Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

09 жовтня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зобов'язання відповідача не чинити перешкоди перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способу участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними, свої вимоги мотивує наступним. З 23.07.2011 року по 09.02.2017 року сторони перебували у шлюбі. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] року народження. Позивач зазначає, що після розірвання шлюбу відповідач усілякими способами перешкоджає позивачу у спілкуванні з дітьми, що проявилось у тому, що останні 10 місяців він фактично не бачив своїх дітей та з ним не спілкувався. Позивач вказує, що відповідач після розірвання шлюбу забрала дітей і йому невідомо, де та в яких умовах проживають діти. Також позивач зазначив, що відповідач не бажає спілкуватися з ним з питань порядку та способу побачень батька з дітьми. Позивач зазначив, що відсутні будь-які підстави вважати, що його спілкування з дітьми спричинить їм шкоду, і таких обставин не існує. Він вказав, що працює в органах поліції, будь-якими захворюваннями не страждає, на обліках у диспансерах не перебуває, фізично здоровий, за місцем служби кожного року проходить диспансеризацію. Він має постійне місце проживання, його квартира забезпечена всім необхідним для проживання в ній дітей. Посилаючись на норми ст.ст. 141, 157, 158, 159 СК України, ст.ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства», позивач просить суд зобов'язати відповідача не чинити перешкод позивачу у спілкуванні з дітьми та визначити спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні дітей у формі систематичних побачень з дітьми у вихідні дні, кожної суботи та неділі, з можливістю щоб діти могли ці два дні проживати спільно з позивачем за адресою його проживання; систематичних побачень з дітьми у святкові дні з можливістю спілкування дітей з близькими родичами батька (дідусем, бабусею); один раз на рік у літній період або в період відпустки батька дозволити мати можливість спільно проживати та спілкуватися з дітьми протягом одного місяця безперервно. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали частково, погодились з висновком служби у справах дітей в частині побачень у святкові дні, протягом двох тижнів спільного відпочинку дітей з батьком, а в частині систематичних побачень кожної суботи та неділі просити визначити не окремо по одному дню на тиждень (суботу або неділю), а через тиждень по два вихідних дні разом (наприклад, кожну І та ІІІ суботу та неділю місяця або кожну ІІ та ІV суботу та неділю місяця), з ночівлею дітей з суботи на неділю за місцем проживання позивача. Просили позовні вимоги в такому вигляді задовольнити, в обґрунтування своїх вимог надали пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Крім того, позивач пояснив, що його нинішня цивільна дружина також є працівником поліції, і йому не зрозумілі претензії відповідачки з приводу того, що вона не згодна відпускати дітей до нього додому, щоб діти не спілкувались з його нинішньою дружиною. Позивач вважає це виключно особистим неприязним ставленням відповідача до його нинішньої дружини, і вважає, що це ніяким чином не шкодить інтересам дітей. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] спочатку проти позову заперечували в повному обсязі, надали письмові заперечення (а.с.28-32), пояснивши, що відсутній спір між сторонами, оскільки позивач не намагався спілкуватися з дітьми, а відповідач ніколи не чинила і не має наміру чинити перешкоди в спілкуванні батька з дітьми . Відповідач також пояснила, що вона ніколи не перешкоджала тому, щоб діти перебували у батьків позивача (бабуся та дідусь в Охтирці), оскільки відповідач довіряє дітей своїй свекрусі, так як вона добре дбає про дітей, і діти кожні два місяці бувають у гостях у бабусі і там живуть по тижню-півтора. Відповідач також пояснила, що позивач надає недостовірну інформацію в позові. По-перше, позивачу добре відомо, за якою адресою, з ким і в яких умовах проживають його діти, оскільки після розірвання шлюбу відповідачка з дітьми пішла проживати до своїх батьків, і відповідач знає цю адресу, оскільки за час спільного життя він неодноразова відвідував цю квартиру. Також позивачу добре відомий номер мобільного телефону відповідачки, він завжди може їй зателефонувати, і іноді телефонує. Крім того, відповідачка вказала, що до 07 вересня 2017 року вони з позивачем працювали в одному підрозділі - УКР ГУНП в Сумській області, сиділи в кабінетах на одному поверсі, і щоденно по декілька разів на день пересікалися по роботі. При цьому позивач жодного разу не запитував відповідачку про їх спільних дітей, не цікавився ними. По-друге, відповідачка вказує, що вона ніколи не перешкоджала позивачу спілкуватися з дітьми, оскільки розуміє, що спілкування хлопчиків з батьком є дуже важливим. Відповідач вказує, що позивачу добре відомо, до якого дитячого садка ходять діти, але він жодного разу не приходив ні до дитячого садка, ні за місцем проживання дітей. Лише одного разу 25 жовтня 2017 року позивач зателефонував, вони разом забрали дітей з дитячого садка та всі разом відпочивали в дитячому розважальному центрі. По-третє, відповідач зазначила, що позивач мав реальну можливість спілкуватися з дітьми, коли вони кожні два місяці по тижню проживали у його матері в Охтирці, однак він навіть не скористався нагодою відвідати дітей. Відповідач вважає, що позов надуманий, поданий з інших міркувань, щоб примусити відповідачку виписатися з квартири разом з дітьми. В ході розгляду справи відповідач частково погодилася з позовом в частині встановлення способу та порядку участі батька у вихованні дітей та спілкування з ними, в порядку що визначений службою у справах дітей. Однак відповідач на даний час, враховуючи вік дітей та їх психологічний стан, заперечує проти того, щоб діти спілкувались з новою цивільною дружиною позивача, і категорично заперечувала проти ночівлі дітей за місцем проживання позивача та його нової цивільної дружини. Пояснила, що її заперечення викликані не особистими неприязними стосунками, як вважає позивач, а виключно інтересами дітей, оскільки діти ще малі на даний час, їм потрібен час, щоб зрозуміти ситуацію та звикнути до нової людини. Також відповідач пояснила, що у двокімнатній квартирі позивача, крім нього та його дружини, проживають ще двоє її дітей від попереднього шлюбу, десятирічного та п'ятнадцятирічного віку. У випадку залишення малих дітей на ночівлю їм просто ніде спати та не буде нормальних умов для сну, а крім того, відповідач просить врахувати вік її дітей: старшому сину п'ять років, а молодшому два с половиною роки, це дуже ускладнює ситуацію з їх ночівлею не вдома. Крім того, дітей не можна розділяти, так як вони дуже прив'язані і прихильні один до одного. Відповідач зазначає, що в подальшому, коли діти підростуть, питання щодо їх ночівлі у батька буде вирішено позитивно. Представник третьої особи: служби у справах дітей [PERSON] надала висновок служби у справах дітей, згідно якого служба вважає за можливе визначити спосіб участі батька у вихованні малолітніх синів, за попередньою домовленістю між батьками, з урахуванням стану здоров'я дітей та інших обставин, що мають істотне значення, а саме: у формі систематичних побачень з дітьми; кожної І та ІІ суботи та ІІ та ІV неділі місяця з 9-30 до 19-00 години; у святкові дні за попередньою домовленістю; два тижні спільного відпочинку у період відпустки батька за попереднім повідомленням матері про дату відпустки (а.с.41-43). Вислухавши пояснення сторін, їх представників, представника третьої особи, дослідивши докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що з 23.07.2011 року по 09.02.2017 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.11). Сторони є батьками малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.12, 13). Обидві сторони в суді визнали ті обставини, що на даний час вони проживають окремо один від одного, а діти постійно проживають з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS], але відповідач та обоє дітей залишаються зареєстрованими за адресою: [ADDRESS] (а.с.16). Як позивач, так і відповідач працюють в органах національної поліції (а.с. 9, 29), дана обставина також сторонами не оспорюється. З висновку служби у справах дітей від 09.01.2018 року вбачається, що служба у справах дітей провела співбесіду з позивачем та відповідачем, обстежила умови проживання кожної сторони, та вважає за можливе визначити спосіб участі батька у вихованні малолітніх синів, за попередньою домовленістю між батьками, з урахуванням стану здоров'я дітей та інших обставин, що мають істотне значення, а саме: у формі систематичних побачень з дітьми; кожної І та ІІ суботи та ІІ та ІV неділі місяця з 9-30 до 19-00 години; у святкові дні за попередньою домовленістю; два тижні спільного відпочинку у період відпустки батька за попереднім повідомленням матері про дату відпустки (а.с.41-43). Статтею 141 СК України визначено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки по відношенню до дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини Статтею 151 СК України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Тобто, права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. У відповідності до ст. 153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою незалежно від проживання або перебування кожного із них. Частиною 2 ст. 157 СК України законодавець додатково підкреслює обов`язок того з батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні, хоча збереження у нього цього обов`язку прямо випливає зі ст.141 СК України. Праву на спілкування з дитиною та участі у її вихованні того з батьків, хто проживає окремо від дитини, кореспондує обов`язок того, з ким проживає дитина, не чинити перешкод у здійсненні свого права. Відповідно до змісту ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. І тоді суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини шляхом встановлення періодичності чи систематичності побачень, можливості спільного відпочинку. Статтями 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно з ч.ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Однак під час розгляду справи позивачем не було доведено обставин, що свідчать про вчинення відповідачкою перешкод у спілкуванні батька з дітьми. Зокрема, суд звертає увагу на ту обставину, що в позовній заяві позивач зазначив, що йому невідомо, де і в яких умовах проживають його діти. Водночас, в судовому засіданні з'ясувалось, що позивачу добре відомо, за якою адресою та з ким проживають діти, оскільки позивач сам наголосив на тому, що це двокімнатна квартира, в якій також проживають батьки відповідачки, та вказав, що умови проживання у позивача нічим не гірше ніж у квартирі, де на даний час проживає відповідачка з дітьми. При цьому відповідачка заперечувала проти позову в цій частині, та пояснила, що вона ніколи не створювала і не створює перешкод позивачу у спілкуванні з дітьми, пояснила, що він має змогу спілкуватися з ними під час їх перебування у його батьків у м. Охтирка, також позивач має можливість забирати дітей і проводити з ними час. Відповідач пояснила, що на пропозиції позивача поспілкуватися з дітьми вона завжди погоджується, наприклад вони разом проводили час у дитячому розважальному центрі, інша річ, що позивач не дуже поспішає спілкуватися з дітьми. Єдине, в чому заперечувала відповідач щодо способу участі батька у вихованні - це залишення дітей на ночівлю у батька, в зв'язку з їх малолітнім віком, а також щодо спілкування дітей з новою цивільною дружиною позивача, обґрунтовуючи це психологічним станом дітей та нерозумінням ситуації в силу їх малолітнього віку. Тобто, під час розгляду справи судом встановлено, що фактично у сторін існує спір лише щодо часу та місця побачень батька з дітьми. Доказів того, що мати дітей перешкоджає батьку у спілкуванні з дітьми - суду не надано, тому суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про зобов'язання [PERSON] не чинити перешкоди у спілкуванні з дітьми - не підлягають задоволенню. Стосовно вимоги про всиновлення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми, суд вважає, що дана вимога підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке. У судовому засіданні не доведено жодних обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з дітьми буде перешкоджати їх нормальному розвитку. Суд переконаний, що між тим з батьків, хто проживає окремо, і дітьми повинен існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дітей, їх розвитку, оскільки спілкування дітей з батьками, а батьків - з своїми дітьми - служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Отже суд вважає, що безпосередня участь батька у вихованні синів, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а насамперед буде повністю відповідати інтересам дітей. Сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини. Судом встановлено, що батько дітей має бажання приймати участь у їх вихованні, а спілкування між позивачем та дітьми не перешкоджає нормальному розвитку дітей. Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Отже, згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції. Розкриваючи зміст даного принципу і підходи по його реалізації, Комітет ООН з прав дитини в своїх Зауваженнях загального порядку № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню її інтересів (Пункт 1 статті 3) сформулював такі підходи: «Найкраще забезпечення інтересів дитини» - це право, принцип і правило процедури, які засновані на оцінці всіх елементів, що відображають інтереси дитини або дітей, в конкретних обставинах. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини з метою прийняття рішення про застосування тієї чи іншої конкретної міри належить діяти в наступному порядку: по-перше, з урахуванням конкретних обставин справи слід визначити, в чому полягають відповідні елементи оцінки найкращих інтересів, наповнити їх конкретним змістом і визначити значимість кожного з них в співвідношенні з іншими; по-друге, з цією метою необхідно слідувати правилам, що забезпечує юридичні гарантії та належну реалізацію цього права (пункт 46). Комітет вважає за доцільне скласти невичерпний, не субпідпорядкований перелік елементів, які могли б розглядатися при проведенні оцінки найкращих інтересів будь-якою особою, відповідальною за прийняття рішень, якій належить визначати найкращі інтереси дитини. Невичерпний характер переліку елементів означає, що можна вийти за його рамки і розглянути інші фактори, що мають відношення до конкретних обставин, в яких знаходиться та чи інша дитина або група дітей. Всі фігуруючи у переліку елементи повинні бути прийняті до уваги і зважені з урахуванням обставин кожного випадку. Перелік повинен служити конкретним керівництвом, забезпечуючи при цьому гнучкість (пункт 50). У світлі цих міркувань Комітет вважає, що стосовно ситуації, яка розглядається доречними і такими, що підлягають врахуванню при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини є такі елементи: ? Погляди дитини; ? Індивідуальність дитини; ? Збереження сімейного оточення і підтримання відносин; ? Піклування, захист і безпеку дитини; ? Вразливе положення; ? Право дитини на здоров'я; ? Право дитини на освіту. Слід підкреслити, що базова оцінка найкращих інтересів - це загальна оцінка всіх відповідних елементів, що визначають найкращі інтереси дитини, зі зваженою оцінкою значимості кожного з них в порівнянні з іншими. Не всі елементи актуальні в кожному випадку, і в різних випадках різні елементи можуть використовуватися по-різному. Зміст кожного елемента неминуче буде неоднаковим залежно від конкретної дитини і конкретного випадку, в залежності від виду рішення і конкретних обставин; те саме стосується і значущості кожного елемента в контексті загальної оцінки (пункт 80). При вирішенні вимог позивача [PERSON] в даній справі про визначення способу участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними суд враховує: висновок служби у справах дітей, інтереси дітей та їх малолітній вік, стать дітей, режим дня малолітніх дітей, поведінку кожного з батьків, навички кожного з батьків щодо догляду за малолітніми дітьми, прихильність дітей до кожного з батьків, важливість спілкування хлопчиків з батьком, зокрема для їх особистісної ідентифікації та особистісного розвитку. Суд вважає слушним зауваження матері дітей з приводу неможливості на даний час ночівлі дітей у квартирі батька, та погоджується з такою думкою. При цьому суд враховує наступні критерії, що мають значення в даній ситуації: 1) малолітній вік дітей (старшому п'ять років, меншому два з половиною роки), 2) незвичність обстановки для них у квартирі батька, де вони вже тривалий час не проживають, 3) необхідність проходження певного періоду часу для адаптації дітей до іншого помешкання для того, щоб залишатись там на ночівлю; 4) вразливий психологічний стан малолітніх дітей, на який значний вплив мають такі чинники як: звичний режим дня, відхід до сну в один і той час, гігієнічні процедури перед сном, заспокоювання дітей перед сном, певні сформовані звички та ритуали дитини перед сном, що сприяють нормальному відпочинку (вживання певної їжі, читання казок, співання колискових, наявність певної іграшки, присутність когось із дорослих, вмикання нічного світла, тощо). Суд вважає, що і дітям, і батьку слід надати певний час, щоб звикнути і пристосуватись до спільного проживання в одному помешканні, з ночівлею дітей. З проходженням часу, формуванням звички та адаптацією, діти зможуть самі висловити своє бажання залишитись на ночівлю в помешканні батька. Водночас, суд не погоджується з запереченням матері дітей щодо заборони батьку приводити дітей до свого помешкання та спілкування дітей з новою цивільною дружиною позивача. Суд вважає, що відповідач нічим не обґрунтувала свої доводи з цього приводу. Так, кожен з подружжя після розірвання шлюбу має право укласти новий шлюб, і це не позбавляє батьків прав і обов'язків відносно їх дітей від попередніх шлюбів. Відповідач не довела, що поведінка цивільної дружини позивача, з якою він на даний час проживає разом, становить якусь загрозу для дітей, чи що цивільна дружина позивача неприязно відноситься до дітей відповідачки. Пояснення відповідачки з приводу того, що цивільна дружина позивача та її діти від попереднього шлюбу здатні негативно вплинути на психічне здоров'я дітей відповідачки, їх моральний розвиток та поведінку - є лише необґрунтованими припущеннями, і не підтверджуються жодними доказами. Також відповідач не підтвердила жодними доказами, що тимчасове перебування дітей в денний час за місцем постійного проживання батька буде суперечити інтересам дітей, відривати їх від нормального середовища чи заважатиме нормальному існуванню. Крім того, суд бере до уваги ту обставину, що і позивач і відповідач погодились з тим, щоб діти проводили час за адресою проживання бабусі, дідуся з боку батька з можливістю спілкування дітей з близькими родичами батька. За вказаних обставин, суд вважає необхідним визначити спосіб участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у формі періодичних побачень з дітьми, за попередньою домовленістю між батьками, з урахуванням стану здоров'я дітей та інших обставин, що мають істотне значення, а саме: - кожної І та ІІІ суботи та неділі місяця з 09-30 до 19-00 години за адресою проживання батька, без ночівлі; - у святкові дні, за адресою проживання батька або за адресою проживання бабусі, дідуся з боку батька з можливістю спілкування дітей з близькими родичами батька; - протягом двох тижнів спільного відпочинку у період відпустки батька з попереднім повідомленням матері про дату відпустки. Крім того, суд звертає особливу увагу обох батьків: [PERSON] та [PERSON] на необхідність компромісу та взаємних поступок у питаннях, пов'язаних з вихованням їх спільних дітей, та суд націлює обидві сторони у їх відносинах на максимальне врахування інтересів їх дітей. Суд радить батькам приборкати прояви своєї неприязної поведінки один до одного, невиправданих амбіцій та усвідомити свою відповідальність за подальшу долю їх спільних дітей, їх розвиток та психічне здоров'я. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в зв'язку з частковим задоволенням позову, та відсутності можливості визначення пропорційності задоволення вимог, суд вважає необхідним порівну розподілити судові витрати між сторонами, та стягнути з відповідача на користь позивача половину понесеного позивачем судового збору у сумі 320 грн. На підставі ст.ст. 153,141, 153, 157,159 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial