Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-07 00:00:00

08 листопада 2018 року позивач звернулась з позовом до відповідачів, заявлені наступні позовні вимоги: -визнати частково недійсним розпорядження органу приватизації відділу по обліку комунального майна та житлової площі Павлоградської міської ради Дніпропетровської області № 28195 в частині не включення [PERSON] до списку осіб, які прийняли участь у приватизації квартири [ADDRESS] , -визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло, видане на ім`я [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , -визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 07 грудня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Гущиною О.І., зареєстрований в реєстрі за номером 963. Ухвалою суду від 23 листопада 2018 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову, накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] . Позивач у позовній заяві та відповіді на відзив посилається на те, що при здійсненні приватизації квартири [ADDRESS] її малолітня онука [PERSON] була зареєстрована та проживала у цій квартирі, однак дитина безпідставно не була включена до осіб, які приймали участь у приватизації квартири. Це житло є єдиним місцем проживання дитини, мати дитини [PERSON] як законний представник не надавала згоду на виключення дитини з числа осіб, які мають право на приватизацію квартири, не відмовлялась від імені дитини від приватизації житла. [PERSON] на даний час не досягла повноліття, тому строк позовної давності не пропущений. Договір купівлі-продажу квартири, укладений з [PERSON] , не відповідав її внутрішній волі, не був спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлені ним, а також суперечив правам та інтересам її малолітньої онуки. Договір був укладений на вимогу [PERSON] як гарантія повернення нею грошових коштів за договором позики. Однак після повернення боргу [PERSON] відмовився повернути їй квартиру. Згідно поданих відзивів на позов відповідачі [PERSON] та Павлоградська міська рада позовні вимоги не визнають. [PERSON] вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав: - позивач не зазначає які саме її права чи інтереси були порушені, не надає доказів того, що має право звертатися до суду з позовом в інтересах своєї онуки, - наявність чи відсутність у неповнолітньої [PERSON] права користування кватирою [ADDRESS] на час її приватизації та продажу вже досліджувалася судом при розгляді цивільної справи № 2-4967/2011, - обставини укладення договору купівлі-продажу квартири досліджувалися судом при розгляді цивільної справи № 185/7389/14-ц, - позивач звернулась до суду з пропуском трирічного строку позовної давності. Павлоградська міська рада просить у позові відмовити, посилаючись на наступне: -органом приватизації було дотримано визначену законом процедуру при здійсненні приватизації квартири [ADDRESS] , в матеріалах приватизаційної справи наявні документи: заява позивача від 09 листопада 2009 року, довідка про склад сім`ї наймача ізольованої квартири від 09 листопада 2009 року, згідно якої на момент приватизації у спірній квартирі зареєстрована лише позивач, також зазначено, що [PERSON] та [PERSON] виписані 11 серпня 2009 року , -за достовірність документів, які надаються до органу приватизації, несуть відповідальність особи, які їх надають, -позивач разом зі своєю дочкою [PERSON] самостійно усунули дитину від права на участь у приватизації квартири шляхом зняття її з реєстрації місця проживання у цій квартирі, -законність дій органу приватизації була підтверджена рішенням суду у справі № 2-4967/11. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві. При цьому представник позивача наголосив на тому, що при здійсненні приватизації були порушені права дитини, про що зазначив орган опіки та піклування, тому ці права повинні бути відновлені незалежно від того, хто саме винен в їх порушенні. Представник відповідача - Павлоградської міської ради у судовому засіданні просила відмовити у позові в частині визнання неправомірним рішення органу приватизації, посилаючись на те, що на час здійснення приватизації дитина не була зареєстрована в квартирі, всі акти про фактичне проживання дитини у квартирі складені після здійснення приватизації. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні просив у позові відмовити, оскільки приватизація без участі дитини була здійснена внаслідок свідомих, навмисних дій її матері та баби, які зняли дитину з реєстрації у квартирі і подали до органу приватизації відповідні документи. Представник органу опіки та піклування у судовому засіданні пояснила, що дійсно малолітня дитина [PERSON] фактично проживала у квартирі [ADDRESS] , права дитини були порушені не органом приватизації, а тією особою, яка зняла з реєстрації дитину перед проведенням приватизації. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона надала своїй матері [PERSON] згоду на приватизацію квартири [ADDRESS] лише від свого імені, на виключення з приватизації своєї дочки [PERSON] вона не погоджувалась. Свідок [PERSON] - начальник відділу по реєстрації та обліку громадян Павлоградської міської ради пояснила, що приватизація квартири [ADDRESS] була проведена на одну особу - [PERSON] на підставі тих документів, які надала сама [PERSON] , зокрема довідки про склад сім`ї, згідно якої [PERSON] була зареєстрована в квартирі одна. Підстав сумніватися у достовірності наданих документів не було, орган приватизації не уповноважений здійснювати перевірку відомостей, які містяться у наданих документах. За достовірність цих відомостей відповідає особа, яка звертається з заявою про приватизацію. Свідок [PERSON] , яка проживає в будинку [ADDRESS] , у судовому засіданні пояснила, що знає сім`ю [PERSON] і ситуацію з приватизацією квартири. Дійсно дочка [PERSON] - [PERSON] надавала матері дозвіл на приватизацію квартири, але неповнолітня онука [PERSON] з народження постійно проживала в квартирі [ADDRESS] і була незаконно позбавлена права на участь у приватизації. Дочка [PERSON] - [PERSON] дійсно виписалася з квартири, оскільки збиралася проживати окремо від матері, писала про це заяву в ЖЕК в її присутності. У цій заяві [PERSON] не зазначала, що виписується разом з дитиною. Також при написанні цієї заяви був присутній молодий чоловік, з яким [PERSON] збиралася проживати разом. Дочка [PERSON] [PERSON] ніколи не виселялась з квартири і проживала разом з бабусею. Свідок [PERSON] пояснила, що її батьки проживають по сусідству з позивачем, вона може підтвердили, що онучка [PERSON] - [PERSON] з народження і до зими 2019 року проживала разом з бабусею за адресою [ADDRESS] . Відповідно до ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1, 2 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Позивач в обґрунтування позову посилається на те, що при здійсненні приватизації квартири [ADDRESS] та укладенні договору купівлі-продажу цієї квартири були порушені права та інтереси її малолітньої онуки [PERSON] . Таким чином [PERSON] звернулась з позовом не в своїх власних інтересах, а в інтересах онуки. Як передбачено ст.59 ЦПК України, права, свободи та інтереси малолітніх та неповнолітніх осіб захищають в суді їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Статтею 258 Сімейного кодексу України передбачено право баби, діда на звернення до суду за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх онуків без спеціальних на те повноважень. Згідно з ч.4 ст.261 Цивільного кодексу України, у разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що при здійсненні приватизації квартири були порушені права дитини, яка на даний час не досягла повноліття, тому строк позовної давності не пропущений. Порядок передачі квартир у власність громадян, склад документів та порядок їх оформлення при передачі державного житла у власність громадян станом на дату приватизації квартири був визначений Положенням про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженим наказом державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року №56, складеним відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Як передбачено пунктами 20, 21 зазначеного Положення, при оформленні заяви на приватизацію квартири громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім`ї та займані приміщення. У довідці вказуються члени сім`ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. Таким чином саме на особу, яка звертається з заявою про приватизацію квартири покладено обов`язок надати довідку про склад сім`ї із зазначенням прописаних та проживаючих у квартирі осіб, у тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло. Положенням про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян та Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», діючими на час здійснення приватизації, не було передбачено обов`язку органу приватизації будь-яким чином перевіряти достовірність даних про склад сім`ї, які зазначаються у довідці про склад сім`ї. Позивач [PERSON] особисто подавала документи на приватизацію квартири, при цьому у заяві на приватизацію вона не зазначила жодних відомостей про право малолітньої дитини на житлове приміщення (том 1 а.с.210). Заява [PERSON] про передачу їй у приватну власність квартири за адресою [ADDRESS] від 09 листопада 2009 року містить підписи повнолітніх членів сім`ї наймача, у тому числі [PERSON] , засвідчені керівником підприємства по обслуговуванню житла (том 1 а.с.210). Натомість позивачем була надана довідка про склад сім`ї, в якій вказано про те, що [PERSON] прописана у квартирі одна, інші члени сім`ї, у тому числі дочка [PERSON] та онучка [PERSON] виписані 11 серпня 2009 року (том 1 а.с.211). Відповідно до ст. 242 Цивільного кодексу України батьки є законними представниками своїх дітей. Це означає, що батьки вчиняють правочини, здійснюють усі юридичні дії від імені своїх дітей на підставі факту свого споріднення. 15 червня 2009 року [PERSON] написала власноручно заяву, за змістом якої надала свою згоду своїй матері - [PERSON] на приватизацію квартири за адресою [ADDRESS] без її участі, оскільки проживає за адресою [ADDRESS] (том 1 а.с.213). Згідно ч.1 ст.160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Як передбачено ч.4 ст.29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Таким чином до досягнення дитиною 10 років її місце проживання може бути зареєстроване лише за місцем проживання батьків (або одного з них). На день здійснення приватизації - 09 листопада 2009 року [PERSON] досягла трирічного віку. У судовому засіданні встановлено і не заперечувалось учасниками справи, що малолітня дитина [PERSON] має лише матір - [PERSON] , відомості про батька дитини записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Опіка над дитиною не встановлювалася. Таким чином відповідно до положень ч. 4 ст. 29 Цивільного Кодексу України, які були чинними і на час здійснення приватизації, місце проживання трирічної дитини могло бути зареєстроване лише за місцем проживання матері. Тому зняття [PERSON] з реєстрації місця проживання у квартирі окремо від її трирічної дитини суперечило б вимогам діючого законодавства, а також принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року про те, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Позивач [PERSON] звернулась з позовом в інтересах онуки [PERSON] , посилаючись на ті самі доводи і обставини, що вже були предметом судового розгляду у цивільній справі № 2-4967/2011 (том 1 а.с. 84-86). Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2012 року, яке набрало законної сили 10 травня 2012 року, було відмовлено у задоволенні позову [PERSON] в інтересах дитини [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] , виданого розпорядженням органу приватизації № 28195 від 09 листопада 2009 року. У цьому позові [PERSON] посилалася на те, що влітку 2009 року між мешканцями квартири [ADDRESS] була досягнута домовленість про здійснення приватизації цієї квартири на користь [PERSON] . 11 серпня 2009 року [PERSON] знялась з реєстрації у зазначеній квартирі, а після здійснення приватизації знову там зареєструвалася. При цьому [PERSON] надала органу приватизації неправдиві відомості про відсутність прав на квартиру малолітньої дитини, тоді як [PERSON] фактично проживала з бабусею як член сім`ї. Відповідно до положень ч.4, 5 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Рішенням суду у цивільній справі № 2-4967/2011 встановлено, що органом приватизації Павлоградської міської ради були дотримані всі вимоги закону при проведенні приватизації квартири [ADDRESS] . При цьому суд прийняв до уваги пояснення позивача [PERSON] , надані у судовому засіданні, згідно яких з червня 2009 року вона знялась з реєстрації за адресою [ADDRESS] та разом з дочкою проживала по [ADDRESS] і тільки через півтора року знов зареєструвалася за адресою спірної квартири. [PERSON] брала участь у справі № 2-4967/2011 як відповідач, з тексту рішення суду видно, що [PERSON] у судовому засіданні позов визнала у повному обсязі, зазначених позивачем обставин не оспорювала. Також в обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що приватизація квартири була нею здійснена з метою укладення договору купівлі-продажу з [PERSON] , що в свою чергу було необхідною умовою для отримання займу грошових коштів на лікування онуки, однак після сплати боргу [PERSON] відмовився повертати квартиру. Ті самі доводи позивача досліджувалися судом при розгляді цивільної справи № 185/7389/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 07 грудня 2009 року (том 1 а.с.87-90). Позовна заява [PERSON] у справі № 185/7389/14-ц мотивована тим, що при укладенні договору купівлі-продажу квартири сторони домовились про його розірвання у разі повернення продавцем отриманих за договором коштів від покупця до серпня 2010 року. Однак [PERSON] , отримавши кошти в обумовленій сумі, відмовився розірвати договір за згодою сторін. Рішенням суду від 05 грудня 2014 року, яке набрало законної сили 22 січня 2015 року, відмовлено у задоволенні позову про розірвання договору купівлі-продажу, оскільки з договору купівлі-продажу від 07 грудня 2009 року видно, що можливість його розірвання сторонами передбачена не була, законні підстави для розірвання договору у судовому порядку також відсутні. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про безпідставність заявлених позовних вимог.

Outcome: dismissed