Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

07 лютого 2020 року позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості із заробітної плати. В обґрунтування позову позивач вказував, що з 06 червня 2019 року працював на посаді охоронника відділу охорони в Представництві «АЗВІРТ» ММС», а 08 січня 2020 року був звільнений з роботи відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України. Представництво «АЗВІРТ» ММС», відповідно до Положення про представництво, затвердженого зборами товариства з обмеженою відповідальністю «Азвірт Україна» (далі - ТОВ «Азвірт Україна») створюється та діє для ведення господарської діяльності та здійснення для ТОВ «Азвірт Україна» діяльності підготовчого та допоміжного характеру. При звільненні відповідач не сплатив кошти за значну кількість робочого часу, понаднормову роботу, роботу у вихідні та святкові дні у розмірі 210 888,68 грн, які позивач просить стягнути з ТОВ «Азвірт Україна». Ухвалою судді від 12 лютого 2020 року у справі відкрито провадження та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 01 квітня 2020 року від ТОВ «Азвірт Україна» надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано про те, що ТОВ «Азвірт Україна» є окремою юридичною особою, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Що стосується нарахування та виплати заробітної плати, то вона проводиться виключно на підставі документів первинного обліку праці та заробітної плати, а саме: штатним розписом, розцінками та нормами праці, табелем обліку використання робочого часу, розпорядженням про надбавки та премії. В той же час, [PERSON] такі документи до позовної заяви не надав. 03 червня 2020 року [PERSON] подав до суду клопотання про заміну відповідача, в якому просив здійснити заміну відповідача ТОВ «Азвірт Україна» на ТОВ Азвірт» в особі «Представництво «АЗВІРТ» ММС». До клопотання позивач додав позовну заяву, в якій просив стягнути з ТОВ «Азвірт» 210 000 грн невиплаченого заробітку. Витребувати у відповідача Журнал прийому та здачі чергувань на об`єкті відділу охорони. Ухвалою суду від 14 липня 2020 року клопотання [PERSON] задоволено. Змінено неналежного відповідача - ТОВ «Азвірт Україна» на належного - «Представництво «Азвірт «ММС». 20 жовтня 2020 року від «Представництво «Азвірт «ММС» надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому вказано про те, що [PERSON] відповідно до наказу про прийняття на роботу обіймав посаду охоронника відділу охорони з окладом згідно штатного розпису в розмірі 10 000 грн. При цьому, звертаючись до суду із позовом він не надав належні та допустимі докази недоотримання заробітної плати, окрім власних розрахунків. Крім того, матеріали справи не містять банківських виписок, відповідно до яких виплата позивачеві заробітної плати була здійснена у меншому розмірі, тому підстави для задоволення позову відсутні. 29 вересня 2021 року від позивача надійшли додаткові пояснення по справі, в яких вказано про те, що відсутність графіків виходу на роботу працівників відділу охорони за 2019 рік свідчить про намагання відповідача уникнути відповідальності. В той же час, надані відповідачем документи викликають сумнів, щодо їх достовірності. 02 грудня 2021 року представник позивача подав клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи. Ухвалою суду від 02 грудня 2021 року у задоволенні клопотання представника позивача - відмовлено. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити з викладених у позові підстав. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Суд установив, що згідно з наказом №104-к від 05 червня 2019 року [PERSON] був прийнятий на роботу на посаду охоронника відділу охорони в «Представництво «Азвірт «ММС». 08 січня 2020 року згідно з наказом №4-к [PERSON] був звільнений з роботи на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Згідно зі штатним розписом посадовий оклад охоронника в «Представництво «Азвірт «ММС» становить 10 000 грн. Згідно з наказом «Представництво «Азвірт «ММС» від 04 червня 2019 року №53 для охоронців відділу охорони запроваджено підсумований облік робочого часу з річним періодом. У зв`язку з нехваткою персоналу начальнику відділу охорони [PERSON] при складанні та затвердженні графіків роботи до кінця 2019 року передбачити можливість недопрацювання годин в окремих місцях облікового періоду для додержання календарної норми робочого часу. Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Відповідно до ст. 106 КЗпП України за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки. За відрядною системою оплати праці за роботу в надурочний час виплачується доплата у розмірі 100 відсотків тарифної ставки працівника відповідної кваліфікації, оплата праці якого здійснюється за погодинною системою, - за всі відпрацьовані надурочні години. У разі підсумованого обліку робочого часу оплачуються як надурочні всі години, відпрацьовані понад встановлений робочий час в обліковому періоді, у порядку, передбаченому частинами першою і другою цієї статті. Відповідно до ст. 107 КЗпП України робота у святковий і неробочий день (частина четверта статті 73) оплачується у подвійному розмірі: 1) відрядникам - за подвійними відрядними розцінками; 2) працівникам, праця яких оплачується за годинними або денними ставками, - у розмірі подвійної годинної або денної ставки; 3) працівникам, які одержують місячний оклад, - у розмірі одинарної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота у святковий і неробочий день провадилася у межах місячної норми робочого часу, і в розмірі подвійної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота провадилася понад місячну норму. Оплата у зазначеному розмірі провадиться за години, фактично відпрацьовані у святковий і неробочий день. На бажання працівника, який працював у святковий і неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку. Відповідно до ст. 108 КЗпП України робота у нічний час (стаття 54) оплачується у підвищеному розмірі, встановлюваному генеральною, галузевою (регіональною) угодами та колективним договором, але не нижче 20 відсотків тарифної ставки (окладу) за кожну годину роботи у нічний час. Відповідно до ст. 110 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці:а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Судом встановлено, що позивачу нарахування заробітної плати проводились виключно на підставі документів з первинного обліку та заробітної плати: штатним розписом, розцінками та нормами праці, табелями використання робочого часу, розпорядженнями про надбавки та премії. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК Україна кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Наказом від 11 лютого 2019 року №21 «Про внесення змін до Правил внутрішнього трудового розпорядку» встановлено, що робота в нічний час оплачується в розмірі 20% тарифу (окладу) за кожну годину роботи у нічний час. Відповідно до табелів обліку робочого заробітна плата складалася за години роботи, години в нічний час, доплата за години у вихідні та свята, премії, індексація, що підтверджується табелями обліку використання робочого часу та розрахунковими листками кожного місяця. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні [PERSON] 08 січня 2020 року отримав виплату всіх сум, що належать йому від підприємств, позивач погодився із розрахунком. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів розрахунку заборгованості, за конкретний період. На надані відповідачем розрахунки по нарахуванню заробітної плати спростування не надав. З огляду на вищевикладене, суд не вбачає в діях відповідача порушень норм трудового законодавства, позивачем не надано доказів порушення відповідачем його прав, а тому приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed