Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

08.04.2014 року позивачка звернулася до суду та просила ухвалити рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим будинком в [ADDRESS], та зняти його з реєстрації. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до договору дарування вона є власницею житлового будинку з надвірними спорудами розташованого в [ADDRESS]. Відповідач по справі, її двоюрідний брат, зареєстрований у вказаному будинку, але не проживає там з 04.02.2009 року, постійно проживаючи за іншою адресою. Позивачка прописала відповідача до свого будинку з той причини, що йому не було де прописатися після звільнення з місць позбавлення волі, тому як він перебував під адміністративним наглядом міліції. Відповідач вселитись знову в житло не намагається, тому позивачка була змушена звернутись до суду з вказаним позовом, адже реєстрація відповідача у спірному будинку перешкоджає їй на власний розсуд розпоряджатися своїм майном. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні, пояснивши, що відповідач не проживав у спірному будинку, не сплачує комунальні послуги, його речей у будинку немає. Відповідач у судовому засіданні проти позову не заперечував (а.с.37). Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, позивачка є власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується договором дарування серії ВВТ №585393 від 12.01.2005 року (а.с.9) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №8376413 від 19.09.2005 року (а.с.6). Згідно довідок № 337 та № 336 від 02.04.2014 року, виданих виконкомом Вигодянської сільської ради Біляївського району Одеської області, у спірному будинку зареєстровані: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], але за даною адресою з квітня місяця 2009 року [PERSON] не проживає (а.с.21-22). Той факт, що відповідач не проживає у спірному будинку підтверджується актами про не проживання від 01.10.2013 року, 03.01.2014 року, 01.04.2014 року (а.с.23-25). На підставі вимог ст.ст. 317, 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпоряджання своїм майном. Для висунення таких вимог не вимагається, щоб перешкоди до здійснення права користування та розпоряджання майном були результатом винних дій відповідача чи спричиняли позивачу збитки. Достатньо, щоб такі дії хоча б i не позбавляли власника володіння майном, але об'єктивно порушували його права i були протиправними. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підставі ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов позивача знайшов своє підтвердження у судовому засіданні і підлягає задоволенню.

Outcome: approved