Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

09.01.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати її та її дітей, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог вказує, що він є власником житлового будинку за вищевказаною адресою. У вказаному будинку, крім позивача, зареєстровані та проживають його дружина - [PERSON], син - [PERSON], та його діти - [PERSON] та [PERSON] (онуки позивача). Також в будинку зареєстрована відповідач, [PERSON], - колишня дружина сина. В листопаді 2012 року шлюб між сином та відповідачем було розірвано, після чого вона разом з дітьми виїхала на постійне місце проживання в Чугуївський район Харківської області. Добровільно знятися з реєстрації відповідач не бажає. У зв'язку з викладеним [PERSON] просить позовні вимоги задовольнити. В судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, представник позивача за довіреністю [PERSON] просила про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального пристрою. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судовим розглядом встановлено, що позивач на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 10.12.1978 року, є власником будинку [ADDRESS] (а.с.8-9). З домової книги вбачається, що в будинку зареєстровані позивач, його дружина [PERSON], син - [PERSON], його колишня дружина - [PERSON], їх діти - [PERSON] та [PERSON]. (а.с. 5-7, 21-22). Згідно акту обстеження від 23.12.2013 року, складеного комісією у складі депутата Савинської селищної ради Сіменка О.П. та свідків [PERSON], [PERSON], відповідач [PERSON] з дітьми [PERSON] та [PERSON] в будинку [ADDRESS] не проживають з 2012 року (а.с.10). Отже, відповідач не проживає за вищевказаною адресою більше року. Суд приходить до висновку про достовірність та правдивість фактів, що містять матеріали справи, а також доводів, наведених [PERSON] в позовній заяві у підтвердження своєї правової позиції. Реєстрація відповідача в будинку, що належить позивачу, безперечно, обмежує його права власника по користуванню нерухомим майном. Отже, позовні вимоги в частині визнання відповідача такою, що втратила право користування даним житловим приміщенням, підлягають задоволенню. Що стосується вимоги позивача про визнання такими, що втратили право користування спірним житловим будинком неповнолітніх дітей відповідача, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що батько неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], проживає у вищевказаному житловому будинку. Статтею 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року та ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Вказаною нормою закону забезпечено права дітей на житло батьків. Тобто, право на користування житлом, в якому проживає їх батько, за неповнолітніми [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зберігається незалежно від втрати права користування житловим приміщенням матір'ю. Крім того, неповнолітні відсутні у спірному житлі більше року не з власної волі, а внаслідок переїзду до іншого помешкання з ініціативи матері. Таким чином, в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial