Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

08 травня 2018 року до Рівненського міського суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, щомісячно, у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також просить суд після розірвання шлюбу залишити прізвище «[PERSON]» та стягнути з відповідача судові витрати по справі. Уточнивши свої позовні вимоги у заяві від 10 вересня 2018 року, позивач просить суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей, щомісячно у розмірі по 2000 грн. на кожну дитину. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем спільне життя не склалося, з відповідачем різні погляди на сімейні цінності та матеріальне забезпечення сім'ї. З лютого 2018 року відповідач проживає окремо, між сторонами угоди з приводу матеріального забезпечення дітей не досягнуто. Ухвалою суду від 24 травня 2018 року було прийнято справу до розгляду та відкрито загальне провадження. Ухвалою суду від 24 травня 2018 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала, просила шлюб розірвати, стягувати аліменти з відповідача на утримання дітей у розмірі по 2000 грн., щомісячно. Представник позивача в судовому засіданні вимоги своєї довірительки підтримала повністю. Відповідач в судове засідання не з'явися, подавши до суду відзив на позовну заяву про визнання позовних вимог частково, просить суд розірвати шлюб і встановити розмір аліментів на утримання дітей по 1000 грн. на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення кожною дитиною повноліття. Свої заперечення мотивує тим, що на даний час безробітний, має випадкові заробітки. Спростовує доводи позивача про те, що має великий дохід від роботи за кордоном, оскільки працевлаштуватись за кордоном йому не вдалось і наразі має намір працевлаштуватися в Україні. Також зазначає, що в добровільному порядку фінансово надавав допомогу дітям. Представник відповідача в судовому засіданні підтримала доводи наведені відповідачем у письмовому відзиві та просила суд позов задовольнити частково, шлюб між сторонами розірвати, розмір аліментів встановити по 1000 грн., щомісячно на кожну дитину. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER], виданого 25 липня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, [PERSON] та [PERSON], зареєстрували шлюб 25 липня 2004 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища чоловікові [PERSON], дружині [PERSON]. Від шлюбу сторони мають спільних неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 14 квітня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 20 січня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції. Згідно з частиною 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач має бажання розлучитися, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Відповідно до частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд прийшов до переконання про доцільність розірвання шлюбу, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання. Відповідно до частини 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне роз'яснити, що згідно абзацу 2 частини 3 статті 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною другою статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів). Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню суд враховує наступне. Відповідно до вимог статті 182 СК України обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів є стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Також даною статтею визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно п. п. 3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Позивач просить суд стягувати на свою користь з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 2000 грн., щомісячно. Разом з тим, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» № 2246-VІІI від 07.12.2017 року передбачено, що для дітей віком 6 років з 1 січня 2018 року прожитковий мінімум становить 1492 грн., з 1 липня - 1559 грн., з 1 грудня - 1626 грн. Для дітей віком 6 до 18 років з 1 січня 2018 року прожитковий мінімум становить 1860 грн., з 1 липня - 1944 грн., з 1 грудня - 2027 грн. Із записів в трудовій книжці вбачається, що відповідач звільнений 04.05.2018 року за власним бажанням (а.с29). Відповідно до довідки про доходи виданої ПрАТ «Агроресурс» (а.с.41). заробітна плата [PERSON] з 01.03.2018 року по 04.05.2018 року становила 12825,80 грн. Відповідно до довідки від 23.10.2018 року (а.с.44) щомісячна заробітна плата [PERSON] складає 8300 грн. Відповідно до умов трудового договору від 18.09.2018 року (а.с.39), розмір заробітної плати [PERSON] передбачено 3800 грн. на місяць. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. А тому з врахуванням вищенаведених правових норм та поданих суду доказів, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей аліментів у розмірі по 1400 грн., на кожну дитину, щомісячно, що буде достатнім для забезпечення дітям належних умов для фізичного, духовного та культурного розвитку, а також відповідатиме чинному законодавству, не порушуючи також і інтересів і становища, як відповідача так і позивача. При цьому на підставі частини першої статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред'явлення позову, тобто з 08 травня 2018 року. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання їх дітей, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору за вимогою про стягнення аліментів на утримання дитини на підставі норм статті 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 704,80 грн., за позовну вимогу про стягнення аліментів. Відповідно до статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по справі у розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: partial