Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

09 листопада 2016 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, 3% річних та судового збору. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач 05 травня 2015 року взяв у нього у борг 6 700 доларів США, що згідно до української гривні еквівалентно 171319 грн., про що цього ж дня було укладено письмовий договір позики із зазначенням дати повернення 05 травня 2016 року. Станом на день звернення до суду відповідач борг не повернув. Посилаючись на викладене та невиконання відповідачем свого зобов'язання, позивач просив стягнути із відповідача суму боргу 171319 грн., 3% річних у розмірі 2568,58 грн. та судові витрати. До початку розгляду справи, позивач подав заяву про розгляд справи в його відсутність, не заперечував проти винесення заочного рішення та просив задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не з»явився, хоча був своєчасно та належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про що свідчать підписи в розписках судових повісток. Від відповідача заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, причини неявки до суду ним не повідомлені. За таких обставин, за згодою позивача, суд розглядає справу в заочному порядку, що відповідає положенням ст. ст. 224-226 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи та надані суду докази в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного. В силу ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Відповідно до ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із частиною другою ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Тобто, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Судом встановлено, що 05 травня 2015 року сторони уклали договір позики грошей, який оформили у письмовій формі, за умовами якої позивач передав відповідачу 6700 доларів США на строк до 05 травня 2016 року. Згідно довідки (а.с. 6) офіційний курс гривні Національного Банку України до долара США станом на день звернення до суду становить 25,5707. Станом на день звернення до суду відповідач борг не повернув. Зобов'язання, передбачені договором, відповідач не виконав. Доказів виконання своїх зобов'язань по поверненню вищезазначеної грошової суми, передбачених ст. 545 ЦК України позичальник суду не надав. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України встановлено, що у випадку несвоєчасного повернення позичальником суми позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Встановивши факт порушення з вини відповідача умов договору позики, суд вважає, що відповідно до ч. 2 ст. 625, ч. 1 ст. 1050 ЦК України із відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти за користування грошовими коштами в сумі 2568,58 грн. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Однак, відповідачем не надано суду доказів щодо заперечень проти заявлених вимог. За такого, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 6700 доларів США, що згідно до української гривні еквівалентно 171319 грн. (згідно розписки) + 2568,58 грн. (3% річних за користування грошовими коштами). Всього 173888 грн. 58 коп. Таким чином, підсумовуючи викладене та оцінюючи всі отримані у справі докази у їх сукупності з позиції достатності та належності, надавши їм відповідну правову оцінку, враховуючи, що відповідач не виконує належним чином взяте на себе зобов'язання, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як видно, при зверненні до суду, позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1738 грн. 89 коп. (а.с. 3). Оскільки в позов задоволений, суд вважає за доцільне стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] 1738 грн. 89 коп. судового збору.

Outcome: approved