Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

08 квітня 2016 року позивачі звернулися до суду із позовом до відповідача про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом визнання його таким, що втратив право користування житлом. В обґрунтування своїх вимог зазначили, що їм на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS]. Використовуючи свої права власників, вселили в належну їм квартиру свого батька - відповідача [PERSON] Однак з 1 жовтня 2013 року відповідач не проживає в спірній квартирі, з якої виїхав до іншого місця мешкання з іншою сім'єю. Позивачі просять суд визнати відповідача таким, що втратив право користування вищезазначеною квартирою, оскільки факт реєстрації в належній позивачам квартирі відповідача створює значні перешкоди в користуванні квартирою, крім того позивачі несуть додаткові витрати на оплату комунальних послуг. Представник позивачів в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, в наданій суду письмовій заяві просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком позивачів [PERSON] та [PERSON]. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 29.01.2010, який зареєстрований у встановленому законом порядку в КП ДОР «Криворізьке БТІ» (а.с. 5-6, 8). Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 148 (а.с. 6 зворотній бік). Як вбачається з довідки № 4, виданої Криворізькою об'єднаною міською довідково-інформаційною службою «Нова-КОМ» та погодженою ТОВ «Житлокомцентр» від 31.03.2016, в квартирі [ADDRESS], власником якої є [PERSON], [PERSON], зокрема зареєстрований [PERSON], [INFO], батько власників (а.с. 10). Відповідно до акту від 04 квітня 2016 року, складеному мешканцями будинку [ADDRESS] та затвердженому директором ТОВ «Житлокомцентр», [PERSON] не мешкає за адресою: [ADDRESS], з 01 жовтня 2013 року (а.с. 17). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Ч. 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, враховуючи факт належності спірної квартири позивачам на праві приватної спільної часткової власності, непроживання відповідача більше одного року у житловому приміщенні як колишнього члена сім'ї власника, який є підтвердженим, суд приходить до висновку, що є підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування цим житлом, та право позивача, в силу ст. 150 ЖК України, як порушене, підлягає захисту в судовому порядку, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved