Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

07 жовтня 2014 року [PERSON] звернулась до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], третя особа - Орган опіки та піклування Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради про надання дозволу на виготовлення проїзного документу та на виїзд дитини за кордон без згоди батька (а.с. 2-5) Позивач у позовній заяві та у судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог, посилалась на те, що між нею та відповідачем були припинені шлюбні стосунки на підставі рішення суду від 04.10.2011 року, але від шлюбу вони мають доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні. Позивач займається створенням всебічних сприятливих умов для зростання та розвитку дитини, відповідач про оздоровлення доньки та її всебічний розвиток не піклується, матеріально не забезпечує, окрім того, відмовляється надати позивачу в передбаченому законом порядку дозвіл на виїзд малолітньої дитини за кордон для відпочинку та оздоровлення. Також, позивач зазначила, що виїзд дитини за кордон сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на необхідність періодичних виїздів дитини за кордон, безпідставне небажання батька дитини надати згоду на виїзд дитини за кордон, позивач звернулась до суду та просила суд надати їй або її представнику дозвіл на оформлення документів для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої [PERSON] за межі України до досягнення нею шістнадцятирічного віку без дозволу батька, а також надати дозвіл на виїзд дитини за межі України у супроводі матері, або інших осіб уповноважених нею за нотаріально посвідченою згодою, до досягнення нею шістнадцятирічного віку без згоди батька(а.с.2-5) У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позову та просив відмовити у його задоволенні, оскільки він не чинить перешкоди щодо виїзду дитини за кордон, але у визначений термін та у визначені місця, та в будь який час надасть нотаріально оформлений дозвіл на виїзд після звернення позивача до нього з таким проханням, при цьому повністю заперечує проти виїзду дитини до Російської Федерації, оскільки позивач має намір поїхати туди до родичів, що унеможливить його спілкування з дитиною, порушить його права як батька, він не зможе виконувати свої батьківські обов'язки, захистити дитину в разі необхідності та може зовсім втратити дитину. Крім того, за час розгляду справи він надав позивачу дозвіл на оформлення проїзного документу дитини для виїзду за кордон, а спір між сторонами виник лише через те, що позивач чинить відповідачу перешкоди у спілкуванні з дитиною. Представник Органу опіки та піклування Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради у судовому засіданні просила позов задовольнити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Встановлено, що 08.08.2008 року позивач з відповідачем уклали шлюб, від якого у сторін з'явилась донька - [PERSON], [INFO], однак рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.10.2011 року шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується поясненнями сторін, копією свідоцтва про народження та копією рішення суду, наявними в матеріалах справи. (а.с. 6,10) У судовому засіданні встановлено, що з моменту розірвання шлюбу дитина проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS] та перебуває на її утриманні, що підтверджується копією висновку від 02.10.2014 року, копією відповіді КЗ «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 4», копією характеристики від 03.09.2014 року та поясненнями сторін у судовому засіданні(а.с.12-13,36, 45) Також, судом було встановлено, що Виконавчий комітет Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради за рекомендацією комісії з питань захисту прав дитини було надано висновок № 5-38-204 від 25.11.2014 року згідно якого Він вважає за можливе підтримати позовні вимоги [PERSON] щодо надання їй або її представнику дозволу на оформлення документів для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої [PERSON] за межі України до досягнення нею шістнадцятирічного віку без дозволу батька, а також надання дозволу на виїзд дитини за межі України у супроводі матері, або інших осіб уповноважених нею за нотаріально посвідченою згодою, до досягнення нею шістнадцятирічного віку без згоди батька, що підтверджується копією висновку (а.с.51-54) Встанволено, що 06.11.2014 року [PERSON] надав згоду на виготовлення його малолітній доньці [PERSON] проїзного документу дитини для виїзду за кордон, що підтверджується копією заяви посвідченої державним нотаріусом П'ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] зареєстрованої у реєстрі за № 1-1961(а.с.49) Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Конституції України, Декларації прав дитини, Конвенції про контакт з дітьми, Сімейного кодексу України, Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57. Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 155 Сімейного Кодексу здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до принципу 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли би їй розвиватися фізично, інтелектуально, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності. При цьому згідно ст.. 4 Конвенції про контакт з дітьми, яка була ратифікована Верховною Радою України 20 вересня 2006 року та набула чинності для України 1 квітня 2007 року дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків. Статтею 7 Конвенції передбачено, що під час вирішення спорів стосовно контакту судові органи вживають усіх належних заходів для: забезпечення поінформованості кожного з батьків про важливість для їхньої дитини та їх обох установлення та підтримання регулярного контакту з їхньою дитиною; заохочення батьків та інших осіб, які мають сімейні зв'язки з дитиною, до досягнення мирових угод стосовно контакту, зокрема шляхом використання сімейного посередництва та інших процедур для вирішення спорів; забезпечення перед прийняттям рішення наявності достатньої інформації, зокрема від носіїв батьківської відповідальності, для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і, коли необхідно, одержання додаткової інформації від інших відповідних органів чи осіб. Згідно ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. У відповідності з абзацами 1, 2 частини 2 статті 4 Закону України від 21.01.1994 р. № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. В силу п. 17 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231, відомості про дітей, які їдуть за кордон разом з батьками (законними представниками), вписуються в паспорти батьків чи одного з батьків (законних представників) на підставі заяви громадянина, у чий паспорт вписуються діти. У разі потреби самостійного виїзду дитини, яка постійно проживає в Україні, за кордон оформляється проїзний документ, а у випадках, передбачених пунктом 4 цих Правил, - паспорт. Згідно п. 18 зазначених Правил, оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. В силу ст.. 313 ЦК України та п. 22 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у випадках, визначених цими Правилами, або у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків - у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд при розгляді справи критично оцінює посилання позивача на той факт, що відповідач не піклується про оздоровлення доньки та її всебічний розвиток, матеріально не забезпечує, оскільки як встановлено у судовому засіданні батько виконує свої батьківські обов'язки на стільки на скільки є можливим, не відмовляється матеріально приймати участь в утриманні дитини, але позивач не ставить даних вимог. Крім того, між сторонами наявний спір щодо порядку спілкування батька з дитиною, який перебуває на розгляді у Жовтневому районному суді м. Дніпропетровськ, що також свідчить про те, що батько вчиняє дії направленні на сумлінне виконання своїх батьківських обов'язків. При цьому також, суд вважає безпідставним твердження позивача про те, що відповідач відмовляється надати позивачу в передбаченому законом порядку дозвіл на виїзд малолітньої дитини за кордон для відпочинку та оздоровлення, оскільки це спростовується поясненнями самої [PERSON], згідно яких відповідач раніше надавав дозвіл, а також відсутністю доказів того, що позивач взагалі зверталась до відповідача з проханням надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини за кордон у супроводі матері, при цьому визначивши конкретно до якої країни, на який період та з якою метою буде виїжджати дитина за кордон, по кожній країні окремо. Враховуючи вищезазначене, оцінюючи дослідженні у судовому засіданні докази у їх сукупності, щодо вимог позивача до відповідача, суд виходить з того, що дитина має право спілкуватися з батьками, іншими особами, з якими існують сімейні зв'язки або навіть психологічні та духовні, позивачка не довела в суді, що її прагнення виїхати за межі України обґрунтовані саме інтересами дитини, при цьому відсутні гарантії того, що у випадку транскордонного переміщення дитини вона повернеться до України та той із батьків, який проживає окремо зможе встановлювати контакт з дитиною на регулярній основі, у судовому засіданні були встановлені фактичні обставини, які свідчать про те що, батько приймає участь у вихованні дитини, надав дозвіл на виготовлення проїзного документу для дитини, не перешкоджає виїзду дитини до країн Європи, неодноразово надавав відповідні дозволи, але має ґрунтовні підстави вважати, що виїзд дитини до Російської Федерації порушить його права та права дитини, тому суд виходячи із пріоритетності інтересів малолітньої дитини приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed