Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

08.12.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 02.10.2007 року між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 3709-022/07Р, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 10400 доларів США для споживчих цілей з кінцевим строком повернення до 02.10.2014 року. Банк виконав умови вказаного договору та надав відповідачу [PERSON] кредит. З метою забезпечення належного виконання зобовязання позичальником між банком та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № 3709-022/07Р, відповідно до умов якого поручитель зобовязався відповідати нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобовязань позичальником за кредитним договором. Станом на 04.06.2015 року позичальником не повернуто наданий йому кредит, проценти за користування кредитом, внаслідок чого утворилася заборгованість у загальному розмірі 5582,62 долари США, у тому числі: заборгованість за кредитом: 3995 доларів США, заборгованість за процентами: 1587,62 долари США. 18.11.2015 року на адресу відповідача [PERSON] було направлено вимогу про погашення заборгованості, яка утворилася внаслідок неналежного виконання відповідачем [PERSON] умов кредитного договору, але заборгованість за кредитним договором не погашена. Просить позов задовольнити, стягнувши з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором та витрати по справі. За заявою представника позивача справу розглянуто без його участі. Провадження у справі в частині вимог до відповідача [PERSON] 02.02.2017 року закрито на підставі п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надав, тому суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів. 13.06.2016 року відповідачем [PERSON] подано заяву про застосування позовної давності, в якій відповідач просить застосувати позовну давність та відмовити у позові, оскільки останній платіж в рахунок погашення кредитної заборгованості здійснено 19.07.2011 року, тоді як позивач звернувся до суду з даним позовом 08.12.2015 року. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як передбачено ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Отже, позичальник зобов'язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та вимог закону. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст. 553, 554 Цивільного кодексу України поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник i поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що i боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки (штрафу, пені). В судовому встановлено, що 02.10.2007 року між АКБ «Правекс-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 3709-022/07Р, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 10400 доларів США для споживчих цілей з кінцевим строком повернення до 02.10.2014 року зі сплатою 11,99 відсотків річних. Банк виконав умови вказаного договору та надав відповідачу [PERSON] кредит, що підтверджується квитанцією про здійснення валютно-обмінної операції від 02.10.2007 року. З метою забезпечення належного виконання зобовязання позичальником між банком та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № 3709-022/07Р, відповідно до умов якого поручитель зобовязався відповідати нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобовязань позичальником за кредитним договором. Відповідно до пунктів 4.1 та 4.2 вказаного договору строк дії договору до 02.10.2017 року, в усьому іншому сторони керуються чинним законодавством. Станом на 04.06.2015 року позичальником [PERSON] не повернуто наданий йому кредит, проценти за користування кредитом, внаслідок чого утворилася заборгованість у загальному розмірі 5582,62 долари США, у тому числі: заборгованість за кредитом: 3995 доларів США, заборгованість за процентами: 1587,62 долари США. 18.11.2015 року на адресу відповідача [PERSON] було направлено вимогу про погашення заборгованості, яка утворилася внаслідок неналежного виконання відповідачем [PERSON] умов кредитного договору. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] помер 06 жовтня 2015 року. Відповідно до положень ч.1 ст.608 та ч.1 ст.559 ЦК України зобовязання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно повязаним з його особою і у звязку з цим не може бути виконане іншою особою. Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання. На підставі встановлених в судовому засіданні обставин суд приходить до висновку, що відповідальність відповідача [PERSON] як поручителя відповідно до укладеного 02.10.2007 року договору поруки припинилася 06.10.2015 року в звязку з припиненням дії кредитного договору, який був укладений між банком та [PERSON] Судом у відповідності до ч.4 ст.10 ЦПК України розяснювалося позивачу право на уточнення позовних вимог в звязку зі смертю відповідача [PERSON], але позивачем позовні вимоги не були уточнені, натомість подано заяву про підтримання позову, тому суд розглядає вказану справу в межах заявлених позовних вимог. Таким чином, на підставі викладеного суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed