Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-03 00:00:00

09 квітня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], третя особа - Відділ громадянства і реєстрації фізичних осіб при Жовтневому РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та усунення перешкод у користуванні власністю. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. З червня 2011 року син позивача [PERSON] забрав речі і пішов з квартири, адресу та засоби звязку не повідомив, а тому зняття з реєстрації у добровільному порядку є неможливим. Позивач просить суд усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом зняття [PERSON] з реєстраційного обліку та зобовязання третьої особи зняти [PERSON] з реєстраційного обліку. Під час розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги та просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування вищезазначеною квартирою та усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом зняття його з реєстраційного обліку, оскільки факт реєстрації в належній позивачу квартирі [PERSON] створює значні перешкоди в користуванні квартирою, крім того позивач несе додаткові витрати на оплату комунальних послуг. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, також на підставі ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд за згодою позивача вправі постановити заочне рішення. Представник третьої особи - Відділу громадянства і реєстрації фізичних осіб при Жовтневому РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровської області надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника та просив ухвалити рішення згідно чинного законодавства. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт не проживання у [INFO] [PERSON] з 2011 року. Суд, вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно та витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 9-10). Відповідно довідки ЖК «Рудничний-2» від 06 квітня 2015 року в квартирі [ADDRESS] Дніпропетровської, разом з [PERSON], зареєстрований [PERSON], [INFO], син власника (а.с. 7). Як вбачається з акту від 17 липня 2015 року, складеному мешканцями будинку № 13 по вулиці Петроградська в м. Кривий Ріг, та затвердженому головою ЖК «Рудничний-2», [PERSON] не мешкає за адресою: [ADDRESS] з 13 червня 2011 року та місце його знаходження невідоме (а.с.55). Статтею 41 Конституції України\~та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно до\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 391 ЦК України, власник може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач, будучи власником житлового приміщення, не може в повній мірі володіти, розпоряджатись та користуватись належним їй на праві власності майно, оскільки в приміщенні зареєстрований відповідач, в звязку з чим в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Що стосується вимог про зняття відповідача з реєстрації в задоволенні цієї частини позову слід відмовити, так як відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є підставою для звернення позивача до Головного управління державної міграційної служби в Дніпропетровській області для вирішення зазначеного питання.

Outcome: partial