Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

08 лютого 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області про визнання права власності на майно в порядку спадкування. Позов мотивовано тим, що [INFO] р. помер її чоловік [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина, до складу якої входить: житловий будинок [ADDRESS] та житловий будинок [ADDRESS] 08.02.2016 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу Желіховської Ю.В. із заявою про видачу їй свідоцтва про право па спадщину. Проте, у видачі свідоцтва їй було відмовлено, у зв'язку із тим, що не було зареєстровано у встановленому законом порядку право власності. У зв'язку з наведеним, позивач просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] та житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] В судове засідання позивач не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив слухати справу за його відсутності, при вирішенні справи покладається на думку суду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги позову підлягають задоволенню в повному обсязі у зв'язку з наступним. Так, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом об'єктивно встановлено, що 04.03.1987 року Пашковецькою сільською радою Хмельницького району було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 04.03.1987 року та копією паспорту [PERSON] серії [NUMBER], виданого Хмельницьким РВУ МВС України в Хмельницькій області 13.08.2002 року. [INFO] р. помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 23.03.2015 р., виданим Виконавчим комітетом Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області. Позивач [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу Желіховської Ю.В. із заявою про фактичне прийняття спадщини за законом, що підтверджується копією заяви [PERSON] від 07.12.2015 року, яка міститься в матеріалах спадкової справи № 22-2015. Згідно даних спадкової справи судом вбачається, що [PERSON] - дружина померлого є єдиним спадкоємцем за законом, що прийняла спадщину після смерті [PERSON], померлого [INFO] року інші особи не приймали спадщину після його смерті. Зазначені обставини підтверджуються даними інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 42362872 від 07.12.2015 року, інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 42362891 від 07.12.2015 року та Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 07.12.2015 року № 42362965. Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] відмовлено, що підтверджується листом приватного нотаріуса Желіховської Ю.В. № 27/01-16 від 08.02.2016 року, у зв'язку з тим, що майно не було зареєстровано [PERSON] у встановленому законом порядку. Так, житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] належав померлому [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 30.11.1988 року за реєстровим № 38 секретарем виконавчого комітету Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області Коваль М.М., що підтверджується копією договору купівлі-продажу, копією технічного паспорту на житловий будинок та копією свідоцтва про права приватної власності на житловий будинок від 15.08.1988 року. Окрім того, житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] також належав померлому [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 28.12.2012 року за реєстровим № 1876 приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Твердохлібом В.П. та підтверджується копією договору купівлі-продажу від 28.12.2012 року, копією витягу з Державного реєстру правочинів та копією технічного паспорту на житловий будинок від 13.08.1988 року. Однак, за час свого життя, [PERSON] не встиг здійснити державну реєстрацію права власності. Так, згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.ст. 1216, 1222, 1223 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається па підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України та статтею 3 Цивільного процесуального кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права. Пункт 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначає, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема визнання права. Враховуючи вищенаведене, та те, що позивач є єдиним спадкоємцем майна померлого [PERSON], а також те, що визнання за позивачем права власності не порушує права третіх осіб, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] Позивач не наполягала на стягненні з відповідача судових витрат по справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved