Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

08 листопада 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнікобуд» про стягнення заборгованості по заробітній платі. 06 грудня 2013 року позивач [PERSON] звернулася до суду з уточненим позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнікобуд» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] посилалася на те, що у відповідності до наказу № 99 від 07 серпня 2010 року її було прийнято на посаду диспетчера Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнікобуд». Наказом № 153 від 31 жовтня 2013 року її було звільнено з займаної посади за згодою сторін. При звільненні їй не була виплачена заборгованість по заробітній платі, заборгованість складає 4 720,35 грн.: -грудень 2012 року - 2 923,70 грн.; -серпень 2013 року - 48,61 грн.; -вересень 2013 року - 819,40 грн.; -жовтень 2013 року - 928,64 грн. Позивач зазначив, що відповідачем порушені норми ст. 116 КЗпПУ, щодо проведення повного розрахунку при звільненні Крім того, у відповідності до ст. 117 КЗпПУ, відповідач повинен виплатити їй середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. ЇЇ середньомісячний заробіток складає 874,02 грн., але, мінімальна заробітна плата за зазначений період складає 1 147 грн. Позивач зазначила, що діями відповідача їй спричинені також і моральна шкода, яка полягає в тому, що вона перенесла моральні страждання в зв'язну з протиправною поведінкою відповідача, моральну шкоду оцінює в 1 147 грн. В зв'язку з наведеним, позивач [PERSON] просила суд стягнути на її користь з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніобуд» заборгованість по заробітній платі при звільненні в сумі 7 511,70 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, моральну шкоду в сумі 1 147 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, в своїй заяві просила суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнікобуд», в судове засідання не з'явився, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлений, в зв'язку з чим, судом проведений заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, наданим позивачем, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що у відповідності до наказу № 99 від 07 серпня 2010 року [PERSON] було прийнято на посаду диспетчера Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнікобуд». Наказом № 153 від 31 жовтня 2013 року [PERSON] було звільнено з займаної посади за згодою сторін. Згідно довідки ТОВ «Юнікобуд», позивачці [PERSON] не була виплачена заборгованість по заробітній платі, заборгованість складає 4 720,35 грн., в тому числі: грудень 2012 року - 2 923,70 грн.; серпень 2013 року - 48,61 грн.; вересень 2013 року - 819,40 грн.; жовтень 2013 року - 928,64 грн. У відповідності до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає, або на яку погоджується. Кожен має право на заробітну плату. У відповідності до ст. 116 КЗпПУ, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В зв'язку з наведеним, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі при звільненні підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 117 КЗпПУ, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно до абз. ч.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Судом встановлено, що середньомісячний заробіток [PERSON] за останні двіа місяці, що передували звільненню, складає 874,02 грн. (819,40 грн. + 928,64 грн) : 2) Середньоденна заробітна плата становить 41,42 грн. (874,02 грн. : 21 день) З вини відповідача позивачу не була виплачена заробітна плата в період: з 31 жовтня 2013 року, що по дату винесення рішення судом 24 лютого 2014 року складає 3 місяці 16 робочих днів. Таким чином, середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні складає 3 284,78 грн., в зв'язку з чим, позові вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають частковому задоволенню. У відповідності до ст. 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд приходить до переконання, що діями відповідача, які полягали у невиплаті заробітної плати, позивачу [PERSON] була спричинена моральна шкода, яка полягала в душевних стражданнях в зв'язку з неправомірною поведінкою щодо неї, позивач не могла користуватися заробленими грошовими коштами, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Але, виходячи з обставин справи, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд приходить до переконання, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди є надмірними, тому такими, що підлягають частковому задоволенню, у розмірі 500 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial