Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

08.01.2020 року АТ КБ Приватбанк звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] з метою отримання банківських послуг 01.07.2015 року підписала заяву б/н, згідно якої отримала кредит у розмірі 2000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Підписуючи заяву, відповідач підтвердив свою згоду на те, що згадана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві. Банк стверджує, що даний договір є договором приєднання. Позивач зобов`язання за договором виконав, надав відповідачу кошти у межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості. У зв`язку із цим станом на 01.12.2019 року утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 15581,96 грн, в тому числі: заборгованість за простроченим тілом кредиту -8381,35 грн, заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 - 1230,08 грн; нарахована пеня - 4752,34 грн, а також штраф (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп., штраф (процентна складова) - 718,19 грн. Ухвалою судді від 20.01.2020 року відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом. Вирішено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 02.03.2020 року, за клопотанням представника відповідача, вирішено розглядати цивільну справу за правилами загального позовного провадження. Проведено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 02.03.2020 року, за клопотанням представника відповідача, витребувано оригінали письмових доказів - розгорнутий витяг про рух коштів за кредитним договором, оригінал анкети-заяви, підписані позичальником Тарифи обслуговування кредитних карт, Умови та правила надання банківських послуг, та інші. Сторона відповідача подала відзив на позовну заяву. У відзиві просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Позицію мотивували тим, що позивач не надав суду підписаних відповідачем Умов та Правил надання банківських послуг, не надав відомостей про номер карткового рахунку, дати вручення картки відповідачу, повідомлення пін-коду, строку дії картки. У заяві-анкеті не зазначено розмір кредитного ліміту та строк дії картки. Із заяви вбачається, що пам`ятка клієнта, яка є невід`ємною частиною договору, відповідачці не вручалася. Виписки з рахунку до позову не додано. Відтак, факт укладення договору із відповідачкою не доведено, що є підставою для відмови у задоволенні позову. У заяві позичальника процентна ставка не зазначена, відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів). Відповідач вважає подані позивачем письмові докази, наявні у матеріалах справи, неналежними з огляду на недоліки їх оформлення. Сторона позивача подала відповідь на відзив. Позивач наполягає на тому, що кредитний договір, укладений із відповідачем, є договором приєднання, оскільки позичальник підписала заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, що розміщені на сайті банку. Там зазначено, що відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді. Позивач надає суду виписку з карткового рахунку, де є відомості про встановлення та розмір визначеного позичальнику кредитного ліміту, та є інформація про те, що позичальник користувався кредитними коштами, отримуючи готівку через банкомат. Також цей доказ підтверджує ту обставину, що позичальник (відповідач) частково погашала заборгованість за кредитом. Представник позивача в судовому засіданні підтримав повідомлені у позовній заяві та відповіді на відзив обставини, надав суду оригінал Анкети-заяви позичальника [PERSON] , Виписку з карткового рахунку, письмове підтвердження факту отримання та номерів платіжних карток. Просив суд задовольнити позов на підставі повідомлених обставин та поданих письмових доказів. Відповідач [PERSON] не з`явилася на виклик суду у судове засідання на судовий розгляд справи. Її інтереси в суді представляє адвокат Нечаєв В.В. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову на підставі доводів, викладених у відзиві на позовну заяву. Просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Заслухавши доводи сторін, дослідивши подані оригінали письмових доказів та письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд вирішив наступне. Суд встановив, що [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг та 01.07.2015 року, ініціювавши заповнення, надала свої персональні дані та підписала Анкету-заяву «про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку», на підставі якої отримала можливість користування кредитними грошовими коштами у вигляді кредитного ліміту на картковому рахунку. Дані обставини підтверджуються оригіналом Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписаною позичальником [PERSON] (вірна копія на а.с.12зворот), Випискою з картки (а.с.86-89), довідкою ПАТ КБ ПриватБанк від 02.04.2020 року про факт отримання позичальником платіжних карток та номери платіжних карток, отриманих відповідачем на підставі кредитного договору б/н від 01.07.2015 року (а.с.138). Сам факт звернення до АТ КБ Приватбанк за отриманням банківських послуг, факт підписання Анкети-заяви, факт отримання платіжних карток, отримання грошових коштів у кредит та користування ними відповідач не заперечувала і не спростувала. Не оспорювала сторона відповідача і розмір заявленої позивачем суми основного тіла кредиту (фактично використаних кредитних грошових коштів) у розмірі 8381,35 грн. Доводи відповідача зводяться до заперечення належності та допустимості наданих позивачем письмових доказів та недоведеність факту укладення кредитного договору. Натомість, факт користування кредитними грошовими коштами за допомогою платіжних карток клієнтом АТ КБ ПриватБанк [PERSON] підтверджується наданою позивачем Випискою з карткового рахунку (а.с.86-89). Згідно із розрахунком у позовній заяві, до стягнення в судовому порядку позивачем заявлено заборгованість відповідачки за кредитним договором, що станом на 01.12.2019 року становить 15581,96 грн, в тому числі: заборгованість за простроченим тілом кредиту -8381,35 грн, заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 - 1230,08 грн; нарахована пеня - 4752,34 грн, а також штраф (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп., штраф (процентна складова) - 718,19 грн. Відповідно до ч.ч.1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договору приєднання були розроблені банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У анкеті-заяві позичальника від 01.07.2015 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в користування позичальник), стягнути на підставі ст.625 ЦК України проценти на прострочену заборгованість за користування кредитними коштами у розмірі 86,4% (п.2.1.1.2.12 Умов), а також пеню і штрафи за несвоєчасне повернення кредиту і сплати процентів за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цим Витягом з Тарифів та Витягом з Умов була ознайомлена відповідачка і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), у зазначеному банком розмірі. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом (08.01.2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, відповідно до ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Суд вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (далі-Умови), які містяться в матеріалах даної справи - не містять підпису відповідачки, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 01.07.2015 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Вимог про стягнення процентів за користування кредитними грошовими коштами з підстав та у розмірах встановлених ст.1048 ЦК України, та процентів за прострочення грошового зобов`язання на підставі ст..625 ЦК України у розмірі, визначеному законом, позивач не пред`явив. Таким чином, суд дійшов висновку, що задоволення вимог позову в частині стягнення із відповідачки штрафів, пені, процентів за користування кредитом та процентів за прострочення грошового зобов`язання на підставі ст..625 ЦК України у розмірі, визначеному Умовами, а не законом, - виключається. Цей висновок суду стосується і нарощення заборгованості за тілом кредиту шляхом списання процентів за користування кредитним лімітом, страхових платежів, штрафів та пені, що відбувалося з огляду на зміст Виписки з картки, наданої позивачем. Вказані суми на переконання суду до тіла кредиту не можуть бути зараховані з наведених вище міркувань (а.с.86-89). Також суд констатує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 01.07.2015 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, суд встановив наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з відповідача суми фактично використаних кредитних грошових коштів. На підтвердження факту користування [PERSON] кредитними грошовими коштами за допомогою платіжної картки, отриманої на підставі кредитного договору б/н від 01.07.2015 року позивач надав суду Виписку з карткового рахунку про рух коштів (а.с.86-89). Дослідивши зміст поданого письмового доказу суд встановив, що [PERSON] за допомогою платіжної картки № [NUMBER] отримала через банкомати готівкою 3400 грн кредитних коштів, за що було стягнуто комісію за зняття готівки у загальному розмірі 166 грн; оплатила телекомунікаційні послуги на загальну суму 373 грн; а також було здійснено перекази із даної картки на рахунок « Копилка » на загальну суму 111 грн та на інший рахунок в сумі 323 грн; а всього - 4373 грн. Інших відомостей, що б свідчили про використання кредитних коштів понад встановлену суму, ні надана позивачем Виписка з картки, ні інші письмові докази - не містять. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з врахуванням вищенаведеного, розглядаючи спір у межах заявлених вимог та на підставі поданих доказів, суд вважає, що позов АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, слід частково задовольнити - в межах стягнення із відповідача документально підтвердженої суми фактично використаних кредитних коштів у розмірі 4373 грн. Таке рішення у даному конкретному спорі суд прийняв, будучи обмеженим принципом диспозитивності цивільного судочинства. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору, що сплачено у його мінімальному розмірі, - 2102 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial