Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

07 липня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що вони з відповідачем 22 червня 2013 року зареєстрували шлюб в Орджонікідзевському відділі ДРАЦС Маріупольського міського управління юстиції Донецької області. Від шлюбу мають неповнолітню доньку, [PERSON], [INFO]. Розлад сімейного життя стався через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на сімейне життя. Шлюбні відносини припинені з 28 червня 2014 року. Вважає, що їх шлюб розпався остаточно, та примирення неможливе. Просив суд розірвати шлюб, після розірвання шлюбу прізвище не змінювати. Позивач [PERSON] до судового засідання не зявився, від якого до суду надійшла заява з проханням справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив розірвати шлюб. Відповідач [PERSON] до суду також не зявилася, від якої до суду надійшла заява з проханням справу розглянути без її участі, позовні вимоги визнала повністю, проти розірвання шлюбу не заперечувала, після розірвання шлюбу просила прізвище не змінювати. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22 червня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія І-НО № 323193, виданим Орджонікідзевським Відділом ДРАЦС Маріупольського міського управління юстиції Донецької області 22 червня 2013 року, актовий запис № 210. Як вбачається зі свідоцтва про народження серія І-НО № 556165, виданим Орджонікідзевським відділом ДРАЦС Маріупольського міського управління юстиції Донецької області 27 грудня 2013 року, [PERSON] народилася 20 грудня 2013 року, в графі «батьки» зазначені: батько [PERSON], та мати [PERSON]. Згідно з ч. 2 ст. 18, п. 3 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч.1 ст.110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено, оскільки шлюбні відносини припинені три роки тому, та примирення сторони вважають неможливим. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім'я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст. 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. У відповідності до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.8 ст. 235 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище чоловіку та дружині залишити без змін. На підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved