Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

08.02.2017р. позивачка звернулась до Територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради (третя особа Перша дніпровська державна нотаріальна контора) з позовом, в якому просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на домоволодіння, яке розташовано за адресою: м. Дніпро, вул. Дорожня, 42-а, розташоване на земельній ділянці 1013 кв.м. (а.с. № 4 6). В обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що 15.05.2016р. помер її чоловік, [PERSON] За життя йому належала 41/100 частина домоволодіння за адресою: вул. Дорожня, 42, м. Дніпро на підставі договору дарування, посвідченого Першою ДДНК, 11.12.1997р., зареєстрованого в реєстрі за № 2-1276 та зареєстрованого у КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі № 516 за реєстровим № 141. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.02.2010р. по цивільній справі №2-688/2010 було визнано право власності на самовільно збудовані будівлі, визначені частки власників згідно акту «про зміну розміру часток» від 24.08.2009р. та визнано право власності на 51/100 частину домоволодіння № 42 за [PERSON] Підчас збору документів для оформлення спадщини позивачка дізналась про існування рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.09.2011р. по цивільній справі №2-8207/2011, згідно якого було здійснено розподіл нерухомого майна в домоволодінні по вулиці Дорожня, 42 та виділено нерухоме майно, частка якого належала [PERSON] в самостійну садибу по вул. Дорожня, 42-а у м. Дніпропетровську та визнано право власності на знов створену садибу, розташовану за адресою вул. Дорожня, 42 у м. Дніпропетровську. Позивачка звернулась до Першої ДДНК з заявами про прийняття спадщини від 18.10.2016р. та про видачу свідоцтва про право на спадщину від 01.12.2016р. після померлого чоловіка [PERSON] на домоволодіння за адресою: вул. Дорожня, 42-а, м. Дніпро. Її чоловік не залишив жодних розпоряджень щодо належної йому частини домоволодіння, у зв'язку з чим спадкування після його смерті відбувається за законом. Єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті спадкодавця, є позивачка, як його дружина та спадкоємець першої черги. Документи, що підтверджують факт належного прийняття позивачкою спадщини містяться у спадковій справі за № 632/2016, що заведена державним нотаріусом Першої ДДНК [PERSON] [PERSON] нотаріальною конторою було надано позивачці постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.12.2016р., в якій зазначається, що спадкодавець (померлий) за життя не здійснив перереєстрацію права власності на домоволодіння №42-а по вул. Дорожня, м. Дніпро. З метою захисту своїх законних прав та інтересів [PERSON] і звернулася до суду з даним позовом про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом. 13.07.2017р. позивачка в судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи судом була повідомлена належним чином, що підтверджується розпискою, наявною в матеріалах справи (а.с. № 76). В матеріалах справи також міститься заява позивачки від 13.06.2017р., в якій [PERSON] позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити, справу просить розглянути за її відсутності, оскільки вона буде у період з 10.07.2017р. по 17.07.2017р. перебувати у відпустці, за межами міста (а.с. № 74). Представник відповідача - [PERSON] (діє на підставі довіреності № 7/10-2560 від 28.12.2016р. а.с. № 48) надала до суду письмові заперечення, в яких проти задоволення позовних вимог заперечувала в повному обсязі з тих підстав, що відповідно до довідки КП «ДМБТІ» від 01.11.2016р. вих. 15071 за [PERSON] частка домоволодіння за адресою: вул. Дорожна, буд. 42-а у м. Дніпрі не була перереєстрована у відповідному органі державної реєстрації. Судове засідання просила провести без фіксування судового процесу технічними засобами (а.с. № 80). Від третьої особо - завідуючої Першої ДДНК [PERSON] до суду надійшла заява, в якій остання просить розглянути дану цивільну справу на розсуд суду та без представника нотаріальної контори (а.с.№ 78). Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 20.03.2009р. було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КИ № 135855, виданим того ж дня Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 150 (а.с. № 7). [PERSON] на праві приватної власності, на підставі договору дарування від 11.12.1997р., який було посвідчено державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстровано у реєстрі за № 2-1276, належала 41/100 частина домоволодіння, яке знаходиться в м. Дніпропетровську, вул. Дорожня, 42 та розташовано на земельній ділянці площею 1808 кв.м. 06.02.1998р. право власності на зазначену 41/100 частину домоволодіння зареєстроване за [PERSON], за реєстровим № 141 (а.с. № 9). 03.02.2010р. рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по цивільній справі № 2-688/2010 було визнано за [PERSON] (м. Дніпропетровськ, вул. Дорожня, 42-а) право власності на самовільно збудовані будівлі за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дорожня, 42, та зазначені у технічному паспорті як ? прибудови літ. в-1-1, загальною площею 4,4 кв.м., прибудови літ. в 3-1, загальною площею 6,6 кв.м. та сарай під літ. И; визнано частки власників домоволодіння згідно акту «про зміну розміру часток» від 24.08.2009р., а саме: 51/100 частини домоволодіння № 42 по вул. Дорожній у м. Дніпропетровську належить [PERSON]; 17/100 частини домоволодіння № 42 по вул. Дорожній у м. Дніпропетровську належить [PERSON]; 32/100 частини домоволодіння № 42 по вул. Дорожній у м. Дніпропетровську належать [PERSON]. Визнано право власності на 51/100 частину домоволодіння № 42 по вул. Дорожній у м. Дніпропетровську за [PERSON] (а.с. № 10). Вказане судове рішення набрало законної сили 16.02.2010р. Матеріали цивільної справи № 2-688/2010 були оглянуті в судовому засіданні. 22.09.2011р. рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по цивільній справі № 2-8207/2011 було задоволено частково позовні вимоги [PERSON] та здійснено розподіл нерухомого майна в домоволодінні по вул. Дорожна, 42 та виділено нерухоме майно, що належить [PERSON] та [PERSON] і складаються з житлового будинку літ А-1 загальною площею 89,4 кв.м з прибудовами А1-1, а-1, аЗ-1, ґанку а, веранди а2-1, сараїв Б, Е, Р, Н, Д (з погрібом), погріба К, убиральнь С, 3, душа Т, споруд № 1, 2, 3, 4, 6, 7, 9, 11, 15, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 29, 30, 31, І, 1V, розташованих на земельній ділянці площею 1010 кв.м. в самостійну садибу (домоволодіння) по вул. Дорожна, 42 у м. Дніпропетровську, згідно проекту розподілу домоволодіння від 2011 року, виконаним приватним нотаріусом [PERSON], що має відповідну ліцензію АВ № 500526 зі строком її дії до 24.12.2014р, а нерухоме майно, яке належить [PERSON] й складається з житлового будинку В-1 з прибудовами в-1, в1-1, вЗ-1, ґанку в4-1, гаражів Ж й П, убиральні Л, сараю И, душа О, споруд № 8, 10, 12, 13, 14, 16, 17, 18, 28, 32, 33, 34, II, III, розташованих на ділянці площею 1013 кв.м виділено в самостійну садибу по вул. Дорожна, 42-а у м. Дніпропетровську та визнано право власності на внов створену садибу, розташовану за адресою: вул. Дорожна, 42 у м. Дніпропетровську. Визначено розміри часток нерухомого майна у внов створеній садибі по вул. Дорожна, 42 у м. Дніпропетровську, яке належить [PERSON] згідно свідоцтва про право власності від 06.11.2006 р. й складається з житлової прибудови літ. АІ-1. прибудов а1-1, аЗ-1 (приміщення 2-1, 2- I. 2-3. 2-4. 2-5, 2-6, 2-7 жилою площею 32,7 кв. м., загальною площею 58,0 кв. м.), відкритої веранди а2-1. сараїв Б, Р, Н, погріба К, убиральні 3, споруд № 6, 7, 11, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 30, 31, 1 та 1/2 споруд № 4, 9 у розмірі 66/100 частки, а майна, яке належить [PERSON] згідно свідоцтву про право на спадщину від 04.10.2003р. № 5-1862, посвідченого першою ДДНК, й яке складається з житлового будинку літ. А-1 з прибудовою а-1 (приміщення 1-1, 1-2, 1-3 жилою площею 22,1 кв.м., загальною площею 31, 4 кв.м.), ґанку а, душа Т, сараїв Е, Д (з погрібом), убиральні С, споруд № 1, 2, 3, 15, 25, 26, 27, 29, IV, та 1/2 споруд № 4, 9 у розмірі 34/100 частки всього майна в домоволодінні з виготовленням нових технічних паспортів та перереєстрацію права власності (а.с. № 11 12). Рішення суду набрало законної сили 04.10.2011р. Матеріали цивільної справи № 2-8207/2011 були оглянуті в судовому засіданні. 15.05.2016р. помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 23.05.2016р. Жовтневим районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 605 (а.с. № 8). Відповідно до\~ст. 41 Конституції України\~право приватної власності набувається в порядку визначеного законом. Згідно ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 1, 2 ст. 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна місцезнаходження основної частини рухомого майна (ст. 1221 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Частиною 1 ст. 1269 цього ж Кодексу передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. 18.10.2016р. [PERSON] звернулась до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу на її ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом, що відкрилась після смерті її чоловіка, [PERSON], померлого 15.05.2016р., який постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с. № 59 зворот). За даним зверненням було заведено спадкову справу № 632-2016, копія якої надана державним нотаріусом та долучена до матеріалів справи (а.с. № 59 70). 18.10.2016р. Першою дніпропетровською державною нотаріальної конторою зроблено запит до Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» щодо належності померлому 15.05.2016р. [PERSON] садибного (індивідуального житлового) будинку, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дорожна, буд. 42-а. Відповідно довідки Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 01.11.2016р. вих. №15071 за [PERSON] (частка не перереєстрована) зареєстровано право власності на вищевказаний будинок, а саме: 41/100 частка на підставі договору дарування від 11.12.1997р., посвідченого Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим №2-1276 та зареєстровано БТІ в реєстрову книгу № 516 за реєстровим № 141, але померлий за життя не звернувся до відповідного органу державної реєстрації для перереєстрації права власності (а.с. № 66). 01.12.2016р. постановою державного нотаріуса Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказане майно, яке залишилось після її чоловіка, [PERSON] (а.с. № 70). Приймаючи таке рішення державний нотаріус виходила з того, що вищезазначена частка не була перереєстрована померлим у відповідному органі державної реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно\~ст. 1297 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В судовому засіданні було встановлено та підтверджено матеріалами справи, що чоловік позивачки, [PERSON], за життя мав належним чином зареєстроване право власності на відповідну частку домоволодіння по вул. Дорожна, 42, яке в подальшому рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.09.2011р. було розподілено на два домоволодіння з визначенням власників. Так, вказаним судовим рішення виділено нерухоме майно, яке належить [PERSON] й складається з житлового будинку В-1 з прибудовами в-1, в1-1, вЗ-1, ґанку в4-1, гаражів Ж й П, убиральні Л, сараю И, душа О, споруд № 8, 10, 12, 13, 14, 16, 17, 18, 28, 32, 33, 34, II, III, розташованих на ділянці площею 1013 кв.м виділено в самостійну садибу по вул. Дорожна, 42-а у м. Дніпропетровську та визнано право власності на внов створену садибу, розташовану за адресою: вул. Дорожна, 42 у м. Дніпропетровську. За встановленого, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] на час смерті фактично, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, належало спірне домоволодіння, яке останній не встиг зареєструвати за життя у відповідному органі державної реєстрації. Крім того, при прийнятті рішення по справі, судом згідно матеріалів спадкової справи, встановлено, що інших спадкоємців, які б заявили свої права на спірне домоволодіння, окрім позивачки, не встановлено. Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, виходячи з того, що позивачка не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, зокрема, через органи нотаріату, суд вважає, що її право підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм цивільного законодавства, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] до Територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради (третя особа Перша дніпровська державна нотаріальна контора) про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, а також те, що позивачка не наполягала на стягненні з відповідача понесених нею витрат по сплаті судового збору при подачі позовної заяви до суду у розмірі 998 грн. 98 коп. (а.с. № 2 3), суд вважає за можливе не присуджувати до стягнення суму сплаченого судового збору з відповідача на користь позивачки. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved