Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

09.07.2018 року представник позивача звернулась до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 25 листопада 2001 року [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0583 га на [ADDRESS]. На підставі рішення виконкому Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області від 24.05.2002 року [PERSON] було видно свідоцтво про право власності на садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами розташовані у садовому товаристві «Ювілейний» лінія 21 ділянка 21 в смт.Великодолинське. 02 жовтня 2002 року [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар земельну ділянку розміром 0,0583 га, що знаходиться на території Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області та садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами розташовані за адресою: [ADDRESS]. Так як [PERSON] покинула свого чоловіка, який є її сином, вона вирішила вселитися у вказаний будинок та здійснювала всі необхідні платежі та поточний ремонт. Згідно довідки, виданої головою ГО «Ювілейний» за № 34 від 13 червня 2018 року, саме вона з 2006 року сплачувала членські, цільові внески, електричну енергію, воду за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, вона з 2006 року по теперішній час відкрито безперервно володіє садовим будинком з господарчими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: [ADDRESS] та земельною ділянкою, на якій він розташований. В зв'язку з викладеним, з посиланням на ст. 344 ЦК України вона просить суд визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку розміром 0,0583 га, що знаходиться на території Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області та садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами розташовані за адресою: [ADDRESS]. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, але звернулась до суду з заявою, відповідно до якої позов підтримала та просила суд розглядати справу у її відсутність, проти постановлення у справі заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила, письмовий відзив на позов не надала. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 2 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути - визнання права. Відповідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі - Постанова), відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Відповідно до п. 11 Постанови, враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Відповідно до п. 12 Постанови, ураховуючи положення статей 16, 344, 396 ЦК, до набуття права власності на майно за набувальною давністю особа, яка володіє майном, має право на захист свого володіння від третіх осіб, які не є власниками майна і не мають прав на володіння цим майном в силу іншої передбаченої законом чи договором підстави. Таким чином, давнісний володілець має право на захист свого володіння відповідно до вимог статей 387, 391 ЦК. Відповідно до п. 13 Постанови, можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Відповідно до п. 14 Постанови, виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Як встановлено судом, 25 листопада 2001 року [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0583 га на [ADDRESS]. На підставі рішення виконкому Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області від 24.05.2002 року [PERSON] було видно свідоцтво про право власності на садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами розташовані у садовому товаристві «Ювілейний» лінія 21 ділянка 21 в смт.Великодолинське. 02 жовтня 2002 року [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар земельну ділянку розміром 0,0583 га, що знаходиться на території Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області та садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами розташовані за адресою: [ADDRESS]. Згідно довідки, виданої головою ГО «Ювілейний» за № 34 від 13 червня 2018 року, [PERSON] з 2006 року сплачувала членські, цільові внески, електричну енергію, воду за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, [PERSON] з 2006 року по теперішній час відкрито безперервно володіє садовим будинком з господарчими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: [ADDRESS] та земельною ділянкою, на якій він розташований. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що [PERSON] безперервно володіють вказаним вище нерухомим майном більше десяти років поспіль і тому має право набути право власності на це майно за набувальною давністю, як це передбачено ст.344 ЦК України.

Outcome: approved