Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-18 00:00:00

07 листопада 2019 року [PERSON] , діючи в інтересах малолітнього [PERSON] , [INFO] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини. Свої вимоги мотивує тим, що 11 жовтня 2013 року уклав з відповідачем шлюб. Від спільного проживання мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 13 травня 2015 року шлюб з [PERSON] розірвано. Після розлучення син залишився проживати з матір`ю. В результаті того, що відповідач зловживає спиртними напоями, ніде не працює, постійного місця проживання не має та не займається належним вихованням дитини, 03 квітня 2019 року її родина взята на облік сімей, що потрапили в складні життєві обставини. З травня 2019 року малолітній [PERSON] постійно проживає разом з ним за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до висновку органу опіки та піклування Білопільської міської ради від 30 травня 2019 року [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно малолітнього сина, оскільки мати не піклується про його фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя. Посилаючись на викладені вище обставини, позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо її малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , а також визначити місце проживання дитини разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 15 листопада 2019 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом та призначено її до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження з викликом сторін (а. с. 22-23). Ухвалою від 04 грудня 2019 року підготовче провадження закрите, справу призначено до розгляду по суті (а. с. 47). У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав заяву про розгляд справи в його відсутність, позов підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а. с. 55). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Повідомлення про вручення поштового відправлення - судової повістки про виклик у судове засідання повернулося без вручення у зв`язку з тим, що за вказаною у позовній заяві адресою остання не зареєстрована і не проживає. На підставі ч. 11 ст. 128 ЦПК України про дату, час та місце судового розгляду справи відповідача повідомлено шляхом розміщення на вебсторінці Білопільського районного суду Сумської області відповідного оголошення (а. с. 51). Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Білопільської міської ради Сумської області у судове засідання також не з`явився. Начальник юридичного відділу виконкому міської ради Усик І. А. подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує (а. с. 54). У зв`язку з неявкою сторін, третьої особи, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Статтею 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, враховуючи, що відповідач у судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзив на позов не подав, а також, що позивач проти заочного вирішення справи не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Повно, всебічно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності за своїм внутрішнім переконанням, з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України). Судом встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 жовтня 2013 року по 13 травня 2015 року (а. с. 7, 10). Позивач та відповідач у справі є батьками [PERSON] , [INFO] (а. с. 8). З матеріалів справи вбачається, що малолітній [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Дитина навчається в 4 класі Білопільської ЗОШ І-ІІІ ступенів №3. [PERSON] , не приймає участі у навчанні та вихованні сина, за місцем проживання дитини не з`являється, батько виховує [PERSON] один (а. с. 14-16). За місцем проживання [PERSON] характеризується негативно, як особа, яка зловживає спиртними напоями, вчиняє сварки з близькими. Притягувалася до адміністративної відповідальності за ст. 177 та ч. 1 ст. 178 КУпАП (а. с. 10 зворотній бік). На підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Білопільської міської ради Сумської області №10 від 03 квітня 2019 року сім`ю [PERSON] постановлено на облік сімей, що потрапили в складні життєві обставини. Неодноразово останній рекомендувалося працевлаштуватися та звернутися до лікаря нарколога за допомогою, а також попереджено про необхідність належного виконання батьківських обов`язків стосовно неповнолітнього сина (а. с. 11). Працівниками Органу опіки та піклування Білопільської міської ради Сумської області неодноразово здійснювалися обстеження умов проживання сім`ї відповідача, про що складалися відповідні акти, зі змісту яких вбачається, що [PERSON] зловживає спиртними напоями (а. с. 36-45). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Білопільської міської ради [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] з огляду на те, що мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо належного виховання та утримання дитини, зловживає спиртними напоями. На неодноразові попередження про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків не реагує, категорично відмовляється виконувати рекомендації щодо проходження лікування від алкогольної залежності. На даний час дитина проживає з батьком - [PERSON] (а. с. 12-13). Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року втручання держави у сімейне життя має не тільки ґрунтуватися на нормах національного права, тобто бути законним, та переслідувати легітимну мету у виді захисту прав дитини, а й бути «необхідним у демократичному суспільстві», а саме відповідати нагальній суспільній потребі такого виняткового втручання у відносини сторін (п. п. 49-51, 59, 60). Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно з ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). З огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню малолітнього сина [PERSON] , не піклується про його здоров`я, фізичний та духовний розвиток, матеріально не утримує, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною. Враховуючи вищевикладене, у якнайкращих інтересах дитини, з метою забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , 2007 року народження. Щодо позовних вимог про визначення місця проживання дитини разом з батьком суд зазначає, що відповідно до матеріалів справи на даний час дитина мешкає разом з останнім, а відтак, спір з цього приводу між сторонами в справі відсутній. Таким чином, суд вважає зазначені позовні вимоги передчасними, у звязку з чим вони не підлягають задоволенню Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає судовий збір в розмірі 768 грн 40 коп. (а. с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: partial