Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

07 квітня 2020 року позивач, через захисника Піку М.Є., звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом, яким просить стягнути в порядку регресу з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» (далі по тексту - АТ «СК «Країна») матеріальну шкоду в розмірі 19924 грн. 70 коп. та понесені судові витрати в розмірі 2102 грн. 00 коп.. Вимоги обгрунтовано тим, що 13 грудня 2016 року близько 13 год. 00 хв. на 20 км. в м. Києві на вул. Саперно - Слобідська, 26 між транспортним засобом «Volkswagen» модель Polo з державним номерним знаком (далі по тексту - д.н.з.) [NUMBER] , під керуванням відповідача, та транспортним засобом «Honda» модель Legend д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , сталась дорожньо - транспортна пригода (далі по тексту - ДТП) внаслідок якої вказані автомобілі зазнали механічних ушкоджень. Постановою Голосіївського районного суду м. Київ від 02 лютого 2017 року винним у скоєнні вказаного ДТП визнано [PERSON] та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Між потерпілим від ДТП та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «UNIQA» (далі по тексту - ПрАТ «СК «UNIQA») 08 червня 2016 року був укладений Договір добровільного страхового наземного транспорту «КАСКО з VISA» № 030410/4620/0000007, у зв`язку з чим [PERSON] 19 грудня 2016 року звернувся за страховим відшкодуванням. На підставі ремонтної калькуляції, звіту про вартість відновлювального ремонту та страхового акту [PERSON] сплачено страхове відшкодування в розмірі 61800 грн. 54 коп. та 12393 грн. 36 коп. в рахунок погашення несплаченої частини страхового платежу, загалом на суму в розмірі 74193 грн. 90 коп. Згідно полісу № АІ / 9520899 від 25 квітня 2016 року транспортний засіб «Volkswagen» модель Polo, д.н.з. [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , застраховано в АТ «СК «Країна». Страхувальнику, як пенсіонеру, надана пільга на оплату страхового платежу в розмірі 50 %. ПрАТ «СК «UNIQA» 22 лютого 2017 року звернулось до позивача за виплатою страхового відшкодування. На підставі звіту про оцінку КТЗ від 21 січня 2017 року встановлено, що на момент оцінки, з урахуванням коефіціента фізичного зносу та враховуючи ПДВ, вартість матеріального збитку, спричиненого власнику транспортного засобу «Honda» модель Legend д.н.з. [NUMBER] складає 41849 грн. 40 коп. Зважаючи на це та франшизу в розмірі 2000 грн. 00 коп., позивач 11 квітня 2017 року сплатив ПрАТ «СК «UNIQA» страхове відшкодування в розмірі (41849 грн. 40 коп. - 2000 грн. 00 коп.) 39849 грн. 40 коп. У зв`язку з цим та враховуючи той факт, що в момент ДТП забезпеченим транспортним засобом «Volkswagen» модель Polo д.н.з. [NUMBER] керував відповідач, а не власник [PERSON] , яка як пенсіонер має пільгу у розмірі 50%, позивач вважає наявними підстави, передбачені ст. 22, 1166 ЦК України та ч. 2 ст. 13, п. 38-1.1 ст. 38-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для компенсації 50% раніше сплаченого АТ «СК «Країна» відшкодування в розмірі (50% від 39849 грн. 40 коп.) 19924 грн. 70 коп. Ухвалою суду від 14 травня 2020 року по справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено до судового розгляду з викликом і повідомленням сторін. [PERSON] своїм правом на подачу відзиву щодо позовної заяви АТ «Страхова компанія «Країна», не скористався. Належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи представник позивача в судове засідання не з`явився, натомість подав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав і просив задовольнити, а розгляд справи проводити у його відсутність. Крім того, зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні. Крім того зазначив, що є інвалідом ІІІ групи, а тому має таку саму пільгу при страхуванні транспортного засобу і керуванню ним, як і мати пенсіонер. Відтак страхова компанія не має права стягувати з нього витрати по відшкодуванню страхової виплати. Також звернув увагу суду на те, що вартість пошкоджених деталей та, відповідно, відновлювального ремонту значно завищена, а тому і розмір страхового відшкодування також завищено. Суд, заслухавши надані відповідачем пояснення та дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги належить задовольнити з наступних підстав. В свою чергу приписами ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обґрунтовуючи судове рішення, суд також приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. Так, враховуються висновки, зазначені у рішенні в справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року (серія А, № 303А, п. 2958), згідно якого Суд повторює, що згідно усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Судом встановлено, що 13 грудня 2016 року близько 13 год. 00 хв. на 20 км. в м. Києві на вул. Саперно - Слобідська, 26 між транспортним засобом «Volkswagen» модель Polo д.н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача, та транспортним засобом «Honda» модель Legend д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , сталась ДТП внаслідок якої вказані автомобілі зазнали механічних ушкоджень. Наведене підтверджується листом Управління патрульної поліції у м. Києві від 20 червня 2017 року за № 14110/41/11/02-2917 відомостями адмінпрактики щодо [PERSON] , довідки про дорожньо- транспортну пригоду від 29 грудня 2016 року (а.с. 8-10, 17). Постановою Голосіївського районного суду м. Київ від 02 лютого 2017 року винним у скоєнні вказаного ДТП визнано [PERSON] та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Дана постанова набула законної сили 14 лютого 2017 року (а.с. 7). Водій постраждалого від вказаного ДТП транспортного засобу, [PERSON] , на підставі Договору добровільного комплексного страхування наземних транспортних засобів № 030410/4620/0000007 від 08 червня 2016 року звернувся до страховика ПрАТ «СК «UNIQA» з заявою № 00210808 від 14 грудня 2016 року про подію, що має ознаки страхового випадку (а.с. 12, 15, 39-40). Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідаль-ності власників наземних транспортних засобів» за №1961-IV від 01 липня 2004 року обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхуваль-ників. Відповідно ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його, що визначено п. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Частиною 4 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. У зв`язку з цим на підставі отриманих пояснень від 14 грудня 2016 року, довідки про дорожньо- транспортну пригоду від 29 грудня 2016 року, акту огляду ТЗ від 16 січня 2017 року, ремонтної калькуляції від 21 та 26 січня 2017 року, звіту про оцінку пошкоджень ТЗ від 21 січня 2017 року та страхового Акту № 00210808 від 04 лютого 2017 року [PERSON] виплачено страхове відшкодування на загальну суму 74193 грн. 90 коп. (а.с. 14, 16-36, 41). Наведене підтверджується листом ПрАТ «СК «UNIQA» № 210808 від 09 лютого 2017 року та наказом № 00210808 від 13 лютого 2017 року про виплату страхового відшкодування, а також платіжними дорученнями за номерами 005569 та 00210808 від 13 лютого 2017 року на суми 61800 грн. 54 коп. та 12393 грн. 36 коп. (а.с. 13, 41-43). Відповідно ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Відповідно ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяння шкоди. На момент скоєння ДТП цивільно - правова відповідальність [PERSON] , як власника ТЗ «Volkswagen» модель Polo д.н.з. [NUMBER] , була зареєстрована на підставі полісу № [NUMBER] про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 25 квітня 2016 року в АТ «СК «Країна». Період дії зазначено з 12 год. 00 хв. 25 квітня 2016 року до 24 квітня 2017 року. Пільгове зменшення як пенсіонеру в розмірі 50% (а.с. 5, 6). 27 лютого 2017 року позивач отримав заяву ПрАТ «СК «UNIQA» № 18964 від 22 лютого 2017 року на виплату страхового відшкодування, яким на підставі ст. 993, 1187 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» просили відшкодувати виплачене [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 74193 грн. 90 коп. (а.с. 11). Позивачем, на підставі звіту про оцінку КТЗ від 21 січня 2017 року за № 01-21/01 складеного спеціалістом Союзу експертів України [PERSON] встановлено, що вартість матеріального збитку на момент оцінки, спричиненого власнику ТЗ «Honda» модель Legend д.н.з. [NUMBER] , становить з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу та ПДВ 41849 грн. 40 коп. (а.с. 19-26). Частиною 18 ст. 9 Закону України «Про страхування» встановлено, що франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. У абз. 2 п. 12.1 ст. 12 даного Закону зазначено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. По страховому полісу [PERSON] встановлено франшизу в розмірі 2000 грн. 00 коп. Враховуючи наведене та висновки звіту про оцінку КТЗ від 21 січня 2017 року за № 01-21/01 позивачем 04 квітня 2017 року складено страховий акт № 70/43730/3.2.29 та цього ж дня перераховано ПрАТ «СК «UNIQA» страхове відшкодування в розмірі (41849 грн. 40 коп. - 2000 грн. 00 коп.) 39849 грн. 40 коп. (44). Наведене підтверджується платіжним дорученням № 4564 від 04 квітня 2017 року (а.с. 45). Аналізуючи викладене у сукупності, суд приходить висновку, що позивач виконав покладені на нього зобов`язання щодо сплати страхового відшкодування, а тому у нього виникло право звернутися безпосередньо до відповідача з вимогою про відшкодування завданої йому матеріальної шкоди у порядку регресу. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Пунктом 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року за № 4 визначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно п. 5 вказаного Пленуму та ч.1 статті 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає пільги щодо страхування цивільно-правової відповідальності пенсіонерам, однак слід звернути увагу на наступні обставини. Відповідно п.13.2 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, особа з інвалідністю II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до I або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу. Разом з тим, на підставі раніше досліджених обставин справи встановлено, що [PERSON] , яка є власником ТЗ «Volkswagen» модель Polo д.н.з. [NUMBER] та особою пенсіонером, якій на підставі п.13.2 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» надано пільги при укладенні полісу про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, не кермувала власним автомобілем під час настання ДТП з ТЗ «Honda» модель Legend д.н.з. [NUMBER] . Вищевказане ДТП сталося за участі забезпеченого ТЗ «Volkswagen» модель Polo д.н.з. [NUMBER] , проте під керуванням водія [PERSON] , який на відповідній правовій підставі використовував дане авто. Згідно п. 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року за № 4 особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Статею 38?.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. Згідно п. 26 вищевказаного Пленуму до страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК. Зважаючи на встановлені вище обставини суд приходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, у з в`язку з чим на користь позивача з [PERSON] належить стягнути п`ятдесят відсотків виплаченого страхового відшкодування в розмірі 19924 грн. 70 коп. При звернені до суду з даним позовом АТ «Страхова компанія «Країна» сплатило судовий збір в розмірі 2102 грн. 00 коп. Наведене підтверджується платіжним дорученням № 108 від 09 квітня 2020 року (а.с. 60). Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. Зважаючи на вказане, з відповідача на користь позивача на підставі ст.ст. 133, 141 ЦПК України слід стягнути судовий збір в розмірі 2102 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved