Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

10.06.2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну ділянку, посилаючись на те, що він є власником житлового будинку з господарськими будівлями, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Зазначив, що як власник житлового будинку, він виготовив технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), отримав витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та звернувся із заявою до сесії Новосанжарської селищної ради з проханням передати у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за вищезазначеною адресою. 15.05.2020 року він отримав лист Новосанжарської селищної ради за № 543/02-18, в якому зазначено, що земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] передана у власність [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ПЛ № 041608, тому селищна рада відмовила у наданні рішення про передачу у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за зазначеною адресою, та рекомендувала вирішити дане питання у судовому порядку. Вказав, що відділ у Новосанжарському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області надав відомості про те, що державний акт на право власності на землю серії І-ПЛ № 041608 щодо земельної ділянки, що розташована на території Новосанжарської селищної ради Новосанжарського району Полтавської області і призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, зареєстрований на ім`я [PERSON] . Зазначив, що бланк державного акту на право приватної власності втрачений, примірник в архіві відділу у Новосанжарському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області відсутній. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 14.02.2020 року, земельна ділянка з кадастровим номером 5323455100:30:010:0007 площею 0,1058 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] і призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, належить до комунальної форми власності. У попереднього власника [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ПЛ № 041608 у власності перебувала земельна ділянка, що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, тому позивач прохає визнати право власності на земельну ділянку у такому вигляді, у якому вона раніше належала іншому власнику. Посилаючись на вимоги ст. 120 ЗК України, згідно якої особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості, просив суд позовні вимоги задовольнити. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 10.07.2020 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву № 924/02-18 від 12.08.2020 року про розгляд справи без його участі. Позов визнає в повному обсязі. Давши оцінку матеріалам справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 146523924 від 23.11.2018 року вбачається, що [PERSON] на підставі рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 16.10.2018 року є власником житлового будинку з господарськими будівлями, розташованими за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8-10). Позивачем, як власником житлового будинку, було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (а.с. 16-18). З повідомлення Новосанжарської селищної ради Новосанжарського району Полтавської області № 543/02-18 від 15.05.2020 року вбачається, що земельна ділянка площею 0,1066 га за адресою: [ADDRESS] відповідно до рішення виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради від 17.11.1997 року була передана у власність [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ПЛ № 041608, зареєстрованого в книзі реєстрації Державних актів за № 458 від 24.07.1998 року. Документів про перехід права власності на земельну ділянку до інших користувачів в селищну раду не надавалося, а тому Новосанжарська селищна рада відмовила позивачу у наданні рішення про передачу у власність зазначеної земельної ділянки та рекомендувала вирішити дане питання у судовому порядку (а.с. 11). Відповідно до повідомлення відділу у Новосанжарському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області № 59/173-20 від 14.05.2020 року, після звірки даних в програмі «Реєстр других примірників державних актів» та в Книгах записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі виявлено факт реєстрації державного акту на право власності на землю серії І-ПЛ № 041608, що посвідчує право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1066 га, розташованої на території Новосанжарської селищної ради Новосанжарського району Полтавської області та призначеної для обслуговування житлового будинку та господарських споруд (а.с. 12). Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-5315630722020 від 14.02.2020 року земельна ділянка з кадастровим номером 5323455100:30:010:0007 площею 0,1058 га що розташована за адресою: [ADDRESS] та призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, належить до комунальної форми власності (а.с. 13-15). В даний час Новосанжарська селищна рада Новосанжарського району Полтавської області позов визнає повністю. Згідно ст. 1 Земельного кодексу України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Статтею 373 Цивільного кодексу України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно ст. 78 Земельного кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Згідно ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до постанови ВСУ по справі № 6-253цс16 щодо прав на земельну ділянку при відчуженні об`єкта нерухомості від 13.04.2016 року, зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому, при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, проводиться, у тому числі, на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку про повне задоволення позову.

Outcome: approved