Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

10.05.2012 року Фірма «Т.М.М.» - ТОВ звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за надані житлово-комунальні послуги і додаткові послуги. З урахуванням уточнених позовних вимог просили стягнути заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 03.2009 по 08.2011 року в розмірі 7 262,88 грн. та витрати по сплаті судового збору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] та користується житлово-комунальними послугами. 01.10.2004 року сторони уклали договір №140 ж, відповідно до якого позивач зобов'язаний надавати житлово-комунальні послуги та додаткові послуги, а відповідач в свою чергу зобов'язаний оплачувати спожиті послуги у сумі, зазначеній в рахунку. У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за укладеним договором, в період з березня 2009 по серпень 2011 року, утворилась заборгованість по сплаті комунальних послуг. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12.06.2013 року (а. с. 63, т. 2), залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 22.01.2014 року (а. с. 119 - 121, т. 2), з [PERSON] стягнуто на користь Фірми «Т.М.М.» - ТОВ заборгованість за житлово-комунальні послуги і додаткові послуги за період з березня 2009 по серпень 2011 року в розмірі 2 638,44 грн. та судовий збір. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.06.2014 року (а. с. 145 - 146, т. 2), рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12.06.2013 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22.01.2014 року скасовано,справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В своїй ухвалі Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ зазначив, що суди не врахували норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановили обставини, які мають значення для правильного вирішення, не врахували положення ст. 11 ЦК України про те, що цивільні права та обов'язки виникають також із дій осіб. Отже, суду слід було з'ясувати фактичне отримання наданих послуг. Справу передано судді 08.08.2014 року. Представник позивача в судових засіданнях уточнював позовні вимоги, остаточно просив стягнути заборгованість за житлово-комунальні послуги та додаткові послуги в розмірі 7 258,30 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, зазначивши, що позивач фактично не надавав послуг, за які просить стягнути кошти, а тому його вимоги є необґрунтованими. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується договором дарування від 28.09.2004 року, посвідченим приватним нотаріусом КМНО, зареєстрований в реєстр за №2988, та реєстраційним написом від 11.10.2004 року (т. 1 а. с. 10). 01.10.2004 року між Фірма «Т.М.М.» - ТОВ в особі генерального директора Толмачева М.Г. та [PERSON] укладено договір №140ж про участь у витратах на утримання будинку та прилеглої території (т. 1 а. с. 8-9). Предметом договору є - забезпечення підприємством обслуговування та поточного ремонту жилого будинку, в якому знаходиться квартира співвласника і прилеглих до нього територій. (п. 1.1 договору). Підприємство здійснює експлуатацію жилого будинку по [ADDRESS], зобов'язується надати співвласнику комплекс послуг (п. 1.2 договору): постачання електроенергії, теплоенергії, води (далі по тексту договору - ресурси) за діючими в Україні стандартами; кабельного телебачення; додаткових послуг і т.д. Сума наданих підприємством послуг розраховується щомісячно: постачання ресурсами - на основі показників лічильників по тарифам, приведеним до встановлених в Україні; по іншим послугам - на основі розрахунків, встановлених підприємством; розцінки на тарифи та послуги, які надаються фірмою «Т.М.М.» - ТОВ визначаються розрахунковим шляхом, на основі фактичних затрат на забезпечення та експлуатацію жилого комплексу (п. 3.3. договору). Пунктом 3.4 договору зазначено, додаткові послуги по обслуговуванню житлового приміщення, надаються співвласнику на основі розцінок, встановлених підприємством та узгоджених із співвласником. Постановами Київського апеляційного господарського суду від 14.03.2012 року по справі № 59/221 та Вищого господарського суду України від 21.08.2012 року встановлено, що при проведенні розрахунків із власниками (наймачами) квартир у будинках, що перебували на балансі у позивача, за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій останній крім тарифів, які встановлені (погоджені) відповідним органом місцевого самоврядування, застосовував також розцінки за додаткові послуги (призначені для комфортного проживання, проведення додаткового комплексу робіт, направлених на підтримання у належному санітарному стані конструкцій та систем інженерного обладнання будинку і прибудинкової території), які відповідно до укладеного з відповідачем договором встановлюються Фірмою - ТОВ «Т.М.М.». Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Спір між сторонами виник у зв'язку із тим, що на думку відповідача фірмою «Т.М.М.» - ТОВ не надавалися відповідні послуги, а тому відсутні підстави для їх оплати, позивач заперечує зазначені твердження. В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.06.2014 року (а. с. 145 - 146, т. 2) по даній справі зазначено, що суди не врахували норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановили обставини, які мають значення для правильного вирішення, не врахували положення ст. 11 ЦК України про те, що цивільні права та обов'язки виникають також із дій осіб. Отже, суду слід було з'ясувати фактичне отримання наданих послуг. На виконання зазначених вказівок касаційного суду сторонам було запропоновано надати докази фактичного надання і отримання послуг, або спростування зазначеного. У підтвердження надання відповідних послуг фірмою «Т.М.М.» - ТОВ надані завірені копії наступних документів: договір № 352 на вивезення твердих побутових відходів від 01.11.2006 року (т. 2 а. с. 201), акти наданих послуг з технічного обслуговування ліфтового обладнання за період квітень 2011 року - жовтень 2012 року (т. 2 а. с. 205-224), договори № 1-01, № 2-01 на послуги по технічному обслуговуванню колективних телевізійних мереж від 01.02.2009 року (т. 2 а. с. 225-229), договір № 3-01 на послуги по технічному обслуговуванню загальнобудинкових відеопереговорних систем від 01.02.2009 року (т. 2 а. с. 230-234), договір підряду № 03 з технічного обслуговування ліфтів від 01.01.2010 року ( т. 2 а. с. 235-239), договір № 02-12/2010 на виконання робіт по технічному обслуговуванню ліфтового обладнання від 23.12.2010 року ( т. 2 а. с. 243-254), договір на проведення робіт від 06.07.2010 року з капітального ремонту теплової мережі (т. 2 а. с. 240-242), договір № 152 на виконання підрядних робіт (т. 2 а. с. 255-257), договори з технічного обслуговування устаткування з актами виконаних робіт, рахунками-фактури (т. 3 а. с. 1-14) і т. д. Також позивачем надано копії наказів про прийняття на роботу, штатний розпис фірми «Т.М.М.» - ТОВ в частині Управління справами, відомості про заробітну плату працівників, закріплення за робітниками площ обслуговування, вартість прибирання 1 кв. м. площ обслуговування, розрахункові відомості, табелі обліку використання робочого часу за різні періоди (починаючи з 2009 року) і т. д. ( т. 3 а. с. 17-141). Відповідно до виписки з рахунку споживача (мешканця) за період з березня 2009 по серпень 2011 року позивачем виставлено до оплати рахунки за надані послуги на суму 21 094,91 грн., відповідачем сплачено за послуги 13 832,03 грн. Заборгованість за надані послуги за вказаний період становить 21 094,91 грн. - 13 832,03 грн. = 7 262,88 грн. (т. 1 а. с. 5-6). Згідно виписки з рахунку споживача (мешканця) за період з вересня 2011 по жовтень 2012 року позивачем виставлено до оплати рахунки за надані послуги на суму 8 857,13 грн., відповідачем сплачено за послуги 5 869,43 грн. Заборгованість зам надані послуги за вказаний період становить 8 857,13 грн. - 5 869,43 грн. = 2 987,70 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Фірмою «Т.М.М.» - ТОВ на підтвердження своїх вимог надано договір №140ж про участь у витратах на утримання будинку та прилеглої території від 01.10.2004 року, рахунки за послуги надані Фірма «Т.М.М.» - ТОВ, договори з підрядними та іншими організаціями на виконання робіт, надання послуг, докази наявності у фірми «Т.М.М.» - ТОВ персоналу для надання послуг, акти виконаних робіт і т.д. Зазначені докази в сукупності підтверджують фактичне надання позивачем послуг і отримання їх споживачем. Представниками [PERSON] не надано суду доказів на підтвердження своїх заперечень, не спростовано розміру заборгованості, зазначеної позивачем. Представники відповідача визнали те, що послуги оплачувалися не у повному розмірі, згідно укладеного договору, а тому дана обставина не підлягає доведенню, в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України. Твердження про ненадання послуг не підтверджені належними доказами. Зокрема, стаття 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Представники [PERSON] визнали, що остання не викликала представників Фірми «Т.М.М.» - ТОВ і не складала актів-претензій, натомість частково, а іноді і в повному обсязі оплачувала виставлені рахунки, що свідчить про отримання відповідних послуг. Враховуючи наведене, суд вважає доведеними обставини фактичного надання позивачем послуг і отримання їх споживачем в повному обсязі. У відповідності до ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» перелік житлово-комунальних послуг, що надаються споживачу залежить від рівня благоустрою відповідного будинку. Розмір плати за утримання будинків і споруд, прибудинкових територій встановлюється, у відповідності до ч. 3 ст. 32 цього ж закону, залежно від рівня капітального облаштування та благоустрою. Крім того, відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Згідно ст. 151 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщені, які розташовані у житловому будинку (ст. 382 ЦК України). Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. У силу ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Пунктом 3.3 договору від 01.10.2004 року № 140ж передбачено, що сума наданих підприємством послуг розраховується щомісячно згідно з фактичними витратами на утримання та експлуатацію житлового комплексу. У п. 3.4 вказаного договору передбачено, що додаткові послуги з обслуговування житлового приміщення, надаються співвласнику на підставі розцінок, встановлених підприємством та узгоджених із співвласником. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідач отримувала всі житлово-комунальні послуги, послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, а також додаткові послуги, що надаються мешканцям будинку, проте, не оплачувала їх в повному розмірі, тобто, неналежно виконувала умови договору від 01.10.2004 року № 140ж. Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Встановлено, що відповідач неналежним чином виконувала взяті зобов'язання, а тому права позивача підлягають судовому захисту. Таким чином, позовні вимоги Фірми «Т.М.М.»-ТОВ про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за житлово-комунальні послуги та додаткові послуги в розмірі 7 258,30 грн. є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved