Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

10.03.2016 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до Писарівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, [PERSON] про визнання права власності на будинок. Позовні вимоги мотивовані тим, що з моменту свого народження, протягом усього свого життя та до цього часу вона проживає у будинку [ADDRESS]. За вказаним домогосподарством було відкрито особовий рахунок [NUMBER] та віднесено до колгоспного двору. Даний будинок є майном колишнього колгоспного двору. Головою колгоспного двору був її батько - [PERSON]. Після його смерті головою двору стала її мати - [PERSON]. [INFO] мати померла. Вона, як член колгоспного двору, продовжила проживати у цьому колгоспному дворі, вела підсобне господарство, доглядала за будинком і господарськими будівлями. Домогосподарство відноситься до суспільної групи господарств - колгоспний двір, існування колгоспного двору припинено 15.04.1991 року на підставі набуття чинності Закону України «Про власність». Станом на 15.04.1991 року, коли статус колгоспних дворів було законодавчо ліквідовано, вона, як колишній член колгоспного двору, проживала у житловому будинку, брала участь у веденні господарства двору та має право на майно у даному колгоспному дворі, а саме, на житловий будинок з господарськими будівлями. Згідно виписки з погосподарської книги Писарівської сільської ради членами даного колгоспного двору вказані її мати та вона. Також в погосподарській книзі вказані [PERSON] - її сестра, [PERSON] - чоловік сестри. Відповідач [PERSON] - їхній син. [PERSON] проживала разом з матір»ю до свого одруження. Після одруження вона виїхала і ніколи з тих пір не проживала в будинку. Ніколи не проживали також в будинку її чоловік та син. В погосподарській книзі з невідомих причин запис «[PERSON]» закреслено та записано - «[PERSON]». Він в даний час зареєстрований в даному будинку. [PERSON] разом зі своєю дружиною та дітьми ніколи не проживав в будинку, він не може бути членом колгоспного двору. Він постійно проживає в своєму будинку в с. Комунарівка. Станом на 15.04.1991 року відповідач не проживав у житловому будинку, не брав участь у веденні господарства двору та не має права на частку у колгоспному дворі. За вказаних обставин позивачка звернулась в суд з даними позовом. 19.04.2016 року [PERSON] звернувся в суд з зустрічним позовом до [PERSON], Писарівської сільської ради Калинівського району Вінницької області про визнання права власності на будинок. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] померла його баба- [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на належний їй житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в [ADDRESS]. Померлою 25 червня 1990 року було складено заповіт, зареєстрований в реєстрі за № 1130 та посвідчений державним нотаріусом Калинівської державної нотаріальної контори Панкеєвою Л.М., відповідно до якого спадкоємцем житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться в с. Писарівка Калинівського району Вінницької області, є її онук [PERSON]. Однак, він не може отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про успадкування будинку, так як [PERSON] при житті не виготовила технічний паспорт на будинок і не отримала свідоцтва про право власності на нього. В своїй позовній заяві [PERSON] стверджує, що вона як колишній член колгоспного двору, проживала у житловому будинку, брала участь у веденні господарства двору та має право на майно у даному колгоспному дворі, а саме, на житловий будинок з господарськими будівлями. [PERSON] не є колишнім членом колгоспного двору, оскільки з моменту одруження і до 1995 року не проживала в даному житловому будинку, тому не могла брати участі у веденні господарства двору та не працювала у колгоспі, тому що займала посаду прибиральниці в Калинівському будинку побуту. Також [PERSON] стверджує, що він ніколи фактично не проживав у даному будинку та не вступав у спадщину після смерті [PERSON]. Однак, після проходження строкової військової служби, 05.03.1991 року був зареєстрований та проживав за адресою [ADDRESS], про що у військовому квитку поставлено відмітку про взяття на облік в Комунарівській сільській раді Калинівського району, оскільки село Писарівка відносилось до Комунарівської сільської ради. Він, як спадкоємець за заповітом на майно померлої [PERSON], фактично прийняв спадщину, вступивши в управління і володіння спадковим майном, так як постійно проживав з померлою, проте не оформив та не відмовився від неї. Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 11.05.2017 року цивільну справу за позовом [PERSON] до Писарівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, [PERSON] про визнання права власності на будинок та зустрічний позовом [PERSON] до [PERSON], Писарівської сільської ради Калинівського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно було об'єднано в одне провадження під номером 132/720/16-ц. 21.06.2016 року від позивача за зустрічним позовом [PERSON] надійшла заява про уточнення позовних вимог, згідно якої просить встановити факт прийняття ним спадщини за заповітом від 25.06.1990 року, посвідченого державним нотаріусом Калинівської державної нотаріальної контори Панкеєвою Л.М. та зареєстрованого в реєстрі за №1130, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями в [ADDRESS] та відкрилась після смерті бабусі [PERSON], яка померла [INFO] в с.Писарівка Калинівського району Вінницької області. В судовому засіданні позивачка за первісним позовом та відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] та її адвокат Шимотюк О.В. підтримали первісний позов, просили його задовольнити. Зустрічний позов [PERSON], з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, не визнали, просили відмовити в його задоволенні, з мотивів наведених у запереченні. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник на підставі довіреності [PERSON] в судовому засіданні, позовні вимоги [PERSON] не визнали, зустрічний позов та заяву про уточнення позовних вимог підтримали, з мотивів, наведених у них. Представник відповідача за первісним позовом та за зустрічним позовом - Писарівської сільської ради Калинівського району Вінницької області в судове засідання не з'явився, проте в матеріалах справи наявні довідки №163 від 21.03.2016 року та №230 від 10.05.2016 року виконавчого комітету Писарівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, згідно яких виконавчий комітет первісний позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] визнає, просить справу розглянути за відсутності представника сільської ради. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, свідків по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що первісний та зустрічний позови підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, матеріалами справи встановлено, що за домогосподарством [ADDRESS] було відкрито особовий рахунок [NUMBER] та віднесено до колгоспного двору. Даний будинок є майном колишнього колгоспного двору. Головою колгоспного двору був [PERSON]. Згідно записів погосподарської книги [NUMBER] Писарівської сільської ради суспільну групу господарства на 01.01.1991 року складали: [PERSON]-голова двору; [PERSON]-дочка; [PERSON]-внук; [PERSON] - дочка, [PERSON]- чоловік (а.с. 10). Згідно по господарської книги №3а за 1991 рік [PERSON] являлась власником житлового будинку [ADDRESS] (рік забудови 1958), що підтверджується довідкою №96 від 18.02.2016 року виконавчого комітету Писарівської сільської ради Калинівського району Вінницької області (а.с.9). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER], виданого 19.02.2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Калинівського районного управління юстиції у Вінницької області (а.с.8). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS]. Відповідно до пунктів 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 01 січня 2004 року. Правила книги шостої цього Кодексу застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що відносини спадкування регулюються за правилами ЦК України 2003 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийнятгя спадщини, кола спадкоємців за законом. Таким чином, оскільки [PERSON] померла [INFO], тобто до набрання чинності ЦК України 2003 року, до виниклих правовідносин слід застосовувати правила та положення ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до норм статті 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) (чинної на час відкриття спадщини) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно заповіту від 25.06.1990 року, посвідченого державним нотаріусом Калинівської державної нотаріальної контори Панкеєвою Л.М., зареєстрованого в реєстрі за №1130 [PERSON], як останній член колгоспного двору, належний їй на праві особистої власності цілий жилий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в селі Писарівка Калинівського району Вінницької області заповіла онукові [PERSON] (а.с.57). У відповідності до ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, а у відповідності до ч.2 ст.57 цього Кодексу ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є донькою [PERSON] Вона разом з матір'ю і ще однією сестрою проживають в [ADDRESS]. Вони провели ремонтні роботи в житловому будинку та провели газ. [PERSON] в житловому будинку не проживав. Однак, коли [PERSON] вирішила оформити субсидію, то стало відомо, що в будинку зареєстрований [PERSON] Аналогічні покази в судовому засідання дали свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Крім того, зазначили, що про заповіт їм відомо не було. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] являється її сином. Після служби в армії її син проживав разом з бабою [PERSON], оскільки працював у колгоспі. Про заповіт [PERSON] знали усі родичі. [PERSON] біля 5 років була прописана біля неї. Аналогічні покази дала свідок [PERSON] Допитаний в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що після служби в армії він проживав біля батьків, а після смерті баби прописався в с.Писарівка, так як працював в колгоспі. Про заповіт було відомо ще коли [PERSON] проходив службу в армії. [PERSON] в цей період проживала в м.Калинівка, так як її чоловік стояв в черзі на отримання квартири. [PERSON] залишила матір, і тому на його думку остання склала заповіт на нього. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] постійно проживала разом з покійною матір'ю [PERSON] , потім з чоловіком та дітьми в [ADDRESS]. Щоб проживав [PERSON] він не бачив. Такі ж покази в судовому засіданні дав сільський голова с.Писарівка [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] разом з матір'ю приходили в міську раду відмічати заповіт, згідно якого житловий будинок в [ADDRESS] було заповіщено [PERSON] Заповіт відмічали в міській раді, оскільки Писарівська сільська рада територіально відносилась до міської ради. У відповідності до вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об'єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню по господарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в по господарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення по господарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Згідно Закону України «Про власність» від 15.04.1991 року, пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»№20 від 22.12.1995 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору. Відповідно до ст.ст.120, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.13 поставнови від 24.06.1983 року №4 «про практику розгляду судами України справ про спадкування та в підпункті «г» пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст.563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Як зазначалось вище згідно записів погосподарської книги [NUMBER] Писарівської сільської ради суспільну групу господарства на 01.01.1991 року складали: [PERSON]-голова двору; [PERSON]-дочка; [PERSON]-внук; [PERSON] - дочка, [PERSON]- чоловік (а.с. 10). Перебування [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у складі двору було недовгочасним, чого в судовому засіданні не заперечували вказані особи. Відповідно до роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16 травня 2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Таким чином, станом на 15 квітня 1991 року - [PERSON]. та [PERSON] вважаються такими, що не втратили права на частку в майні колгоспного двору. Отже, оскільки спадкодавець [PERSON] померла [INFO], тобто після 30 червня 1990 року, тому після її смерті відкрилась спадщина на належну їй 1/2 частку вказаного колгоспного двору. Згідно положень, викладених в ст.533 ЦК УРСР (чинного на час відкриття спадщини після смерті [PERSON].), передбачено, що спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно норм статті 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. З копії військового квитка [NUMBER] вбачається, що [PERSON] після проходження строкової військової служби 05.03.1991 року був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] про що у військовому квитку поставлено відмітку про взяття на облік. Крім того, протягом шести місяців після смерті [PERSON], [PERSON] звернувся до Калинівської міської ради Вінницької області з заповітом та оригіналом свідоцтва про смерть, після чого в погосподарську книгу внесено зміни щодо власника будинку, а саме вказано [PERSON] (а.с.10). Тому, суд вважає, що [PERSON] вчинив дію, яка свідчить про прийняття ним спадщини після смерті баби [PERSON] в розумінні ст. 549 ЦК УРСР. Таким чином, після смерті спадкодавиці [PERSON] відкрилася спадщина на 1/2 частку майна колгоспного двору [ADDRESS]. Тому, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/2 частку колгоспного двору, як голови цього двору, спадщину на яку прийняв [PERSON] Відповідно [PERSON] належить 1/2 частка вказаного колгоспного двору, оскільки вона до 15 квітня 1991 року не втратила права на частку в його майні. За таких обставин, суд вважає хибним доводи позивачки [PERSON] та її адвоката Шимотюк О.В. про те, що у даному випадку в силу ст.563 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадщина на майно колгоспного двору не відкривається, а після смерті [PERSON] головою колгоспного двору фактично стала вона, і право на даний будинок має лише вона, як колишній член колгоспного двору. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. За вказаних обставин, виходячи з аналізу зібраних у справі доказів, з урахування меж заявлених позовних вимог суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] та часткове задоволення зустрічного позову [PERSON] Враховуючи прийняте судом рішення та у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, суд вважає необхідним судові витрати залишити за сторонами. На підставі викладеного,

Outcome: partial