Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

09.10.2017р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із заявою до Дев`ятки Н.І., виконавчого комітету Соборної районної у м. Дніпрі ради про встановлення юридичного факту (а.с. № 3-4). В обґрунтування вимог позивач [PERSON] посилався на те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.10.2011р. за ним визнано право власності на 1/3 частину домоволодіння №15 по вул. Садовій у м. Дніпропетровську, що складається з шлакоблочного будинку літ.А-1 в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], а також визнано право власності на самовільні побудови в домоволодінні, а саме: гараж Е, літню кухню Ж, сарай З, а також прибудову а-1 (приміщення 1-7). За [PERSON], визнано право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частину домоволодіння №15 по вул. Садовій у м. Дніпропетровську, що складається з шлакоблочного будинку літ.А-1 в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] В жовтні 2015р. [PERSON] звернувся з заявою до державного реєстратора для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.10.2011р. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно ДМУЮ [PERSON] було відмовлено [PERSON] в реєстрації права власності з тих підстав, що в рішенні суду не зазначені характеристики майна, на яке визнано право власності, а також з тих підстав, що приміщення 1-7 площею 7,1 кв.м. є прибудовою літ.а2-1. Також зазначено на необхідність зясування питання щодо визначення розміру частки у праві спільної власності та типу обєкту нерухомого майна, на які за [PERSON] було визнано право власності. Заявник вказує, що встановлення юридичного факту, а саме характеристик нерухомого майна, яке розташоване у домоволодінні та яке вони успадкували з [PERSON], у тому числі площі житлового будинку, а також належність позивачу особистого майна, право власності на яке визнано за рішення суду, не змінює розміри часток співвласників та має значення для державної реєстрації права власності за співвласниками. 14.12.2017р. до суду надійшла уточнена позовна заява [PERSON] за підписом уповноваженого представника позивача [PERSON], в якій викладено уточнену редакцію позовних вимог без зміни підстав позову, а саме позивач просив суд, встановити, що домоволодіння по вул. Садовій, 15 в м.Дніпрі, право власності по 1/3 частки якого визнано рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.10.2011р. за [PERSON] та [PERSON] складається з жилого будинку літ. А-1 житловою площею 37,0 кв.м., загальною площею 57,3 кв.м., з прибудовами а-1, а1-1, а2-1, літніх кухонь Б та Ж, погребу з шийкою В, сараїв Г та З, убиральні Д, гаража Е, душу И, вольєра К, споруд та вимощення, розташованих на земельній ділянці площею 728, кв.м., та що гараж Е, літня кухня Ж, сарай З, приміщення в житловому будинку 1-7 площею 7,1 кв.м. в прибудові а2-1 (зазначеної в рішенні а-1) та житлова кімната 1-4 жилою площею 10,1 кв.м., що належать за рішенням суду [PERSON], не змінюють розмірів часток співвласників, які складають по ? частки кожного у домоволодінні. (а.с.33) 21.02.2018р. до суду надійшла заява представника [PERSON] [PERSON] (діє на підставі довіреності від 29.05.2017р. - а.с. № 22), в якій представник заявлені вимоги з урахуванням уточнень від 14.12.2017р. підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, справу розглянути за відсутності позивача та його представника. Крім того, в наданій заяві представник просив виключити з числа відповідачів виконавчий комітет Соборної районної у м. Дніпрі ради (а.с. № 34). 21.02.2018р. до суду надійшла заява представника відповідача Дев`ятки Н.І. [PERSON] (діє на підставі довіреності від 23.11.2017р. - а.с. № 24), в якій представник заявлені вимоги з урахуванням уточнень від 14.12.2017р. визнала в повному обсязі, просила суд справу розглянути без участі відповідачки Дев`ятки Н.І. та її представника та без технічної фіксації судового процесу (а.с. № 35). Згідно до ч.1 ст.223 ЦПК України (який набрав чинності 15.12.2017р.) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За таких обставин, враховуючи належне повідомлення сторін про день та час розгляду справи, надані суду представниками сторін письмові заяви щодо змісту заявлених вимог, суд вважає за можливе розглянути дану справу по суті за відсутності сторін. Згідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Пунктом 9 частини 1 Розділу XI «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №\~2147-VІІІ від 03.10.2017р., який набрав чинності з 15.12.2017р. передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. З урахуванням тих обставин, що відповідачка визнала позовні вимоги, суд на підставі положень ст.ст. 200, 206 ЦПК України вважає можливим винести рішення суду у підготовчому засіданні. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистий чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З огляду на положення ч.1 та ч. 4 ст. 315 ЦПК України (раніше ч. 1 та ч. 4 ст. 256 ЦПК України в редакції закону від 18.03.2004р.) підстав для подачі заяви в окремому провадження не було, позивачем вірно 09.10.2017р. подано позов для розгляду у позовному провадженні. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.10.2011р. у справі №2-259/2011 визнано до [PERSON] право власності на 1/3 частину домоволодіння №15 по вул. Садовій у м. Дніпропетровську, що складається з шлакобетонного будинку А-1 в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. Визнано за [PERSON] право власності на самовільні побудови в домоволодінні по вул. Садовій, 15 в м. Дніпропетровську, а саме: гараж Е, літню кухню Ж, сарай З, а також прибудови а-1 (приміщення 1-7) площею 7,4 кв.м., переобладнане приміщення 1-4 площею 10,1 кв.м в жилому будинку А-1. Визнано за [PERSON] у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право власності на 1/3 частину домоволодіння №15 по вул. Садовій у м. Дніпропетровську, що складається з шлакобетонного будинку А-1 (а.с. № 6). Слід зазначити, що з 03.06.2016р. назва міста Дніпропетровськ змінилася на м. Дніпро. Зокрема, зазначеним рішенням суду встановлено, що після смерті батька [PERSON], померлого 09.03.1995р., позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було успадковане майно у рівних частках по 1/6 частині кожному. На підставі свідоцтва на спадщину за законом від 14.09.1995р. право власності в частках по 1/6 за [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано в КП «ДМБТІ», відомості про власників містяться в технічному паспорті, складеному станом на 02.03.2012р. КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради, таким чином, розміри часток кожного з співвласників становлять по ? частині. Також, рішенням суду встановлено, що [PERSON] за рахунок власної праці та коштів у домоволодінні були добудовані споруди: літ.а-1, сарай З, гараж Е, літня кухня Ж, а також у житловому будинку літ.А-1 кухня 1-4 переобладнана у житлову кімнату площею 10,1 кв.м., з урахуванням чого, за [PERSON] було визнано право власності на зазначені самовільні побудови, оскільки відповідні будівлі та прибудови не входять до складу спадщини. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно [PERSON] від 29.10.2015р. за №25704043 відмовлено [PERSON] у державній реєстрації права власності на домоволодіння, що розташоване за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, вул. Садова, 15 на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.10.2011р. (а.с. № 7-8). Підставою для відмови у реєстрації права власності реєстратором зазначені ті обставини, що в рішенні суду не зазначені характеристики майна, на яке визнано право власності за [PERSON], що приміщення 1-7 площею 7,1 кв.м. є прибудовою літ.а2-1, а також вказано на необхідність зясування питання щодо визначення розміру частки у праві спільної власності та типу обєкту нерухомого майна, на яку за [PERSON] було визнано право власності. Визначаючи характеристики майна, в тому числі, на яке визнано за позивачем 1/3 частину права власності судом встановлено, що згідно даних технічного паспорту, складеного станом на 02.03.2012р. КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради (а.с.№11-14), домоволодіння по вул. Садовій, 15 в м. Дніпропетровську (з 03.06.2016р. назва міста - м. Дніпро) складається з жилого будинку літ.А-1 житловою площею 37,0 кв.м., загальною площею 57,3 кв.м, з прибудованими а-1, а1-1, а2-1, літньої кухні Б, погребу з шийкою В, сараїв Г та З, убиральні Д, гаража Е, літної кухні Ж, сараю З, душу И, вольєра К, споруд та вимощення, розташованих на земельній ділянці 728 кв.м. Враховуючи рік побудови (1958-2009р.р.) зазначених споруд та будівель, суд приходить до висновку, що саме це нерухоме майно з відповідними характеристиками було предметом розгляду у цивільній справі №2-259/2011. Суд зазначає, що згідно технічного паспорту (дані про самочинне будівництво) приміщення 1-7 площею 7,1 кв.м, 1992р. побудови є прибудовою літ.а2-1, а тому, оскільки інші відомості про прибудови як самочинно збудовані не зазначені у технічному паспорті, суд приходить до висновку, що за [PERSON], було визнано право власності на прибудову літ.а2-1 приміщення 1-7 площею 7,1 кв.м, зазначеної в рішенні суду від 14.10.2011р., як прибудова а»-1 (приміщення 1-7) площею 7,4 кв.м. Згідно до ст.ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд вважає, що в ході розгляду справи знайшли своє підтвердження обставини, на які посилався позивач у своїй заяві, встановлення юридичного факту, а саме, характеристик нерухомого майна, яке розташоване у домоволодінні та яке було успадковане [PERSON], [PERSON], у тому числі площі житлового будинку, а також належність [PERSON], майна на яке визнано право власності за рішення суду, має значення для державної реєстрації права власності на нерухоме майно за співвласниками та не змінює розміру їх часток права власності по 1/2 кожного. Крім того, суд враховує, що відповідачкою [PERSON] позовні вимоги [PERSON] визнані в повному обсязі, про що зазначено представником відповідачки в наданій заяві від 21.02.2018р. Згідно до ч.1 ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно ч.4 ст.334 ЦКУкраїни, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Враховуючи, що встановлення юридичного факту необхідно для позивача для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, суд вважає можливим позов [PERSON] задовольнити в повному обсязі. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідачки на користь позивача сплачений при звернення до суду судовий збір в розмірі 640 грн., що підтверджується квитанцією (а.с. № 2). На підставі викладеного,

Outcome: approved