Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

09.08.2016 року [PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] про визнання за нею права власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вул. Шептицького, 204 в с.Маркова Богородчанського району Івано-Франківської області. 25.11.2016 року позивачка позовні вимоги збільшила і поставила питання про визнання за нею права власності на 4/9 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за вказаною адресою. Заявлені [PERSON] вимоги в уточненій позовній заяві мотивувала тим, що станом на 1991 рік господарство по вул. Ковпака (тепер Шептицького), 204 в с. Маркова Богородчанського району, у якому проживала вона з батьками та братом [PERSON], належало до колгоспного двору, головою якого був її батько [PERSON], а членами двору була мати [PERSON], вона та брат [PERSON] березня 1994 року її батько [PERSON] помер. Вона, як спадкоємець першої черги за законом, має право на частину житлового будинку, оскільки є такою що прийняла спадщину. На час хвороби батька вона проживала з ним, оскільки допомагала у догляді до дня його смерті та заволоділа спадковим майном. [PERSON] 10.12.2005 року з цього господарства вибув і частку у майні не витребував, а отже втратив на неї право. Тому претендує на 4/9 частки цього житлового будинку з господарськими спорудами, що складається із 1/3 частки яка належала їй у майні колишнього колгоспного двору, а також 1/9 частки, що належить їй як спадкоємцю після смерті батька [PERSON] В позасудовому порядку право власності на належну їй частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул. Шептицького, 204 в с. Маркова Богородчанського району оформити не може. Постановою державного нотаріуса Богородчанської районної державної нотаріальної контори [PERSON] від 04 серпня 2016 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки вона не представила документів, які би підтверджували право власності [PERSON] на цей житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Відповідачка [PERSON] не визнає її прав. 23 грудня 2016 року [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву, в якій просила суд встановити факт її постійного проживання з сином [PERSON], який помер 11 липня 2012 року, на час відкриття спадщини. Також просила визнати за нею право власності на 3/4 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул. Шептицького, 204 в с. Маркова Богородчанського району, що складається із ? частини належної як члену кколинього колгоспного двору, ? частини у порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON]В. та ? частини у порядку спадкування після смерті сина [PERSON] Представник [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги своєї довірительки підтримав. Просив суд визнати за [PERSON] право власності на 11/24 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул. Шептицького, 204 в с. Маркова Богородчанського району. Зокрема вказав, що за позивачкою слід визнати право власності на ? частину, як на майно члена колишнього колгоспного двору, на 1/12 частину у порядку спадкування після смерті батька [PERSON]А, а також на 1/8 частину за набувальною давністю, оскільки [PERSON], який був членому колгоспного двору, вибув 10.12.2005 року з даного господарства і свою частку у майні не витребував, а отже втратив на неї право. Щодо позовних вимог [PERSON], то вважає, що вони задоволенню не підлягають. Представник [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги [PERSON] підтримала з викладених у позовній заяві підстав. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши обставини справи, суд прийшов до висновку, що заявлені вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що спірне домоволодіння, про визнання права власності на частки якого заявляють свої вимоги обидві сторони, станом на 15 квітня 1991 року відносилося до типу колгосного двору. У господарстві станом на вказану дату були зареєстровані та проживали: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] За господарством рахувався житловий будинок 1965 року побудови та господарські будівлі та споруди 1970 року. Відповідно до ст. 123 ЦК Української РСР, станом на 15 квітня 1991 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] набули права власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, і частка кожного з них становила по 1/4. 30 серпня 1993 року [PERSON] зареєструвала шлюб з жителем [INFO] [PERSON], змінила прізвище і вибула з господарства батька в господарство батьків чоловіка, що підтверджується записами в погосподарській книзі по с. Маркова Богородчанського району Івано-Франківської області за 1991-1995 роки. 16 березня 1994 року [PERSON] помер, заповіту останній не склав. На час смерті останнього разом з ним були зареєстровані та фактично проживали дружина [PERSON] та неповнолітній син [PERSON] Тому, відповідно до ст.549 ЦК Української РСР, вони вважаються такими, що прийняли спадщину. Суд також вважає обґрунтованою позицію [PERSON] щодо того, що і вона прийняла спадщину після смерті батька у порядку, визначеному ст. 549 ЦК УРСР. Попри те, що на час смерті спадкодавця, [PERSON] була зареєстрованою за іншою адресою в тому ж селі, але відповідно до п.1 ч.1 ст. 549 ЦК України достатніми діями для засвідчення факту прийняття спадщини є фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном. Суд вважає, що [PERSON], яка після смерті батька фактично повернулась проживати у господарство по вул. Шептицького, 204, в с.Маркова, вчинила необхідні дії по прийняттю спадщини після [PERSON] Таким чином, після смерті [PERSON] частка у [PERSON], [PERSON] та [PERSON] змінилась і вони усі стали володіти 1/3 часткою житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами (1/4+1/12). [PERSON], хоч і знявся з реєстрації 10.12.2005 року, однак права на свою частку не втрачав і позиція представника [PERSON]С, щодо цього є хибною, адже колгоспний двір припинив своє існування з 15.04.1991 року і такими, що втратили своє право на частку у майні колгоспного двору можуть бути визнані лише особи, які вибули і не витребували свою частку до вказаної дати. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], підтвердили той факт, що попри формальну зміну місця реєстрації, [PERSON] фактично місце проживання не змінював, прописався у господарстві своїх родичів у с.Манява лише з метою попередити можливість закриття господарського двору і вилучення земельних ділянок, але фактично проживав до дня смерті і похований у с.Маркова. Вказане підтверджується також даними свідоцтва про смерть [PERSON], відповідно до якого актовий запис про смерть зроблений Марківською сільською радою. Виходячи з наведеного, вимога [PERSON] про встановлення факту спільного проживання з сином [PERSON], який є спадкодавцем, обґрунтована і підлягає задоволенню. Отже, позовні вимоги [PERSON] і [PERSON] підлягають частковому задоволенню. За [PERSON] слід визнати право на 1/3 частку житлового будинку та господарських будівель і споруд (1/4+1/12), а за [PERSON] на 2/3 (1/4+1/12+1/3). Зареєструвати своє право власності на належну частку у майні колишнього колгоспного двору та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] та [PERSON] не можуть у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Оскільки відповідно до положень ЦК УРСР 1963 року, постанови Ради Міністрів Української РСР від 11.03.1985 року №105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР» виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації права власності, то суд вважає, що за [PERSON] і [PERSON] в порядку ст. 392 ЦК України може бути визнано право власності на визначені вище частки. На підставі викладеного,

Outcome: partial