Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

08.11.2017 р. до Малиновського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON], у якій він просив визначити частки в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] по ? частці кожному, а саме померлої [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та визнати за позивачем право власності разом на ? частку, в тому числі в порядку спадкування за померлою [PERSON] на вказану квартиру. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у попередньому судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю. Відповідач [PERSON] у попереднє судове засідання не зявився, про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву, у якій вказав, що на дату проведення судового засідання буде перебувати у відрядженні, просив справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги визнав повністю. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 цього Кодексу. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, враховуючи, що відповідачі визнали позов, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає, що наявні підстави для задоволення заяви в повному обсязі. В судовому засіданні встановлені наступні фактичні обставини. Позивач [PERSON] народився 17.11.1943 р. та є сином [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІІ-ЯР № 833618. З договору купівлі-продажу № 96/1305, укладеному на Одеській Універсальній Товарній Біржі GIP 17.09.1996 р. видно, що [PERSON] продав, а [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], від імені неповнолітнього сина діє [PERSON], купили квартиру за адресою: [ADDRESS]. Вказана квартира, загальною площею 43,3 кв.м. складається з 2-х кімнат, житловою площею 28,2 кв.м. Право власності за вказаним договором купівлі-продажу зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] за реєстровим № 675 стор. 150 кн. 196 пр. Зазначене підтверджується також довідкою КП «БТІ» ОМР від 06.10.2017 р. № 489136.36.17. Відповідно до ст. 112 ЦК Української РСР (ред.1963 р.) майно може належати на праві спільної власності двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Статтею 115 ЦК Української РСР (ред.1963 р.) встановлено, що кожний з учасників спільної часткової власності має право вимагати виділу своєї частки з спільного майна. Аналогічні положення встановлюються ЦК України від 16.01.2003 № 435-IV. Відповідно до ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Суд виходить із рівності часток [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у праві спільної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], тому що інше не встановлено домовленістю між ними або законом, в тому числі ЦК Української РСР і ЦК України або рішенням суду. Таким чином, частки кожного із названих співвласників становлять по ? кожного. [PERSON] померла 09.12.2009 р., що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 197896, виданим 10.12.2009 р. Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 1786. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.09.2017 р. Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки договір укладений та біржі за участю неповнолітнього [PERSON], а також у зазначеному договорі не визначені частки, які належали кожному співвласнику та один із співвласників помер. Свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] не видавались, заповіту після своєї смерті вона не лишила. Відповідно до ст.ст. 1217, 1218 ЦК України (далі ЦК), спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У звязку з відсутності заповіту [PERSON] саме щодо ? частки квартири право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статті 1261 ЦК. Відповідно до ст. 1261 ЦК у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (статті 1220, 1222 ЦК). Згідно ч. 1 і 3 ст. 1268 ЦК спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З довідки № 5640 від 31.08.2017 р. та довідки № 5641 від 31.08.2017 р. вбачається, що [PERSON] проживала по день смерті з 26.02.1997 р. по 09.12.2009 р. за адресою: [ADDRESS]. Крім того, з 26.02.1997 р. у вказаній квартирі проживали її син [PERSON] та невістка [PERSON] [PERSON], як син спадкодавця, в установленому ЦК України (ч. 3 ст. 1268) порядку прийняв спадщину після смерті матері [PERSON], до складу якої увійшла ? частка спірної квартири, яка відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до норми ст. 392 ЦК України вбачається, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його права власності.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Таким чином, це рішення суду визначає частку [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в праві спільної власності на квартиру [ADDRESS] по ? кожного та визнає за [PERSON] право приватної власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 09.12.2009 року, на ? частку квартири [ADDRESS], а в цілому визнає за [PERSON] право приватної власності на ? частку квартири [ADDRESS]. З урахуванням викладеного, суд вважає, що є усі підстави для задоволення позову в повному обсязі. \~ \~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved