Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

09.12.2020 року представник позивача - виконавчого комітету Олександрівської селищної ради Вознесенського району - звернувся до суду в інтересах [PERSON] [INFO] з позовом до [PERSON] - матері дитини - про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на утримання сина з підстави ухилення відповідача [PERSON] від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини. В обґрунтування своїх вимог представник позивача зазначав, що відповідач не перебувала у зареєстрованому шлюбі, вона народила двох дітей, в т.ч. сина [PERSON] [INFO] і відносно старшої дитини була позбавлена батьківських прав, а наразі також ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню меншої дитини, що мало наслідком тимчасове влаштування 12 березня 2020 року дитини з поміщенням до центру психологічної реабілітації для дітей у м. Вознесенську, відомості про батька дитини записані за вказівкою матері згідно ч.1ст135 СК України, представник позивача просив позов задовольнити. Посилаючись на те, що відповідач [PERSON] не піклується про фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, не утримує її матеріально, позивач просив позов задовольнити. Ухвалою судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 09.12.2020 року було відкрито провадження по вказаній справі, визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27.01.2021 року підготовче судове засідання закінчено і справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача та представник третьої особи - служби у справах дітей виконавчого комітету Олександрівської селищної ради Вознесенського району - підтримали позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але надала суду заяву про визнання позову частково, не заперечує перебування у складній життєвій ситуації через відсутність житла, роботи, коштів для існування, але цей стан вважає тимчасовим, має намір налагодити життя, а відтак вважає позбавлення її батьківських прав крайнім заходом впливу і вважає доцільним обмежитися відібранням дитини. Вислухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є матір`ю [PERSON] [INFO] , відомості про батька дитини записані за вказівкою матері згідно ч.1ст.135 СК України. Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 25.10.2012 року [PERSON] була позбавлена батьківських прав відносно дочки - [PERSON] , [INFO] з підстави ухилення від виконання батьківських обов`язків по її вихованню. З 2016 року сім`я відповідача перебуває на обліку у комунальній установі «Центр надання соціальних послуг» Олександрівської селищної ради як така, що потрапила до складної життєвої ситуації. Відповідачка [PERSON] ніде не працює, інших джерел доходу не має, тимчасові заробітки не забезпечують належний рівень життя, що на ряду з вживання нею спиртних напоїв, призвело до безвідповідального батьківства. Так, 27.11.2019 року за місцем проживання відповідача в с.Трикрати Вознесенського району було виявлено малолітню дитину - [PERSON] [INFO] , без нагляду дорослих, місцезнаходження матері дитини було невідомим і дитина 27.11.2019 року тимчасово була улаштована до сім`ї [PERSON] до 05.12.2019 року. Після надання відповідачем сертифікату, що підтверджує проходження нею лікування від алкогольної залежності, акту обстеження побутових умов за місцем проживання її матері за адресою: [ADDRESS] , малолітня дитина була передана матері. Однак, відповідач [PERSON] стала проживати за іншою адресою в с.Трикрати Вознесенського району, де належних умов для проживання створено не було, а саме: не було придбано дров для опалення будинку в зимовий період, тому за направленням органу опіки і піклування в особі виконавчого комітету Олександрівської селищної ради, вона з дитиною поступила до Обласного Центру соціально-психологічної допомоги Миколаївської обласної державної адміністрації, де перебувала до 06.03.2020 року, а потім договір на її перебування був розірваний в односторонньому порядку через одноразове грубе порушення Правил внутрішнього розпорядку Центру - вживання алкогольних напоїв. 12.03.2020 року згідно акту обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12) в будинку було брудно (посуд, дитячі речі), антисанітарійні умови (відсутня постільна білизна), вікна були закриті, що мало наслідком відсутність доступу до світла, стояв неприємний стійкий запах і по результату складеного акту проведення оцінки рівня безпеки дитини 12.03.2020 року [PERSON] [INFO] був тимчасово влаштований до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Вознесенської міської ради, де перебуває і по теперішній час. Згідно акту невідвідування дитини складеного 18.01.2021 року директором цього закладу за весь час перебування дитини в Центрі мати жодного разу не відвідала дитину, не цікавилась його здоров`ям, моральним та фізичним розвитком, за виключенням декількох дзвінків спочатку влаштування дитини. 25.11.2020 року у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] трапилась пожежа і згідно акту про пожежу причиною її стала необережність під час куріння, пожежею знищено кришу, стіни будинку та речі, що перебували в ньому, він став непридатним для поживання. Спеціалістами служби у справах дітей Олександрівської селищної ради Вознесенського району, КУ «Центр надання соціальних послуг» Олександрівської селищної ради проводилась профілактично-роз`яснювальна бесіда з відповідачкою стосовно належного виконання батьківських обов`язків,що підтверджується витягами із протоколів засідань комісії з питань захисту прав дітей №8 від 19.06.2020 року, №11 від 21.10.2020 року, наказом №29 від 19.06.2020 року про взяття під соціальний супровід сім`ї. Згідно з частиною першою статті 18, частиною першою статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини є підставою для позбавлення судом їх батьківських прав, відповідно до вимог пункту 2 ч. 1 ст. 164 СК України. Пунктом 16 Постанови Пленуму ВС України від 30 березня 2007 року за N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Хант проти України» вказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Встановивши, що відповідач не займається вихованням дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток і не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, суд враховує, що такі обставини настали з її волі і за її винної поведінки, тобто мати свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками, визначальним є ставлення матері до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні. Заперечуючи проти позбавлення батьківських прав позивач тим самим стверджує, що має намір виправити власну поведінку та возз`єднатися з сином. Стаття 171 СК України закріплює, що дитина має право бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. Судом малолітня дитина відповідача не опитувалася з огляду на її вік. Висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Олександрівської селищної ради Вознесенського району про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав, обґрунтований виключно обставинами ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дитини, які на думку органу опіки і піклування, носять умисний характер. За таких обставин суд погоджується із висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Олександрівської селищної ради Вознесенського району частково, оскільки викладені в ньому обставини вірно кваліфіковані, містить висновок про небажання відповідача змінити ставлення до батьківських прав стосовно сина, ухилення від формування відповідального батьківства, але обраний засіб впливу на відповідача є крайнім і, на думку суду, не є в інтересах дитини. В даному випадку, суд вважає можливим обмежитись відібранням дитини від матері без позбавлення батьківських прав. Згідно зі ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. При задоволенні позову про відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав, суд вирішує питання про стягнення аліментів на дитину. У відповідності до статті 60 ч.3 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою дитиною, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування. У відповідності до ст.170.ч4 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав суд вирішує питання про стягнення аліментів на дитину.

Outcome: partial