Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

09 червня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Чернігівський завод радіоприладів», в якому просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 59529 грн. 33 коп. та моральну шкоду в сумі 2000 грн. Обгрунтував позивач свій позов тим, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем, однак в день звільнення з роботи відповідач не провів з ним повного розрахунку, як це передбачено статтею 116 КЗпП України. Крім того, позивач вказує, що діями відповідача, які полягають у невиплаті заробітної плати у період його роботи на підприємстві, не проведенні розрахунку при звільненні, йому завдано і моральної шкоди, яку він оцінює у 2000 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 червня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не подав. У судове засідання позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, в якому вказав, що позовні вимоги підтримує. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам статті 280 ЦПК України. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне. Позивач перебував у трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Чернігівський завод радіоприладів» по вересень 2020 року, що підтверджується записами у трудовій книжці (а.с 6). На підставі наказу № 55/к від 09 вересня 2020 року позивач звільнений з роботи з 09 вересня 2020 року за власним бажанням у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю (або умов колективного чи трудового договору) відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України (а.с. 7). Однак, фактичний повний розрахунок з позивачем не проведено. З копії розрахункового листка за вересень 2020 року вбачається, що заборгованість по заробітній платі Приватного акціонерного товариства «Чернігівський завод радіоприладів» перед позивачем становить 33004 грн. 73 коп. (а.с 9). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 вересня 2020 року у справі № 750/6081/20 стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Чернігівський завод радіоприладів» на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 9455 грн. 44 коп. (а.с. 10). Судовим наказом Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 листопада 2020 року у справі № 750/10144/20 стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Чернігівський завод радіоприладів» на користь позивача нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 23549 грн. 29 коп. (а.с. 12). Вказані судові рішення перебувають на примусовому виконанні, що підтверджується інформацією з автоматизованої системи виконавчих проваджень (а.с. 13, 14), однак, фактичний повний розрахунок з позивачем не проведено. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно із частиною 1 статті 115 КЗпП України та статтею 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Частиною 1 статті 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно із частиною 1 статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За розрахунком позивача, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09 вересня 2020 року по 09 червня 2021 складає 59529 грн. 33 коп. (189 робочих дні * середньоденну заробітну плату - 314 грн. 97 коп.). Відповідачем доказів щодо спростування здійсненого позивачем розрахунку не надано. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час (абзац 3 пункт 2). У пункті 8 постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» вказано, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Оскільки позивач був звільнений з роботи 09 вересня 2020 року, тому з 10 вересня 2020 року і до 09 червня 2021 року (дату по яку просить стягнути середній заробіток позивач) минуло 187 робочих днів, у зв`язку з чим сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням середньоденного заробітку позивача - 314 грн. 97 коп. складає 58899 грн. 39 коп. За таких обставин, суд знаходить підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.09.2020 по 09.06.2021 включно в сумі 58899 грн. 39 коп. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. Згідно статті 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд вважає, що в результаті затримки виплати заробітної плати при звільненні позивач поніс моральні страждання, які виразились у неотриманні коштів на проживання на протязі певного періоду, що зумовило зміну способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для утримання себе та своєї сім`ї, що визнається судом моральною шкодою, яка підлягає задоволенню з урахування розміру невиплачених відповідачем сум, розміру та тривалості завданих моральних страждань. Враховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у його житті, та зважаючи на положення Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди, з урахуванням встановлених судом обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, підлягають задоволенню в розмірі 2000 грн. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір, пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial