Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-04 00:00:00

10.03.2017 року [PERSON] звернувся до суду з наданим позовом, який згодом уточнив /а.с.39/, мотивуючи тим, що 22.05.2013 року у місті Первомайську Миколаївської області помер його батько [PERSON]. Після смерті батька відкрилась спадщина, що складається з квартири [ADDRESS]. За законом спадкодавцями першої черги, крім нього, є брат [PERSON] відповідач у справі. Батько заповіту не складав, так як ще за життя 06.05.2011 року уклав з ним спадковий договір на ? частину вищезазначеної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Первомайського нотаріального округу [PERSON] за № 1008, який рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської від 02.06.2018 року визнано недійсним. Він після смерті матері з 28.03.2011 року мешкав разом з батьком та здійснював догляд за ним, хоча і був зареєстрований за іншою адресою. Брат постійно вживав спирті напої та неодноразово сварився із батьками. Своєчасно звернутись до нотаріальної контори для прийняття спадщини у визначений законом термін він не встиг, так як вважав, що квартира перейде до нього у власність за спадковим договором, однак в подальшому тривали судові процеси з братом, внаслідок яких договір було визнано недійсним. За таких обставин він пропустив строк на подачу заяви про прийняття спадщини. Звернувшись до Першої Первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області, дізнався, що відповідно до п. 211 інструкції «Про порядок проведення вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства Юстиції України № 20/5 від 03.03.2004 року існує необхідний перелік документів, які підтверджують факт постійного проживання із спадкоємцем. Таких документів у нього нема, тому просить встановити факт його проживання зі спадкодавцем [PERSON] з 28.11.2011 року по 22.05.2013 року у квартирі [ADDRESS] на час відкриття спадщини та визнати за ним право власності на вищезазначену квартиру. Ухвалою суду від 28.12.2017 року позовну вимогу про визнавання права власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом, за клопотанням позивача залишено без розгляду. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити та встановити факт проживання зі спадкодавцем [PERSON] з 28.11.2011 року по 22.05.2013 року у квартирі [ADDRESS] на час відкриття спадщини. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на те, що він за рішенням суду від 20.11.2001 року, за ініціативою батьків вселений до квартири [ADDRESS]. Рішенням від 28.05.2004 року між ним та його батьками затверджено мирову угоду про переселення його до квартири [ADDRESS]. За життя батьків саме він здійснював за ними догляд та проживав разом з ними, оскільки вони потребували постійного догляду, так як батько перебував на обліку у лікаря-психіатра, а мати була інвалідом ІІ групи. Після смерті матері брат 06.05.2011 року уклав спадковий договір з батьком, але проживав окремо в місті Миколаєві, де має житло, сімю і роботу. Обовязок по утриманню батька він виконував частково, батьківську пенсію використовував на власний розсуд. Просить відмовити [PERSON] у задоволенні позову, оскільки перебування його у квартирі батька повязано не з проживанням, а з доглядом за батьком, тобто носить тимчасовий характер. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши надані суду письмові докази, суд приходить до висновку, що позов не обґрунтований і не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] помер 22 травня 2013 року у місті Первомайську Миколаївській області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФП № 179248, виданим Відділом ДРАЦС по місту Первомайську реєстраційної служби Первомайського міськрайонного управляння юстиції у Миколаївській області, про що в Книзі реєстрації 23.05.2013 року зроблено відповідний актовий запис № 402 /а.с. 9/. За життя [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації Одеської залізниці від 27.10.1995 року, зареєстрованого в державному реєстрі прав власності на нерухоме майно 05.05.2011 року за № 6449392 належала ? частина спірної квартири [ADDRESS]. Інша частина належала його дружині [PERSON] /а.с.72/. На випадок своєї смерті [PERSON] склала заповіт, згідно якого належну їй ? частину квартири заповіла своєму чоловіку [PERSON], що підтверджується копією заповіту від 14.12.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 371 /а.с.67/. [PERSON]\~відмовився від\~своєї частки\~у спадщині\~на користь\~[PERSON]\~/а.с.69/,\~однак рішенням\~Первомайського міськрайонного\~суду Миколаївської\~області від\~25.05.2016\~року у\~справі №\~484/850/16-цвизнано недійсним правочин заяву [PERSON], якою він відмовився від належної долі у спадщині, як за заповітом так і за законом на користь сина спадкодавця [PERSON], яку посвідчено \~приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу [PERSON] за № 985. Рішення набрало законної сили 07.06.2018 року /а.с.78/. Свідоцтво про спадщину на ? частини квартири після смерті [PERSON] не було видано жодному із спадкоємців, у звязку з постійними судовими процесами. 06.05.2011\~року приватним\~нотаріусом Первомайського\~міського нотаріального\~округу [PERSON]\~посвідчено спадковий\~договір,\~\~згідно якого\~[PERSON],\~володіючи на\~праві спільної\~часткової приватної\~власності ?\~часткою двокімнатної квартири [ADDRESS], передав її після своєї смерті у власність сину [PERSON] /а.с.110/. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02.06.2014 року у справі № 484/4931/13-ц спадковий договір від 06.05.2011 року укладений між [PERSON] та [PERSON] визнано недійсним /а.с.94/. Рішення набрало законної сили 09.09.2015 року /а.с.113/. З матеріалів справи вбачається, що після смерті 22.05.2013 року [PERSON] заведена спадкова справа № 422/2013 /а.с.80/. Із заявою про прийняття спадщини за законом від 08.11.2013 року звернувся [PERSON] [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо на день смерті постійно проживав зі спадкоємцем і не заявив відмову від неї. Згідно п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем /а.с.6/. Згідно паспорта позивача він з 16.03.1990 року по теперішній час зареєстрований в [INFO] /а.с.8/. З наданого позивачем акту про проживання від 20.12.2016 року, виданого Головою квартального комітету № 25, в якому наявні виправлення, вбачається, що у квартирі [ADDRESS] разом зі спадкоємцем з 28.03.2011 року по сьогоднішній день проживав та проживає без реєстрації [PERSON] /а.с.11/. Такий акт складено з чужих слів. Згідно акту про непроживання від 20.12.2016 року, виданого Головою квартального комітету № 25, у квартирі [ADDRESS] ніхто не зареєстрований. На даний час мешкають дві особи: [PERSON] та його дружина [PERSON] [PERSON] за вказаною адресою ніколи не мешкав /а.с.12/. Акт складений з чужих слів. З акту про часткове проживання, що складений мешканцями кварталу № 25 міста Первомайська, вбачається, що разом з [PERSON] у квартирі [ADDRESS] з квітня 2014 року по сьогоднішній день проживає [PERSON], який зареєстрований у [INFO] /а.с.195/. Акт складено з чужих слів і він підтверджує лише часткове проживання без конкретизації визначення поняття «часткове». Згідно довідок № 919 від 29.04.2014 року та № 2240 від 15.12.2016 року, виданих КП «Затишок», у квартирі [ADDRESS] ніхто не зареєстрований /а.с.196/. Разом з тим, з довідки № 2240 від 15.12.2016 року, вбачається, що будинок № 16 по вулиці Гагаріна не перебуває на балансі КП «Затишок». На думку суду, зазначені вище акти достовірно і беззаперечно не підтверджують зазначену в них інформацію, оскільки складені з чужих слів; особи, які їх склали, в суді не підтвердили викладені в актах обставини, як свідки не допитувались. У випадку тимчасового перебування (проживання), відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобовязані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Однак позивач не зареєстрував своє місце проживання у встановлений законом термін. Не визначив статус такого проживання або перебування. Крім того, в матеріалах наявна довідка ТОВ «ЛОГОС», згідно якої [PERSON] протягом червня 2011 року по березень 2013 року надавав транспортні послуги ПП «Кістанов», ПП «Ніка», ПП «Снекі» з перевезення кондитерських виробів до магазинів міста Первомайська та Первомайського району Миколаївської області /а.с.134/. Таку довідку суд оцінює критично, оскільки вона видана директором [PERSON], який є зацікавленою особою позивачем. Надання послуг з перевезення вантажів свідчить лише про виконання певної роботи і не може свідчить про постійне проживання директора підприємства перевізника у місці надання транспортних послуг. Така довідка не має доказового значення в наданій справі. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], лікар сімейної медицини загальної практики, пояснила, що у 2013-2014 році була дільничним лікарем по вул. Гагаріна-Медведєва-Жуковського. [ADDRESS] проживало подружжя [PERSON], Анатолій та [PERSON]. [PERSON] важко хворіла. Доглядав її чоловік, їхніх дітей під час відвідувань вона не бачила. За ліками для неї інколи приходив син [PERSON]. Одного разу звертався [PERSON], але з якого приводу не памятає. Після смерті [PERSON] у 2011 році з ким залишився жити [PERSON], їй не відомо. Ігоря бачила один раз у поліклініці та один раз удома. Він говорив, що з Миколаєва. Свідок [PERSON] пояснила, що з [PERSON] сусіди з 09.10.2012 року з часу придбання нею квартири. Він разом з дружиною проживали там постійно та доглядали за батьком. Однак свідок не змогла навести деталі такого проживання; плуталась у поясненнях і врешті пояснила, що у квартиру до [PERSON] не заходила і подробиць їх життя достеменно не знає. Свідок [PERSON] пояснив, що сімю [PERSON] знає з 1998 року. Ігор з 2011 року по 2013 рік проживав в квартирі. До смерті матері часто приїзжав, а після майже постійно почав проживати. Ігоря машина завжди була на подвірї. Однак не зміг розказати детально про обставини життя сімї [PERSON], посилаючись на те, що особисто з ними не спілкувався, у квартирі не бував. Свідок [PERSON] пояснив, що був сусідом [PERSON]. З ким він проживав протягом 2012-2013 рік не знає. У будинку в нього не бував. [PERSON], який ходив провідувати хворого батька. Ігора також бачив, він разом з дружиною торгував біля будинку овочами. Хто і чому жив з [PERSON] не знає. Свідок [PERSON] пояснив, що перебуває у дружніх відносинах з відповідачем. [PERSON] знав, однак дома в нього не бував. З ким він проживав протягом 2012-2013 рік не знає. З пояснень зазначених свідків вбачається, що [PERSON]А перебував у квартирі батьків, але жоден із свідків не володіє інформацією про мету його перебування догляд за батьком чи переїзд до нового місця проживання. Свідок [PERSON], дружина відповідача, пояснила, що з 2011 року проживає разом з чоловіком в квартирі [ADDRESS]. Неодноразово зверталась до дільничного лікаря у власних питаннях. Разом з чоловіком здійснювала догляд за [PERSON]. Після смерті його дружини вони запропонували йому переїхати до них, однак він відмовився. З 2011 року завели курей, засадили город, замінили у веранді вікна. З відповідачем неприязні відносини, тому що він має специфічний характер. З батьком у нього були непрості відносини. Батька неодноразово возили до лікаря в «Агапіт» на процедури. Вона готувала йому їжу. Пояснення свідка [PERSON] суд оцінює критично, оскільки вона дружина позивача, тож є зацікавленою у результаті розгляду справи. За наведених обставин судом встановлено, що [PERSON] дійсно доглядав за своїм батьком, піклувався про нього, допомагав по господарству, як син. Однак такі обставини не свідчать про те, що позивач постійно проживає із спадкоємцем на момент його смерті. Повнолітні діти зобовязані надавати допомогу своїм непрацездатним батькам. Вид, обсяги і спосіб надання такої допомоги визначаються у кожному конкретному випадку індивідуально. Надання допомоги особі не свідчить про проживання особи однозначно в місці надання допомоги. Це може бути лише тимчасове проживання, оскільки позивач не зареєстрував у визначеному законом порядку своє місце проживання/перебування в місті Первомайську. Тож на думку суду факт саме постійного проживання не знайшов свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки здійснення догляду, надання допомоги та поховання батьків є обовязком їх повнолітніх дітей. Крім того, факт проживання зі спадкодавцем однією сімєю до відкриття спадщини не має юридичного значення для осіб, які являються спадкоємцями І черги, оскільки закон визначає два конкретні способи такої дії заява про прийняття спадщини або постійне проживання із спадкодавцем на момент смерті. При цьому факт постійного проживання може бути встановлений лише на підставі певних, визначених інструкцією «Про порядок проведення вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» документів, яких позивач не надав. Такий факт може мати значення для осіб, які не перебувають у шлюбі або родинних стосунках із спадкодавцем і за наявності рішення суду про встановлення факту проживання однією сімєю можуть набути право на спадщину за законом у четверту чергу, тобто для підтвердження права на спадкування. Рішення суду про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сімєю не є підставою вважати особу такою, що прийняла спадщину в даному випадку. Статтею 1272 ЦК України визначений порядок надання спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини. Тож у разі пропуску строку для прийняття спадщини, позивач мав подати позов про надання додаткового строку за наявності поважних причин його пропуску. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, однак в даному випадку просить застосувати неналежний спосіб захисту. Виходячи з вищезазначеного, оцінюючи та досліджуючи докази в їх сукупності, суд вважає що відсутні законні підстави для задоволення позову. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, відповідно до ст.141 ЦПК України витрати позивача по сплаті судового збору не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed