Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

10.05.2016 року [PERSON] звернувся до Дружківського міського суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок того, що тривалий час була відсутня,свої позовні вимоги обґрунтовав тим,що йому на праві власності належить будинок за [ADDRESS] В даному будинку крім нього також зареєстровано [PERSON] . Відповідач у будинку не мешкає , комунальні послуги не сплачує, господарством не займається. В будинку не має його речей, але добровільно знятись з реєстрації відповідач не бажає. Просить захистити його право на власність та зняти з реєстрації відповідача. В судове засідання позивач [PERSON] з'явився, підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи його повідомлено належним чином, заяву про відкладення розгляду справи не надав, поважність причин неявки до суду не повідомив. 3-тя особа: Дружківський міський сектор ГУ Державної міграційної служби у Донецькій області в судове засідання не з'явилася, про день і час розгляду справи сповіщена. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.. 224 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Будинок, який розташовано за адресою:[ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], що підтверджується договіром куплі-продажу від 10 грудня 2014 року (а.с.7) . Згідно зі ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до положень ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і при домової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. З матеріалів справи встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований у спірному будинку за адресою: [ADDRESS] у м. Дружківка Донецької області, що підтверджується записом у домової книзі від 05 травня 2009 року. Відповідно до частини 3 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє членів сім'ї права користування займаним приміщенням. Як вибачається із позовної заяви відповідач [PERSON] з 2009 року не мешкає у будинку, що підтверджується і показаннями свідків [PERSON],[PERSON], які мешкають по сусідству . Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Звертаючись до суду з позовом 10.05.2016 року [PERSON] просив визнати відповідача [PERSON], таким, що втратив право користування житлом, посилаючись на те, що він не проживає у спірному будинку з 2009 року, тобто понад сім років. Виходячи із змісту частин 1 ст. 182, частини 3 ст. 640 ЦК України право власності на спірний будинок у позивача [PERSON] виникло з моменту державної реєстрації 10 грудня 2014 року . Тобто на час звернення власника будинку до суду (10.05.2016 року) з позовом про визнання [PERSON] , таким, що втратив право користування жилим приміщенням в спірному будинку, минуло два роки. З зазначеного в позові моменту [PERSON] в спірному житловому приміщенні відсутній понад двох років, а тому є усі правові підстави для визнання його, таким, що на час звернення позивача до суду втратив право користування жилим приміщенням на підставі частини 2 ст. 405 ЦК України. Оскільки відповідач не мешкає у будинку [ADDRESS], не сплачує комунальних платежів, не ведє ніяких господарських робіт, не має права власності на частину вказаного будинку позов підлягає задоволенню. Враховуючи порушення відповідачем права власності позивача, суд вважає, що слід зобов'язати Дружківський міський сектор ГУ Державної міграційної служби у Донецької області виписати відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved