Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

09.10.2017 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій позивач просив суд винести рішення, яким: - розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою, [PERSON], [INFO], уродженкою с. Шептуново В. Волоцького району Калінінської (Тверської) області Російської Федерації, який зареєстрований 14 вересня 1991 року відділом ДРАЦСУ Кагарлицького району Київської області, актовий запис за № 87, залишивши за відповідачкою її право на вибір прізвища після розірвання шлюбу; - вирішити питання розподілу судових витрат, понесених ним при розгляді даного позову. Свої позовні вимоги позивач [PERSON] в мотивувальній частині позовної заяви обґрунтовує наступними обставинами. 14 вересня 1991 року він уклав шлюб з відповідачкою (дошлюбне прізвище якої - КУЧЕРОВА), який був зареєстрований відділом ДРАЦСУ кагарлицького району Київської області, актовий запис № 87, що підтверджується записами в свідоцтві про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого вказаним вище органом реєстрації, копія якого додається. На даний час спільні з відповідачкою діти є повнолітніми, інших дітей в т.ч. неповнолітніх немає. Спільне життя з відповідачкою не склалося, через протирічивість поглядів на життя, несумісність характерів, небажання відповідачки вести нормальний сімейний спосіб життя, внаслідок чого наш подальший спільний спосіб життя і збереження шлюбу стало суперечити його інтересам. В процесі спільного проживання вони стали байдужими один до одного, що є обтяжливим для них обох. Їх шлюб з відповідачкою носить формальний характер, при його фактичному розпаді, так як на протязі тривалого часу вони подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства та сімейного бюджету не ведуть, проживають окремо, незважаючи на спільну реєстрацію. Примирення з відповідачкою неможливе. В майбутньому він має намір створити сім'ю з іншою жінкою та зареєструвати повторний шлюб, але перебування в шлюбі з відповідачкою позбавляє його даної можливості, так як відповідно до ч. 1 статті 25 СК України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, а згідно частини 2 вказаної статті жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу. На даний час будь-яких перешкод, що до розірвання шлюбу в позасудовому порядку немає, проте відповідачка не бажає розірвати його шляхом звернення з заявою до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, а згідно частини 1 ст. 110 СК України позов про ззірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд у відповідності до ч. 2 статті 112 СК України, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей (а таких немає), що мають істотне значення. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до вимог ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому порядку місцем її перебування. 09.10.2017 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 11 - 1 ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В. 12.10.2017 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 122, 127 ЦПК України було винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до слухання на 01.11.2017 року. В судове засідання, яке відбулося 01.11.2017 року, позивач [PERSON] не з»явився, проте, на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла письмова заява позивача, в якій він просить суд слухати справу без його участі, позовні вимоги уточнив в сторону їх зменшення, а саме, - не бажає стягувати з відповідачки судові витрати, в решті позов підтримав. Категорично не бажає отримувати строк на примирення. В судове засідання, яке відбулося 01.11.2017 року, відповідачка [PERSON] не з»явилася, проте, на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява, в якій відповідачка просить суд слухати справу без її участі, позовні вимоги щодо розірвання шлюбу визнає. Вивчивши матеріали справи, суд вважає на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України розглянути справу без участі осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, та позовні вимоги задовольнити, шляхом винесення рішення, обґрунтовуючи своє рішення наступним. Підсудність. Відповідно до ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Відповідно до ч. 2 ст. 110 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред»являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров»я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь - кого з них. Як вбачається з інформаційної довідки адресно - довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області від 24.10.2017 року, відповідачка по справі, - [PERSON], [INFO], з 11.01.2000 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] Враховуючи фактичні обставини справи, що стосуються місця проживання відповідачки та вищевикладені норми процесуального права, даний спір підсудний Кагарлицькому районному суду Київської області як суду загальної юрисдикції першої інстанції на підставі ч. 1 ст. 109 ЦПК України. Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні. 14.09.1991 року позивач [PERSON] уклав шлюб з відповідачкою, - [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON]) [PERSON]. Даний факт підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] яке видане 14 вересня 1991 року Кагарлицьким районним відділом ЗАГС Київської області, в якому зазначено, що [PERSON], [INFO], уродженець м. Кагарлик Київської області, та [PERSON], [INFO], уродженка с. Шептуново В. Волоцького району Калінінської області, уклали шлюб 14.09.1991 року, про що в книзів реєстрації актів про укладення шлюбу 14 вересня 1991 року зроблено запис за № 87. Після укладення шлюбу присвоєно прізвища: Чоловікові - [PERSON]. Дружині - [PERSON]. Від спільного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Як встановлено судом під час судового засідання з матеріалів справи, позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] мають напружені, неприязні відносини тривалий час, внаслідок взагалі не підтримують шлюбно - сімейних відносин тривалий час, проживають на різних житлових площах, відповідно, між ними існують тривалі, усталені неприязні відносини, які склалися на грунті розбіжностей поглядів на подружнє життя, понять про спільне проживання та піклування один про одного, відповідно, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, відповідно, сторони шлюбно - сімейних стосунків взагалі не підтримують поза розумними строками. Окрім того, як вбачається з письмової заяви позивача [PERSON], він категорично відмовляється від надання терміну на примирення, з огляду на тривалі неприязні відносини, які існують між ним та відповідачкою, відповідачка ж [PERSON] в своїй письмовій заяві не заперечує проти розірвання шлюбу, не клопоче перед судом на надання терміну на примирення, що опосередковано вказує на існування обставин для розірвання шлюбу, які зазначені в мотивувальній частині позовної заяви позивача. Що ж стосується застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даного спору, то суд при винесенні рішення керувався наступним. Норми Конституції України. Згідно ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є не відчужуваними та непорушними. Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов»язки у шлюбі та сім»ї. Слід зазначити, що ч. 1 ст. 51 Конституції України закріплює принципове поло\-ження, за яким шлюб як сімейний союз жінки та чоловіка, заре\-єстрований у державному органі реєстрації актів цивільного ста\-ну, набуває юридичної сили за умови, що він грунтується на віль\-ній згоді жінки та чоловіка. Це положення повністю відтворено вч. 1 ст. 24 С К України. Слід також зазначити, що згода не може вважатися вільною, коли вона дається під впливом фізичного чи психічного насиль\-ства з боку інших осіб. Норми галузевого права, - норми СК України. Згідно абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється з метою побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки. Згідно ч. 3 ст. 2 СК України Сімейний Кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між подружжям. Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права та обов»язки. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 18 СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способом захисту сімейних прав та інтересів є припинення правовідношення. Отже, припинення правовідношення, - антипод встановлення правовідношення, який має випадки, коли інтересам особи, права якої порушені значною мірою, відповідає саме припинення існуючого сімейного правовідношення. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає положенню ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Аасамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно якої чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь - яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім»ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини. Суд задовольняє позовні вимоги позивачки про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, як це зазначено в абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України, чого в даному шлюбі, на думку суду, немає. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Отже, шлюб може бути припинено шляхом його розірвання за життя подружжя внаслідок волевиявлення обох або одного з них у суді або в органах РАЦСу. Відповідно, згідно з законом розірвання шлюбу має місце у випадках, коли подружжя або один із них вважають, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливе і бажають його розірвати. Можливість припинення шлюбу на підставі волевиявлення одного або обох подружжя є проявом принципу свободи шлюбу і рівності подружжя, відповідно, припинення шлюбу внаслідок його розірвання має суб»єктивну підставу, яку судом слід ретельно дослідити в судовому засіданні, з метою недопущення безпідставного розірвання шлюбу, застосування можливих засобів для збереження сім»ї, як основи суспільства. Для розірвання шлюбу потрібна воля подружжя або одного із них, спрямована на юридичне закріплення відсутності шлюбу між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Слід зазначити, що позов про розірвання шлюбу може бути пред»ялений одним із подружжя у будь - який час, окрім того, одностороннє подання позовної заяви про розірвання шлюбу виникає у випадках, коли один із подружжя ініціює розірвання шлюбу, а другий вважає за можливе збереження сімейних стосунків або просто ухиляється від подачі спільної заяви до суду або від розірвання шлюбу в органах ДРАЦС, - як в даному випадку. Відповідно до ч. 1 ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд враховує в даному випадку ту обставину, що неповнолітніх дітей у сторін немає, відповідно, розірвання шлюбу не стосується третіх осіб, тобто, не впливає на їх законні права та інтереси. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При застосуванні положень ст. 112 СК України суд змушений надавати приорітет інтересам другого з подружжя, який наполягає на розірванні шлюбу на шкоду інтересам другого з подружжя. Так, судом встановлено, що існування даного шлюбу суперечить як інтересам позивача, так і інтересам відповідачки. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України від 23 червня 2005 р. N 2709-ІУ «Про міжнародне приватне право» та інших нормативно-празових актів, що регулюють сімейні відносини. Що стосується прізвища, то дане питання врегульовано положенням ст. 113 СК України, проте, таке питання відповідачка [PERSON] в своїй заяві не порушувала, а тому суд не може вийти за межі позовних вимог, та не вирішує дане питання. Згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовиму записі про шлюб. Відповідно, суд з урахуванням вищевикладеного та вимог ст. 214 ЦПК України приходить до наступного висновку: - обставини, якими обґрунтовував позовну заяву позивач [PERSON], - мали місце; - із встановлених обставин випливають сімейні правовідносини, - особисті немайнові відносини між подружжям, які регулюються нормами СК України, що закріплено, зокрема, в ч. 1 ст. 2 СК України; - до встановлених правовідносин підлягають до застосування, зокрема, наступні норми права, - ст.ст. 21, 51 Конституції України, абз. 3 ч. 2 ст. 1, ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 2 ст. 18, ч. 1 ст. 110, ст. 112, 113 Сімейного кодексу України, ч. 1 ст. 3, ст.. 4, 88, 107, 118, 119, 120, 215, 218, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»; - зважаючи на встановлені фактичні обставини справи, позов підлягає до задоволення; - судові витрати слід залишити за позивачем [PERSON]; - підстав до допущення судового рішення до негайного виконання на підставі положень ст. 367 ЦПК України, - судом не вбачаються; - захиди забезпечення позову в даному цивільному провадженні не застосовувалися. Відповідно, даний шлюб на думку суду має лише формальний характер, при його фактичному розпаді протягом тривалого часу, а тому має бути розірваний. Судові витрати. Питання судових витрат врегульовано ч. 1 ст. 88 ЦПК України, де, зокрема, зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Проте, позивач [PERSON] позов уточнив в письмовій заяві, та не забажав стягувати судові витрати з відповідачки [PERSON], а тому судові витрати суд залишає за позивачем. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved