Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

09.10.2015 року ПАТ Мегабанк звернулося до суду з позовом до [PERSON] і [PERSON] про стягнення солідарної заборгованості за кредитним договором в сумі 139238,96 грн. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 03.08.2007 року він уклав з відповідачем [PERSON] кредитний договір, за яким надав останньому кредит в сумі 155300,00 грн. зі сплатою 18,5 % річних на строк до 02.08.2012 р. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором позичальником [PERSON] позивачем із відповідачем [PERSON] 03.08.2007 року був укладений договір поруки. За договором поруки [PERSON] зобов'язалася солідарно і в такому ж обсязі відповідати перед позивачем за зобов'язаннями [PERSON] Позивач зазначив, що отримавши кредитні кошти у вище зазначеній сумі відповідачі належно не виконали свої договірні зобов'язання, прострочивши їх. Внаслідок цього у них виникла солідарна заборгованість, яка на день звернення до суду з позовом, складається з заборгованості: по кредиту 83494,49 грн.; по процентам 42,72 грн.; штрафні санкції 55701,75 грн., що в сумі становить 139238,96 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав і підтвердив викладені в позовній заяві обставини. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав. Вважав нараховану заборгованість за кредитом і штрафними санкціями безпідставною. Також просив застосувати строк позовної давності до розглядуваних правовідносин і відмовити у позові повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Подала письмові заперечення на позов. Вважала, що є її обов'язки як поручителя за кредитним договором є припиненими за сплином строків, а тому вона не несе солідарної відповідальності за договором поруки перед позивачем. Дослідивши в судовому засіданні надані сторонами письмові докази по справі, суд дійшов наступного. 03.08.2007 року Відкрите акціонерне товариство Мегабанк, правонаступником якого є позивач, і відповідач [PERSON] уклали кредитний договір за яким останній отримав кредит в розмірі 155300,00 грн. на строк з 03.08.2007 р до 02.08.2012 р. Одночасно [PERSON] зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти у розмірі 18,5 % річних. Повернення кредиту здійснюється позичальником згідно з графіком погашення кредиту, що є додатком № 1 до кредитного договору. (а.с. 5-8) В забезпечення виконання відповідачем [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, позивачем і відповідачем [PERSON] 03.08.2007 року укладено договір поруки. За договором поруки [PERSON] зобов'язалася солідарно відповідати по зобов'язанням [PERSON] перед позивачем у тому ж обсязі, що і відповідач [PERSON] (а.с. 9) Позивачем обов'язки по договору виконані в повному обсязі і кредитні кошти відповідачу [PERSON] надані в день укладення кредитного договору, тобто 03.08.2007 року. (а.с. 10) Отримавши кредитні кошти, відповідач [PERSON] порушив свої зобов'язання за договором в частині своєчасності повернення кредиту та сплати передбачених договором платежів, і допустив прострочення. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 01.09.2015 року заборгованість по кредиту (тілу кредиту) становить 83494,49 грн. За період з 03.08.2007 р. по 31.08.2015 р. сума нарахованих процентів становить 61613,79 грн., а сума прострочених і не сплачених процентів станом на 31.08.2015 року становить 42,72 грн. Витяг по особовому рахунку відповідача [PERSON] за період з 01.02.2014 р. по 16.02.2016 р., свідчить, що після настання остаточної дати повернення кредиту і всіх платежів передбачених кредитним договором, тобто 02.08.2012 року, [PERSON] у 2014 та 2015 року продовжував здійснювати платежі на погашення своєї заборгованості. В силу ст. 264 ч. 1 ЦК України зазначена обставина зумовила переривання перебігу строку позовної давності. Отже основні зобов'язання [PERSON] по кредитному договору не є припиненими і строк позовної давності до них не може бути застосовний. Оскільки за умовами кредитного договору [PERSON] мав повернути кредит і сплатити проценти до 02.08.2012 року і ці його зобов'язання не припинені, сума заборгованості за кредитом (тілу кредиту) в розмірі 83494,49 грн. та залишок прострочених і несплачених процентів в розмірі 42,72 грн. підлягає стягненню на корить позивача. Що стосується нарахованих штрафних санкцій, а саме: пеня згідно п. 7.1. кредитного договору в розмірі 34809,72 грн. і 14,14 грн., а також пеня згідно п. 7.2. кредитного договору в розмірі 20873,62 грн. і 04,27 грн., то суд вважає наступне. Згідно ст. 551 ч. 3 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідна правова позиція з цього питання міститься у рішенні Конституційного Суду України № 1-12/2013 від 11.07.2013 р. У справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань (надалі за текстом Рішення). Зокрема Конституційний Суд України виходить з того, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобовязання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. В своєму рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. З огляду на встановлені судом обставини, зокрема розмір пені, який значно перевищує суму загальної заборгованості за кредитним договором, а також суму кредитного договору, суд вважає необхідним зменшити розмір нарахованої пені до 0,00 грн. До того ж вищезазначені штрафні санкції за своїм змістом мають характер подвійного стягнення за одне і те порушення, що суперечить загальному принципу ст. 61 Конституції України і виключає подвійне притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Вирішуючи спір в частині відповідальності поручителя [PERSON] за кредитними зобов'язаннями [PERSON], суд бере до уваги таке. При укладенні 03.08.2007 року договору поруки сторони зазначили, що він набуває чинності з моменту його підписання і діє протягом трьох років з дня закінчення строку кредитного договору. При цьому в самому кредитному договорі (п.8.2.) зазначено, що цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов'язань. При розгляді цієї частини позовних вимог суд бере до уваги правові висновки наведені у постановах Верховного Суду України у справах № 6-128цс14 від 08.10.2014 р., 6-170цс14 від 17.09.2014 р. Так, відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Непредявлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обовязку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобовязанням. Розглядуваний договір поруки в частині строку своєї дії має відсилання в цій частині до кредитного договору. При цьому кредитний договір фактично не містить визначеного строку закінчення. Настання ж такої події як повне виконання позичальником своїх зобов'язань не є визначеним строком в розумінні ст. 252 ЦК України, оскільки строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Таким чином, суд бере до уваги, що позивач не пред'явив вимогу до поручителя [PERSON] протягом шести місяців починаючи з 02.08.2012 року. Відтак на день звернення позивача до суду із позовом порука є припиненою. Виходячи з викладеного та на підставі ст. ст. 526, 527, 530, 612, 625 ч. 1, 1050, 1054 ЦК України позов підлягає частковому задоволенню. У зв'язку з цим з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути заборгованість по кредиту в сумі 83494,49 грн., заборгованість по відсоткам 42,72 грн., що в сумі становить 83537,21 грн., а також судові витрати в розмірі 2088,59 грн. У задоволенні позовних вимог до поручителя [PERSON] належить відмовити.

Outcome: partial