Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

08 вересня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування позову вказував, що [INFO] померла його баба [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина у виді спірного нерухомого майна. Оскільки він фактично прийняв спадщину після смерті баби за правом представлення, у липні 2020 року звернувся до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. У видачі свідоцтва про право на спадщину на спірне майно йому відмовлено, через те, що правовстановлюючий документ виданий після смерті спадкодавця. Ухвалою суду від 14 вересня 2020 року позовна заява залишена без руху, оскільки позивачем не надано докази дійсної вартості спірного спадкового майна для визначення суми судового збору та ціни позову. 05 листопада 2020 року недоліки позовної заяви усунуті та 06 листопада 2020 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. Під час підготовчого судового провадження позивач збільшив позовні вимоги та крім первісних вимог щодо визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом на спірне нерухоме майно, просив установити факт родинних відносин між його померлими матір`ю [PERSON] та бабою [PERSON] як дочки та матері. Ухвалою суду від 10 березня 2021 року залучено до участі у справі Шевченківську сільську раду Вітовського району Миколаївської області як правонаступника відповідача Миколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області. Ухвалою суду від 17 березня 2021 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, від представника позивача адвоката Карпенка О.М. надійшла заява, в якій представник позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив справу розглянути за його відсутності та відсутності позивача. Відповідач Шевченківська сільська рада Вітовського району Миколаївської області в судове засідання свого представника не направила, від сільського голови Пилипенка О.В., як представника відповідача, надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача та ухвалення рішення відповідно до чинного законодавства. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Відповідно до частини шостої статті 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження, не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. Складання повного рішення судом відкладено до 05 квітня 2021 року. Дослідивши матеріали справи, оцінивши досліджені по справі докази в їх сукупності, суд установив наступні факти та відповідні правовідносини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 29 березня 1994 року відділом ЗАГС Тисменицької РДА Івано-Франківської області, [INFO] в с. Угринів Тисменицького району Івано-Франківської області народилася [PERSON] , батьками якої зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 26 грудня 1970 року, який складений російською мовою, « [PERSON] » 26 грудня 1970 року уклала шлюб з « [PERSON] » та їй присвоєно прізвище чоловіка « [PERSON] » (а.с.13). Як убачається зі змісту вказаного свідоцтва про одруження, наречена народилася в 1939 році в с. Угринів Станіславської області. Загальновідомою обставиною, що не потребує доказуванню, є те, що Станіславська область у 1962 році перейменована на Івано-Франківську область. На думку суду, [PERSON] та « [PERSON] », що зазначена в свідоцтві про народження серії [NUMBER] від 29 березня 1994 року є однією й тією ж особою, а розбіжності в написанні прізвища в зазначених вище свідоцтвах виникла внаслідок неусталеності правил і принципів міжмовного перетворення та впливу російської орфоепії та орфографії. Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про доведеність факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , як дочки та матері. [INFO] померла [PERSON] (а.с.11). Позивач [PERSON] , згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 15 травня 1993 року, є сином померлої [PERSON] (а.с.14). [INFO] померла [PERSON] , що об`єктивно підтверджується свідоцтвом про смерть від 11 листопада 2002 року (а.с.9). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 10 грудня 2020 року №62840223, наданої Вітовською державною нотаріальною конторою Миколаївської області, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась (а.с.51, 52). Згідно роз`яснень, що містяться в пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство. З огляду на частину першу статті 525 ЦК УРСР день смерті спадкодавця, є часом відкриття спадщини. Відповідно до частини другої статті 529 ЦК УРСР онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Оскільки до часу відкриття спадщини після смерті [PERSON] її рідна дочка померла та інших спадкоємців за законом першої черги не було, позивач є спадкоємцем першої черги в порядку частини другої статті 529 ЦК УРСР. Згідно приписів частини першої статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном та якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У відповідності до абзацу 1 пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року №18/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07 липня 1994 року за №152/361, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути, в тому числі, довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним. Згідно довідки Миколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 23 липня 2020 року №269/01.24 на день відкриття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , з нею за однією адресою по [ADDRESS] були зареєстровані та мешкали [PERSON] онук, [PERSON] дружина онука та правнуки [PERSON] і [PERSON] (а.с.10). Таким чином, позивач [PERSON] , в силу статті 549 ЦК УРСР, уважається таким, що прийняв спадщину після смерті баби [PERSON] , померлої [INFO] . Системний аналіз норм Розділу VІІІ ЦК УРСР вказує на те, що всі належні спадкодавцеві на момент його смерті права та обов`язки включаються до складу спадщини. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28 жовтня 2008 року та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28 жовтня 2008 року №20732013 за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок з господарчими будівлями, огорожами та спорудами, що розташований по [ADDRESS] (а.с.15, 16). Зі змісту вказаного свідоцтва вбачається, що воно видане на підставі рішення Жовтневої районної ради народних депутатів Миколаївської області від 24 лютого 1990 року №66, тобто за життя [PERSON] . На підставі рішення Миколаївської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 18 вересня 2015 року №8 «Про перейменування вулиць села Миколаївське Жовтневого району Миколаївської області» вулицю Леніна перейменовано на вулицю Центральну (а.с.22). Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 19 травня 2016 року №1377-VІІІ «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський район. Згідно Постанови Верховної\~Ради України\~від 17\~липня 2020\~року №807-ХІ\~«Про утворення\~та ліквідацію\~районів» ліквідовано Вітовський район Миколаївської області та утворено в Миколаївській області Миколаївський район (з адміністративним центром у місті Миколаїв) у складі територій Березанської селищної, Веснянської сільської, Воскресенської селищної, Галицинівської сільської, Коблівської сільської, Костянтинівської сільської, Куцурубської сільської, Миколаївської міської, Мішково-Погорілівської сільської, Нечаянської сільської, Новоодеської міської, Ольшанської селищної, Очаківської міської, Первомайської селищної, Радсадівської сільської, Степівської сільської, Сухоєланецької сільської, Чорноморської сільської, Шевченківської сільської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України. Судом установлено, що свідоцтво про право власності на спірний житловий будинок виданий і державна реєстрація права власності здійснена після смерті спадкодавця [PERSON] . Вирішуючи питання про включення до складу спадщини спадкодавця [PERSON] спірного житлового будинку, право власності на яке зареєстровано 28 жовтня 2008 року на підставі рішення органу місцевого самоврядування від 24 лютого 1990 року, суд установив таке. Відповідно до\~статті 86\~ЦК УРСР\~право власності\~ це\~врегульовані законом\~суспільні відносини\~щодо володіння,\~користування і\~розпорядження майном. Право\~власності в\~Україні охороняється\~законом. Держава\~забезпечує стабільність\~правовідносин власності. Власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна. Усі форми власності є рівноправними. Відносини власності регулюються Законом України «Про власність», цим Кодексом, іншими законодавчими актами. \~ \~ \~ \~Згідно статті 86 Закону України «Про власність» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) підставою виникнення права приватної власності є праця громадян, що є основою створення i примноження їх власності. Громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Об`єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення (стаття 13 Закону України «Про власність»). Згідно пункту 1.2 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за №157/6445 (втратив чинність 14 грудня 2012 року) (далі Тимчасове положення) державна реєстрація прав це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також права власності на об`єкти незавершеного будівництва шляхом внесення відповідного запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно. Пунктом 8.1\~Тимчасового положення\~було передбачено,\~що оформлення\~права власності\~на нерухоме\~майно проводилося\~органами місцевого\~самоврядування фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані об`єкти нерухомого майна тощо з видачею свідоцтва про право власності за заявою про оформлення права власності на нерухоме майно . Ураховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що свідоцтво, видане після смерті спадкодавця, за умови зазначення в ньому дати прийняття відповідним органом рішення про одержання (визнання тощо) такого права, зокрема за життя спадкодавця, свідчить про набуття спадкодавцем права власності. Отже, державна реєстрація права власності на спірне майно за [PERSON] , як офіційне визнання і підтвердження державою факту виникнення права власності, в даному випадку є похідною подією, що лише формалізує рішення про набуття особою указаних прав. Таким чином, житловий будинок з господарчими будівлями, огорожами та спорудами, що розташований по [ADDRESS] , право власності на яке зареєстровано за спадкодавцем [PERSON] , включається до складу її спадщини і є об`єктом спадкування. Вартість спірного нерухомого майна, згідно звіту про оцінку майна від 03 листопада 2020 року становить 83450,00 грн (а.с.30). У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірне нерухоме майно позивачу відмовлено, оскільки правовстановлюючий документ на спірне нерухоме майно виданий після смерті спадкодавця, тобто не відповідає законодавству, що об`єктивно підтверджується відмовою державного нотаріуса Вітовської державної нотаріальної контори Миколаївської області Оксани Краснікової від 29 липня 2020 року (а.с.23). Відповідно до пункту 1 Глави 8 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 (далі Порядок), нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, які не відповідають вимогам законодавства або містять відомості, що принижують честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи або ділову репутацію юридичної особи, які мають підчистки або дописки, закреслені слова чи інші незастережені виправлення, документи, тексти яких не можливо прочитати внаслідок пошкодження […]. Відповідно до пункту 4.15. Глави 10 Порядку, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Судом встановлено, що позивач не має іншої можливості захистити своє невизнане та оспорюване право, крім його захисту в судовому порядку та вважає, що суд, в даному випадку, не підміняє органи нотаріату в оформленні спадкових прав позивача [PERSON] . На підставі викладеного, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази суд дійшов висновку, що вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі, що відповідає способам судового захисту, передбаченого статтею 16 ЦК України. Згідно частини дев`ятої статті 141 ЦПК України судові витрати покласти на позивача.

Outcome: approved