Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

09 вересня 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якій вказує, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 14 червня 2008 року. Від шлюбу з відповідачем вони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , яка знаходиться на утриманні позивача та проживає з нею. З відповідачем вони проживають за різними адресами, спільне господарство не ведуть, сімейних відносин не підтримують, фактичні шлюбні відносини припинені. Крім того, вважає, що батько зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На підставі викладеного, просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, а також стягнути з нього аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини від його доходів (заробітку) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до її повноліття, починаючи з дати звернення до суду. Ухвалою суду від 10 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Позивач [PERSON] у підготовчому засіданні на вимогах позовної заяви наполягала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з`явився. Про дату, час і місце підготовчого засідання його було повідомлено належним чином. 25 листопада 2019 року від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів визнає у повному обсязі, тому просить розірвати шлюб та стягнути з нього аліменти у розмірі ј частини з його доходу. Оскільки відповідач визнав позовні вимоги, наслідки визнання позову йому зрозумілі, визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, відповідно до ч. 4 ст. 200, ст. 206 ЦПК України, суд ухвалює судове рішення в підготовчому засіданні. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. 14 червня 2008 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб, який було зареєстровано виконкомом Серебрянської сільської ради Артемівського району Донецької області, актовий запис № 03. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] (а.с. 8). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Судом достовірно з`ясовано, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини та за час перебування справи в провадженні суду примирення між сторонами не відбулося. У судовому засіданні встановлено, що дитина [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Відповідач [PERSON] добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Згідно з довідкою Сіверської міської ради, яка надійшла до суду 01 жовтня 2019 року за № 31419, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14). Згідно зі ст. 112 ч. 2 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України передбачається, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. З огляду на викладене, оскільки сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, суперечить інтересам сторін, тому позов слід задовольнити. Зі свідоцтва про шлюб видно, що при одружені позивач змінила дівоче прізвище « [PERSON] » на прізвище чоловіка « [PERSON] ». При цьому, відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У зв`язку з чим, суд вважає за доцільне задовольнити клопотання позивача про залишення їй прізвища, набутого у шлюбі - « [PERSON] ». Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 ч. 3 цього ж Кодексу, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька. Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує матеріальне становище дитини та платника аліментів, який є працездатним та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, та вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Outcome: approved