Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

09.10.2015 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої позовні вимоги підтримала. Пояснила, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 2003 року. Мають спільну неповнолітню дитину сина [PERSON] [INFO]. Сімейні стосунки не склалися внаслідок відсутності взаєморозуміння і поваги один до одного. Шлюб просила розірвати, не вбачала підстав в наданні строку для примирення. Також пояснила, що відповідач щомісячно перераховує їй кошти на утримання дитини, надає іншу допомогу в частині придбання речей для дитини, але враховуючи ту обставину, що відповідач вже має іншу дитину, а отже в майбутньому можуть виникнути труднощі в отриманні нею матеріальної допомоги на утримання дитини просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі ? частини від доходу відповідача щомісячно з дня подачі нею позову до суду і до повноліття дитини. Відповідач [PERSON] в судове засідання за станом здоровя не зявився, але направив заперечення на позов з яких вбачається, що позов про розірвання шлюбу ним визнається, оскільки дійсно з позивачкою вони спільно не проживають з серпня 2010 року. В той же час, позов про стягнення аліментів ним не визнається, так як він самостійно надає щомісячну матеріальну допомогу на утримання дитини в достатньому розмірі, зважаючи на що в задоволенні позову в даній частині просив відмовити за недоведеністю позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] , який діє на підставі довіреності позов визнав частково, виключно в частині розірвання шлюбу, а в частині стягнення аліментів просив відмовити по причині добровільного надання матеріальної допомоги позивачці на утримання дитини відповідачем. Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 26 грудня 2003 року, мають спільну неповнолітню дитину сина [PERSON] [INFO] (а.с. 5, 6). Згідно ст.ст. 104; 105; 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання на підставі рішення суду. Суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки позивачка наполягала на розірванні шлюбу, своєї згоди на примирення не надала, а відповідач не висловив заперечень проти розірвання шлюбу позов в цій частині підлягає до задоволення. Стосовно вимоги позивачки про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання сина [PERSON] [INFO], то суд приходить до переконання, що позов в цій частині не підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При судовому розгляді справи встановлено, що відповідач самостійно надає позивачці щомісячну матеріальну допомогу на утримання дитини, а позов нею подано з метою не допущення порушення її прав в майбутньому, адже відповідач вже має ще одну дитину та може одружитися і припинити надавати їй матеріальну допомогу на утримання дитини. Згідно ст.ст. 180; 181; 182 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька. Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачкою на час розгляду справи судом не подано належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що відповідач не утримує належним чином дитину, нею не доведено, що права її дитини стосовно матеріального забезпечення, на час розгляду справи судом порушені відповідачем. Рішення суду повинно стосуватися тих правовідносин, які на даний час виникли та існують між сторонами і не може поширюватися на ті правовідносини, які можуть виникнути в майбутньому. Зважаючи на викладене, на час розгляду справи судом, підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини відсутні. Оскільки позивачка не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на її користь судових витрат, суд,

Outcome: partial