Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-28 00:00:00

10.03.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, треті особи: відділ Держкомзему у Гуляйпільському районі Запорізької області, [PERSON], про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. Свої позовні вимоги позивач мотивувала тим, що 07 липня 2014року у віці 79 років помер її батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки, площею 7,0666га, розташованої на території [PERSON] сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області. Право власності померлого [PERSON] на вказану земельну ділянку посвідчувалося Державними актом серії ЗП ІV-ЗП №019881, виданого 19.05.2003 року головою Гуляйпільської районної державної адміністрації [PERSON] від 18.11.2005 року. Ще за життя батько позивачки склав заповіт, яким, на випадок своєї смерті, зробив розпорядження, яким все своє майно заповідав своїм дітям: [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. Позивач звернулася в установлений законом строк до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину, так як до заяви не було додано жодних документів, які б підтверджували право власності померлого на спадкове майно. Просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 7,0666га, розташовану на території [PERSON] сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер 07 липня 2014року. В судове засідання позивачка не зявилась, подала суду заяву, в якій прохала розглянути справу за її відсутності, позов підтримала за тих обставин, які викладені в ньому, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області та треті особи: [PERSON], відділ Держгеокадастру в Гуляйпільському районі в судове засідання не з'явилися, про час і місце його проведення були повідомлені належним чином, надали до суду письмові заяві, в яких позовні вимоги [PERSON] визнали повністю, просили розглянути справу без їх участі. Справа розглянута без їх участі на підставі наявних в ній доказів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що 07 липня 2014 року у віці 79 років помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-НО № 772074 (а.с.42). Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки, площею 7,0666га, розташованої на території [PERSON] сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області. Право власності померлого [PERSON] на вказану земельну ділянку посвідчувалося Державними актом серії ЗП ІV-ЗП №019881, виданого 19.05.2003року головою Гуляйпільської районної державної адміністрації [PERSON] від 18.11.2005року, про що свідчить копія вказаного Держакту ( а.с.9). Ще за життя [PERSON] склав заповіт, яким, на випадок своєї смерті, зробив розпорядження, яким все своє майно заповідав своїм дітям: [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. (а.с.8). Відповідно до поданої приватному нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] заяви від 03.11.2015року, [PERSON], 30.08.1959року народження, спадкоємець за законом та за заповітом після смерті [PERSON], відмовився від прийняття спадщини (а.с11). У встановлений строк позивачка звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується витребуваною судом копією спадкової справи №15/2014 від 03.12.2014 року (а.с.39-49). Постановою приватного нотаріуса Вугледарського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] від 08.02.2016 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого 07 липня 2014 року [PERSON], так як спадкоємцем не надані правовстановлюючі документи на земельну ділянку. Суд задовольняючи позов виходить з наступного. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Як зазначено в ст.1217 ЦК України спадкування може здійснюватися за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. За ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. В статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. У відповідності до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Постановою Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги, що внаслідок втрати оригіналу державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого на ім'я померлого [PERSON] порушується право позивача на належне оформлення у встановленому законом порядку спадкового майна за заповітом, за право на спадщину вказаної земельної ділянки ніхто не сперечається, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо визнання за нею права власності на земельну ділянку площею 7,0666га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, підлягають задоволенню. А тому позов підлягає задоволенню як такий, що ґрунтується на законі, підтверджений встановленими обставинами та наявними доказами. На підставі вищесказаного,

Outcome: approved