overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

08.09.2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вона з 18.06.1993 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання у шлюбі мають двох повнолітніх дітей. Сімейно-шлюбні відносини у сторін припинилися, через втрачене взаєморозуміння, у родині часто виникають конфлікти, сварки. Тривалий час вони проживають окремо, спільного побуту не ведуть. Відповідач в добровільному порядку не бажає розірвати шлюбу через органи РАГС. Позивач вважає, що сім'я з відповідачем розпалась остаточно, і не може бути відновлена, та просить суд розірвати шлюб. У судове засідання сторони не з'явилися, до суду надали заяви про розгляд справи у їх відсутність: [PERSON] на позовних вимогах наполягає, після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище - [PERSON], [PERSON] проти позовних вимог не заперечує ( а.с. 23, 24 - заяви). Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити без участі сторін та без здійснення фіксування процесу за допомогою звукозаписувального засобу (ч.2 ст. 197 ЦПК України). Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 18.06.1993 року, про що Довгинцівським відділом ЗАГС м. Кривий Ріг у Дніпропетровській області зроблено актовий запис № 329 ( а.с. 11- копія свідоцтва про укладання шлюбу). Сторони не підтримують сімейно-шлюбних відносин, не ведуть спільного побуту, тривалий час проживають окремо, тому шлюб суперечить їх інтересам, і його слід розірвати. Відповідно до ст.ст. 105,110,112 СК України, якщо суд встановив, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, він приймає рішення про його розірвання. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач просила залишити їй прізвище [PERSON], суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу залишити їй прізвище - [PERSON]. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

08.09.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 12.07.2014 року. Від даного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалося через несумісність характерів, втрати поваги один до одного та почуття любові. Подальше спільне життя вважає неможливим, на розірванні шлюбу наполягає, просить позов задовольнити, шлюб розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, попередньо надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився попередньо надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає, просить шлюб розірвати. За наявності у справі достатніх доказів, суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутності сторін, що не зявилися в судове засідання. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 12.07.2014 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КЕ № 121866 від 12.07.2014 року, актовий запис №845 (а.с.3) Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-КЕ №225791 від 25.08.2015 року (а.с.4). Подружнє життя не склалося через несумісність характерів, втрати один до одного почуття поваги та любові. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, а тому, збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам подружжя та моральним засадам суспільства. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу та на примирення не згодна, відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що сімя розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, та суперечать інтересам позивача, тому шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

08.09.2016 року позивач звернувсь до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи вимоги тим, що 13 жовтня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва між ним та відповідачкою укладено шлюб. Від подружнього життя мають двох неповнолітніх синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Спільне подружнє життя не склалосяу звязку з відсутністю взаєморозуміння, кожен має діаметрично протилежні погляди на шлюб, сімю. На даний час шлюбні відносини фактично припинені. Сторони не ведуть спільне господарство, проживають окремо. За таких обставин, позивач вважає, що збереження шлюбу та подальше спільне життя суперечить інтересам сімї та унеможливлює примирення з відповідачкою. Таким чином, позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою. В судове засідання позивач не зявився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує, просить слухати справу без його участі. Відповідач в судове не зявилася, повідомлена вчасно та належним чином, надала суду заяву, в якій позовні вимоги визнає, просить справу розглядати в її відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13 жовтня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського управління юстиції м. Києва зареєстровано шлюб між [PERSON] та Кириченко (після реєстрації шлюбу - [PERSON]) [PERSON] (а.с.5). Від подружнього життя мають двох неповнолітніх синів: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ФП № 049530, виданим 07.12.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва (а.с.10) та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-БК № 190167, виданим 05.08.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва(а.с.9). Частиною третьою статті 105 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання\~ шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з позовної заяви, сторони не підтримують шлюбних відносин, позивач примирення не бажає, заперечує проти подальшого збереження шлюбу. Суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, подальше спільне життя подружжя буде суперечити їхнім інтересам, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу та задоволення позову. Згідно частиною другою статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Враховуючи зазначене, відповідно до статей 105, 110, 112, 114 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

08.09.2016 року позивач звернувся до суду з позовом про виселення відповідачів з квартири [ADDRESS] з підстав, передбачених статтею 124 Житлового кодексу Української РСР. В обґрунтування позову зазначив, що спірна квартира виділена позивачу виконавчим комітетом Чернігівської міської ради в якості службового житла і надавалася сімї відповідача [PERSON], як працівнику комунального підприємства, на час перебування попереднього мешканця квартири [PERSON] в місцях позбавлення волі. В звязку зі звільненням відповідача [PERSON] з роботи за власним бажанням відповідачі підлягають виселенню з квартири без надання їм іншого житла. У судовому засіданні представник позивача предявлений позов підтримав і наполягав на задоволенні. Представник відповідачів позов не визнав. Представник третьої особи не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщався належним чином. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. В травні 2010 року відповідачі вселилися в квартиру [ADDRESS] (далі Квартира) на підставі ордеру на вказане жиле приміщення від 21.05.2010 № 64, виданому виконавчим комітетом Чернігівської міської ради, в якому здійснено відмітку про надання відповідачам житла лише на час перебування власника Квартири [PERSON] в місцях позбавлення волі (а. с. 6). Посилаючись на звільнення відповідача [PERSON] з роботи за власним бажанням, позивач просить суд виселити відповідачів з Квартири без надання їм іншого жилого приміщення. Відповідно до статті 124 Житлового кодексу Української РСР, на яку позивач посилається як на підставу цього позову, робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення. Таким чином, вказана стаття визначає підстави для виселення осіб, які користуються службовими жилими приміщеннями. Втім, з приєднаної до справи копії ордеру не убачається, що Квартира надавалася відповідачам для користування саме в якості службового житла. Крім того, як встановлено судом, Квартира належить до приватного житлового фонду, а її власником був [PERSON], який помер в січні 2004 року. До теперішнього часу Квартира відумерлим майном в судовому порядку не визнана і у власність територіальної громади м. Чернігова не передана, а тому виконавчий комітет Чернігівської міської ради взагалі не мав права розпоряджатися Квартирою і виділяти її в користування відповідачам. Водночас, зазначена обставина позбавляє і позивача права звернення до суду з цим позовом. Таким чином, предявлений позов є таким, що не ґрунтується на законі, а тому не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

08.09.2016 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 18.06.2008 року, мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Відповідач є батьком дитини, матеріальної допомоги на її утримання не надає. У звязку з чим, позивач змушена звернутися до суду з позовом. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивач не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала повністю, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи був сповіщений вчасно, відповідно поштового повідомлення, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі суду не надав. Відповідності до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення по справі. Вивчивши матеріали справи, аналізуючи їх у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], відповідно свідоцтва про народження (а.с.6). Відповідач є батьком дитини, матеріальної допомоги на її утримання не надає, інших стягнень з нього не проводиться. Позивачу не вистачає коштів, дитина фактично знаходиться на її утриманні. Відмова відповідача у добровільний спосіб надавати допомогу дитині ставить позивача у скрутне матеріальне становище, в звязку з чим вона змушена звернутись до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Цей обовязок покладається на обох батьків у рівних частка. Згідно ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи з принципу розумності та справедливості при вирішенні даної справи, беручи до уваги рівний обов'язок обох батьків щодо утримання неповнолітньої дитини, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір»,\~позивача було звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду, тому відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-28 00:00:00

08.09.2016 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними 09.06.1993 року, посилаючись на те, що спільне життя між сторонами не склалось, оскільки відповідач зловживає алкогольними напоями, принижує позивача, застосовує до неї фізичне насильство, сімейно-шлюбні відносини між ними припинено і сімя фактично розпалась, від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Позивач у судове засідання не зявилась, до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій одночасно зазначила про те, що позов підтримує повністю. Відповідач у судове засідання не зявився, до суду подав заяву про розгляд справи за його\~ відсутності, у якій одночасно зазначив про те, що позов визнає в повному обсязі. На підставі статей 158, 169 Цивільного процесуального кодексу України (надалі по тексту \~ ЦПК України) суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та ухвалити рішення у справі на підставі наявних в ній доказів. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Суд дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб. Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню, оскільки шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сімї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. На підставі наведеного вище та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

08.09.2016 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними 15.02.2014 року, посилаючись на те, що спільне життя між сторонами не склалось, сторони не можуть дійти спільного погляду щодо порядку ведення домашнього господарства, щодо подружніх прав та обовязків, щодо розподілу коштів сімейного бюджету та з інших питань сімейного життя, позивач втратив почуття любові та поваги до відповідача, протягом двох місяців шлюбні відносини між сторонами припинено і сім`я фактично розпалась. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO], яка у випадку розірвання шлюбу між сторонами залишиться проживати з позивачем. Позивач у судове засідання не зявилась, до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій одночасно зазначила про те, що позов підтримує повністю. Відповідач у судове засідання не зявився, до суду подав заяву про розгляд справи за його\~ відсутності, у якій одночасно зазначив про те, що позов визнає в повному обсязі. На підставі статей 158, 169 Цивільного процесуального кодексу України (надалі по тексту \~ ЦПК України) суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та ухвалити рішення у справі на підставі наявних в ній доказів. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Суд дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб. Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню, оскільки шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сімї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. На підставі наведеного вище та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

08.09.2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що 02.11.2012 року померла її мати [PERSON] і після її смерті відкрилась спадщина, до якої входить земельна частка (пай), на яку позивач є єдиним спадкоємцем за законом. Після смерті матері, позивач звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та отримала розяснення, що строк для подання такої заяви нею пропущено і рекомендовано нотаріусом звернутись до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.Позивач вважає, що пропустила строк для прийняття спадщини з поважної причини, оскільки після смерті матері не знала, що після її смерті могло залишитись спадкове майно, а про існування державного акту на право власності її матері на земельну ділянку позивач дізналась лише у серпні 2016 року, тому просить визначити їй додатковий строк 30 днів для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач у судове засідання не зявилась, до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій одночасно зазначила про те, що позов підтримує повністю. Відповідач Тютюнниківська сільська рада Чуднівського району Житомирської областіне забезпечила участь свого представника у судовому засіданні. До суду надійшла заява за підписом сільського голови, згідно якої сільська рада позов визнає повністю, просить розглядати справу без участі представника сільської ради. На підставі статей 158, 169 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та ухвалити рішення по справі на підставі наявних в ній доказів. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Суд дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб. Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд задовольняє позов в повному обсязі. На підставі наведеного вище та

Outcome: approved