Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

09.02.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 2003 р. вона проживала з відповідачем однією сім»єю без реєстрації шлюбу. 24.04.2010 р. вони зареєстрували шлюб. Від сумісного проживання мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. У жовтні 2014р. вони припинили подружні відносини, по причині, що відповідач вчиняв постійні сварки, бив її, постійно проявляв ревнощі, на підставі чого просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 24.04.2010р. у виконкомі Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 15. Просить залишити їй прізвище «Діденко». В судове засідання позивачка зявилася, позов підтримала в повному обсязі, та просила його задовольнити з підстав, вказаних в позовній заяві. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище „Діденко. Відповідач в судове засідання зявився, заперечував проти задоволення позовних вимог, просив ще раз надати строк для примирення. Суд, заслухавши позивачку, відповідача, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Судом встановлено, що 24 квітня 2010 року між сторонами був укладений шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 15 та було видане виконавчим комітетом Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області Свідоцтво про шлюб І-КИ № 299012 від 05.02.2015 року (а.с. 3). Від цього шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], Свідоцтво про народження, яке видане 11.06.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 4) та сина - [PERSON], [INFO], Свідоцтво про народження, яке видане 11.06.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 5). Відповідно до ст. 51 Конституції України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно з ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Рішення про розірвання шлюбу постановляється після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу. Згідно з ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позов був поданий до суду 09 лютого 2015 року та до ухвалення рішення позивачкою не відкликаний. Також суд зазначає, що справа знаходилася в провадженні суду біля 5-ти місяців, був наданий сторонам строк для примирення, але за цей час сторони не скористалися можливістю наладити стосунки та зберегти сімю, тому суд вважає, що у сторін було достатньо часу для примирення, Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, сторони за п»ять місяців провадження по справі не примирилися, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивачки, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей, збереження шлюбу не відповідає інтересам позивачки, суд приходить до висновку про задоволення позову. Судові витрати, відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки у розмірі 243 (двісті сорок три) гривень 60 копійок.

Outcome: approved