Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

08 жовтня 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до держави Україна в особі Державного казначейства України про відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури. В позові зазначив, що 13.09.2002р. на той час прокурором Тернівського району м. Кривого Рогу [PERSON] відносно нього було порушено дві кримінальні справи за ст. 191 ч. 2, ст.366, ч.І КК України. Про це він дізнався приблизно через два тижні та зрозумів, що [PERSON] шантажує його. Незабаром вже 03.10.2002р. вона порушила ще одну кримінальну справу за ч. 2 ст. 191 КК України, 21.10.2002 р. знову порушила кримінальну справу за ч.І ст. 366 КК України. 06.11.2002 р. слідчий [PERSON] порушив кримінальну справу також відносно нього за ч.2 ст. 191 та ч.2 ст.366 КК України. 22.11.2002 р. він випадково зустрів [PERSON], яка поставила умову, або він відкупиться, або вона і далі буде порушувати проти нього кримінальні справи та буде позбавлений волі. Він не піддався шантажу, а [PERSON] знову 05.12.2002р. порушила відносно нього кримінальну справу за ст. 191 ч. 5 КК України, потім 15.01.2003р. за ч. 4 ст. 191 КК України, а слідчий [PERSON] 02.02.2003р. порушив проти нього ще одну кримінальну справу за ч.2 ст. 366 КК України. Таким чином, за вказаний період проти нього було порушено 7 кримінальних справ по 9 епізодах, тобто фактично 9 кримінальних справ. Порушуючи ці кримінальні справи [PERSON] і [PERSON] грубо порушили вимоги кримінально - процесуального законодавства. Згідно ст.94 КПК України, приводами до порушення кримінальної справи є заява або повідомлення підприємств, організацій, посадових осіб, представників влади, явки з повинного, повідомлення в пресі, безпосереднє виявлення органом дізнання, слідчим або прокурором ознак злочину. Нічого цього по цих кримінальних справах не було, більше того, адміністрація ДП «Укрспецюст» в ході слідства наполягала на тому, що за період роботи в цьому підприємстві ніякої матеріальної шкоди він - [PERSON] не завдавав і адміністрація підприємства ніяких претензій до нього не має, оскільки жодної шкоди підприємству ним не було заподіяно. Таким чином, приводу порушення цих кримінальних справ не було. Таке відверте свавілля викликало крайнє обурення з його сторони і вже у грудні 2002 року він звернувся до прокуратури Дніпропетровської області з вимогою притягти [PERSON] і [PERSON] до кримінальної відповідальності. З такими заявами він звертався до посадових осіб прокуратури Дніпропетровської області, однак на всі ці заяви і скарги він отримував одну і ту ж відповідь, що після ретельної перевірки в діях [PERSON] і [PERSON] ніяких порушень кримінально - процесуального законодавства не встановлено, тобто всі кримінальні справи відносно нього було порушено на законних підставах. Такі відповіді остаточно зламали його. Крім того, прокурор Центрально-Міського району м.Кривого Рогу 28.08.2004р. порушив проти нього також кримінальну справу за ч.2 ст.367 КК України, підстави для якої не існувало. Він неодноразово звертався до Генерального прокурора України з заявами про притягнення до кримінальної відповідальності прокурора Струкову та слідчого Журкова, однак Генеральна прокуратура пересилала його скарги та заяви до прокуратури Дніпропетровської області, а прокуратура Дніпропетровської області пересилала їх прокурору Тернівського району м. Кривого Рогу [PERSON], яка взагалі жодним чином не реагувала па ці скарги та заяви. 09.01.2003 р. [PERSON] надіслала кримінальну справу в звинувачені його за ч.5 ст. 191, ч.І ст.366 КК України до Дзержипського районного суду для розгляду по суті. Однак суддя цього суду [PERSON] направила цю справу на додаткове розслідування. [PERSON] оскаржила що постанову, однак Апеляційний суд Дніпропетровської області залишив її апеляцію без задоволення. Після цього [PERSON] змушена була закритти цю кримінальну справу за п.2 ст.6 КПК України. В листопаді 2002 року прокурором Жовтневого району м. Кривого Рогу дві кримінальні справи, порушені [PERSON] 15.09.2002р. були закриті як незаконні за ст. 6 п. 2 КПК України, а також по справі, яка порушена 15.01.2003р.. за його скаргою Тернівський районний суд скасував постанову про порушення кримінальної справи як незаконну. 07.02.2007 р. Тернівський районний суд скасував постанову від 02.02.2003р. як незаконну, однак прокуратура оскаржила що постанову суду до апеляційного суду. 22 липня 2007 р. Апеляційний суд Дніпропетровської області відмовив в задоволені апеляції прокуратури Тернівського районну м. Кривого Рогу а рішення Тернівського районного суду залишив в силі. Цими незаконними діями посадові особи прокуратури Дніпропетровської області завдали йому значної моральної шкоди. Так, порушивши перші кримінальні справи робітники прокуратури організували тотальний терор відносно нього і членів його родини. З цією метою 11 разів здійснювали відносно нього примусовий привід до прокуратури, хоча законних підстав для примусового приводу не було. Такі примусові приводи було організовано 03.12.2002р.. 10.12.2002р., 15.12.2002р., 21.12.2002р., 24.02.2003р., 27.02.2003р., 12.03.2003р., 14.03.2003р., 06.06.2003р., 11.06.2003р. без постанов про ці приводи. Ніякий організм не в змозі витримати таке свавілля і тому він 18.12.2002 р. потрапив у лікарню з діагнозом «стенокардія напруження, ішемічна хвороба серця», хоча до цього на серце ніколи не скаржився. Знаходився я в лікарні до 26.12.2002 р., але й 21.12.2002 р. працівники міліції забрали його з лікарняного ліжка для допиту. 19.02.2003 р. він знову потрапив до лікарні, але на цей раз у зв'язку з порушенням нервової системи, та знову 24.02.2003 р., 27.02.2003 р. і 12.03.2003 р. він з лікарні у примусовому порядку доставлявся до прокуратури. Потім вимушений був лікуватися дома. У цей період слідчий кожного дня телефонував за його відсутності до нього додому і розмовляв з йог неповнолітньою донькою Наталією коли вона приходила зі школи та в усіх деталях змальовував, умови утримання у слідчому ізоляторі, якщо його заарештують. Від цих розповідей донька Наталія захворіла і потрапила до лікарні з хворобою серця. Під таким приниженням та знущанням він та його сім'я була на протязі майже п'яти років. Спроби притягти його до кримінальної відповідальності закінчились лише в липні 2007р., коли кримінальні справи проти нього були остаточно закриті. Порушені проти нього кримінальні справи стали причиною серйозних проблем для його політичної діяльності, оскільки під час виборів до Верховної Ради він балотувався до Верховної Ради України по виборчому списку «Народний блок Литвини» від Української селянської демократичної партії. Це була серйозна і болюча компрометація. Оскільки інформація про те, що проти нього порушено кримінальні справи була опублікована в ЗМ1 всієї України (Інтернет, газети) це серйозно скомпрометувало його як адвоката, вдарило по його діловій репутації, по його честі і гідності. Якщо взяти до уваги, що він в минулому був суддею, головою районного суду, директором Криворізького філіалу ДП «Укрспецюст», тобто людиною з високим соціальним статусом, почуттям власної гідності, то такі приниження вкрай негативно діяли на його психіку, нервову систему, стан його здоров'я. В жовтні 2002р. він помітив, що за ним ведеться зовнішнє спостереження і це зовнішнє спостереження велося па протязі року, телефоні розмови прослуховувалися. В трудні 2002 р. від нього було взято підписку про невиїзд і ця міра запобіжного заходу діяла до 22 липня 2007р.. тобто па протязі 5 років він був фактично позбавлений права на приватне життя та позбавлений можливості пересуватися, виїжджати навіть за межі свого міста. В період 2002-2003р.р. у приміщенні державного підприємства, де він був директором, постійно працювала за завданням прокуратури бригада працівників КРУ. З цієї причини робота підприємства була повністю паралізована, щоб дати підприємству можливість нормально працювати він на початку 2003р. був змушений піти з займаної посади, втративши таким чином престижну і добре оплачувану роботу. Всі ці незаконні дії працівників прокуратури Тернівського районну м. Кривого Рогу і прокуратури Дніпропетровської області по відношенню до нього він розцінюю як катування. На протязі 5 років я піддавався безперервним знущанням, незаконним примусовим приводам та приниженням. У зв'язку з цими переслідуваннями, він змушений був постійно їздити в прокуратуру, суди, як у місті Кривому Розі, так і в прокуратуру області, обласний апеляційний суд, витрачаючи на це значні кошти, а також витрачаючи свій особистий час, який він міг би витратити на інші цілі, в тому числі і на особисте лікування. Позивач [PERSON] вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатися з урахуванням конкретних обставин цієї справи, характеру і обсягу заподіяних моральних страждань, їх тривалості, наслідків і інших негативних впливів, в наслідок притягнення його до кримінальної відповідальності, а тому на його думку обмежуватись тільки арифметичним підрахуванням кількості місяців та днів, які він знаходився під слідством і судом не слід. Тому заподіяну йому моральну шкоду він оцінює в 1 000 000 грн. та просить стягнути з відповідача. В судовому засіданні позивач [PERSON] наполягав на своїх позовних вимогах. Представник відповідача [PERSON] з позовними вимогами позивача не згодна, та вважає, що сума моральної шкоди необґрунтовано завищена, а тому в задоволені позовних вимогах слід відмовити. Прокурор Безкровна Т.О., яка брала участь в розгляді справі, в судовому засіданні вважає, що позивачем не надано допустимих доказів розміру заподіяної йому шкоди, а саме відсутня відповідна постанова (ухвала) компетентного органу про визначення розміру заподіяної шкоди, а тому виходячи із засад розумності та справедливості, ураховуючи характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач у зв'язку з порушенням кримінальних справ, той розмір відшкодування моральної шкоди, який було заявлено позивачем до відшкодування, не підлягає стягненню. Вислухавши сторони та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Протягом періоду часу з 13.09.2002 по 07.07.2007 у відношенні позивача [PERSON] прокуратурою Тернівського району м. Кривого Рогу, прокуратурою Інгулецького району м. Кривого Рогу та Центрально - міського району м. Кривого Рогу незаконно порушено ряд кримінальних справ, що пізніше були закрито на підставі п.2 ст. 6 КПК України (в ред. 1960 року). - а.с.4-12. 13.09.2002 року, 03.10.2002 року та 15.01.2003 року прокурором Тернівського району м. Кривого Рогу порушено 3 кримінальні справи відносно [PERSON] за №№54029026, 54029030 та 54039000 відповідно, за ч. 1, ч. 4 ст. 191 КК України. 01.12.2003 року вказані кримінальні справи об'єднано та присвоєно кримінальній справі номер 54029030. 28.09.2006 року вказану кримінальну справу за вих. 2292 направлено до прокуратури Дніпропетровської області. Також були порушенні кримінальні справи від 03.10.2002 року, 21.10.2002 року, 06.11.2012 року, 05.12.2002 року, 15.01.2003 року та 02.02.2003 року. Постановою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 07.02.2007 року було скасувано постанову слідчого прокуратури Тернівського району м. Кривого Рогу [PERSON] про порушення кримінальної справи від 02.02.2003 року відносно [PERSON] по ч. 2 ст. 366 КК України - а.с.4-12. Кримінальна справа №54029030 направлена прокуратурою Дніпропетровської області до прокуратури Інгулецького району м. Кривого Рогу для проведення досудового слідства. 14.06.2006 року вказану кримінальну справу закрито, на підставі ст. 6 п. 2 КПК України (в редакції кодексу 1960 року) у зв'язку з відсутністю в діях [PERSON] складу злочину, разом з тим вказану постанову прокуратурою області скасовано, а вищевказану кримінальну справу 29.09.2006 року направлено прокурору Інгулецького району м. Кривого Рогу для проведення додаткового розслідування. 29.12.2006 року слідчим прокуратури Інгулецького району м. Кривого Рогу по вказаній кримінальній справі винесено постанову про закриття кримінальної справи, на підставі ст. 6 п. 2 КПК України (в редакції кодексу 1960 року) у зв'язку з відсутністю в діях [PERSON] складу злочину. Крім того встановлено, що 20.08.2004 року прокурором Центрально-Міського району м. Кривого Рогу [PERSON] відносно [PERSON] порушено кримінальну справу за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України. 01.10.2004 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу винесено постанову, якою скаргу [PERSON] задоволено, постанову про порушення кримінальної справи від 20.08.2004 року скасовано. Разом з тим, в подальшому повторно за тим же фактом прокурором Центрально-Міського району м. Кривого Рогу [PERSON] порушено кримінальну справу, яку постановою слідчого прокуратури від 27.12.2006 року закрито, на підставі ст. 6 п. 2 КПК України (в редакції кодексу 1960 року) у зв'язку з відсутністю в діях [PERSON] складу злочину. Наведені факти не оспорюються сторонами. Статтею 1176 Цивільного кодексу України передбачено, що завдана фізичній особі шкода внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного затримання відшкодовується державою в повному обсязі. При цьому згідно частини 7 цієї статті визначено, що порядок відшкодування такої шкоди встановлюється законом. Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (далі - Закон) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Згідно ст. 2 вказаного закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках, серед іншого, постановлення виправдувального вироку суду. Відповідно до ст.ст. 4, 13 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться в разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом згідно з ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Визначаючи розмір стягнення моральної шкоди суд повинен враховувати вимоги ч. 5, 6 ст. 4 та ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду» та п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (нематеріальної) шкоди» в частині визначення розміру моральної шкоди залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступень зниження престижу, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Одже, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди повинен становити не менше 68 208 грн., враховуючи період перебування позивача під слідством та судом (13.09.2002 року до 07.07.2007 року - 56 місяців) та розмір мінімальної заробітної плати - 1218 грн., яка визначена законом на час розгляду справи (56 місяців х 1218 грн. = 68208 грн.). А з урахуванням конкретних обставин справи, характеру й обсягу заподіяних моральних страждань (хвороба, професійна та ділова репутація, приниження честі і гідності, вимушена втрата роботи, компрометація в політичній діяльності), їх тривалость (56 місяців), наслідків й інших негативних впливів внаслідок притягнення позивача до кримінальної відповідальності, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди слід визначити в розмірі 160 000 грн. На підставі ст.1176 ЦК України, ст..ст.1,2.4,13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (нематеріальної) шкоди», ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial