Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

08 квітня 2015 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 06 квітня 2012 року за підписом начальника ВСП «Перший загін воєнізованої охорони» ДП «Придніпровська залізниця» [PERSON] видано наказ №96/НОР-1 про направлення позивача на позачерговий обовязків медичний огляд з одночасним відстороненням позивача від роботи без збереження заробітної плати. Судовим рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2013 року підтверджено правомірність видання вказаного наказу. Виконуючи такий наказ, позивач звернувся до ДЗ «Дорожня клінічна лікарня ст. Дніпропетровськ» ДП «Придніпровська залізниця» задля проходження позачергового медичного огляду. Відповідач, в свою чергу, 01 жовтня 2013 року наказом №268/НОР-1 скасував наказ від 06 квітня 2012 року та видав нове направлення для проходження позивачем позачергового медичного огляду від 01 жовтня 2013 року. Однак, оскільки відповідачем, як роботодавцем, до медичного закладу не було направлено передбаченого наказом МТЗУ від 29 квітня 2010 року №240 подання, позивачу не вдалось пройти позачерговий медичний огляд. На підставі викладеного позивач просив суд визнати дії начальника ВСП «Перший загін воєнізованої охорони» ДП «Придніпровська залізниця» [PERSON] з не направлення до медичного закладу подання на проходження позивачем позачергового медичного огляду на підставі наказів від 06 квітня 2012 року №96/НОР-1 та від 01 жовтня 2013 року №268/НОР-1 незаконними, а також зобовязати начальника ВСП «Перший загін воєнізованої охорони» ДП «Придніпровська залізниця» направити таке подання на виконання наказу від 01 жовтня 2013 року №268/НОР-1. Крім того, вважаючи, що неправомірними діями відповідача позивачу було спричинено моральну шкоду, яка полягає у стражданнях через перебування у трудових відносинах із відповідачем без отримання заробітної плати, що, в свою чергу, змушує позивача відмовлятись від певних благ життя, позивач просив суд стягнути з відповідача в якості відшкодування моральної шкоди 5000 гривень. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в загальному розмірі 59730,09 гривень, розрахувавши її за період з 20 березня 2013 року (дата ухвалення апеляційним судом свого рішення) по 30 квітня 2015 року як середню заробітну плату, що він мав отримати за період його відсторонення від роботи відповідачем без збереження заробітної плати за вказаний період. (а.с.1-3, 110-111) В судовому засіданні позивач, його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі, пославшись також на те, що позивач з 19 грудня 2013 року став членом профспілки, з якою мало бути погоджено подання роботодавця про направлення позивача на позачерговий медичний огляд (а.с.135-136). Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, надав свої письмові заперечення (а.с.51-58, 125-126), пославшись на направлення позивача на позачерговий медичний огляд з дотриманням вимог законодавства, вказав на невірне тлумачення позивачем п.2.11 Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій залізничного транспорту, метрополітенів та підприємств міжгалузевого промислового залізничного транспорту України, який, за твердженнями сторони відповідача, насправді не визначає обовязок роботодавця з направлення подання як необхідної умови для проведення позачергового медичного огляду працівника, а визначає лише організаційні засади зміни періодичності медичних оглядів, а відсутність подання не є передбаченою законом підставою для відмови медичним закладом у проведенні медичного огляду. Відтак, позивачу не створювалось відповідачем жодних перешкод для проходження медичного огляду. Навпаки, представник відповідача послався на небажання самого позивача проходити позачерговий медичний огляд, що виявилось в оскарженні останнім наказу відповідача про направлення позивача на такий медичний огляд, не здійснення реєстрації позивачем у належній медичній установі для проходження позачергового медичного огляду. Послався представник позивача і на неналежне мотивування та недоведеність факту заподіяння моральної шкоди, її розміру у грошовій формі. Вислухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, а також дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що позивач перебуває у трудових правовідносинах з відповідачем, працюючи з 14 жовтня 2011 року по теперішній час на посаді стрільця СК-2 станції Дніпропетровськ ВСП «Перший загін воєнізованої охорони» ДП «Придніпровська залізниця», начальником якого є [PERSON] Дані обставини визнані сторонами, а також підтверджуються матеріалами справи (а.с.13-15, 78-93). 06 квітня 2012 року наказом №96/НОР-1 начальника ВСП «Перший загін воєнізованої охорони» ДП «Придніпровська залізниця» [PERSON] позивача відсторонено з 06 квітня 2012 року без збереження заробітної плати від виконання обовязків стрільця СК-2 станції Дніпропетровськ ВСП «Перший загін воєнізованої охорони» ДП «Придніпровська залізниця» до проходження обовязкового медичного огляду, зобовязано позивача пройти такий огляд і надати в термін до 19 квітня 2012 року відповідну медичну довідку про проходження вказаного медичного огляду. На підставі цього наказу позивач в той же день отримав відповідне направлення на медичний огляд від 06 квітня 2012 року. (а.с.16-17, 59) Не погодившись із вищезазначеним наказом, позивач оскаржив його до суду, однак рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2013 року рішення суд першої інстанції, до якого звернувся позивач, скасовано, а у задоволенні позовних вимог [PERSON] апеляційним судом відмовлено (а.с.8-15). Наказом №68-НОР-1 начальника ВСП «Перший загін воєнізованої охорони» ДП «Придніпровська залізниця» [PERSON] від 21 березня 2013 року у звязку із відмовою Апеляційним судом Дніпропетровської області своїм рішенням від 20 березня 2013 року у задоволенні позову [PERSON], яким він оскаржував наказ від 06 квітня 2012 року №96-/НОР-1, дію останнього продовжено, вдруге зобовязано позивача пройти позачерговий обовязковий медичний огляд згідно наказу від 06 квітня 2012 року №96-/НОР-1 у термін до 28 березня 2013 року. Від ознайомлення із наказом від 21 березня 2013 року позивач відмовився, про що було складено відповідний акт. (а.с.63-64) 01 жовтня 2013 року начальником ВСП «Перший загін воєнізованої охорони» ДП «Придніпровська залізниця» [PERSON] видано наказ за №268/НОР-1, яким у звязку із необхідністю уточнення і надання більш актуальної інформації про випадки непрацездатності позивача вирішено вилучити у останнього направлення на позачерговий обовязковий медичний огляд від 06 квітня 2012 року, а також видати нове направлення на позачерговий обовязків медичний огляд, зобовязавши позивача пройти такий медичний огляд та надати до відділу кадрів висновок медичної комісії в термін протягом трьох робочих днів після ознайомлення з наказом. На підставі вказаного наказу №268/НОР-1 від 01 жовтня 2013 року позивачу було видано відповідне направлення на проходження медичного огляду від 01 жовтня 2013 року, з яким він також не погодився, зробивши відповідний напис на направленні. (а.с.18, 66-66) Як слідує зі змісту листів ДЗ «Дорожня клінічна лікарня станції Дніпропетровськ» ДП «Придніпровська залізниця» від 11 липня 2013 року №01-17/427, від 18 жовтня 2013 року №01-17/713, від 04 грудня 2013 року №74, від 22 серпня 2014 року №01-17/1109, від 30 січня 2015 року №01-17/46, від 02 лютого 2015 року №01-17/51, у якій позивач і мав проходити позачерговий обовязків медичний огляд, обовязковою підставою для проведення працівнику у вказаному медичному закладі позачергового медичного огляду окрім відповідного направлення є подання роботодавця про проходження працівником такого медогляду. При цьому, у період з 01 квітня 2012 року і по час розгляду справи відповідачем чи його відокремленим підрозділом ВСП «Перший загін воєнізованої охорони» ДП «Придніпровська залізниця» таке подання до ДЗ «Дорожня клінічна лікарня станції Дніпропетровськ» ДП «Придніпровська залізниця» не направлялось, що визнано і представником відповідача в судовому засіданні. (а.с.4, 4-зворот, 5, 5-зворот, 6, 6-зворот, 124, 124-зворот, 127-132) В січні 2013 року позивач звернувся до ДЗ «Вузлова лікарня станції Синельникове-2» ДП «Придніпровська залізниця» з метою проходження обовязкового медичного огляду, у проходженні якого цим медичним закладом було відмовлено з тих підстав, що означений медичний огляд позивач має проходити лише у лікарні за місце своєї роботи, тобто в ДЗ «Дорожня клінічна лікарня станції Дніпропетровськ» ДП «Придніпровська залізниця», що передбачено п.4.3 наказу від 18 грудня 1990 року №60/11 «Про своєчасне забезпечення попередніх та періодичних медичних оглядів працівників залізничного транспорту» (а.с.96, 127-132). Також судом встановлено, що позивач лише 20 січня 2014 року звернувся ДЗ «Дорожня клінічна лікарня станції Дніпропетровськ» ДП «Придніпровська залізниця» для проходження медичного огляду, отримав на руки необхідні для проходження медичного огляду документи, однак огляд так і не пройшов, висновок медичної комісії не отримав дотепер, в тому числі на підставі направлень на позачерговий обовязковий медичний огляд від 06 квітня 2012 року та від 01 жовтня 2013 року. (а.с.7, 67, 69, 71, 94-95) Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, КЗпП України, Закону України «Про охорону праці», Порядком проведення медичних оглядів працівників певних категорій залізничного транспорту, метрополітенів та підприємств міжгалузевого промислового залізничного транспорту України, затвердженим наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 29 квітня 2010 року №240 (далі Порядок). Так, відповідно до ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. За змістом ст.2, Глави XV КЗпП України працівник має право звернутися до суду для вирішення трудового спору, захисту свого порушеного права. Згідно ст.14 Закону України «Про охорону праці» працівник окрім іншого зобовязаний проходити у встановленому законодавством порядку попередні та періодичні медичні огляди. Нормою ст.17 Закону України «Про охорону праці» встановлено, що роботодавець зобов'язаний забезпечити за свій рахунок позачерговий медичний огляд працівників в тому числі за своєю ініціативою, якщо стан здоров'я працівника не дозволяє йому виконувати свої трудові обов'язки. Аналогічне положення містить п.3.8 Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 21 травня 2007 року №246. Однак, п.2.11 Порядку встановлено, що періодичність проведення медичних оглядів може змінюватися в тому числі у разі, якщо є обґрунтована підозра, що стан здоров'я працівника не дозволяє йому виконувати свої трудові обов'язки, за поданням роботодавця та погодженням з профспілковою організацією, членом якої є працівник. Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Нормою ст.22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Положеннями ст.237-1 КЗпП України встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди та одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Нормою ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті наведених вище норм законодавства, враховуючи, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження заявлені позивачем факти відсутності й не направлення дотепер начальником ВСП «Перший загін воєнізованої охорони» ДП «Придніпровська залізниця» [PERSON] до ДЗ «Дорожня клінічна лікарня станції Дніпропетровськ» ДП «Придніпровська залізниця» подання на проходження позивачем позачергового обовязкового медичного огляду як на підставі наказу від 06 квітня 2012 року №96/НОР-1, так і на підставі наказу від 01 жовтня 2013 року №268/НОР-1, хоча необхідність такого подання вимагалась медичним закладом, в якому мав проходити медичний огляд позивач, для здійснення такого позачергового медичного огляду, а також передбачена положеннями п.2.11 Порядку, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову в частині позовних вимог про визнання дій незаконними та зобовязання вчинити певні дії, що зумовлює необхідність їх задоволення. Разом з тим, суд ставиться критично та не приймає до уваги твердження сторони відповідача про відсутність потреби в поданні роботодавця для проходження позачергового медичного огляду, оскільки такі твердження суперечать змісту п.2.11 Порядку та фактичним вимогам ДЗ «Дорожня клінічна лікарня станції Дніпропетровськ» ДП «Придніпровська залізниця» щодо необхідності подання роботодавця для проведення цим медичним закладом позачергового обовязкового медичного огляду позивача, викладеним у наявних в матеріалах справи листах цього медичного закладу (а.с.4, 4-зворот, 5, 5-зворот, 6, 6-зворот, 124, 124-зворот, 127-132). Крім того, такі вимоги, за переконанням суду, є цілком логічними, оскільки внесення змін, доповнень тощо до раніше узгодженого згідно п.2.4 Порядку роботодавцем і медичним закладом списку працівників та плану-графіку проходження працівниками медичного огляду має також бути організовано та узгоджене між роботодавцем і медичним закладом, для чого перший і надсилає на адресу другого передбачене п.2.11 Порядку подання у випадку необхідності направлення працівника на позачерговий обовязковий медичний огляд. Однак цього, як зясовано судом, відповідачем, його структурним підрозділом, в якому працює позивач, вчинено не було. Не є слушними посилання сторони відповідача на п.2.13 та 2.18 Порядку, оскільки положення першого з пунктів стосуються вимог до працівника, а не роботодавця, а другого регулюють відмову в проведенні медичного огляду, проведення якого вже належним чином організовано та забезпечено роботодавцем. Не приймає до суд уваги і пояснення свідка [PERSON] (а.с.112-114), оскільки пояснення останньої звелись до озвучення положень вказаних вище п.2.13 та 2.18 Порядку. Не приймає суд до уваги як безпідставні посилання сторони відповідача про неналежність як доказів листів ДЗ «Дорожня клінічна лікарня станції Дніпропетровськ» ДП «Придніпровська залізниця», в яких вказувалась необхідність подання роботодавця для можливості проведення позачергового обовязкового медичного огляду позивача, з посиланням сторони відповідача на те, що таким листам надана оцінка ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2014 року (а.с.139). Оцінка суду вказаних посилань сторони відповідача ґрунтується на тому, що оцінка апеляційним судом змісту таких листів надана у контексті достовірності та достатності викладених в цих листах обставин як підстав для видання відповідачем наказу від 06 квітня 2012 року №96/НОР-1, а не в контексті наявності чи відсутності необхідності направлення роботодавцем подання на проходження працівником позачергового обовязкового медичного огляду. Також суд не приймає до уваги як належні докази правової позиції відповідача надані останнім листи від 21 січня 2014 року №НВСЛ-10/07 та від 18 березня 2015 року №01-17/164 (а.с.68, 70), оскільки перший з них складений структурним підрозділом самого відповідача, а відтак не може вирішувати за медичний заклад, де мав проходити огляд позивач, які документи потрібні такому медичному закладу для проведення медичного огляду. Другий же лист фактично суперечить раніше датованим декільком листам ДЗ «Дорожня клінічна лікарня станції Дніпропетровськ» ДП «Придніпровська залізниця» в частині щодо необхідності наявності подання роботодавця, а також положенням п.2.11 Порядку. Необґрунтованими суд вважає і посилання сторони позивача про необхідність погодження відповідачем подання із профспілковою організацією, членом якої є позивач (а.с.136), оскільки на час видачі наказів від 06 квітня 2012 року №96/НОР-1 та від 01 жовтня 2013 року №268/НОР-1, на підставі яких мало бути направлено подання роботодавця до медичного закладу, позивач ще не був членом профспілкової організації. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача матеріальної шкоди, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову в цій частині. Правова позиція суду ґрунтується на тому, що позивач повязує факт завдання цієї шкоди із не направленням подання, відсутність якого унеможливила проходження медичного огляду позивачем, а останнє, в свою чергу, зумовило продовження відсторонення позивача від роботи без збереження заробітної плати. При цьому, розмір завданої йому шкоди позивач ототожнює із своїм середнім заробітком за весь час свого відсторонення від роботи, починаючи з дати ухвалення Апеляційним судом Дніпропетровської області свого рішення, яким відмовлено позивачу у визнанні незаконним наказу відповідача від 06 квітня 2012 року №96/НОР-1. В той же час, як встановлено судом в ході розгляду справи, сам позивач не вчинив достатніх та належних дій для проходження позачергового обовязкового медичного огляду на підставі будь-якого з наказів відповідача від 06 квітня 2012 року №96/НОР-1, від 01 жовтня 2013 року №268/НОР-1, фактично вчиняючи достатньо активні дії лише щодо їх невизнання, невиконання та оспорювання, зокрема в судовому порядку. За таких обставин, навіть своєчасне направлення відповідачем подання не було б запорукою проходження позивачем позачергового обовязкового медичного огляду, а відтак, в суду немає достатніх підстав вважати дійсним заподіяння позивачу шкоди у вигляді не отриманої заробітної плати саме бездіяльністю відповідача. При цьому, в жодному разі не можуть вважатись належними та достатніми діями відповідача, спрямованими на проходження ним медичного огляду, його переписка з медичним закладом протягом декількох років з приводу наявності чи відсутності потреби в поданні, а також намагання пройти медичний огляд у медичному закладі, який не закріплено за місцем роботи позивача. Крім того, слід відзначити, що відсторонення позивача від роботи без збереження заробітної плати було вже предметом судового розгляду, і правомірність таких дій відповідача підтверджена Апеляційним судом Дніпропетровської області в своєму рішенні від 20 березня 2013 року (а.с.13-15). З аналогічних викладеним вище підстав, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню і позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, оскільки свої моральні страждання позивач повязує саме з неотриманням тривалий час заробітної плати від відповідача. Крім того, позивачем жодним чином не мотивовано ні в позові, ні в судовому засіданні визначену ним грошову суму, в яку він оцінює свої моральні страждання, а саме твердження про наявність моральних страждань носить формальний, декларативний характер, без підтвердження суду дійсності таких страждань, їх сили тощо, тобто без підтвердження тих обставин, які є необхідними як для підтвердження факту завдання моральної шкоди, так і для визначення конкретної грошової суми, як суми відшкодування за завдану моральну шкоду. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, враховуючи результат вирішення справи та предмет спору, звільнення позивача на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору за даною категорією спорів, суд на підставі ст.88 ЦПК України вважає за необхідне судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 487,2 гривень стягнути з відповідача на користь держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved