Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

07 травня 2018 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб та стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно та аліменти\~на своє\~утримання до\~досягнення дитино\~трьох років\~в розмірі\~1000\~грн. В обґрунтування позову зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстровано 08.12.2015 року, від шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Подружнє життя не склалося, вони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, а тому подальше збереження шлюбу є недоцільним. Також відповідач не надає у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини. Позивач в судовому засіданні позов підтримала. Представник відповідача позов визнав частково, проти розірванні шлюбу не заперечував, зазначив, що відповідач може сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 780 грн., заперечує проти стягнення аліментів на утримання позивача до досягнення дитиною трьох років. Заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08.12.2015 року, від шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Враховуючи те, що сторони припинили шлюбні відносини та ведуть окреме господарство, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків, суд доходить висновку, що подальше збереження шлюбу не відповідає їх інтересам. Зазначені обставини в сукупності є підставою для розірвання шлюбу. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Приписами ст.182 Сімейного кодексу України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Враховуючи обовязок батьків утримувати неповнолітніх дітей, беручи до уваги майновий стан відповідача, інші суттєві обставини справи, суд визначає розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку щомісячно. Відповідно\~ст. 84 ч. 2 Сімейного Кодексу України\~дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка\~батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обовязковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Позивач знаходиться у відпустці по догляду за малолітньою донькою, в звязку з чим не має можливості працювати та отримувати заробітну плату. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач не працює, але має працездатний вік, і з цих міркувань, виходячи з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, суд присуджує аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Також з відповідача на користь держави належить стягнути судові витрати.

Outcome: partial