Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

09 січня 2014 року позивач [PERSON] заявив позов до Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що працюючи в ВСП «Шахтоуправління Першотравенське» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», в тяжких підземних умовах ушкодив здоров'я в наслідок професійного захворювання, на підтвердження якого було складено АКТ П-4 від 23 серпня 2012 року. Висновком МСЕК від 05 листопада 2012 року йому було встановлено первинно 40% стійкої втрати професійної працездатності з переоглядом 08.11.2014 року. Відділенням ВД ФССНВУ в м.Першотравенську йому була призначена одноразова допомога та щомісячні страхові виплати, але завдана моральна шкода відшкодована не була. У зв'язку зі стійкою втратою професійної працездатності, вважає, що йому спричинена моральна шкода, оскільки: фізичний біль, душевні страждання, переживання викликана наслідками професійного захворювання стали невід'ємною частиною його існування; він втратив професійну працездатність, втратив можливість повністю реалізувати свої можливості, постійно змушений приймати лікарські препарати. Завдану йому моральну шкоду оцінює в 110000 гривень. З врахуванням викладеного позивач просить суд стягнути на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 110000 гривень. Позивач в судове засідання не з'явився, прохав суд розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» в судове засідання не з'явився, прохав розглянути справу у його відсутність з урахуванням наданих ним заперечень, відповідно до яких він позовні вимоги [PERSON] не визнав та зазначив, що позивач при прийомі на роботу був ознайомлений з умовами на наслідками його праці на підприємстві з високою небезпекою на що свідомо погодився, відсутній висновок МСЕК про наявність у позивача даних про спричинення йому моральної шкоди, який слід розглядати у комплексі з іншими документами відносно потерпілого, позивач є застрахованою особою, з 01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» сплачував за нього встановлені законом страхові внески, відповідальним за спричинену позивачу шкоду, спричинену ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків є Фонд соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань України в особі відділення виконавчої дирекції ФССНВУ у місті Першотравенську, де позивач отримує належні йому страхові виплати за ушкоджене здоров'я. Просить в задоволенні позову відмовити . Матеріалами справи встановлено, що [PERSON], перебуваючи в трудових відносинах з ВСП «Шахтоуправління Першотравенське» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» захворів на професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.), легенева недостатність другого ст., деформуючий остеоартроз колінних та ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ст.), дв.плечолопатковий пері артроз (ПФС другого ст.), нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху), про що складено акт розслідування професійного захворювання від 23 серпня 2012 року. За висновком МСЕК від 05 листопада 2012 року йому встановлено первинно 40% стійкої втрати професійної працездатності з датою переогляду 01 листопада 2014 року. Оскільки він є застрахованою особою відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» йому призначені ВВД ФССНВУ у місті Першотравенську передбачені вказаним Законом страхові виплати, але моральну шкоду, яку він несе внаслідок втрати здоров'я від професійних захворювань не відшкодовано, він на 40 % втратив професійну працездатність, змушений постійно тривалий час лікуватися, несе фізичні та моральні страждання, що змінили звичний уклад його життя, примусили докладати додаткові зусилля для організації його подальшого життя. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. 01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Одним із завдань цього Закону та обов'язку Фонду було відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, застрахованим і членам їх сімей від нещасних випадків. Відповідно до рішення Конституційного суду України від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 вказані зміни визнані конституційними, оскільки громадяни, які постраждали від нещасного випадку на виробництві чи внаслідок професійного захворювання, відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України, мають право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу/роботодавця/. Законом від 28 грудня 2007 року № 107 -У1 з п.3 Прикінцевих положень виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної/немайнової/ шкоди потерпілим на виробництві та членам їх сімей, і водночас доповнено цей пункт таким абзацом: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01 січня 2008 року. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення № 20-рп/2008(справа про страхові виплати) зазначив, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу/роботодавця/. Частина 1 ст.1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої професійним захворюванням чи іншим ушкодженням здоров'я, повинен вирішуватися на підставі норм КЗпП України при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах (ст.153 КЗпП України) та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є спором, що виникає із трудових правовідносин. З врахуванням викладених обставин суд вбачає наявність спричинення позивачу моральної шкоди незалежно від наявності з цього приводу висновку МСЕК, яку повинен відшкодувати позивачу відповідач, як власник підприємства, який не створив працівнику безпечні умови праці, що підтверджується актом форми П-4 від 23 серпня 2012 року, що призвело до ушкодження його здоров'я на виробництві, та моральних страждань потерпілого. Обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди позивачу, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на його користь 4000 гривень. В задоволенні решти позовних вимог відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: approved