подачі позову. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, відповідно до наданої заяви позовні вимоги не визнає, просить суд у задоволенні позову відмовити, справу розглядати у її відсутності. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.09.2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, згідно якого [PERSON] надав [PERSON] 10000,00 грн. строком повернення не пізніше 12.11.2012 року (а.с. 5). Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановленими договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Якщо інше не встановлено договором або законом (наприклад, якщо договір позики відповідає ознакам безпроцентного договору), позикодавець має право на одержання ще і процентів від суми позики. У разі коли договором не встановлено їх розмір, розмір процентів визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ст. 1048 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, тобто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] порушує умови договору. Доказів повернення грошей відповідачем [PERSON] судові не надано. В заяві, спрямованої до суду, відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав. У зв'язку з чим з нього підлягає стягненню заборгованість у розмірі 10000,00 грн., відсотки за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сумі 318,08 грн. Відповідно до даних паспортів відповідачів, [PERSON] та [PERSON] знаходилися у шлюбі з 28.04.1990 року по 21.05.2002 року (а.с. 30-32), що підтверджено й даними свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] (а.с.32). Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК України, якою встановлений принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких між сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до змісту ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Згідно ч. 2 ст. 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом установлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і одержане за договором використано на її потреби. В судовому засіданні позивачем [PERSON] або відповідачем [PERSON] не доведений факт того, що на час укладання договору відповідач [PERSON] знаходився у шлюбі з [PERSON], та отримані [PERSON] грошові кошти були витрачені в інтересах сім'ї, у зв'язку з чим в цій частині позовні вимоги до [PERSON] задоволенню не підлягають. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на підставі статті 88 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі викладеного,

Outcome: partial