Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

08 грудні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з цим позовом в якому вказала, що 11.02.2013 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано, згідно рішення суду від 12.02.2013 року з відповідача на користь позивача присуджено стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 350 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В 2014 році вона повторно звернулась до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, згідно рішення суду від 12.02.2014 року з відповідача на користь позивача на утримання дочки розмір аліментів було збільшено до 400 грн., щомісячно, дане рішення відповідач не виконує, сплачуючи час від часу аліменти в розмірі 100-200 грн. В звязку з чим їй доводиться самостійно утримувати доньку. Крім того на її утриманні перебуває також донька Вікторія від другого шлюбу. Витрати на утримання дитини значно зросили в звязку з чим вона змушена була звернутись до суду з вимогою про збільшення розміру аліментів. 26.12.2017 ухвалою суду відкрито провадження в справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, на 14.02.2018. 14.02.2018 позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, надавши заяву, в якій позов підтримала, просила справу розглянути у її відсутність. Відповідач [PERSON] в строк, встановлений судом, відзив на позовну заяву до суду не подав, хоча згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення визначається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками отримав завчасно 03.01.2018. Проте 14.02.2018 відповідач надав заяву, згідно якої позовні вимоги [PERSON] визнав повністю та справу просив розглянути у його відсутність. Оскільки сторони надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, то їх неявка в судове засідання, згідно з ч. 3 ст.218 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абзацу 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. В судовому засіданні відповідно до матеріалів справи встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в шлюбі, який згідно рішення Жмеринського міськрайонного суду було розірвано (а.с.7). Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO] (а.с.6), яка проживає разом з позивачем і знаходиться на її утриманні (а.с.10). Відповідно до останнього рішення Жмеринського міськрайонного суду від 12.02.2014 року розмір аліментів, що стягувались з відповідача на корить позивача на утримання доньки [PERSON] збільшено до 400 грн. (а.с.8) Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки він ґрунтується на законі, відповідач позов визнав повністю і визнання ним позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право нa рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що була ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За змістом ст. 18 Конвенції суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно із ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На час звернення з цим позовом до суду, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2017 рік» прожитковий мінімум дітей, віком від 6 до 18 років, з 01.05.2017 складає 1777 грн., а відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2018 рік» - з 1 січня 1860 грн. У відповідності до ч.1 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів(надалі Постанова) у відповідності до ч.1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати свою дитини до досягнення нею повноліття, а у випадках передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. Згідно п.п.3 п.17 даної Постанови Пленуму Верховного Суду України вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім'ї. Під зміною сімейного стану розуміється з'явлення у сім'ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов'язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я платника аліментів. Оскільки вищезазначені обставини визнані сторонами, то у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, вони не підлягають доказуванню. Разом з тим, в межах задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави. У відповідності до ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає до негайного виконання рішення в справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved