Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

08.12.2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, про розподіл майна подружжя, обґрунтовуючи тим, що з відповідачем вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 15.02.1997 року. Під час шлюбу вони придбали квартиру [ADDRESS], яка була зареєстрована на ім'я відповідача, на підставі свідоцтва про право власності від 26.09.2011 року. Також, вони придбали 1/2 частину житлового приміщення [ADDRESS], яке зареєстровано на ім'я відповідача, на підставі свідоцтва про право власності від 20.08.2012 року. Сімейне життя у них з відповідачем не склалося, на даний час вони припинили сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного господарства та рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 03.06.2016 року їх шлюб було розірвано. Між нею та відповідачем не досягнуто згоди щодо розподілу майна, яке є їхньою спільною сумісною власністю. Відповідач вважає, що він один являється власником сказаного майна. В добровільному порядку відповідач не бажає розділити будинок, тому просила суд розділити майно, яке придбане ними під час шлюбу, а саме квартиру [ADDRESS] та 1/2 частину нежитлового приміщення [ADDRESS], визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та 1/4 частину нежитлового приміщення [ADDRESS], залишити на праві власності відповідача 1/2 частину квартири [ADDRESS] та 1/4 частину нежитлового приміщення [ADDRESS], стягнути з відповідача на її користь судові витрати. 11.01.2018 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 01.02.2018 року [PERSON] подав зустрічну позовну заяву обгрунтовуючи тим, що позивач зазначила, що ними в період шлюбу було придбано квартиру за адресою [ADDRESS], яка зареєстрована за ним відповідно до свідоцтва про право власності від 26.09.2011 року, однак вона не зазначила, про те, що зазначену квартиру було придбано ще у 2006 році за кошти його батька, а саме за кошти від продажу будинку за номером [ADDRESS] в сумі 10 000 доларів США. Його батько [PERSON] під час життя вирішив розділити спадщину (подарувати) йому та його брату [PERSON] належне йому майно. Так його брату він купив квартиру в місті Біла Церква, а йому подарував інше майно. Від продажу вищезазначеного будинку він купив квартиру [ADDRESS]. Зазначена квартира є його особистою власністю так як була придбана за кошти, одержані від продажу належної його батькові будинку. Позивач свідомо про це в позові умовчала, також цей факт підтвердить його сестра [PERSON], яка позичила йому кошти в сумі 10 000 доларів США для купівлі цієї квартири, ще до продажу будинку. З 2009 року ним було зроблено реконструкцію (ремонт) даної квартири, в експлуатацію квартира після реконструкції була ведена в 2011 році, тому право власності зареєстровано відповідно до свідоцтва про право власності від 26.09.2011 року. Отже, зазначена квартира є його власністю і не підлягає під розуміння спільної власності. Також, позивач просить поділити 1/2 нежитлового приміщення в житловому будинку [ADDRESS], що належить йому на підставі свідоцтва про право власності від 20.08.2012 року. Зазначене приміщення було придбане ним відповідно до договору купівлі продажу від 12.10.2001 року за 11031 грн., що становило 2000 доларів США. В послідуючому він подарував 69% цього приміщення своєму брату [PERSON], відповідно до договору дарування від 06.07.2002 року. Після проведення реконструкції та прийняття об'єкта в експлуатацію приміщення [ADDRESS], на підставі вже зазначеного свідоцтва про право власності, йому та його брату належить по 1/2 цього приміщення, площа якого на час купівлі в 2001 році була 63,8 кв.м., а стала 166,8 кв.м. Зазначене приміщення використовується ним та його братом під комерційну діяльність (магазин), кошти на його ремонт були зароблені ним як фізичною особою підприємцем в період 2003-2007 років та за рахунок його брата [PERSON], який вклав особисті кошти у весь ремонт в сумі 30 тисяч доларів. Але в даному випадку частина вказаного приміщення належить йому на праві приватної власності, так як придбано це приміщення для ведення підприємницької діяльності і реконструйовано за кошти його брата які ще йому винен в розмірі 10000 доларів США. До того ним, з відома колишньої дружини та за її погодженням в інтересах сім'ї було позичено в 2014 році у його сестри [PERSON] 30 000 доларів США, які на даний час мають статус боргу та не повернуті. Так, відповідно зазначеному спільною власністю їхнього колишнього подружжя без врахування вищезазначеної розписки може бути половина приміщення квартири [ADDRESS], яке купувалося ще в 2001 році та його вартісний показник в сумі 5 500 грн., що становить 1000 доларів США, а по суті й ділити не має чого, лише борги. У разі придбання майна хоча й в період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи боргові зобов'язання в сумі 30 000 тисяч доларів США його сестри по розписці та 10 тисяч доларів США його брату за реконструкцію приміщення, він по даному позову є власником боргу в сумі 19 000 тисяч доларів США. Тому, просив визнати за ним на підставі особистої приватної власності - квартиру [ADDRESS] та 1/2 частини нежилого приміщення [ADDRESS] 26.03.2018 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON], про поділ спільного майна подружжя, до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON], про розподіл майна подружжя, та відповідно до ч.4 ст. 193 ЦПК України було постановлено про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. 11.04.2018 року представник позивача, адвокат [PERSON], подала відзив на зустрічну позовну заяву в якому зазначила, що спірна квартира [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу була придбана на ім'я [PERSON] 03.02.2006 року і в п.2.2 цього договору зазначено, що сторони підтверджують факт повного розрахунку за продану квартиру. Будинок в м. Володарка був проданий [PERSON] 03.06.2006 року. Отже, спірна квартира придбана за чотири місяці до дня продажу квартири батьком відповідача, тому твердження про те, що спірна квартира була придбана за кошти його батька від продажу будинку [ADDRESS] в м. Володарка не узгоджується з наданими ним же доказами, а також не відповідає дійсності, оскільки дану квартиру було придбано за спільні кошти подружжя. Крім того, позивач зазначає, що спірну квартиру було придбано за 10 000 доларів США, що не відповідає дійсності та не узгоджується з наданими доказами, а саме в договорі купівлі-продажу спірної квартири зазначено, що ціна квартири становить 12 100 грн. Відповідно до офіційного курсу валют станом на 03.02.2006 р. 1 долар дорівнював 5,05 грн., а тому ціна квартири в доларах становила близько 2 500 доларів США. Спірне нежитлове приміщення [ADDRESS] в м. Біла Церква також є спільною власністю подружжя, оскільки придбане в шлюбі за спільні кошти подружжя. Щодо розписки долученої до зустрічного позову, відповідно до якої [PERSON] нібито позичив у [PERSON] кошти в сумі 30 000 доларів США, то вона написана 22.01.2018 року і в ній зазначено, що кошти передала в повному обсязі 22.01.2018 року, на той час сторони вже були розлучені. Всі реконструкції та ремонти вказаних приміщень проводилися за спільні кошти подружжя, тому просила відмовити в задоволенні зустрічного позову. 04.06.2018 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила. Представник позивача в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні зустрічного позову, а первісний позов задовольнити та розділити майно, яке придбане сторонами під час шлюбу, а саме квартиру [ADDRESS] та 1/2 частину нежитлового приміщення [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та 1/4 частину нежитлового приміщення [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні зустрічну позовну заяву підтримав повністю, а первісний позов не визнав та пояснив, що після одруження з позивачем жили в м. Володарка в батьковій хаті, дружина не працювала. Приміщення [ADDRESS] було житловим, він подарував 69% приміщення брату. Він позичив у сестри 10 000 доларів США і купив квартиру [ADDRESS] та почав її реконструкцію. Коли в м. Володарка батько продав хату, то подарував йому кошти. Гроші у сестри він позичив ще перебуваючи у шлюбі з позивачем. Коли батько продав свою хату і подарував йому кошти, він частину коштів віддав сестрі, а за решту коштів проводив ремонт в будинку. В період шлюбу дружина доглядала за дітьми, офіційно не працювала, а потім поїхала до Польщі на 6 місяців, а діти залишились на його утриманні. Просив в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічну позовну заяву задовольнити та визнати за ним на підставі особистої приватної власності - квартиру [ADDRESS] та 1/2 частини нежилого приміщення в житловому будинку приміщення [ADDRESS] Представник відповідача в судовому засіданні просила в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічну позовну заяву задовольнити та пояснила, що для купівлі квартири [ADDRESS] відповідач позичив кошти у сестри, а потім коли батько продав будинок в м. Володарка і подарував кошти відповідачу в розмірі 30 000 доларів США, він віддав борг сестрі і почав реконструкцію квартир. В 2014 році брат і сестра не писали розписки, про те, що відповідач позичив у них кошти, а коли почався суд, сестра написала розписку про передачу відповідачу грошей. Реконструкцію квартири [ADDRESS] робили за кошти брата і відповідач ще має борг перед братом. Це майно приватна власність відповідача, позивач тільки доглядала дітей в період шлюбу і ніде не працювала. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просила зустрічну позовну заяву задовольнити, а в задоволенні первісного позову відмовити. Суд, заслухавши учасників справи, покази свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, з матеріалів справи ( а.с. 2-5, 179) вбачається, що 15.02.1997 році [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер: [NUMBER], яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS], та [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер: [NUMBER], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS], з 15.02.1997 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.06.2016 року, яке набрало законної сили 21.07.2016 року, шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. З договору купівлі-продажу квартири від 12.10.2001 року, серії [NUMBER], посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Корнійчуком В.І., зареєстрований в реєстрі за № 5894 ( а.с. 40) вбачається, що на підставі даного договору за [PERSON] було зареєстровано у Білоцерківському МБТІ 29.11.2001 року, запис № 5903, право власності на квартиру [ADDRESS]. Продаж зазначеної квартири проводився за 11031, 00 грн., які продавець одержала до підписання цього договору. Як вбачається з договору дарування частини квартири від 06.07.2002 року серія [NUMBER] який посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Панкратьєвою Є.В., зареєстрований в реєстрі за № 7699 (а.с.41) [PERSON] подарував [PERSON] шістдесят дев'ять сотих ( 69/100) частин квартири під [ADDRESS], яка знаходиться в [ADDRESS] Сторонам було роз'яснено зміст ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України. З договору купівлі-продажу квартири від 03.02.2006 року, серія [NUMBER], посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Губенко Т.А., зареєстровано в реєстрі за № 455 ( а.с. 122), Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №10017530 від 06.03.2006 року (а.с.123) та Витягу з Державного реєстру правочинів (а.с.124) вбачається, що на підставі даного договору Білоцерківським міжміським бюро технічної інвентаризації за [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS]. Продаж квартири за домовленістю сторін вчинено за 12100,00 грн., які отримані продавцем від покупця під час оформлення цього договору. Сторонам роз'яснено зміст ст. 65 СК України. 24.01.2009 року на підставі рішення 12 сесії міської ради V скликання від 28.02.2007 року №287 [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0055 га (кадастровий номер: [NUMBER]), яка розташована за адресою: [ADDRESS], з цільовим призначенням земельної ділянки: обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Акт зареєстровано в Книзі реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування землею, договір оренди землі за №012926100032 (а.с.121). Як вбачається зі свідоцтва №10000002, про відповідність збудованого об'єкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил від 12.03.2009 року (а.с.120) в квартирі [ADDRESS], яка розташована за адресою: [ADDRESS] була здійснена перебудова частини будинку з надбудовою другого поверху. Загальна площа становить 99,1 кв.м, житлова площа - 59,9 кв.м, кількість поверхів - 2. 05.08.2011 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області зареєстровано Декларацію про готовність об'єкта до експлуатації (а.с.86-90), а саме: квартири [ADDRESS] в м. Біла Церква, Київської області, замовники [PERSON] та [PERSON]. 13.09.2011 року Білоцерківська міська рада Київської області ухвалила рішення № 401 «Про оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб (а.с.91 на звороті) з якого вбачається, що виконавчий комітет Білоцерківської міської ради вирішив оформити право власності за [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] та за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] 26.09.2011 року Управління житлово-комунального господарства Білоцерківської міської ради [PERSON] та [PERSON] видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно (а.с.92) з якого вбачається, що власниками квартири [ADDRESS], яка розташована в житловому будинку по [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON]. Форма власності приватна спільна сумісна 1/1, загальна площа 168,5 кв.м., житлова площа 57,4 кв.м. Свідоцтво про право власності видане в рахунок перебудови квартири [ADDRESS] в житловому будинку [ADDRESS]: Рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 13.09.2011 року. Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №31434916 від 26.09.2011 року (а.с.128) Білоцерківським міжміським бюро технічної інвентаризації право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON]. Підстава виникнення права власності свідоцтво про право власності /26.09.2011/. 26.09.2011 року Управління житлово-комунального господарства Білоцерківської міської ради [PERSON] видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно (а.с.126) з якого вбачається, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON]. Загальна площа квартири 99,1 кв.м, житлова площа 59,9 кв.м. Підстава: Рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 13.09.2011 року. Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №31436047 від 26.09.2011 року (а.с.94) Білоцерківським міжміським бюро технічної інвентаризації право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] та [PERSON]. Форма власності: приватна спільна сумісна, частка 1/1. Підстава виникнення права власності свідоцтво про право власності /26.09.2011/ Управління житлово-комунального господарства Білоцерківської міської ради. Свідоцтво про право власності видане в рахунок перебудови квартири [ADDRESS] 14.08.2012 року Білоцерківська міська рада Київської області ухвалила рішення №307 «Про оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб (а.с.106 на звороті) з якого вбачається, що виконавчий комітет Білоцерківської міської ради вирішив оформити право власності за [PERSON] та [PERSON] на нежиле приміщення загальною площею 166,8 кв.м. по вул. [ADDRESS]. Як вбачається із свідоцтва на нерухоме майно від 20.08.2012 року (а.с.107) Управління житлово-комунального господарства Білоцерківської міської ради видало [PERSON] та [PERSON] свідоцтво про право власності на нежиле приміщення, в житловому будинку, що розташоване за адресою: [ADDRESS], по 1/2 частці на кожного. Загальна площа 166,8 кв.м. Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №35226394 від 20.08.2012 року (а.с.108) Комунальне підприємство Київської обласної ради «Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації» зареєструвало право власності на нежиле приміщення [ADDRESS], що розташована за адресою [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON]. Форма власності: приватна спільна часткова, по 1/2 частці за кожним. Підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності від 20.08.2012 року Управління житлово-комунального господарства Білоцерківської міської ради. Отже, судом встановлено, що в період шлюбу [PERSON] та [PERSON] було набуте майно: квартира [ADDRESS], в якій була проведена реконструкція та квартира [ADDRESS], що знаходиться за адресою [ADDRESS], в якій також була проведена реконструкція. Відповідно до ст. 22 КЗпШС ( в редакції станом на час придбання квартири [ADDRESS]), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В судовому засіданні встановлено, що сторони разом із дітьми зареєстровані та проживають у [ADDRESS] з 19.09.2006 року. Позивач в період шлюбу з відповідачем займалась домашнім господарством та доглядом за дітьми та не мала самостійного заробітку. Відповідач з 07.08.2003 року по 10.10.2007 року займався підприємницькою діяльністю, а в подальшому допомагав брату в його підприємницькій діяльності, що підтверджено матеріалами справи, які узгоджується з показами свідків. Як роз'яснено у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі - Постанова) поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України. У п.п. 23, 24 Постанови роз'яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60 , 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Таким чином, враховуючи, що майно придбане у шлюбі, позивач та відповідач мають рівні права на вказане майно. Згідно з вимогами частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. ст. 79 - 80 ЦПК України). Відповідач, в підтвердження зустрічного позову та в заперечення первісного позову, стверджує, що квартира [ADDRESS] що розташована за адресою: [ADDRESS], придбана за кошти його батька, а саме від продажу будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] та за кошти отримані у позику від сестри [PERSON], а квартира [ADDRESS] за кошти брата отримані в позику. Відповідачем було надано до суду копію договору дарування грошових коштів в розмірі 151 133 грн., укладеного між ним та його батьком 03.06.2006 року та копію договору позики в розмірі 10000,00 доларів США, укладеного між ним та братом 10.09.2011 року, однак клопотання про прийняття даних доказів було залишено без задоволення, оскільки вони були подані з порушенням процесуальних строків, не були зазначені в зустрічному позову в підтвердження викладених обставин. Як вбачається з договору купівлі-продажу житлового будинку (а.с.76) жилий будинок з належними до нього надвірними будівлями під [ADDRESS], Володарського району, Київської області був проданий 03.06.2006 року. Продаж будинку за домовленістю сторін вчинено за 151 133 грн. З письмових, нотаріально посвідчених, пояснень [PERSON] (а.с.196) вбачається, що він є батьком [PERSON]. У 1999 році ним було придбано житловий будинок [ADDRESS] Його син, [PERSON], після одруження з [PERSON] переїхали жити в зазначений будинок. Згодом він вирішив поділити майно, яке йому належить між його дітьми. Старшому синові він купив квартиру у місті Біла Церква, а [PERSON] він вирішив подарувати кошти, які будуть одержані від продажу житлового будинку [ADDRESS]. У 2006 році [PERSON] вирішив придбати квартиру [ADDRESS], що розташована за адресою [ADDRESS]. Вартість квартири становила 10 000 доларів США. Оскільки будинок в смт. Володарці він ще не продав на той час, то син позичив кошти у сестри [PERSON], розраховуючи на те, що він подарує йому гроші від продажу будинку і він поверне борг сестрі. Таким чином, 03.02.2006 року його син, [PERSON], придбав квартиру [ADDRESS], що розташована за адресою [ADDRESS], а 03.06.2006 року він уклав договір купівлі продажу житлового будинку в селищі Володарка. Вказаний будинок був проданий за 151 133 грн., що в еквіваленті на той час на долари становило 30 000 доларів США. Одразу після продажу будинку 03.02.2006 року подарував гроші від проданого житлового будинку в повному обсязі - [PERSON]. [PERSON] повернув борг сестрі, а решту - 20 000 доларів США він вклав у будівництво і ремонт будинку. Оскільки ще у 2001 році він спільно з братом, [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS], що розташована за адресою [ADDRESS], то вони разом здійснювали переведення вказаної квартири у нежитлове приміщення, вели будівництво, ремонт. Наскільки йому відомо, колишня дружина його сина [PERSON], жодної участі, ні фінансової, ні фізичної, у придбанні, будівництві та ремонті вищевказаних об'єктів нерухомості не брала. Свідок [PERSON] ( брат відповідача) в судовому засіданні дав покази про те, що сторони після укладення шлюбу проживали в м. Володарка в хаті батьків, потім переїхали до м. Біла Церква. Відповідач позичив у сестри гроші на придбання квартири [ADDRESS], потім батьки допомагали робити у квартирі ремонт, а позивач зі своїми батьками не допомагала, приїздив лише її племінник, але йому за роботу платили гроші. Потім батько продав хату і подарував [PERSON] гроші. Позивач ніде не працювала, лише доглядала за дітьми. Потім відповідач у сестри позичив ще гроші - 30 000 доларів США, хотів бізнес відкрити, але їх вкрали. Оскільки він 11 років плавав за кордон та мав гроші, з 2010 року працює Приватним підприємцем, то має можливість допомагати брату фінансово і фізично. У них є спільне приміщення, він його здає в оренду, а [PERSON] йому допомагає за гроші. Частина приміщення [ADDRESS], яка належить відповідачу не виділена в натурі. Свідок [PERSON] ( сестра відповідача) у судовому засіданні дала покази проте, що брат із дружиною спочатку жили в м. Володарка, потім переїхали в м. Біла Церква на квартиру. Купили приміщення [ADDRESS], потім продавалася квартира [ADDRESS] і брат захотів її купити. В неї він позичив 10 000 доларів США. Потім батько продав хату в м. Володарка і брат віддав їй гроші, а на решту грошей робили реконструкцію квартири. Ні в позивача, ні в її батьків грошей не було, брати строїли, а їх батьки допомагали. Брати займалися реконструкцією приміщення [ADDRESS], в березні 2014 року вона позичила відповідачу на розвиток бізнесу в приміщенні [ADDRESS] кошти в розмірі 30 000 доларів, але нічого в них не вийшло, гроші їй не повернули і де вони ділись не знає. У сторін була прекрасна сім'я, дітей виховували, чому розійшлись не відомо, позивач так захотіла, вона ніде не працювала, лише виконувала, як дружина подружні обов'язки. Брати працюють разом, допомагають один одному. Як вбачається з договору купівлі - продажу квартири [ADDRESS] від 03.02.2006 року, вона була придбана за кошти в розмірі 12100,00 грн., а договір купівлі - продажу жилого будинку, який належав [PERSON], батьку відповідача, укладено 03.06.2006 року, тобто через 4 місяці після придбання спірної квартири. Однак, враховуючи, що позивачем не заперечується факт отримання відповідачем від батька коштів від продажу будинку в смт. Володарка, та враховуючи, що після придбання квартири [ADDRESS] було проведено її перебудову та 26.09.2011 року проведено реєстрацію права власності на новостворене майно, суд приходить до висновку, що дані кошти були використані на реконструкцію квартири, а враховуючи, що відповідач з 07.08.2003 року по 10.10.2007 року займався підприємницькою діяльністю, вказана квартира була придбана за кошти від даної діяльності, що узгоджується з показами свідків та поясненням учасників справи. З договору купівлі - продажу квартири [ADDRESS] від 12.10.2001 року вбачається, що вона придбана за 11031,00 грн., в період з 12.01.2001 року по 14.08.2012 року квартира була переобладнана у нежитлове приміщення та за відповідачем і його братом було зареєстровано по 1/2 частині вказаного майна, однак до суду не надано належних та допустимих доказів в підтвердження обставин щодо витрачених на переобладнання даного приміщення коштів, щодо вартості даного майна після переобладнання, а частки співвласників не виділені в натурі. Тому, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено в судовому порядку належність йому майна (1/2 частини квартири [ADDRESS]) на праві особистої приватної власності. Суд критично оцінює докази відповідача щодо придбання квартири [ADDRESS] за рахунок коштів отриманих в позику від сестри в розмірі 10000,00 доларів США, оскільки покази свідків, які перебувають з ним у родинних відносинах, є недопустимими доказами щодо предмету доказування. Отже, 1/2 частина квартири [ADDRESS] є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON], оскільки реєстрація права власності на це майно проведена на фізичну особу [PERSON], а придбано це майно в період шлюбу сторін по справі, за кошти отримані відповідачем в інтересах сім'ї. Крім того, власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, що є одним із видів розпорядження власністю згідно із ст.320 ЦК України, при цьому статус цього майна як спільного сумісного майна подружжя не змінюється ( Правова позиція викладена у рішенні Конституційного суду України від 19.09.2012 року № 17-рп/2012 у справі за конституційним зверненням ПП «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положень ч.1 ст.61 СК України). Також, відповідач зазначив про те, що ним було позичено в 2014 році, з відома дружини та за її погодженням в інтересах сім'ї, у його сестри [PERSON] грошові кошти в розмірі 30 000, 00 доларів США, які на даний час мають статус боргу та не повернуті, тому дані боргові зобов'язання мають враховуватись при поділі майна подружжя. Згідно ч.3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Ч.4 ст.65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Суд не приймає до уваги розписку від 22.01.2018 року про отримання відповідачем від сестри грошових коштів в розмірі 30000,00 доларів США 27.03.2014 року, оскільки вона не узгоджується з іншими доказами, а саме: свідки вказали, що дані кошти були надані відповідачу для розвитку бізнесу, а з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців ( а.с. 43-44) вбачається, що відповідач займався підприємницькою діяльністю в період з 07.08.2003 року по 10.10.2007 року, крім того, вказані кошти, як вказали відповідач та свідки, не були використані відповідачем в інтересах сім'ї, а втрачені. Також, вимоги щодо визнання за відповідачем права власності на вказане майно не підлягають до задоволення, оскільки право власності [PERSON] вже підтверджене правовстановлюючими документами, про які зазначено вище в рішенні. Отже, оскільки майно: квартира [ADDRESS] та 1/2 частина нежитлового приміщення [ADDRESS] було набуто подружжям в період шлюбу за кошти отримані відповідачем в інтересах сім'ї, а позивач в період шлюбу не мала самостійного заробітку, оскільки займалась домашнім господарством та доглядом за дітьми, дане майно є спільним майном подружжя, тому позивач має право на 1/2 частину вказаного майна. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення, а у задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Судові витрати складаються з судового збору, який позивач сплатила при подачі позову до суду, тому, з відповідача на користь позивача стягуються кошти в розмірі 1350 грн., судові витрати понесені відповідачем не підлягають відшкодуванню за рахунок позивача.

Outcome: approved