Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-22 00:00:00

09 серпня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача на його користь 48709,74 грн. На обґрунтування позову зазначив, що 01 травня 2011 року він позичив відповідачу 50000,00 грн. до кінця літа 2012 року. Проте відповідач вказану суму повернув лише 31 серпня 2015 року, чим порушив узяті на себе зобовязання. Позика підтверджується підписаною у присутності свідків розпискою. За користування його грошима вважає, що відповідач повинен сплатити йому проценти на рівні облікової ставки НБУ за період часу з 01 травня 2011 року по 01 червня 2012 року, що складає 4199,06 грн., а також три проценти річних, що складає 5287,75 грн. та інфляційних втрат, в сумі 39222,93 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився. Згідно поданої заяви просить розглядати справу без його участі, свої позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити (а.с.14). В судовому засіданні відповідач [PERSON] предявлений позов визнав повністю. Суду пояснив, що позичав кошти для здійснення підприємницької діяльності. Просив позов задовльнити. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що між сторонами відбулися правовідносини позики. 01 травня 2011 року позивач [PERSON] позичив відповідачу [PERSON] 50000,00 грн., які останній зобовязався віддати на початку літа 2012 року. На підтвердження позики відповідач видав позивачу розписку від 01 травня 2011 року (а.с.8). Суму основного боргу відповідач повернув позивачу 31 серпня 2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач [PERSON] порушив узяті на себе зобовязання, що у свою чергу надає позивачу право на стягнення визначених у позовній заяві сум грошових коштів. З наведеними у позовній заяві розрахунками відповідач погоджується. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а відтак є усі наявні підстави для задоволення позову. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України. На підставі ст.ст. 525, 536, 625, 1046 1050 ЦК України України,

Outcome: approved