Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

09.06.2016 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до П'ятихатської міськради про визнання права власності на нежитлове приміщення загальною площею 50,3 м2, розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером [NUMBER] по [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що 05.10.2015 р. між ним та П'ятихатською міськрадою укладено договір про встановлення особистого строкового сервітуту. Відповідно до договору та акту прийому-передачі від 05.10.2015 р. він отримав для сервітутного користування на 15 років земельну ділянку площею 0,0040 га, з кадастровим номером [NUMBER] для обслуговування тимчасової споруди для підприємницької діяльності. Здійснюючи підприємницьку діяльність у 2016 р. не отримавши належного дозволу на будівництво, самочинно збудував споруду комерційного призначення загальною площею 50,3 м2. Під час проведення будівельних робіт були дотримані архітектурні, будівельні, санітарні та екологічні норми, жодних заяв, претензій та скарг не надходило, що свідчить про відсутність факту порушення прав інших осіб цим будівництвом. Після завершення будівництва створено інвентаризаційну справу № 563, 07.06.2016 р. виготовлено технічний паспорт на нежитлове приміщення «приміщення аптеки», площею 50,3 м2, розташоване в [ADDRESS], однак відповідачем [PERSON] було відмовлено в оформлені права власності на вищевказане нежитлове приміщення, оскільки немає правових підстав для опрацювання питання введення в експлуатацію самочинно збудованого приміщення. Просить визнати за ним право власності на вищевказане приміщення. Позивач [PERSON] про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, до суду не з'явився, направив свого представника. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач про час і місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, до суду не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Заслухавши представника позивача, дослідивши докази у справі суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 05 жовтня 2015 р. між П'ятихатською міськрадою в особі в.о. міського голови Кірейцева О.С. та [PERSON] укладено договір про встановлення особистого строкового сервітуту, яким [PERSON] надано територію загальною площею 0,0040 га, за кадастровим номером [NUMBER], за адресою [ADDRESS], а саме: для обслуговування тимчасової споруди для підприємницької діяльності строком на 15 років (а.с.8-11). 07.06.2016 р. виготовлено технічний паспорт на нежитлове приміщення «Приміщення аптеки» площею 50,3 м2, розташоване в [ADDRESS], а 10.06.2016 р. отриманий звіт про належну оцінку ринкової вартості нерухомості, виконаний суб'єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON], згідно якого вартість самочинно побудованого приміщення аптеки складає 13643,04 грн. (а.с. 33-57). Відповідно до ст. 95 ч. 1 п. г Земельного кодексу України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст. 376 ЦК України, а саме: за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3ст. 376 ЦК України); за особою - власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5ст. 376 ЦК України). Згідно роз'яснень, викладених в абз. 2 п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст. 3 ЦПК України). У зв'язку з цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Виходячи з наведеного встановлено, що позивачем виконано всі законодавчі вимоги для визнання права власності на самочинне будівництво, оскільки позивач є користувачем вищевказаної земельної ділянки, при проведенні будівельних робіт були дотримані архітектурні, будівельні, санітарні та екологічні норми, та жодних заяв, претензій чи скарг на будівництво не надходило, підстав для відмови в задоволені позову судом не встановлено. На підставі ст. 95 ч. 1 п. г ЗК України, ст.ст. 328, 376 ч. 1, ч. 5 ЦК України,

Outcome: approved