Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

07 липня 2020 року [PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом про стягнення аліментів та просить присудити щомісячне стягнення з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на дитину [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 3295,50 грн. та аліменти на дитину [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 3477 грн. щомісячно, починаючи з дати подання позову. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що з червня 2001 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбу, під час якого [INFO] у них народилася дочка [PERSON] , та [INFO] - син [PERSON] . Після розірвання шлюбу в січні 2020 року, діти залишилися проживати з матір`ю та знаходяться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги не надає, незважаючи на те, що є працездатною особою. Офіційно не працевлаштований, проте має постійний дохід від перевезення пасажирів на власному транспорті. Інших утриманців не має і спроможний сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі. За вказаною позовною заявою ухвалою суду від 17.07.2020 року відкрито провадження у цивільній справі № 947/4953/20. Розгляд справи призначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи. Відповідач на позов не відізвався. Будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань суду не надавав. Суд ухвалює заочне рішення. При вирішені питання щодо розгляду справи в заочному порядку, суд враховує, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Ухвалою суду від 02.10.2020 року цивільну справу № 947/18557/20 призначено до заочного розгляду за наявними у ній матеріалами. В ході розгляду справи судом встановлено наступне. Шлюб між сторонами у цій справі було зареєстровано 30 червня 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції м. Одеси за актовим записом № 475. Під час перебування у шлюбі у подружжя [PERSON] народилося двоє дітей: [INFO] - донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів громадського стану Київського районного управління юстиції м. Одеси (актовий запис № 1373) та [INFO] - син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції (актовий запис № 1919). Отже [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21.01.2020 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з матір`ю та знаходяться на її утримані. Син сторін [PERSON] є малолітнім. В поточному році переніс медичну операцію, що підтверджується випискою із медичної картки амбулаторного хворого № 91909. Дочка сторін [PERSON] [INFO] досягла повноліття. Відповідно до довідки Одеської національної академії харчових технологій від 20.12.2019 № 367-Ф2 є студенткою Одеської національної академії харчових технологій. На теперішній час навчається на першому курсі денного відділення. Датою закінчення її навчання за першим (бакалаврським) рівнем вказано 30 червня 2023 року. Крім цього випискою із медичної картки амбулаторного хворого № 749 (форма №027/о) підтверджено, що [PERSON] з 2015 року перебуває на диспансерному обліку в Одеській обласній дитячій лікарні та потребує постійного прийому лікарських засобів та спеціального дієтичного харчування. У відповідності до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з вимогами ст. 199 СК України, якщо повнолітні донька чи син продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати таку допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дітей з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. За приписами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15. Як роз`яснено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але не меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. В позовній заяві позивач зазначає, що відповідач матеріальної допомоги в утриманні дітей не надає, хоча є працездатною особою та має постійний дохід від перевезення пасажирів на власному транспорті. Матеріали справи не містять доказів, які б спростували це твердження. У відповідності до частини другої статті 13 та частини першої статті 81 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини першої статті 184 ЦПК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Позивач просить суд присудити стягнення з відповідача аліментів на сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 3477,00 гривень щомісячно, та на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , яка є повнолітньою, але продовжує навчання, - аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3295,50 гривень, щомісячно. Враховуючи принцип диспозитивності, встановлений статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суду не надано доказів того, що станом на час розгляду справи здоров`я, матеріальне становище чи інші обставини не дозволяють відповідачу сплачувати аліменти на дітей у заявленому позивачем розмірі. Статтями 8,11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Абзацом першим пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 постановлено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи вищевикладене, а також те, що повнолітня донька відповідача навчається на денній формі навчання, термін закінчення навчання 30.06.2023 року, внаслідок чого потребує матеріальної допомоги, а також те, що відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу не надає та відсутність доказів його непрацездатності, наявності в нього інших утриманців та неможливості надання матеріальної допомоги, враховуючи інтереси дітей для забезпечення стабільних та гармонійних умов їх життя, повного та всебічного розвитку, суд доходить висновку про задоволення позову. При цьому суд враховує можливість зменшення або збільшення розміру аліментів за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених законом. Вказане право закріплене статтею 192 СК України; обов`язок того з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також того з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), у відповідності до статті 185 СК України, та право стягувача аліментів звернутись із відповідним позовом до суду. Згідно зі статтею 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача до державного бюджету України.

Outcome: approved