Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

08.09.2006 року між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», та [PERSON] укладено кредитний договір №3616-088/06Р (а.с.8-12), згідно п.п.1.1, 1.2 якого позичальник отримав кредит в розмірі 18 000 доларів США для споживчих потреб строком з 08.09.2006 року до 08.09.2031 року зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 12 % річних. Правомірність надання банком кредиту [PERSON] в іноземній валюті підтверджується наявною в АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» генеральною ліцензією НБУ на здійснення операцій з валютними цінностями №7 від 03.12.2001 року згідно офіційних відомостей Національного Банку України з інтернет-порталу www.bank.gov.ua, що узгоджується з вимогами п.2 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» №15-93 від 19.02.1993 року, Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженим Постановою Правління НБУ від 15.12.2004 року №637 та правовою позицією Верховного Суду України у справах № 6-190цс15 та 6-1680цс15. Як визначено в п.1.3 договору, в кожному випадку невиконання (неналежного виконання) позичальником своїх зобовязань за кредитним договором (відносно строків сплати процентів, повернення кредиту та/або повернення кредиту не в повному обсязі), розмір відсоткової ставки збільшується на 1% річних, починаючи з початково визначеної в 12 %. Відносно умов надання кредиту та порядку його повернення, сторонами погоджено, що позичальник зобовязаний погашати заборгованість по кредиту рівними (ануїтетними) частинами по 60 доларів США, щомісячно, до 10 числа наступного місяця відповідно до погодженого сторонами графіку (п.4.1 кредитного договору, а.с.8, 13-14). У випадку порушення вказаних у договорі строків погашення кредиту, процентів та інших платежів за договором, позичальник сплачує банку за кожен день прострочки пеню в розмірі подвійної відсоткової ставки, передбаченої п.1.2 договору, діючої на період прострочки, від суми заборгованості за весь період прострочки, що визначено п.9.1 кредитного договору (а.с.10-11). Забезпеченням виконання [PERSON] кредитних зобовязань виступає порука [PERSON] за договором поруки №3616-088/06Р (а.с.16-17). За умовами п.1.1 договору поруки, поручитель зобовязався нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобовязань позичальником [PERSON] за кредитним договором №3616-088/06Р, з урахування всіх можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасно та в повному обсязі погашати основну суму боргу за кредитом в строк до 08.09.2013 року в розмірі 18\~000 доларів США, відшкодування збитків за іншої заборгованості (а.с.16). Строк дії договору поруки визначено до 08.09.2034 року (п.4.1 договору, а.с.16). У відповідності до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.ст.525, 526, 625 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від його виконання не допускається. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. У\~разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч.1 ст. 611 ЦК України). Як встановлено в ході судового розгляду, кредитні кошти в сумі 18\~000 доларів США позичальник [PERSON] отримав, що суд розцінює як свідчення належного виконання позивачем взятих на себе зобов'язань. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов'язок з повернення отриманих коштів, якому відповідає передбачене ч.1 ст.509 ЦК України право кредитора вимагати їх повернення. Однак [PERSON] всупереч умовам договору, взятих на себе зобовязань належним чином не виконував, допускаючи періодичні прострочки по сплаті кредиту, внісши востаннє 24.05.2014 року 5,03 доларів США в рахунок погашення процентів за користування кредитом, та 14.05.2015 року 40 доларів США погашення тіла кредиту, в результаті чого станом на 18.03.2016 року утворилась заборгованість по сплаті основної суми кредиту 12\~590,59 доларів США, та заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами 2152,47 доларів США, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.24-31). Жодних доказів в спростування вказаних позивачем обставин судом не встановлено, у звязку з чим наданий суду розрахунок заборгованості станом на 18.03.2016 року, з урахуванням внесених відповідачем-1 коштів в рахунок виконання зобов'язань, суд вважає правильним та обґрунтованим, у зв'язку з чим приходить до переконання щодо доведеності розміру заявлених позивачем грошових вимог щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 12\~590,59 доларів США, по процентам 2152,47 доларів США. Правомірність та обґрунтованість нарахування неустойки у формі пені суд не перевіряє, оскільки відповідних вимог про її стягнення банком не заявлено, в той час як відповідно до визначеного ст.13 ЦПК України принципу диспозитивності суд вирішує справу виключно в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, а позивач як учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі ст.192 ЦК України, законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч.ч.1,3 ст.533 ЦК України). Відповідно до розяснень, викладених у п.14\~ постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.192, ч.3 ст.533 ЦК України, Декрет КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» №15-93 від 19.02.1993 року). Отже, якщо в кредитному договорі виконання зобовязання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті, то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобовязання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (ст.5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» №15-93 від 19.02.1993 року), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, що також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 10.02.2016 року у справі № 6-1680цс15. Враховуючи наявність як у АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», так і його правонаступника ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», генеральної ліцензії НБУ на здійснення операцій з валютними цінностями, правомірність надання позичальнику [PERSON] кредиту в іноземній валюті в розмірі 18\~000 доларів США, обумовленість 4.1 кредитного договору виконання ним своїх зобовязань шляхом здійснення плати за кредитом щомісячними ануїтетними платежами по 60 доларів США, суд приходить до висновку про законність предявлення позивачем вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором саме в іноземній валюті, в якій його надано, в частині стягнення боргу по тілу кредиту та відсоткам, які по своїй суті є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима, що також узгоджується з вимогами ч.2 ст.533 ЦК України, правовими висновками Верховного суду України, викладеними в постанові від 16.09.2015 року у справі № 6-190цс15 та п.12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року \~«Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Перевіряючи обґрунтованість предявлення позивачем вимог про солідарне стягнення заборгованості з [PERSON] та поручителя [PERSON] як співвідповідачів у звязку з неналежним виконанням зобовязань боржником, суд виходить з наступного. Згідно зі ст.ст.610, 611 ЦК України,\~порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно з ч.1 ст.554 ЦК України, яка кореспондується з положеннями п.1.1 договору поруки (а.с.16), у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. В ході судового розгляду не встановлено жодних обставин, які б свідчили про пропущення банком строку предявлення вимог до поручителя, адже порука є діючою, збільшення обсягу відповідальності боржника не здійснювалось, умови кредитування не змінювались. Вирішуючи спір в межах заявлених позивачем вимог, оцінюючи наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість предявлених ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» вимог та необхідність їх задоволення в повному обсязі із солідарним стягненням з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» заборгованості за кредитним договором № 3616-088/06Р від 08.09.2006 року станом на 18.03.2016 року в розмірі 14\~743,06 доларів США, яка складається із заборгованості: за кредитом (тілом) 12\~590,59 доларів США, по процентам 2152,47 доларів США. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує вимоги ст.141 ЦПК України та п.11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати в цивільних справах», відповідно до яких у випадку предявлення позову, ціна якого визначається в іноземній валюті, одночасно ціну позову необхідно визначати і в національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого НБУ на день подання позову. Виходячи саме з такої ціни позову в національній валюті визначається розмір судового збору. Однак, якщо день подання позову не співпадає з днем сплати судового збору (збір сплачено раніше), то останній визначається з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти саме на день сплати, а не на день подання позову. Як слідує з платіжного доручення № 300577 від 04.07.2017 року, за предявлення ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» позовної заяви до [PERSON], банком сплачено судовий збір 04.07.2017 року в розмірі 5904,59 грн., в той час як позов направлено до суду 16.07.2017 року, що підтверджується відповідною відміткою на конверті (а.с.17). За даних обставин, враховуючи ціну позову 14 743,06 доларів США в еквіваленті по курсу долару США на момент сплати судового збору 04.07.2017 року (1 долар США = 25,9945 грн.), що складає 383\~238,47 грн., розмір судового збору, який підлягав сплаті, складає 5 748,58 грн. (з розрахунку: 383\~238,47 * 1,5 % : 100%), тобто переплачено 156,01 грн. За даних обставин, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів [PERSON], [PERSON], кожного окремо в рівних частках, на користь ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» по 2874,29 грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору, а переплачену суму судового збору 156,01 грн. повернути позивачеві в порядку ст.7 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved