Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-27 00:00:00

09.06.2020 року [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] , звернулася з позовом до Овруцької міської ради Житомирської області, що знаходиться в м. Овруч по вул. Т.Шевченка, 43, Житомирської області, в якому просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт батьківства, що [PERSON] , який помер [INFO] є її батьком та визнати за нею право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,66 га, кадастровий номер 1824286500:10:000:0574 та площею 1,07 га кадастровий номер 1824286200:10:000:0507, які розташовані на території Покалівської сільської ради Овруцького району Житомирської області, які належали померлому [INFO] [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії 111-ЖТ №047844 виданого 05 листопада 2002 року на підставі розпорядження від 25.10.2002 року. Мотивує це, тим що при зверненні в нотаріальну контору по питанню оформлення спадщини, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майновий пай, оскільки державний акт був виданий не за життя, а після смерті спадкодавця та не встановлено факту батьківства спадкоємця та спадкодавця. Позивач просить справу розглядати у її відсутність. Представник відповідача надала заяву про розгляд справи у відсутності представника відповідача, щодо задоволення позову не заперечує. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити частково, з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. [PERSON] народилася [INFO] , в графі мати вказано '' [PERSON] '', у графі батько відсутні дані, що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23 червня 1982 року (а.с.10). Проте, згідно з п.п.1, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст.58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року , необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. У відповідності до ст.55 КпШС при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім`я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно з ст.53 КпШС походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір`ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26 вересня 2000 року (а.с.5). Згідно довідки виданої виконкомом Покалівської сільської ради від 26.09.2000 року №597, [PERSON] , 1966 року народження, дійсно похоронила свого батька [PERSON] , який помер [INFO] , і якого доглядала, що проживав в селі Дівошин (а.с.8). Згідно довідок виданих виконкомом Овруцької міської ради Житомирської області від 10.03.2020 року №387, від 19.03.2020 року №481 та від 25.05.2020 року №647, [PERSON] , 1935 року народження, дійсно на день смерті був зареєстрований та проживав в селі Дівошин, Овруцького району Житомирської області. [PERSON] , 1966 року народження, дійсно являється дочкою нині покійного [PERSON] . Остання вступила в управління спадковим будинком після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] (підтримувала належний стан будинку, зробила ремонт, користувалася землею та речами померлого) протягом шести місяців з дня смерті (а.с.5,6,7,9). Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Оцінивши зібрані у справі докази у їхній сукупності, суд вважає встановленим факт батьківства [PERSON] , 1935 року народження, який помер [INFO] , відносно [PERSON] , яка народилася [INFO] в с. Дівошин, Овруцького району Житомирської області. Встановлення факту батьківства [PERSON] необхідно для подальшого оформлення спадщини після смерті батька, так як постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії Овруцької державної нотаріальної контори від 30.03.2020 року №606/02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] , у зв`язку з тим, що позивач не прийняла спадщину за законом після померлого в порядку та в строк, встановлений чинним законодавством, державний акт був виданий не за життя, а після смерті спадкодавця та не встановлено факту батьківства спадкоємця та спадкодавця. На день смерті [PERSON] відкрилась спадщина на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,66 га, кадастровий номер 1824286500:10:000:0574 та площею 1,07 га кадастровий номер 1824286200:10:000:0507, які розташовані на території Покалівської сільської ради Овруцького району Житомирської області, які належали померлому [INFO] [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії 111-ЖТ №047844 виданого 05 листопада 2002 року на підставі розпорядження від 25.10.2002 року. Що стосується вимоги позивача щодо визнання права власності на спадкове майно, суд приходить до наступного. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, вказаний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2004 року. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відтак, до правовідносин, які виникли до набрання чинності Цивільного кодексу України 2003 року, тобто до 01.01.2004 року, підлягає застосуванню Цивільний кодекс УРСР 1963 року, а до тих їх прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання чинності Цивільним кодексом України 2003 року, тобто після 01.04.2004 року, застосовуються положення останнього. Згідно з ст.524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Статтею 549 ЦК УРСР 1963 року визначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини; ці дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. З повідомлення нотаріуса Овруцької державної нотаріальної контори від 12.06.2020 року №1002/01-16, видно, що після померлого [INFO] [PERSON] заведена спадкова справа №244/2020 року, у зв`язку з подачею заяви про прийняття спадщини за законом від дочки померлого гр. [PERSON] , що проживає в [ADDRESS] , якій була винесена відмову у вчиненні нотаріальних дій. Відповідно до ст.12 на (підставі діючої на момент прийняття спадщини) Закону України «Про власність» громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Відповідно до ст. 548 ЦК України (1963 року) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Однак, як видно з постанови нотаріуса Овруцької державної нотаріальної контори №606/02-31 від 30.03.2020 року, у вказаній постанові, зокрема, зазначено, позивачем при зверненні не надано документів, які б підтвердила факт прийняття нею спадщини та у встановлений чинним законодавством строк не звернулася із заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з чим, нотаріальна дія не може бути вчинена. На підставі викладеного суд вважає, що вимога позивача про визнання права власності на спадкове майно є передчасною та не підлягає задоволенню.

Outcome: partial