Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

08.09.2015р. до Савранського районного суду Одеської області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач в позовній заяві вказала на те, що 26 серпня 2010р. між сторонами зареєстровано шлюб. При реєстрації шлюбу позивач своє прізвище не змінювала. Від шлюбу сторони мають спільну доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами не склалися через несумісність характерів, різні погляди на життя. Небажання рахуватися з думкою один одного при вирішенні будь-яких сімейних питань, внаслідок чого в сімї виникали постійні непорозуміння в стосунках, що супроводжувалося скандалами і згодом призвело до розірвання стосунків. В 2012 році позивачка разом з донькою переїхала в с. Неділкове Савранського району Одеської області до своїх батьків. Так, починаючи з вересня 2012 року між сторонами сімейно-шлюбні відносини фактично припинено, вони проживають окремо кроків до примирення не здійснюють наміру відновлювати стосунки не мають. Позивач просить розірвати шлюб з відповідачем та місце проживання малолітньої дитини визначити біля неї. Також, позивач просить звільнити її від сплати судового збору. [PERSON] 29.09.2015р. в судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву про неможливість явки в судове засідання та про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти винесення судом заочного рішення в разі неявки в судове засідання відповідача (а. с. 14). Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а. с. 12). Про причини неявки суд не повідомив та не надав заяв про відкладення розгляду справи. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України, - у разі неявки в судове відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого рішення. У відповідності до положень частини 2 статті 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст.ст. 57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно зясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу. Суд повно, всебічно та об'єктивно оцінивши наявні у справі матеріали та докази, прийнявши до уваги думку позивача, викладену нею у заяві, вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. 26 серпня 2010 року сторони зареєстрували шлюб (а. с. 5). Сторони припинили шлюбні відносини. При реєстрації шлюбу позивач своє прізвище не змінювала. Від шлюбу сторони мають спільну доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами не склалися через несумісність характерів, різні погляди на життя. Небажання рахуватися з думкою один одного при вирішенні будь-яких сімейних питань, внаслідок чого в сімї виникали постійні непорозуміння в стосунках, що супроводжувалося скандалами і згодом призвело до розірвання стосунків. В 2012 році позивачка разом з донькою переїхала в с. Неділкове Савранського району Одеської області до своїх батьків. Так, починаючи з вересня 2012 року між сторонами сімейно-шлюбні відносини фактично припинено, вони проживають окремо кроків до примирення не здійснюють наміру відновлювати стосунки не мають. Шлюб носить формальний характер. За таких обставин суд прийшов до висновку, що причини, які спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження сімї стали неможливими, збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, шлюб носить формальний характер і перешкод для його розірвання немає. Відповідно до ст. 113 СК України, право на вибір прізвища після розірвання шлюбу особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З урахуванням зазначеного, вимога [PERSON] про залишення прізвища незмінним, відповідає вимогам закону, не порушує прав та інтересів третіх осіб, а тому підлягає задоволенню. Дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її повному утриманні (а. с. 7). З урахуванням чого суд дійшов висновку про те, що визначення місця проживання дитини разом з матір'ю, відповідатиме її законним інтересам та сприятиме її повноцінному розвитку та вихованню. Позивач стверджує, що знаходиться в скрутному матеріальному становищі, ніде не працює, власного господарства не утримує, тому не має можливості сплатити судовий збір. Відповідно до ст. 82 ч.3 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, повязаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати. Положеннями п. 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 року передбачено, що відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір»\~та\~статті 82 ЦПК\~єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім'ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім'ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі\~статтею 10 ЦПК\~повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі. Позивач надала суду довідку про те, що вона дійсно ніде не працює ( а.с.6) та довідку про склад сімї ( а.с.7), що є підставою для звільнення позивача від сплати судового збору. Ч.3 ст.88 ЦПК України передбачено, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, суд вважає, що судовий збір по справі необхідно стягнути на користь держави з [PERSON] Відповідно до п. 1.2 ч. 2\~ст. 4 Закону України «Про судовий збір»\~/у редакції від 01.09.2015 року/ ставка судового збору за подання позовної заяви не майнового характеру, поданої фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, тобто не менше 487,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved