Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

07 серпня 2020 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом, предметом якого є: розірвання договору довічного утримання, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 30 травня 2019 року та повернення сторін у первісний стан шляхом застосування наслідків, передбачених статтею 756 ЦК України. В обґрунтування позову зазначила, що 30 травня 2019 року між нею, з одного боку, та [PERSON] з другого боку, був укладений договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Очаківського міського нотаріального округу Тельпіш М.М. На підставі вказаного договору відповідач набув у власність житловий будинок [ADDRESS] , однак свої зобов`язання за договором не виконує, належний догляд позивачці не надає, у зв`язку із чим остання змушена звернутися до суду. Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Третя особа, приватний нотаріус Очаківського міського нотаріального округу Миколаївської області Тельпіш Марина Миколаївна, в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Заслухавши пояснення представника, дослідивши долучені до матеріалів справи докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 30 травня 2019 року між [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] , з другої сторони, був укладений договір довічного утримання, за умовами якого позивачка передала відповідачу у власність житловий будинок [ADDRESS] , а останній зобов`язався довічно забезпечувати її триразовим харчуванням, належними лікувальними засобами на суму 500 грн на місяць, надавати грошове утримання у розмірі 200 грн щомісячно. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Очаківського міського нотаріального округу Миколаївської області Тельпіш М.М. та зареєстрований в реєстрі за №241 (а. с. 5-6) Відповідач, надавши відзив на позовну заяву, зазначив, що позовні вимоги є обґрунтованими та не заперечував проти їх задоволення, підтвердивши, таким чином, факт невиконання зобов`язань за вказаним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Вирішуючи спір, суд виходить з такого. Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як визначено у ст. 744 Цивільного кодексу України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 755 Цивільного кодексу України, договір довічного утримання може бути розірвано за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. В силу ч.ч. 2, 3 ст. 653 Цивільного кодексу України, у разі розірвання договору в судовому порядку зобов`язання сторін припиняються з моменту набрання рішенням суду законної сили. Із системного аналізу положень вказаних правових норм та умов договору вбачається, що підставою для розірвання договору довічного утримання є як повне невиконання набувачем взятих на себе обов`язків, так і їх неналежне виконання у порівнянні з умовами договору незалежно від вини набувача. При цьому, обов`язок з доведення факту належного виконання умов договору довічного утримання покладається на відповідача. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 756 Цивільного кодексу України, у разі розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. В розумінні ч. 1 ст. 756 Цивільного кодексу України правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане, оскільки виникнення права власності на житловий будинок у набувача за договором довічного утримання ні з якою іншою обставиною, як укладенням договору, не пов`язано. Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, крім іншого, судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Положеннями частини 2 статті 27 Закону визначено, що державна реєстрація обтяжень проводиться, зокрема, на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. Таким чином, з огляду на специфіку договору довічного утримання та особливості його розірвання, суд вважає, що визнання права власності на спірний будинок за позивачкою та скасування заборони відчуження будинку, що зареєстрована в реєстрі за № 242/1 приватним нотаріусом Очаківського міського нотаріального округу Миколаївської області Тельпіш М.М. у зв`язку з посвідченням договору довічного утримання, буде належним способом реалізації положень, викладених в ч. 1 ст. 756 ЦК України. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, таким, що підлягають задоволенню. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, судовий збір, відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, стягується з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved