Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

08.02.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], про стягнення аліментів. Позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що 21 вересня 2007 року вони з відповідачем уклали шлюб. Від шлюбу вони мають 2 дітей: [PERSON] [INFO], та [PERSON], [INFO], які в даний момент проживають разом з позивачкою і знаходяться на її утриманні. Починаючи з початку вересня 2011 року відносини між подружжям зіпсувалися і вони почали жити окремо. Шлюбні стосунки були фактично припинені, сторони проживали окремо та не вели спільного господарства. 20.06.2012 року рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва їхній шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не приймає участі у вихованні дітей, не надає матеріальної допомоги на їх утримання. Вказані вище обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Позивач до судового засідання не з'явилась, суду надала заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на задоволенні позову. Відповідач до судового засідання не з'явився, суду надав заяву, в якій просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти задоволення позову. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 вересня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Заводського РУЮ м. Миколаєва, актовий запис № 456. Від шлюбу подружжя має неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], актовий запис № 3540; доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], актовий запис № 3686. Обидві дитини проживають разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Починаючи з початку вересня 2011 року відносини між подружжям остаточно зіпсувалися. У зв'язку з вищевказаним, сторони припинили вести спільне господарство та почали жити окремо. Шлюбні відносини між ними було фактично припинено. Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 20.06.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач повністю ігнорує піклування про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дітьми в обсязі, потрібному для їх нормального самоусвідомлення, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання ними освіти, так як це встановлено ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». За останні більше ніж два роки відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не спілкується з дітьми, не цікавиться їхнім розвитком, не надає матеріальної допомоги для їх утримання. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Сума заборгованості відповідача по сплаті аліментів за останні три роки, згідно розрахунку, складає 24 тисячі 155 грн. 70 копійок. Відповідно до ч. 1 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Відповідачем визнано позовні вимоги про стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітніх дітей - сина [PERSON] та дочки [PERSON] у розмірі передбаченому чинним законодавством, а також заборгованості по сплаті аліментів за останні три роки у розмірі 24 155,70 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з абз. 3 п. 24, п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування досліджених інших обставин справи. Відповідно до частини першої статті 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO], та [PERSON], [INFO], щомісяця підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/3 з усіх видів заробітку, починаючи стягувати від дня подання позовної заяви до суду - 08.02.2016 року і до досягнення старшою дитиною - [PERSON] повноліття - [INFO], а також заборгованості по сплаті аліментів за останні три роки в сумі 24 155,70 грн. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved