Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

09 червня 2015 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання заповіту частково недійсним та визнання права власності на частину домоволодіння, мотивуючи свій позов тим, що він проживав зі своєю сім»єю в однокімнатній квартирі. Його батько [PERSON] проживав з меншим сином в двохкімнатній квартирі [ADDRESS]. Його батьки були розведені. Мати проживала в своїй двохкімнатній квартирі і після того як він одружився, вона розміняла свою квартиру на дві однокімнатні квартири. Вони з батьком вирішили будувати приватний будинок для спільного проживання та домовилися на створення спільної власності, за спільні кошти. Після будівництва свою двохкімнатну квартиру батько повинен був подарувати меншому сину. Рішенням №128 від 06.04.1993 року було виділено [PERSON] земельну ділянку площею 1 500 кв.м для будівництва індивідуального житлового будинку по вулиці Колоскова, 10 в місті Полтава. Оскільки будинок будувався на проживання двох сімей, то проект будинку по площі був загальною площею 191,7 кв.м. Будинок будувався на два поверхи. Даний проект був погоджений з архітектором 18.05.1993 року. Почали будувати будинок в 1994 році, спочатку побудували сарай, літню кухню та гараж. В 1994-1995 роках побудували фундамент для житлового будинку. В 1996 році побудували коробку будинку на два поверхи і дах. Для цих витрат йому прийшлося продати свою однокімнатну квартиру. Він її продав за 5\~000 доларів. Всі кошти пішли на будівництво будинку. В 1996 році почали робити внутрішні роботи (штукатурка, вікна, двері, стяжка полів). В 1997 році провели будівництво паркана, водогону, газопроводу, опалення, каналізації. Була готова для проживання одна кімната, санвузол і кухня. Він зразу посилився в недобудованому будинку 13.01.1997 року. В 1998 році проводив оздоблювальні роботи на першому поверсі. 01.06.1999 року був складений [PERSON] про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію. Даний [PERSON] затверджений рішенням виконавчого комітету [PERSON] народних депутатів м.Полтава за №207 від 08.06.1999 року. Було видане Свідоцтво за №482 про право особистої власності на житловий будинок з господарськими будівлями від 20.12.1999 року на ім»я [PERSON]. 31.07.2002 року [PERSON] отримав Державний акт на право приватної власності на землю розміром 1\~500 кв.м за адресою: м.Полтава, вул. Колоскова, 10. На час здачі будинку в експлуатацію роботи по будинку були виконані на 80%. На другому поверсі крім стін та стяжки полів більше нічого не було побудовано. Під час проживання з 1997 року всі оздоблювальні роботи він виконував саморуч. Він вирішив виїхати за кордон, а саме в Італію для того щоб заробити гроші для закінчення будівництва. По домовленості з батьками вони стали проживати разом з його сином в побудованому ними будинку, а він з дружиною виїхали до Італії. Він з батьком домовився, що він просто складе на нього заповіт на все майно, яке йому належить, а саме на домоволодіння, яке вони спільно побудували. Він працював за кордоном з 2002 року по 2012 рік. Кожен рік він приїздив, привозив гроші і проводив добудови. В 2012-2013 роках він завершив роботи на другому поверсі, а саме двох кімнат та ванної кімнати. З часу повернення з Італії, він став проживати з батьками, мама перейшла проживати до своєї однокімнатної квартири. В 2013 році він розлучився з дружиною, так як вона відмовилася повертатися до України, і залишилася в Італії. Син, [PERSON], проживав з ним. З 2013-2014 років батько став зловживати спиртними напоями, в зв»язку з чим виникали сварки та скандали. Восени 2014 року батько перейшов проживати до його матері за адресою: [ADDRESS], де і помер 13.12.2014 року. Поховання відбулося за його рахунок. В квітні 2014 року він звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини згідно заповіту. В нотаріальній конторі йому повідомили, що його батько 08.05.2014 року зробив новий заповіт, яким все своє майно, а саме на домоволодіння, яке є спільною їхньою власністю, заповів його сину, [PERSON]. Проте, що його батько змінив заповіт, йому стало відомо тільки після його смерті. Вважає, що змінюючи заповіт його батько порушив його право власності на створене спільне майно, а саме на домоволодіння і розпорядився його власністю на свій розсуд. Під час створення спільної власності вони з батьком досягли домовленості, що йому в будинку буде належати 2/3 частини домоволодіння, а батьку 1/3 частина, оскільки для будівництва будинку, він продав свою однокімнатну квартиру, а кошти вклав в будівництво будинку. Крім того, на добудову будинку були витрачені кошти, які він заробляв за кордоном. Тому він вважає, що батько міг заповідати тільки 1/3 частину даного домоволодіння. Просив суд визнати частково недійсним заповіт, складений 08.05.2014 року [PERSON] на користь [PERSON], який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] Визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частини житлового будинку з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: м.Полтава, вул.Колоскова, 10. Визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: м.Полтава, вул.Колоскова, 10. 27 жовтня 2015 року позивач [PERSON] звернувся в суд з додатковою позовною заявою до відповідача [PERSON], в якій доповнив свої позовні вимоги та просив суд провести реальний розподіл житлового будинку з господарськими спорудами між сторонами по ? частині та по 1/3 та 2/3 частині за адресою: м.Полтава, вул.Колоскова, 10. Визнати частково недійсний Державний акт на право приватної власності від 31.07.2002 року, виданий на ім»я [PERSON] на земельну ділянку розміром 0,10 га за адресою:м.Полтава, вул.Колоскова, 10. Визнати за [PERSON] право власності на 0,05 га земельної ділянки за адресою: м.Полтава, вул.Колоскова, 10. 22 березня 2016 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності, мотивуючи свій позов тим, що 13.12.2014 року помер його дід [PERSON]. Він є спадкоємцем померлого на підставі заповіту від 08.05.2014 року. Він в строк передбачений законодавством звернувся з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] 15.01.2015 року була відкрита спадкова справа №56991904. На даний час йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що підтверджується листом нотаріуса від 17.03.2016 року. Після смерті дідуся відкрилася спадщина у вигляді: земельної ділянки площею 1\~500 кв.м, яка розташована за адресою: м.Полтава, вул.Колоскова, 10, цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд 1\~000 кв.м, для особистого селянського господарства 500 кв.м, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії 1-ПЛ №008705 від 31.07.2002 року, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за 2№/857; житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: м.Полтава, вул.Колоскова, 10, який належав померлому на підставі свідоцтва про право власності №482 від 20.12.1999 року, право власності зареєстровано в КП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» 22.12.1999 року. Оригінали правовстановлюючих документів втрачені, тому нотаріус зазначив, що згідно п.4.12, п.4.15 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, свідоцтво на право на спадщину видається на підставі оригіналів правовстановлюючих документів. Просив суд визнати за ним, [PERSON], спадкоємцем за заповітом після померлого 13.12.2014 року [PERSON], право власності на спадкове майно: житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: м.Полтава, вул.Колоскова, 10, а саме: житловий будинок, який позначений в технічному паспорті під літерою «А-2», житловою площею 47,6 кв.м, загальною площею 190 кв.м, тамбур «а», тераса «а1», гараж «Б», сарай «Б1», літня кухня «Б2», тамбур «б1», сарай «б2», сарай «б3», навіс «б4», навіс «б5», навіс «Г», сінник «Д», літній душ «Е», ворота огорожі №1, огорожа №№2-4; земельну ділянку площею 1\~500 кв.м, яка розташована в місті Полтава, вулиця Колоскова, 10, цільове призначення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд 1\~000 кв.м, для ведення особистого селянського господарства 500 кв.м. 23 травня 2016 року позивач [PERSON] звернувся в суд з заявою про уточнення позовних вимог до [PERSON], в якій вказував, що після проведення судової будівельно-технічної експертизи за №111 від 24.02.2016 року, виникла необхідність в уточненні позовних вимог щодо реального розподілу спірного майна. [PERSON] Варіанту №2 судової будівельно-технічної експертизи №111 від 24.02.2016 року просив суд реально виділити [PERSON] в користування: в житловому будинку літера «А-2» приміщення: хол 1-6 площею 23,8 кв.м, кімнату 1-7 площею 11,00 кв.м, санвузол 1-8 площею 11,30 кв.м, кімнату 1-9 площею 18,7 кв.м, кладову 1-10 площею 2,1 кв.м, коридор 1-11 площею 3,3 кв.м. Площа по внутрішнім обмірам складає 70,2 кв.м. У тамбурі літера «а» приміщення: тамбур 4 площею 6,4 кв.м. Загальна площа 76,6 кв.м. По господарським будівлям виділити [PERSON] в користування: гараж літера «Б», сарай літера «Б1», літня кухня літера «Б2», навіс літера «б4», навіс літера «б5», навіс літера «Г», сінник літера «Д2», літній душ літера «Е», ? частина огорожі №1, ? частина огорожі №2 та огорожі №3, частина огорожі №4. При даному варіанту розподілу частина, яка виділяється [PERSON] складатиме 53/100 частин буде менше 2/3 частин на 119\~907 грн. При даному варіанту йому необхідно влаштувати окремий вихід, а саме передбачається влаштування сходів на 2 поверх. [PERSON] висновку експертизи це буде коштувати 19\~257 грн. Оскільки відповідачу немає можливості виділити реально 1/3 частину спірного домоволодіння, так як згідно Варіанту №2 при виділі йому реально 53/100частин, відповідачу можливо виділити реально по Варіанту №2 спірного домоволодіння, реальна частка якого буде складати 47/100 частин. В такому випадку він не заперечує про реальний виділ 47/100 частин відповідачу, зі стягненням з нього різниці часток при такому розподілі. Також вважає за необхідне звернутися з реальним виділом в користування земельної ділянки по Варіанту №2. Він підтримує свої позовні вимоги, як первинні, так і викладені в додатковій позовній заяві. Разом з тим в зв»язку з отриманням висновків судової будівельно-технічної експертизи, він уточняє свої позовні вимоги. Просив суд визнати частково недійсним заповіт, складений 08.05.2014 року [PERSON] на користь [PERSON], який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] Визнати за [PERSON] право власності на 53/100 частини житлового будинку з прилежними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: м.Полтава, вул.Колоскова, 10. Визнати за [PERSON] право власності на 47/100 частину житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: м.Полтава, вул.Колоскова, 10. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 139\~164 грн. різницю часток при реальному розподілі. Виділити [PERSON] реально в користування: в житловому будинку літера «А-2» приміщення: хол 1-6 площею 23,8 кв.м, кімнату 1-7 площею 11,00 кв.м, санвузол 1-8 площею 11,30 кв.м, кімнату 1-9 площею 18,7 кв.м, кладову 1-10 площею 2,1 кв.м, коридор 1-11 площею 3,3 кв.м. Площа по внутрішнім обмірам складає 70,2 кв.м. У тамбурі літера «а» приміщення: тамбур 4 площею 6,4 кв.м. Загальна площа 76,6 кв.м. По господарським будівлям виділити [PERSON] в користування: гараж літера «Б», сарай літера «Б1», літня кухня літера «Б2», навіс літера «б4», навіс літера «б5», навіс літера «Г», сінник літера «Д2», літній душ літера «Е», ? частина огорожі №1, ? частина огорожі №2 та огорожі №3, частина огорожі №4. Визнати частково недійсним Державний акт на право приватної власності від 31.07.2002 року, виданий на ім»я [PERSON] на земельну ділянку розміром 0,10 га за адресою: м.Полтава, вул.Колоскова, 10. Визнати за [PERSON] право власності на 0,05 га земельної ділянки за адресою: м.Полтава, вул.Колоскова, 10. Встановити порядок користування земельною ділянкою по Варіанту №2, виділивши [PERSON] частину земельної ділянки в особисте користування зафарбованої розовим кольором. 03 червня 2016 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання заповіту недійсним, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві від 09 червня 2015 року, оскільки підпис, який стоїть на заповіті, зроблений не його батьком. Просив суд визнати недійсним заповіт від імені [PERSON] на ім»я [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] від 08.05.2014 року та зареєстрованого в реєстрі за №2213. В судове засідання позивач [PERSON], адвокат [PERSON] не з»явились, хоча адвокат [PERSON] була належним чином повідомлена про час, день та місце слухання справи. Про що в матеріалах справи є розписка про вручення судової повістки 05.07.2017 року. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в задоволенні позовних вимог [PERSON] просила відмовити за безпідставністю. Позовну заяву [PERSON] задовольнити в повному обсязі. Третя особа приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] не з»явився, хоча був належним чином повідомлений про час, день та місце слухання справи. Про що в матеріалах справи є рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки. Суд вважає можливим слухати справу у відсутності позивача [PERSON], адвоката [PERSON], відповідача [PERSON], приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу [PERSON]. Суд, заслухавши представника відповідача [PERSON] адвоката [PERSON], допитавши свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити за безпідставністю, позовну заяву [PERSON] задовольнити в повному обсязі. Судом встановлено, що виконавчий комітет [PERSON] районної [PERSON] народних депутатів м.Полтави в своєму рішенні від 06.04.1993 року №128 «Про виділення земельної ділянки під індивідуальне будівництво (а.с.5, том 1) погодився з наказом №40 від 24.03.1993 року УЧГОСПу НДІ свинарства щодо виділення [PERSON] земельної ділянки площею 1000 кв.м та 500 кв.м в тимчасове користування на землях НДІ свинарства для індивідуального житлового будівництва по вулиці Колоскова, 10. Даним рішенням було зобов»язано [PERSON] одержати в управлінні архітектури та містобудування документи на забудову ділянки. Зобов»язано забудовника: на протязі місяця виготовити документацію на забудову ділянки і погодити її в установленому порядку; закінчити будівництво на протязі 3-х років з моменту видачі рішення райвиконкому. [PERSON] про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 01.06.1999 року (а.с.6, том 1), затвердженого рішенням виконавчого комітету [PERSON] районної [PERSON] народних депутатів від 08.06.1999 року №207 [PERSON] було закінчено будівництво житлового будинку №10 по вулиці Колосковій в місті Полтаві. 20 грудня 1999 року виконавчим комітетом Полтавської міської [PERSON] народних депутатів [PERSON] було видано Свідоцтво №482 на право особистої власності на житловий будинок №10 по вулиці Колосковій в місті Полтаві. Свідоцтво видане на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] районної [PERSON] народних депутатів №207 від 08.06.1999 року (а.с.7, том.1). Технічний паспорт на будинок №10 по вулиці Колосковій в місті Полтаві оформлено на [PERSON] (а.с.8-11, том 1). Відповідно до довідки виконавчого комітету [PERSON] районної в місті Полтаві ради від 23.05.2002 року за №01-34/55Твердохліб [PERSON], який мешкає по вулиці Колосковій, 10, дійсно мав в користуванні земельну ділянку площею 1500 кв.м. (а.с.18, том 1). [PERSON] Державного акту на право приватної власності на землю від 31.07.2002 року [PERSON] передана у власність земельна ділянка площею 1500 кв.м за адресою: м.Полтава, вулиця Колоскова, 10. Землю передано для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд 1000 кв.м, для ведення особистого селянського господарства 500 кв.м (а.с.19, том 1). Частиною 1 статті 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Статтею 1233 ЦК України встановлено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Використовуючи своє право, як власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, [PERSON] 14.05.2004 року склав заповіт на користь свого сина [PERSON] (а.с.20, том 1). Частиною 1 статті 1254 ЦК України передбачено, що заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Частиною 2 та 3 статті 1254 ЦК України визначено, що заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожен новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Саме як власник, який відповідно до вимог чинного законодавства України, має право розпоряджатись своїм майном, [PERSON] 08.05.2014 року заповів все належне йому майно своєму онуку [PERSON], [INFO] (а.с.5, том 2). 13 грудня 2014 року [PERSON] помер (а.с.22, том 1). Після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому майно, а саме на будинок №10 по вулиці Колосковій в місті Полтава. [PERSON] заповіту від 08.05.2014 року спадкоємцем та власником майна [PERSON] є його онук [PERSON]. 09.06.2015 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання заповіту частково недійсним та визнання права власності на частину домоволодіння, мотивуючи свій позов тим, що він приймав участь у будівництві спірного домоволодіння, використовував свої кошти від продажу однокімнатної квартири та роботи за кордоном з 2002 року по 2012 рік. Частиною 2 статті 10 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Частиною 1 статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом не приймаються до уваги та оцінюються критично пояснення позивача [PERSON], що він приймав участь у будівництві спірного домоволодіння, що підтверджується квитанціями, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними (а.с.36-68, том 1), оскільки на більшості з них прізвище [PERSON] не зазначено. А на тих документах, на яких прізвище позивача вказано (три документа), це не може бути достовірною підставою вважати, що саме за його кошти здійснювалось будівництво домоволодіння №10 по вулиці Колосковій в місті Полтаві. Є також хибними твердження позивача, що для здійснення спірного будівництва, ним була продана однокімнатна квартира, але коли, за які кошти була продана дана квартира [PERSON] не вказує. Чим підтверджує позивач, що кошти від продажу квартири були спрямовані саме на будівництво спірного будинку. Не підтверджуються належними та допустимими доказами в розумінні статей 58, 59 ЦПК України пояснення позивача та його адвоката [PERSON], що він працював за кордоном з 2002 року по 2012 рік, а кошти, які були отримані ним в якості заробітної плати, були ним витрачені на будівництво будинку. Навпаки в судовому засіданні в якості свідків були допитані [PERSON], [PERSON], М»яка О.М., [PERSON],[PERSON], [PERSON], які суду пояснили, що [PERSON] ніде не працював, зловживав алкогольними напоями, вів аморальний спосіб життя, участі у будівництві домоволодіння №10 по вулиці Колосковій в місті Полтаві не приймав. Позивач дійсно виїжджав до Італії на роботу, але дуже швидко повернувся з Італії без грошей. За таких обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту частково недійсним та визнання права власності на частину домоволодіння необхідно відмовити за безпідставністю. Безпідставними є вимоги позивача [PERSON], викладені в додатковій позовній заяві про реальний розподіл домоволодіння та земельної ділянки, оскільки дані вимоги не узгоджуються з зібраними по справі доказами та фактичними обставинами справи. Є хибними твердження позивача, що земельна ділянка надавалась на спільну забудову, а тому необхідно розділити дану земельну ділянку між співвласниками забудови, а також встановити порядок користування земельною ділянкою. З матеріалів справи вбачається і підтверджується рішенням виконавчого комітету [PERSON] районної [PERSON] народних депутатів м.Полтави від 06.04.1993 року №128 «Про виділення земельної ділянки під індивідуальне будівництво», що земельна ділянка площею 1000 кв.м та 500 кв.м в тимчасове користування на землях НДІ свинарства для індивідуального житлового будівництва по вулиці Колоскова, 10 надавалась [PERSON]. Також [PERSON] видавався Державний акт на право приватної власності на землю від 31.07.2002 року за адресою: м.Полтава, вулиця Колоскова, 10. Правовстановлюючі документи на домоволодіння та земельні ділянки державою видані [PERSON]. А, отже, як власник [PERSON], мав право розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. Не підлягають задоволенню вимоги, викладені в позовній заяві [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним, оскільки доказів того, що заповіт складений не [PERSON], позивачем суду не надано. Неодноразово судом призначалась посмертна судово-почеркознавча експертиза (а.с.4-6, 82-83 том 4), але надавати необхідні для проведення експертизи письмові матеріали та оплачувати експертизу [PERSON] відмовляється. Позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності підлягає задоволенню, оскільки відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В судовому засіданні встановлено і це слідує з письмової відповіді приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.8, том 2), що правовстановлюючі документи на житловий будинок №10 по вулиці Колоскова в місті Полтаві нотаріусу не надано з підстав їх відсутності у [PERSON]. Також право власності оспорюється та не визнається [PERSON], про що свідчать подані ним до суду позови. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved