Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

09 червня 2020 року заступник керівника Шепетівської місцевої прокуратури в інтересах держави звернувся до суду з вказаним позовом, з урахуванням зміненого 27 липня 2020 року предмету просив, визнавши поважними причини пропуску прокурором строку для звернення до суду, поновити його та: 1. Визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області №22-23631-СГ від 12 вересня 2016 року, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер 6825584600:07:051:0211 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована за межами населених пунктів Михайлюцької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області. 2. Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію прав №16586172 від 26 вересня 2016 року на земельну ділянку з кадастровим номером 6825584600:07:051:0211. 3. Витребувати у [PERSON] та Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросад-2016» на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області земельну ділянку площею 2,0000 га в координатах, межах та конфігурації, що була передана наказом №22-23631-СГ від 12 вересня 2016 року у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована за межами населених пунктів Михайлюцької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області. 4. Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 6825584600:07:051:0245, припинивши право власності [PERSON] на цю земельну ділянку. 5. Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права оренди Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросад-2016» на земельну ділянку з кадастровим номером 6825584600:07:051:0245, припинивши право оренди Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросад-2016» на цю земельну ділянку. 6. Скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 6825584600:07:051:0245. Стягнути з [PERSON] , [PERSON] , Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, [PERSON] , ТОВ «Агросад-2016» на користь Хмельницької обласної прокуратури судовий збір, сплачений при подачі позову. В обґрунтування вимог вказав, що [PERSON] , реалізувавши в серпні 2016 року своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання, маючи у власності земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 6825584600:07:067:0102, що розташована на території Михайлюцької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області, повторно всупереч вимог ст.ст. 116, 118, 121 ЗК України звернуласься до Головного Управління Держгеокадастру у Хмельницькій області із відповідною заявою про відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у власність, приховавши, що скористалась правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки для даного виду використання. Наказом Головного Управління Держгеокадастру Хмельницької області від 12.09.2016 року №22-23631-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки площею 2 га, кадастровий номер 6825584600:07:051:0211 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташована за межами населених пунктів Михайлюцької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області. Надалі в Державному реєстрі речових прав та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6825584600:07:051:0211 26.09.2016 року за відсутності будь-якого правовстановлюючого документа зареєстровано за [PERSON] . В подальшому 19.10.2016 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №2327 [PERSON] продав спірну земельну ділянку [PERSON] , за заявою якого у Державному земельному кадастрі здійснено записи про скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки з кадастровим номером 6825584600:07:051:0211, внаслідок її включення до об`єднаної земельної ділянки з кадастровим номером 6825584600:07:051:0245, площею 24 га та зареєстровано право власності на вказану об`єднану земельну ділянку за [PERSON] . На даний час земельна ділянка з кадастровим номером 6825584600:07:051:0245, площею 24 га перебуває в оренді, згідно договору, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Агросад-2016», який зареєстровано в Державному реєстрі речових прав 11.09.2018 року строком дії на 7 років. Зазначає, що спірна земельна ділянка вибула з державної власності внаслідок протиправного використання [PERSON] права на безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду використання понад норму встановлену законом, а також внаслідок недобросовісного використання посадовими особами Головного Управління Держгеокадастру Хмельницької області повноважень, що відповідно до ст. 155 ЗК України є підставою для визнання наказу, яким затверджено проект землеустрою недійсним. Водночас, враховуючи, що наказ Головного Управління Держгеокадастру у Хмельницькій області є недійсним, а також те, що право власності на спірну земельну ділянку з кадастровим номером 6825584600:07:051:0211 зареєстровано за [PERSON] незаконно, оскільки наказ про передачу йому у власність спірної земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 116, ч. 9 ст. 118 ЗК України не видавався, запис про державну реєстрацію вказаної земельної ділянки підлягає скасуванню. Вказуючи на те, що [PERSON] придбав спірну земельну ділянку у [PERSON] , який незаконно набув права на неї, тому не міг її відчужувати, вказана земельна ділянка підлягає поверненню у державну власність відповідно до ст. 388 ЦК України, шляхом її витребування від добросовісного набувача та оскільки об`єднана земельна ділянка передана у оренду згідно договору ТОВ «Агросад-2016», то і у останнього. Разом з тим, факт об`єднання [PERSON] земельних ділянок, у результаті якого земельна ділянка площею 2 га із кадастровим номером 6825584600:07:051:0211 увійшла до скаладу новоутвореної земельної ділянки з кадастровим номером 6825584600:07:051:0245, площею 24 га, не перешкоджає витребуванню земельної ділянки в тих же координатах, межах та конфігурації, що і земельна ділянка з кадастровим номером 6825584600:07:051:0211. З огляду на наведене вище підлягає скасуванню у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державна реєстрація права власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 6825584600:07:051:0245, з одночасним припиненням права власності останнього на цю земельну ділянку та державна реєстрація права оренди ТОВ «Агросад-2016» з припиненням його права оренди на цю земельну ділянку. З метою реалізації вказаного також підлягає скасуванню в Державному земельному кадастрі державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 6825584600:07:051:0245. Водночас, про наявність вищевказаних порушень вимог чинного законодавства Шепетівській місцевій прокуратурі, що має статус позивача, стало відомо 18.10.2017 року під час опрацювання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Надалі вказані питання вивчались під час досудового розслідування у кримінальному провадженні за №42018241270000005 від 13.02.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України. Більше того, факт об`єднання земельних ділянок виявлено місцевою прокуратурою в результаті повторного опрацювання відомостей з Публічної кадастрової карти України, їх аналізу та співставлення із відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таким чином, прокурор зазначає про поважність причин, за яких було пропущено трирічний строк позовної давності. Ухвалами Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 10.06.2020 року відкрито провадження в справі, забезпечено позов шляхом накладення арешту, заборони вчиняти дії та призначено підготовче судове засідання на 02.07.2020 року, яке за клопотанням відповідачів [PERSON] , [PERSON] відкладено на 02.09.2020 року та 29.09.2020 року, а у зв`язку з перебуванням судді Козачук С.В. в нарадчій кімнаті по кримінальному провадженню на 22.10.2020 року. 09.07.2020 року судом отримано відзив на позов від представника відповідача Головного Управління Держгеокадастру у Хмельницькій області Плюх В.О., у якому позов визнала частково, посилаючись на те, що [PERSON] незаконно набула у власність спірну земельну ділянку, не заперечувала проти її витребування у відповідачів [PERSON] та ТОВ «Агросад-2016», проте, з огляду на практику Верховного Суду, для такого витребування не потрібно визнавати недійсним рішення органу державної влади, яке вже реалізоване та вичерпало свою дію. Вважає, що скасування права власності [PERSON] , [PERSON] та права оренди ТОВ «Агросад-2016» на земельну ділянку та їх державної реєстрації є необхідним та достатнім заходом для відновлення порушеного права держави. Просила відмовити в задоволенні позову в частині визнанання наказу від 12.09.2016 року №22-23631-СГ недійсним та поновлення у Державному земельному кадастрі запису про державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 6825584600:07:051:0211 та з урахуванням недобросовісної поведінки відповідача [PERSON] не стягувати з Управління судові витрати. 21.10.2020 року судом отримано надіслану представником відповідача [PERSON] - [PERSON] заяву про застосування позовної давності. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22.10.2020 року підготовче судове засідання закрито, справу призначено до розгляду на 12.11.2020 року. Розгляд справи за клопотанням представника відповідача ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області відкладався на 08.12.2020 року та 05.01.2021 року, у зв`язку з неявкою відповідачів та відсутністю відомостей про отримання ними судових повісток 05.02.2021 року та 03.03.2021 року. В судовому засіданні представник позивача Шепетівської місцевої прокуратури Семенюк Н.В. позов підтримала з підстав, викладених у ньому, поданих заяві про зміну предмету позову та письмових поясненнях, просила його задовольнити в повному обсязі, визнавши поважними причини пропуску строку звернення до суду та його поновлення. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив суд у його задоволенні відмовити повністю, застосувавши наслідки пропуску строку позовної давності, оскільки прокуратура з 27.09.2016 року, тобто після державної реєстрації спірної земельної ділянки, могла дізнатись про наявність порушень чинного законодавства. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області Макарова М.В. в судове засідання не з`явилась, звернулась до суду із письмовою заявою про проведення розгляду справи у її відсутність, проти позову заперечила з підстав, викладених у відзиві. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та представник відповідача ТОВ «Агросад-2016» в судове засідання не з`явились, хоча про час, день та місце судового розгляду були повідомлені у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили, відзиву на позов та заяв про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у їх відсутності суду не надали. Суд визнав можливим провести розгляд справи без участі відповідачів на підставі наявних в справі доказів. Вислухавши пояснення представника позивача [PERSON] , представника відповідача [PERSON] - [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.ст. 13, 14 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Держава є самостійним суб`єктом права власності на землю, яка реалізує це право через органи державної влади на землі державної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Судом встановлено, що 29 квітня 2016 року [PERSON] звернулась з заявою до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 2,0 га, з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Михайлюцької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області, відповідно до вимог ст. 118, 121 ЗК України. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 01 червня 2016 року №22-13623-СГ [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (місце розташування об`єкта землеустрою: за межами населених пунктів Михайлюцької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 23 серпня 2016 року №22-21738-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства [PERSON] , яка розташована за межами населених пунктів Михайлюцької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області; надано у власність [PERSON] земельну ділянку, загальною площею 2,0 га (кадастровий номер 6825584600:07:067:0102) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану за межами населених пунктів Михайлюцької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області. На підставі вказаного наказу державним реєстратором 01 вересня 2016 року зареєстровано право власності [PERSON] на цю земельну ділянку за № [NUMBER] . Дані обставини підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Також судом встановлено, що 30 червня 2016 року [PERSON] повторно звернулась з заявою до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про надання дозволу, відповідно до вимог ст. 118, 121 ЗК України, на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 2,0 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Михайлюцької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області. В заяві [PERSON] зазначила, що правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства не скористалась. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 26 липня 2016 року №22-19227-СГ [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (місце розташування об`єкта землеустрою: за межами населених пунктів Михайлюцької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області). Наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 12 вересня 2016 року №22-23631-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства [PERSON] , яка розташована за межами населених пунктів Михайлюцької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області; надано у власність [PERSON] земельну ділянку, загальною площею 2,0 га (кадастровий номер 6825584600:07:051:0211) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану за межами населених пунктів Михайлюцької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області. Частиною 4 ст. 116 Земельного кодексу України визначено, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання. Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в розмірі не більше 2,0 гектара. Згідно ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 1 ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою стороною статті 203 цього Кодексу. Всупереч положень ст.ст. 116, 121 Земельного кодексу України спірна земельна ділянка площею 2 га, кадастровий номер 6825584600:07:051:0211, вибула із земель державної власності внаслідок незаконного використання відповідачем [PERSON] права на безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду використання, тобто поза волею власника - держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області. [PERSON] при зверненні до зазначеного органу влади не повідомила, що вже скористалась своїм правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, тому отримала незаконні переваги порівняно з іншими громадянами. Суд вважає, що при здійсненні функцій із розпорядження землями, зокрема здійснюючи розгляд заяви [PERSON] про передачу спірної земельної ділянки у власність, посадові особи Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, перевіривши її та встановивши вже реалізоване право [PERSON] на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, відповідно до вимог ч. 6 ст. 186-1 ЗК України, мали не допустити зазначених порушень, відмовити у погодженні та затвердженні відповідного проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який не відповідає положенням закону, відмовити [PERSON] у передачі спірної земельної ділянки у власність. За таких обставин оскаржуваний наказ суперечить вимогам ст.ст. 116, 121 Земельного кодексу України, що є підставою для визнання його недійсним. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 26 вересня 2016 року право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6825584600:07:051:0211 за відсутності будь-якого правовстановлюючого документа, виданого на його ім`я щодо цієї земельної ділянки, зареєстровано за [PERSON] . 19 жовтня 2016 року відповідач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №2327, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Клімчук А.В., продав земельну ділянку з кадастровим номером 6825584600:07:051:0211 [PERSON] . Згідно технічної документації із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, виготовленої ПП «Поділляінвентарбюро» на замовлення [PERSON] до складу об`єднаної земельної ділянки площею 24 га з кадастровим номером 6825584600:07:051:0245, що розташована за межами населених пунктів Михайлюцької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області входить земельна ділянка площею 2,0 га (кадастровий номер 6825584600:07:051:0211), розташована за межами населених пунктів Михайлюцької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області. Таким чином відділом у Шепетівському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області за заявою [PERSON] у Державному земельному кадастрі здійснено записи про скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки 6825584600:07:051:0211, внаслідок її включення до об`єднаної земельної ділянки 6825584600:07:051:0245 (дата реєстрації 11.04.2018 року). 11 квітня 2018 року відкрито поземельну книгу на земельну ділянку, площею 24 га з кадастровим номером 6825584600:07:051:0245, до якої внесено запис про державну реєстрацію вказаної земельної ділянки, власник [PERSON] . Отже судом встановлено, що відповідач [PERSON] придбав земельну ділянку площею 2,0 га (кадастровий номер 6825584600:07:051:0211) у особи, яка не мала права її відчужувати. Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Водночас, враховуючи, що наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області є недійсним, а також те, що право власності на спірну земельну ділянку з кадастровим номером 6825584600:07:051:0211 зареєстровано за [PERSON] незаконно, оскільки наказ про передачу йому у власність спірної земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 116, ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України не видавався, державна реєстрація вказаної земельної ділянки підлягає скасуванню. З урахуванням викладеного, прокурором обрано спосіб захисту, передбачений п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України, а саме відновлення становища, яке існувало до порушення шляхом скасування запису про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6825584600:07:051:0211 за відповідачем [PERSON] . Вказане узгоджується із правовим висновком, що міститься в постанові Верховного Суду у справі №672/1788/18 провадження №61-3890св20. Чинним законодавством України визначено способи захисту порушеного права власності на землю. Так, за змістом ст. 90 Земельного кодексу України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Пунктом «г» ч. 3 ст. 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. В силу ч. 1 ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. За змістом ч. 1 ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Отже, захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до незаконно володіючої цим майном особи (у разі відсутності між ними зобов`язально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які, зокрема, дають право витребувати майно в добросовісного набувача. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Право власності дійсного власника презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна, відтак право держави на спірну земельну ділянку підлягає захисту шляхом пред`явлення віндикаційного позову. Водночас на наявність прав власника на майно не впливає і та обставина, що воно було предметом угоди щодо відчуження, укладеної іншими способами, оскільки дійсний власник не був стороною такої угоди. При цьому статтею 346 ЦК України не передбачено підстав припинення права власності дійсного власника у зв`язку із передачею земельної ділянки, реєстрацію права власності на неї за іншими особами, у тому числі після її продажу, що відбулося без участі та поза волею дійсного власника. У таких випадках чинність таких правочинів, державної реєстрації прав на його майно за іншими способами чи наявність у них правовстановлюючих документів не є перешкодою для витребування власником свого майна від добросовісного набувача на підставі ст. 388 ЦК України, що є належним способом захисту. Такий висновок цілком узгоджується з правовою позицією Верховного Суду щодо застосування вказаних норм права, яка викладена у постановах від 21 лютого 2018 року у справі №363/2936/15-ц, від 12 червня 2018 року у справі №916/3727/15, від 09 липня 2018 року у справі №910/3513/17. При цьому для застосування віндикації не має самостійного правового значення наявність «ланцюжка» правочинів, за яким річ послідовно передавалася від однієї особи до іншої, що в кінцевому результаті призвело до перебування речі у володінні набувача. Визнання недійсними всіх правочинів щодо відчуження речі не вимагається. Аналогічна позиція висловлена Верховним судом України у постановах від 05 жовтня 2016 року у справі 916/2129/15 та від 17 грудня 2014 року у справі №6-140цс. За змістом правового висновку, викладеного в п. 56 постанови Великої Палати Верховного Суду за результатом розгляду справи №367/2022/15-ц від 29 травня 2019 року, формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема внаслідок поділу та/або об`єднання, зміною інших характеристик не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб. Тому, витребування з чужого незаконного володіння земельної ділянки, зміненої власником внаслідок об`єднання з іншою земельною ділянкою в особи, за якою вона зареєстрована на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. За змістом статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, практики ЄСПЛ (рішення у справах «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року), втручання в право особи на мирне володіння майном має бути законним, повинно переслідувати «суспільний, публічний» інтерес та бути пропорційним визначеним цілям. Звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання повернення земельної ділянки у державну власність, що беззаперечно становить суспільний інтерес. З врахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що обґрунтованим згідно з ч. 4 ст. 56 ЦПК України та ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та з урахуванням висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленого в постанові від 26 червня 2019 року в справі №587/430/16-ц, є звернення прокурора з позовом до суду в цій справі, оскільки має місце порушення інтересів держави. Виходячи з основних критеріїв дотримання вимог Статті 1 Першого протоколу до Конвенції у вказаній справі, суд констатує, що таке втручання у майно відповідача [PERSON] є законним в контексті положень національного законодавства; переслідує «суспільний, публічний» інтерес, при цьому буде дотримано справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та приватними інтересами відповідача, а отже, таке втручання буде законним та справедливим. Враховуючи, що [PERSON] незаконно набула право власності на земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 6825584600:07:051:0211, вказана земельна ділянка незаконно вибула з державної власності поза волею власника, в тому числі внаслідок недобросовісного виконання посадовими особами Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області власних повноважень, [PERSON] , за яким земельна ділянка незаконно зареєстрована на праві власності без будь-якого правовстановлюючого документа, не мав права відчужувати вказану земельну ділянку, про що набувач [PERSON] не знав та не міг знати, а в даний час вона включена до об`єднаної земельної ділянки, що передана у оренду для ТОВ «Агросад-2016», тому земельна ділянка площею 2,0000 га в координатах, межах та конфігурації, що була передана наказом №22-23631-СГ від 12 вересня 2016 року у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована за межами населених пунктів Михайлюцької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області підлягає витребуванню у [PERSON] та ТОВ «Агросад-2016» на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області. Крім того, судом встановлено, що внаслідок включення спірної земельної ділянки площею 2,0000 га з кадастровим номером 6825584600:07:051:0211 до об`єднаної земельної ділянки з кадастровим номером 6825584600:07:051:0245, скасовано державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 6825584600:07:051:0211 у Державному земельному кадастрі та внесено відповідні записи про державну реєстрацію об`єднаної земельної ділянки, з кадастровим номером 6825584600:07:051:0245 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та до Державного земельного кадастру. Відповідно до ч. 1 ст. 79 Земельного кодексу України земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Згідно ч.ч. 9, 13 ст. 79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Земельні ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі поділу або об`єднання земельних ділянок. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр», державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Згідно ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Згідно абз. 2 ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Згідно ч. 14 ст. 79-1 Земельного кодексу України, земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» під час проведення реєстраційних дій державний реєстратор обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру. З урахуванням викладеного, скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6825584600:07:051:0245 за [PERSON] є неможливим без попереднього скасування її державної реєстрації в Державному земельному кадастрі. Враховуючи технічну неможливість відновлення земельних ділянок (із тим же кадастровим номером), відомості про які скасовано у Державному земельному кадастрі у зв`язку з їх об`єднанням, а також той факт, що внесення до Державного земельного кадастру відомостей про ділянку тієї ж конфігурації (але з іншим кадастровим номером) потребує оплатного розроблення технічної документації ліцензованою організацією, вбачається за можливе відновлення порушених прав держави чи територіальної громади шляхом скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно речових прав на спірні земельні ділянки та відомостей про них у Державному земельному кадастрі. З урахуванням положень ст.ст. 82, 83, 125, 126 Земельного кодексу України відсутність у Державному земельному кадастрі та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зазначених відомостей про спірні земельні ділянки свідчитиме про їх юридичний та фактичний перехід до державної чи комунальної власності. В той же час, представником відповідача [PERSON] - [PERSON] подано заяву про застосування строку позовної давності. Вирішуючи питання про його застосування, суд зважає на наступне. Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як передбачено частиною першою статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України). У разі подання позову суб`єктом, право якого порушене, і в разі подання позову в інтересах держави прокурором, перебіг позовної давності за загальним правилом починається від дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися суб`єкт, право якого порушене, зокрема, держава в особі органу, уповноваженого нею виконувати відповідні функції у спірних правовідносинах. Перебіг позовної давності починається від дня, коли про порушення права держави або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, лише у таких випадках: 1) якщо він довідався чи міг довідатися про таке порушення або про вказану особу раніше, ніж держава в особі органу, уповноваженого нею здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) якщо держава не наділила зазначеними функціями жодний орган. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц). Прокурор обґрунтовуючи поважність пропуску строку позовної давності вказав, що Шепетівській місцевій прокуратурі, яка в силу положень абз. 3 ч. 5 ст. 56 ЦПК України має статус позивача за вказаною позовною заявою, про факт передачі [PERSON] земельної ділянки в порушення вимог ст.ст. 116, 121 ЗК України, стало відомо 18.10.2017 року під час опрацювання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Надалі вказані питання вивчались під час досудового розслідування у кримінальному провадженні за №42018241270000005 від 13.02.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. Більше того, факт об`єднання земельних ділянок виявлено місцевою прокуратурою лише в результаті повторного опрацювання відомостей з Публічної кадастрової карти України, їх аналізу та співставлення із відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про що ним зазначено у заяві про поновлення строку позовної давності, оскільки він пропущений із поважних причин. Водночас представник відповідача [PERSON] , вказавши, що оскаржуваний наказ Головного управління видано 12 вересня 2016 року, а державну реєстрацію проведено 26 вересня 2016 року, заперечив проти поновлення строку позовної давності та заявив про застосування наслідків пропуску даного строку. Суд вважає, що Шепетівська місцева прокуратура лише у жовтні 2017 року дізналась про відповідні порушення, котрі потребували додаткового з`ясування та перевірки, в тому числі під час досудового розслідування у кримінальному провадженні за №42018241270000005 від 13.02.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, а про факт об`єднання спірної земельної ділянки дізналась лише в квітні 2018 року, після чого вживалися заходи щодо витребування відповідних відомостей. Закон пов`язує початок перебігу позовної давності не з моментом поінформованості про вчинення певної дії чи прийняття рішення, а з часом, коли стало відомо про порушення закону та у зв`язку з цим прав і охоронюваних законом інтересів. Встановивши, що посадові особи Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області діяли недобросовісно, не на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, законодавством також не надано право звертатись до суду на захист інтересів держави у спірних правовідносинах жодному іншому суб`єкту владних повноважень, а прокуратурі стало відомо про порушення допущені Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області при передачі [PERSON] земельної ділянки у власність лише у жовтні 2017 року, з метою захисту права власності держави на землю суд вважає за необхідне строк звернення до суду з даним позовом поновити через поважність причин його пропуску та позов задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України заходи забезпечення позову, вжиті на підставі ухвали Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 10.06.2020 року продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання рішенням суду законної сили. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при подачі даного позову прокуратурою було сплачено 14714 грн. судового збору, після зміни предмета позову зменшилися позовні вимоги та відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» за клопотанням прокурора було повернуто судовий збір в сумі 2102 грн., після чого позов прокурора було задоволено у повному обсязі, тому з відповідачів на користь Хмельницької обласної прокуратури слід стягнути по 2522 грн. 40 коп. (12612: 5) судового збору з кожного.

Outcome: approved