Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

08 грудня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до\~[PERSON] та [PERSON]\~про стягнення боргу за кредитним договором. На обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зіслався на те, що відповідно до кредитного договору № 0804/047П від 10.04.2008 року [PERSON] отримав кредит в сумі 20000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 09.04.2013 року. Відповідач [PERSON] порушив умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановлені кредитним договором терміни, у звязку з чим станом на 20.10.2015 року виникла заборгованість в сумі 30550,88 доларів США, що відповідно до курсу НБУ становить 660204,55 грн. Вимоги до відповідача [PERSON], що випливають із вказаного договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем [PERSON] договору поруки № 0804/047П від 10.04.2008 року. Однак, остання також умов договору не виконує, тому позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором, а також сплачений судовий збір. 16.02.2016 року заочним рішенням позов банку було задоволено та стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 660204 грн. 55 коп., а також судовий збір по 4951,60 грн. з кожного. 08.04.2016 року за заявою [PERSON] заочне рішення було скасовано. Не погоджуючись з поданим банком позовом, [PERSON] подала зустрічний позов про визнання договору поруки недійсним з тих підстав, що спірний договір з нею не укладався, нею не підписувався і їй взагалі нічого не було відомо про укладений кредитний договір її колишнім чоловіком [PERSON] 29 серпня 2016 року за клопотанням [PERSON] було призначено почеркознавчу експертизу щодо належності їй підпису на договорі поруки. Провадження у справі на час її проведення було зупинено. Ухвалою від 24.03.2017 року провадження відновлено. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримував у повному обсязі, а проти зустрічного позову заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] позов банку не визнали, а зустрічний позов просили суд задовольнити. Суд заслухавши пояснення та доводи сторін, дослідивши матеріали та обставини справи, приходить до наступного. Відповідно до ст.256 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог цивільного кодексу України та інших актів цивільного законодавства. Матеріалами справи встановлено, що 10.04.2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0804/047П. На підставі вказаного договору [PERSON] отримав кредит в сумі 20000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 09.04.2013 року. Як вбачається зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Банк виконав свої зобовязання за кредитним договором в повному обсязі. Відповідач [PERSON] порушив умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановлені кредитним договором терміни, у звязку з чим станом на 20.10.2015 року виникла заборгованість в сумі 30550,88 доларів США, що відповідно до курсу НБУ становить 660204,55 грн. На забезпечення виконання зобовязань по вищезгаданому кредитному договору між банком та відповідачем [PERSON]Ю було укладено договір поруки № 0804/047П від 10.04.2008 року. Відповідно до вимог ст.ст.553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ч.1 ст.543 ЦК України в разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників), що має місце в даному випадку, кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Таким чином, оскільки на день звернення Банку до суду зобовязання за кредитним договором [PERSON] та за договором поруки поручитель [PERSON] не виконали, тому позивач на законних підставах має право вимагати сплати заборгованості за кредитним договором від обох відповідачів як солідарних боржників. Як передбачено ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Розмір пені, що підлягає стягненню з відповідачів на користь банку, склав 21069,58 долари США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на 20.10.2015 року (21,61 грн.*21069,58) = 455313,6238 грн. З позовних вимог банку вбачається, що окрім пені вони просять стягнути 9481,30 доларів США відсотків за користування кредитом. Тобто, в даному випадку розмір пені значно перевищує розмір збитків, тому дані обставини дають суду підстави для зменшення розміру пені до 1000 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ= 26220 грн. Що стосується зустрічного позову [PERSON] про визнання договору поруки недійним, то суд виходить з наступного. На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.\~Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.\~Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.\~ Відповідно до ст.13 цього Кодексу суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України. [PERSON], звертаючись із зустрічним позовом, свої вимоги обґрунтовувала тим, що їй взагалі не було відомо про отримання кредитних коштів її колишнім чоловіком, договір поруки вона не підписувала. Крім того, в договорі поруки зазначений паспорт, який вона мала до шлюбу на її дівоче прізвище «Панчук», однак на момент укладання спірного договору зазначено прізвище її як «Якимчук». Матеріалами справи встановлено, що 16.11.2007 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Після укладення шлюбу «Панчук» змінила свої прізвище на «Якимчук». У паспорті серії МВ 364740, який належав [PERSON], було зроблено відмітку, про те що «паспорт підлягає обміну у звязку з реєстрацією шлюбу». За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3 та 6 ст.203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін, або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. 10.04.2008 року, як вбачається з матеріалів справи, позивачка за зустрічним позовом нотаріусу Романівського районного нотаріального округу подавала заяву, в якій вказувала, що вона [PERSON] (оскільки на час подання заяви паспорт ще не був обмінений) дає згоду на отримання кредиту її чоловіком [PERSON] При цьому стверджувала, що кредитний договір та договір іпотеки, з текстами яких ознайомлена, укладалися її чоловіком в інтересах сімї на умовах, які вони попередньо обговорили і вважали вигідними для себе, і укладання цих договорів відповідало їх спільному волевиявленню. Дану обставину не заперечувала в судовому засіданні [PERSON], тому доводи останньої про її необізнаність укладеного її колишнім чоловіком кредитного договору спростовуються вищенаведеними доказами. Цього ж дня було укладено договір поруки № 0804/047П між банком та [PERSON] (оскільки на той час вона вже мала прізвище [PERSON]), зазначено ідентифікаційний код останньої [NUMBER] та паспортні дані на той час діючого паспорта МВ 364740 виданого 30.09.2007 року. Паспорт [PERSON] [PERSON] змінила 12.06.2008 року. Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Крім того, суд вважає, що в договорі поруки була допущена технічна описка щодо місця видачі вказаного паспорта, а саме замість Романівського РВ УМВС України в Житомирській області, зазначено Полонський РВ УВМС в Хмельницькій області. Разом з тим, матеріалами справи встановлено, що згідно висновку експерта № 185п від 24.01.2017 року вбачається, що встановити чи виконаний підпис на договорі поруки № 0804/047 «П» від 10.04.2008 року відповідачкою [PERSON], чи іншою особою, не представляється можливим у звязку з тим, що в ході дослідження не встановлено комплексу збіжних або розбіжних ознак, достатнього для формування хоча б імовірного висновку експерта (а.с.133). Отже, враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що зустрічний позов задоволенню не підлягає у звязку з тим, що [PERSON] не було доведено та надано доказів, які б підтверджували її доводи щодо недійсності договору поруки не здобуті такі і під час розгляду справи. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Оскільки позовні вимоги задоволені частково на суму 420990,89 грн. - пропорційно 0,88 %, тому з відповідачів підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в розмірі по 3168 грн. 98 коп. з кожного.

Outcome: partial