Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-11 00:00:00

09 жовтня 2020 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом та просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за борговими розписками у розмірі 1155921 гривень 36 коп., а також проценти за боргом становить 268 780 гривень 57 коп., інфляційні втрати 84900 гривень 00 коп. та три відсотки річних за весь час прострочення виконання зобов`язання 52 240 гривень 79 коп., а також стягнути з відповідача на його користь судовий збір в розмірі 10 510 гривень. Свій позов обґрунтовував тим, що 27.11.2017 року позивач надав в борг [PERSON] грошові кошти в розмірі 750 000 (сімсот п`ятдесят) гривень, що підтверджується борговою розпискою, із строком повернення коштів 20.03.2018 року. 22.06.2020 року на адресу відповідача поштою направлено письмову вимогу лист з метою досудового врегулювання спору та добровільного погашення заборгованості за борговою розпискою, що підтверджується фіскальним чеком та описом вкладенням 0113332482636. Однак відповіді на час подання позовної заяви неотримано. Позивач зазначає, що крім того, боргові відносини між ними існували тривалий проміжок часу, про що свідчать боргові розпискивід 21.12.2011 року, відповідно до якої позивач надав відповідачу у борг грошові кошти в розмірі 12 500 (дванадцять тисяч п`ятсот) доларів США зі строком погашення до 01.04 - 05.04.2017, від 01.03.2012 року - 2 000 (дві тисячі) доларів США та 40 000 (сорок тисяч) гривень, від 16.04.2012 року - 60 000 (шістдесят тисяч) гривень та 3 000 (три тисячі) доларів США, від 11.05.2012 року - 2 000 (дві тисячі) доларів США та 3 000 (три тисячі) гривень, від 10.08.2012 року - 1 000 (одна тисяча) доларів США та 12 000 (дванадцять тисяч) гривень. Строк погашення заборгованості сплинув 05.04.2017 року, та 01.12.2014 року позивач надав в борг відповідачу грошові кошти в розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень. Строк погашеннязаборгованості сплинув 20.01.2015 року. Отже стягненню підлягають грошові кошти за борговими розписками на загальну суму 750 000 (сімсот п`ятдесят тисяч) гривень за період з 21.03.2018 року по 15.07.2020 рік, а тому і розмір відсотків за вказаний період складає за 848 днів прострочення зобов`язання за договором позики 268 780 (двісті шістдесят вісім тисяч сімсот вісімдесят) гривень 57 коп. Окрім того позивач посилався на вимоги ч. 1 ст. 1050 ЦК України, а саме, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, якою передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошовогозобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Інфляційні втрати вираховуються за весь період прострочення зобов`язання, а відповідно до розрахунку інфляційних втрат становлять 84 900 (вісімдесят чотири тисячі дев`ятсот) гривень 00 коп. Три проценти річних від простроченої суми, відповідно до розрахунку становить 52 240 (п`ятдесят дві тисячі двісті сорок)гривень 79 коп. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача, який порушив свої зобов`язання за договором позики відповідно до боргової розписки від 27.11.2017 року становить 750 000 (сімсот п`ятдесят тисяч) гривень, а також проценти за боргом 268 780 (двісті шістдесят вісім тисяч сімсот вісімдесят) гривень 57 коп., інфляційні втрати 84 900 (вісімдесят чотири тисячі дев`ятсот) гривень 00 коп. та три відсотки річних за весь час прострочення виконання зобов`язання 52 240 (п`ятдесят дві тисячі двісті сорок)гривень 79 коп. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі просив їх задовольнити. Пояснення надав аналогічні змісту позовної заяви. Суду пояснив, що в змісті позовних вимог допущена описка, а саме, що заборгованість за розписками, процентами, інфляційними витратами та 3% річних складає 1155921 гривень 36 коп., тобто із них 750000 грн. основного боргу, проценти за боргом становлять 268 780 гривень 57 коп., інфляційні втрати 84900 гривень 00 коп. та три відсотки річних за весь час прострочення виконання зобов`язання 52 240 гривень 79 коп. Також просив стягнути і судовий збір в розмірі 10 510 гривень. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяв про розгляд справи за його відсутності, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалив, провести в справі заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що згідно боргової розпискивід 21.12.2011 року позивач надав відповідачу у борг [PERSON] грошові кошти в розмірі 12 500 (дванадцять тисяч п`ятсот) доларів США зі строком погашення до 01.04 - 05.04.2017, згідно боргової розпискивід 01.03.2012 року - 2 000 (дві тисячі) доларів США та 40 000 (сорок тисяч) гривень, згідно боргової розпискивід 16.04.2012 року - 60 000 (шістдесят тисяч) гривень та 3 000 (три тисячі) доларів США,згідно боргової розписки від 11.05.2012 року - 2 000 (дві тисячі) доларів США та 3 000 (три тисячі) гривень, згідно боргової розпискивід 10.08.2012 року - 1 000 (одна тисяча) доларів США та 12 000 (дванадцять тисяч) гривень. Строк погашення заборгованості сплинув 05.04.2017 року, та 01.12.2014 року позивач надав в борг відповідачу грошові кошти в розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень. Строк погашеннязаборгованості сплинув 20.01.2015 року. 27.11.2017 року позивач надав в борг [PERSON] грошові кошти в розмірі 750 000 (сімсот п`ятдесят) гривень, що підтверджується борговою розпискою, із строком повернення коштів 20.03.2018 року. На час розгляду цивільної справи в суді за вказаним вище позовом, відповідач свої зобов`язання не виконав. Згідно із ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. У ст. 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно із ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. У ч. 1 ст. 192, ч. 1 ст. 524, ч. 1 ст. 533 ЦК України визначено, що законним платіжним засобом на всій території України є грошова одиниця України гривня. Грошове зобов`язання має бути виражене та виконане у грошовій одиниці України гривні. За змістом норм ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. ст. 536, 1048 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати, а позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики у розмірі встановленому договором або законом, які виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Якщо договором розмір процентів не встановлений, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно із правовими позиціями Верховного Суду України, висловленими у постановах від 02 липня 2014 року у справі №6-36цс14 та від 07 вересня 2016 року у справі №6-1412цс16 у випадку не встановлення договором розміру процентів після спливу визначеного у договорі строку їх повернення, позичальник зобов`язаний сплатити проценти за користування позикою, розмір яких визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Перевіривши зроблений та наданий суду позивачем [PERSON] розрахунок процентів за користування чужими грошима, суд вважає його належним і допустимим доказом у справі, оскільки при нарахуванні процентів за користування чужими грошима за період з 21.03.2018 року по 12.06.2020 рік позивач виходив із суми боргу, а тому відсотки складають 268780 грн. 57 коп., що є достовірним та ґрунтується на матеріалах справи. За змістом ч. 2 ст. 625, ч. 1 ст. 1050 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Верховний Суд України у постановах від 01 жовтня 2014 року у справі №6-113цс14 та від 30 березня 2016 року у справі № 6-2168цс15 висловив правові позиції та вказав на те, що за змістом норми ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Перевіривши зроблений та наданий суду позивачем [PERSON] розрахунку суми нарахованих трьох відсотків річних за період з 21.03.2018 року по 15 липня 2020 року в розмірі 52240 грн. 79 коп., а також суми втрат від інфляції заданий період в розмірі 84900 грн. 00 коп., суд вважає його належним і допустимим доказом у справі, оскільки є достовірним та ґрунтується на матеріалах справи. Враховуючи наведене, тривале невиконання відповідачем своїх зобов`язань, згідно із яким він повинен сплатити на користь позивача значну суму позики, відсотків за користування позикою, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, суд вважає, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню. Також згідно із положеннями ст.141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 10510 грн. 00 коп.

Outcome: approved