Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

08.09.2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], який заявою від 08.12.2016 року уточнила та просить стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 106800,00 грн., мотивуючи тим, що 10.01.2015 року [PERSON] позичила [PERSON] грошові кошти в сумі 5000 доларів США, які відповідач зобовязалась повернути в строк до 10.02.2015 року, про що\~\~10.01.2015 року було складено розписку. На час спливу строку повернення позики, відповідач визначену в договорі позики суму грошових коштів не повернув. Відповідач, з моменту звернення з позовом до суду, повернув 1000 доларів США. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягає на їх задоволенні. В судове засідання відповідач не зявилась, про місце та час розгляду справи повідомлялась належним чином, за адресою, за якою вона зареєстрована у встановленому законом порядку, відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України, однак конверти з судовими повістками повернулися з відміткою «за закінченням терміну зберігання», причини неявки суду не повідомила, заяв про відкладення справи або слухання справи за її відсутністю не направляла. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (в т.ч. грошові кошти в такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1047 ч. 2 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. При цьому, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.\~\~ Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог щодо Кодексу. Із ст. 545 ЦК України, яка регулює підтвердження виконання зобов'язання, вбачається, що якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобовязання. У цьому разі настає прострочення кредитора. В судовому засіданні встановлено, що 10.01.2015 року [PERSON] надала [PERSON] у борг суму 5000 доларів США, що підтверджується розпискою, наданою [PERSON], згідно якої відповідач взяв у борг зазначені кошти та зобовязався повернути їх строком до 10.02.2015 року. Зазначений договір відповідає вимогам ст. 1047 ЦК України, оскільки укладений в письмовій формі. Як вбачається з розписки від 10.01.2015 року відповідач взяв у [PERSON] у борг 5000 доларів США строком до 10.02.2015 року. Відповідачем на день подання позову до суду сума боргу не повернута. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобовязання. В судовому засіданні позивач пояснила, що відповідачем було сплачено 1000 доларів США. Станом на 08.12.2016 року офіційний курс валюти, встановлений НБУ 1 долар США складає 26,70 грн. Отже, сума боргу, яка підлягає поверненню складає 106800 грн. (4000 доларів СШАх26,70=106800). В звязку з зазначеним, суд вважає, що вимоги [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] суми заборгованості в розмірі 106800,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Outcome: approved