Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

10.04.2008р. між [PERSON], та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» укладено Кредитний договір №700005472. Пунктом 12 Кредитного договору №700005472 від 10.04.2008 передбачено, що судовий захист прав та законних інтересів, які мають сторони у зв'язку з цим договором, в тому числі розгляд та вирішення спорів, які виникають при виконанні або припиненні Договору, включаючи спори про відшкодування завданих порушенням Договору збитків та недійсність (неукладеність) Договору підлягають остаточному вирішенню у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз». Підписанням даного договору сторони надають свою згоду на такий порядок призначення третейського суду для кожного спору, що може виникнути виникнути в зв'язку з Договором. Третейське застереження, яке зазначено у п.12 Кредитного договору, про те, що всі спори які випливають з договору підлягають вирішенню в Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз», суперечить законам України які названі вище, і порушує права позивача, оскільки позбавляє його права на судовий захист, право вибору суду щодо підсудності справи, право на звільнення від сплати судового збору, передбаченого ст. 22 вказаного закону та ст.5 Закону України «Про судовий збір». Позивач просить визнати недійсним з моменту укладення Кредитний договір №700005472 від 10.04.2008 в частині п.12 про Третейське застереження, укладений між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк», застосувати наслідки недійсного правочину, а саме: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, виданий на підставі рішення від 02 березня 2015 року у справі №64-9/130/15 Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» (14017, м. Чернігів, пр-т Перемоги, 62) у складі судді Москаленко Н.Ю. (одноособово). В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з наведених вище підстав. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав і вважає, що даний позов є безпідставним і таким, що не підлягає задоволенню. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити на підставі наступного. Відповідно до ч.1 ст. 5 ЗУ «Про третейські суди» юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Згідно з ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Посилання позивача на п. 14. ст.6 ЗУ «Про третейські суди» як підставу про визнання недійсним частини Кредитного договору щодо третейського застереження, спростовується наступним. Датою укладання Кредитного договору є 10.04.2008 року. Станом на цю дату чинною була редакція ЗУ «Про третейські суди» із останніми змінами станом на 10.01.2008 року. Відповідно до статті 6 Закону України «Про третейські суди» (в редакції діючої на дату уклаждення Кредитного дговору) перелік справ, які не може розглядатися третейськими судами складався із 8-ми пунктів та був вичерпним. Зокрема, відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України « Про третейські суди» третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком: 1) справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових актів; 2) справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб; 3) справ, пов'язаних з державною таємницею; 4) справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів); 5) справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом; 6) справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, державна установа чи організація, казенне підприємство; 7) інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України; 8) справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України. Тобто, станом на дату укладання Кредитного договору чинним законодавством не було встановлено будь-яких обмежень для третейського суду розглядати справи повязанні із захистом прав споживачів. Заборони розглядати третейським судам справи у спорах щодо захисту прав споживачів у переліку не передбачено. Відповідно до ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про третейські суди» в редакції станом на 10.01.2008 р. третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком: 1) справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових актів; 2) справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб; 3) справ, пов'язаних з державною таємницею; 4) справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів); 5) справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом; 6) справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, державна установа чи організація, казенне підприємство; 7) інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України; 8) справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України, тобто станом на дату укладання кредитного договору чинним законодавством не було встановлено будь-яких обмежень для третейського суду розглядати справи повязанні із захистом прав споживачів. Таким чином, посилання позивача на ст. 203, 216 ЦК України як підставу визнання частини кредитного договору недійсним є безпідставним. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», яка діяла на дату укладення кредитного договору захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом, з чого витікає, що споживачу надається право захистити свої права в суді, а сам споживач звільняється від сплати судового збору за позовами щодо порушення їхніх прав. Отже, вказана норма надає право споживачу звернутися до суду з приводу захисту свого права, але банк, як вбачається з п.22 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» не є споживачем і він має право звертатися до суду, третейського суду або нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису. Таким чином, Трейське застереження у кредитному договорі не обмежує [PERSON] звернутися до суду у якості захисту права споживача, але не є підставою для визнання відповідної угоди недійсною, крім того не обмежує банк звернутися до третейського суду тощо. Посилання позивача [PERSON], на те, що винесене 02.03.15. суддею Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» Москаленко Н. Ю. рішення у справі №64-9/130/15 про стягнення із [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості по кредитному договору є незаконним оскільки Третейський суд не мав права розглядати справи про захист прав споживачів є безпідставним, оскільки відповідне рішення у порядку п. 1 ч. 3 та ч. 4 ст. 51 ЗУ «Про третейські суди», рішення третейського суду може бути оскаржене та скасоване з такої підстави як справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону. Відповідно до ч. 4 ст. 51 ЗУ «Про третейські суди» заяву про скасування рішення третейського суду може бути подано до компетентного суду сторонами, третіми особами протягом трьох місяців з дня прийняття рішення третейським судом, а особами, які не брали участь у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, - протягом трьох місяців з дня, коли вони дізналися або повинні були дізнатися про прийняття рішення третейського суду. Згідно з аб. 9 ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про третейські суди» компетентний суд - місцевий загальний суд чи місцевий господарський суд за місцем розгляду справи третейським судом. Місцем розгляду справи Третейським судом про стягнення із [PERSON] заборгованості є місто Чернігів, а відповідно компетенним судом в даному конкретному випадку Новозаводський районний суд міста Чернігова. Отже, компетентним судом є Новозаводський районний суд м.Чернігова, а не Ружинський районний суд Житомирської області. Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЗУ «Про третейські суди» заява про видачу виконавчого документа може бути подана до компетентного суду протягом трьох років з дня прийняття рішення третейським судом. Така заява підлягає розгляду компетентним судом протягом 15 днів з дня її надходження до суду. Про час та місце розгляду заяви повідомляються сторони, проте неявка сторін чи однієї із сторін не є перешкодою для судового розгляду заяви. Згідно ч. 4 ст. 56 ЗУ «Про третейські суди» сторона, на користь якої виданий виконавчий документ, одержує його безпосередньо у компетентному суді. 25.05.1015 р. компетентним судом - Новозаводським районним судом м. Чернігова винесено ухвалу про видачу ПАТ «Альфа-Банк» виконавчого листа на підставі рішення Третейського суду, яка оскарженню не підлягає. Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом, а отже, визнавати чи не визнавати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню може тільки той суд, який його видав - Новозаводський районний суд м.Чернігова. На підставі викладеного суд вважає необхідним відмовити у задовоенні позовних вимог а безпідставністю. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed