Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-22 00:00:00

09 січня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON] , який зареєстрований 11 серпня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області, актовий запис №159. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що з відповідачем знаходиться в зареєстрованому шлюбі з 11 серпня 2012 року. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із відповідачем. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, взаємоповаги один до одного, через різні погляди на життя, в зв`язку з чим втрачене почуття любові та поваги. Сторони проживають окремо, спільне господарство та бюджет не ведуть, спільні інтереси відсутні. Примирення та збереження сім`ї неможливе. На вказану дату та час позивач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. З огляду на зміст позовної заяви просив розглядати справи за його відсутності. після розірвання шлюбу просив присвоїти відповідачу дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідач в судове засідання не з`явилася, відповідно до частини 7 статті 128 ЦПК України, вважається такою, що повідомлена судомпро\~ дату,\~час і\~місце судового\~засідання належним чином. Про дату та час розгляду справи судом повідомлена своєчасно, відповідно до зворотнього повідомлення про вручення поштового відправлення повістка вручена за довіреністю. Відзив відповідачем не поданий. На підставі ухвали суду від 24 січня 2020 року справа розглядається в порядку загального позовного провадження. 11 лютого 2020 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого судового засідання та призначення справи до судового розгляду. Відповідно до ухвали суду від 23 березня 2020 року справа розглядається в\~порядку заочного\~провадженняза правилами загального позовного провадження. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, то, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлено наступне. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб від 11 серпня 2012 року, серії [NUMBER] , сторони уклали шлюб 11 серпня 2012 року, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області, актовий запис № 159. Під час державної реєстрації шлюбу відповідач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження від 10 червня 2013 року, серії [NUMBER] , в якому сторони вказані як батьки дитини (а.с. 4). Проте шлюбні стосунки між сторонами не склались та вони фактично припинили шлюбні відносини, мешкають окремо, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають. Про спір між сторонами щодо місця проживання дитини та розподілу спільного майна на час розгляду справи не заявлено. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, при цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 112 Сімейного кодексу України встановлено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В своїй позовній заяві, поданій до суду, позивач просить розірвати шлюб, відповідач в судове засідання не з`явилася без поважних причин, що є свідченням того, що вона також втратила будь-який інтерес до шлюбу з позивачем. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що шлюб сторін носить формальний характер і збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін, які не бажають зберегти сім`ю, у зв`язку з чим позов [PERSON] в цій частині є таким, що підлягає задоволенню. Крім цього, статтею 113 Сімейного кодексу України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тобто, зазначеною нормою передбачено право відповідача на вибір прізвища після розірвання шлюбу, оскільки саме нею при реєстрації шлюбу було змінено прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Разом з тим він відповідача [PERSON] до суду будь-яких заяв з приводу зміни прізвища після розірвання шлюбу не надходило. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача, щодо присвоєння відповідачу дошлюбного прізвища, оскільки вказане рішення суд може прийняти лише за волевиявленням відповідача. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог - у сумі 384,20 грн.,

Outcome: partial