Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

09.02.2021 року до Київського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до Другого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Південного міжрегіонального управління Мінстерства юстиції (м.Одеса) про зняття арешту, відповідно до якої позивач просить зняти арешт з квартири за адресою: [ADDRESS] , накладений на підставі постанови Другого Київського ВДВС ОМУЮ, посилаючись на те, що виконавче провадження було закінчено, виконавчий збір сплачено, проте у знятті арешту йому було відмовлено. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Маломуж А.І. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 15.02.2021 року позовну заяву було залишено без руху. 17.03.2021 року до суду надійшла заява від позивача про усунення недоліків. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 18.03.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21.05.2021 року призначено справу до судового розгляду. Позивач у судове засідання не з`явився надав заяву про слухання справи за його відсутності, просив позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Другого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Південного міжрегіонального управління Мінстерства юстиції в судове засідання не з`явився, надав відзив, відповідно до якого просив відмовити у задоволені позову, посилаючись на те, що позивачем не було виконано рішення суду, а тому арешт не було скасовано. Представник відповідач ТОВ «ПР-ЮГ» в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, відзив на позов не надав. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.11.2011 року Господарським судом Одеської області було ухвалено на користь ТОВ «ПР-ЮГ» судове рішення №24/17-3856-2011 про стягнення коштів у розмірі 10213 гри з [PERSON] . У зв`язку з чим, Другим Київським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції 17.01.2012 року за заявою стягувача було відкрито виконавче провадження №30691557 з примусового виконання відповідного рішення Господарського суду Одеської області. Незважаючи на встановлені державним виконавцем терміни добровільного виконання рішення, боржником обов`язки встановлені ЗУ «Про виконавче провадження» були порушені, у зв`язку з чим, з метою відновлення прав стягувача, 11.02.2011 року було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Дане обтяження було зареєстровано 20.02.2012 року о 16:17:10 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у відповідності до Законів України. Однак, відповідні заходи державної виконавчої служби, не вплинули на поведінку боржника, рішення Господарського суду Одеської області №24/17-3856-2011 від 21.11 2011 року, на той час, виконати було неможливо, зважаючи на відповідну поведінку боржника [PERSON] . 23.02.2012 року державним виконавцем Другого Київського відділу виконавчої служби у місті Одесі було направлено виконавче провадження № 30691557 за підвідомчою належністю до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби для подальшої реалізації, необхідної для виконання рішення суду. На підставі додатків, які долучені до позовної заяви, вбачається, що державним виконавцем Першого Приморського відділу ДВС була винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.9 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» (на той час у відповідній редакції Закону) Правове обгрунтування станів виконавчого провадження та підстав зняття арешту з майна відповідно до чинного законодавства. Відтак, виходячи з вчинених виконавчих дій, вбачається, що 30.12.2013 року постановою державного виконавця було повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п.9, ч.1, ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження».( на той час у відповідній редакції Закону) Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 року у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Частиною 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, серед яких, зокрема, надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника. Однак, як вбачається з матеріалів справи те не заперечується сторонами, боржник [PERSON] не виконав рішення суду. Отже, у виконавця відсутні підстави для зняття арешту з майна [PERSON] у виконавчому провадженні № 30691557 на підставі ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки позивач не надав державному виконавцю доказів надходження на рахунок органу державної виконавчої служби суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів. Окрім того, як вбачається з роз`яснень, викладених у п.п. 1, 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. На рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 КАС України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження. У зв`язку із цим боржник (учасник кримінального провадження, на майно якого накладено арешт) не може пред`являти такий позов, оскільки у судовому процесі він є відповідачем та законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання. Частиною 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Таким чином, спір про зняття арешту майна, який не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України «Судовий контроль за виконання судових рішень». Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, враховуючи, що позивачем не виконано рішення суду та не доведено відсутності незавершених виконавчих проваджень відносно нього, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed