Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

07.12.2015 р. представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» /далі Банк/ звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову вказує, що відповідно до договору №КRКWSE00150282 від 02.12.2005 р. /далі Договір/ відповідач отримав кредит у розмірі 3000 грн. Відповідач підтвердив підписом свою згоду про те, що він попередньо був ознайомлений та погодився з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, отримав повну інформацію про умови кредитування та підписана ним заява про отримання кредиту разом з запропонованими банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами складає між банком та відповідачем кредитний договір. Умовами Договору визначено, що Банк надає відповідачеві кредит в сумі 3000 грн., на строк з 02.12.2005 р. по 01.12.2006 р. включно, в обмін на зобовязання позичальника по поверненню кредиту, сплати проценти в строки обумовлені в заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісячно в період сплати (з 2 по 6 число кожного місяця), позичальник повинен надавати банку (щомісячний платіж) у сумі 332,08 грн., для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. При порушенні позичальником зобовязання по поверненню кредиту, він сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 9,20 % на місяць розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості. Банк свої зобовязання за Договором виконав в повному обсязі надав відповідачу кредит у розмірі встановленому Договором. Відповідно до п.3.2.2, 3.2.3, 3.2.9 Умов надання споживчого кредиту, визначено обовязок позичальника здійснювати погашення кредиту у порядку та строки відповідно до заяви, сплачувати відсотків за користування кредитом відповідно до Заяви та п.п.4.1,4.2 даних Умов та Тарифів. Повністю повернути кредит до дати, зазначеної у Заяві. При непогашенні кредиту в строки, зазначеній в Заяві, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по прострочений сумі кредиту нарахування відсотків здійснюється відповідно до п.4.2 Умов з дати виникнення простроченої заборгованості. Отже, датою 02.12.2006 р. в Договорі саме визначено кінцеву дату виконання позичальником дій щодо повернення кредиту за умов відсутності порушень по сплаті та прострочення заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання відповідачем своїх грошових зобовязань за Договором та припинення зобовязань в цілому. Просить суд стягнути з відповідача на користь Банка суму заборгованості по нарахованих на прострочену заборгованість відсотках за період відповідний загальному терміну позовної давності встановлений ст.257 ЦК України, з 02.12.2010 р. по 02.12.2015 р. (строк прострочення за тілом кредиту становить 1825 днів, розмір простроченої заборгованості складає 614,02 грн., розмір % ставки в день дорівнює 0,30 %, отже сума заборгованості по відсотках складає: 614,02 грн.*0,30 % 1825 днів прострочення /100 = 336\~175,95 грн.). Представник позивача [PERSON] на судовий розгляд справи не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позов не визнає, посилається на пропущення позивачем строку позовної давності, крім того зазначає, що рішенням Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 20.03.2015 р. позивачу відмовлено в позові про стягнення з нього заборгованості за кредитом 774,90 грн., заборгованості за відсотками 8092,17 грн., заборгованості по сплаті комісії 39 грн., пені 17\~994,37 грн., в звязку з пропуском строку позовної давності. Просить суд відмовити в позові в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконувати належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що між Банком та [PERSON] 02.12.2005 р. був укладений Кредитний договір №KRKWSE00150282, згідно умов якого останній отримав кредитні кошти, у вигляді строкового кредиту, у національній валюті, у розмірі 3000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом, у розмірі 2,50 % на місяць, на суму залишку заборгованості за кредитом, на строк 12 місяців, з кінцевим терміном повернення по 01.12.2006 р., включно, що підтверджується копією укладеного Договору а.с.6-7, та не заперечується самим відповідачем. Рішенням Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 20.03.2015 р., яке набрало законної сили 31.03.2015 р. в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом, за відсотками, по сплаті комісії, пені за несвоєчасне виконання зобовязання за Кредитним договором №KRKWSE00150282 від 02.12.2005 р. відмовлено, в звязку з пропуском строку позовної давності а.с.28-29. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується, при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. До вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу) застосовується позовна давність в один рік (п.1 ч.2 ст.258 ЦПК України). Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно, тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Приймаючи до уваги, те, що позивачу вже було відмовлено судом в позові про стягнення з відповідача як заборгованості за кредитом, так і заборгованості за відсотками, заборгованості по сплаті комісії та пені за несвоєчасне виконання зобовязань, за тим же Договором, рішенням суду яке набрало законної сили встановлено, що строк вимоги для позивача розпочався з 13.08.2010 р., і в розумінні вимог ст.257 ЦК України, закінчився 13.08.2013 р., однак позивач повторно звернувся до суду з позовом 07.12.2015 р., відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, в звязку з чим суд приходить до висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду з вимогою про захист порушеного права, тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed