Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-20 00:00:00

\~ \~ \~ \~08 серпня 2017 року Костянтинівське державне науково-виробниче підприємство «КВАРСИТ» (далі за текстом КДНВП «Кварсит») звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що [PERSON] перебувала із підприємством у трудових відносинах з 01.07.1998 року по 23.12.2014 року. Протягом квітня 2014 року - жовтня 2014 року підприємством із [PERSON] було укладено договори на одержання товарів у кредит за якими відповідачка отримала товарно-матеріальних цінностей (будівельних матеріалів) на загальну суму 101212,07 грн. Згідно умов вищевказаних договорів із заробітної плати [PERSON] було утримано лише 37430,59 грн. Станом на 10.12.2014 року її заборгованість перед КДНВП «Кварсит» складала 63781,48 грн. Згідно заяви [PERSON] від 10.12.2014 року вона просила передати заборгованість по даним договорам її чоловіку [PERSON], який згідно письмової заяви від 10.12.2014 року погодився прийняти заборгованість [PERSON] з наступним погашенням цієї заборгованості з належних йому коштів. Станом на 01.12.2014 року борг КДНВП «Кварсит» перед [PERSON] по заробітній платі складав 105220,18 грн. [PERSON] звернувся до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі. Згідно рішення суду від 01.08.2016 року було визнано правильним утримання із належної до сплати [PERSON] суми коштів боргу [PERSON] в розмірі 63781,48 грн. [PERSON] суд Донецької області у своєму рішенні від 13.12.2016 року рішення Костянтинівського міськрайонного суду скасував і зазначив, що відрахування вказаної суми із заробітної плати [PERSON] є незаконним і ця сума підлягає стягненню на його користь з підприємства у повному обсязі. Станом на 01.07.2017 року грошові кошти у сумі 63781,48 грн. перераховані [PERSON] у повному обсязі. Таким чином, позивач вважає, що ця сума є заборгованістю [PERSON] перед КДНВП «Кварсит» і просить стягнути з [PERSON] 63781,48 грн., а також судові витрати. \~ \~ \~ \~Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] до підготовчого судового засідання надав письмовий відзив на позов у якому зазначив, що звернення КДНВП «Кварсит» із цим позовом саме до [PERSON] є неприпустимим, оскільки рішення Апеляційного суду Донецької області від 13.12.2016 року від 20.09.2017 року було у свою чергу скасовано Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та зазначено, що борг у сумі 63781,48 грн. був правомірно утриманий саме з [PERSON] і рішення Костянтинівського міськрайонного суду від 01.08.2016 року в цій частині залишено в силі (а.с.128-137). \~ \~ \~ \~Представник позивача, з урахуванням вказаного рішення ВССУ від 20.09.2017 року, 18.12.2017 року подав клопотання про залучення до у части у справі у якості співвідповідача [PERSON], посилаючись на те, що останній письмово погодився прийняти на себе заборгованість [PERSON], яка виникла за договорами на одержання товарів у кредит у сумі 63781,48 грн. (а.с.144). \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 22.01.2018 року вказане клопотання було задоволено та [PERSON] залучено до участі у справі у якості співвідповідача (а.с.152). \~ \~ \~ \~21.02.2018 року позивачем була подана уточнена позовна заява у якій, із посиланням на ті самі підстави, що і у первісному позові, просив стягнути заборгованість у сумі 63781,48 грн. солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] (а.с.144). \~ \~ \~ \~Представником відповідачів [PERSON] та [PERSON] адвокатом [PERSON] були подані відзиви на уточнені позовні вимоги, згідно яких він просив відмовити у задоволенні позовних вимог до [PERSON], оскільки згідно поданої заяви при її звільненні від 10.12.2014 року вона просила передати цю заборгованість [PERSON], а останній з цим погодився згідно письмової заяви, тобто відбулася заміна боржника у зобовязанні. Цей факт встановлений Ухвалою ВССУ від 20.09.2017 року яким було визнано правомірним стягнення спірної суми саме із [PERSON] (а.с.165). \~ \~ \~ \~В частині позовних вимог до [PERSON] просив також відмовити, зазначив, що відповідно до ч.1 ст. 239 КЗпП України у разі виконання скасованих судових рішень про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають із трудових правовідносин, поворот виконання допускається лише тоді, коли скасоване судове рішення ґрунтується на повідомлених позивачем неправдивих відомостях або підроблених документах. Вважає, що борг перед позивачем слід розглядати в контексті цивільних правовідносин. А отже, [PERSON] взяв на себе обовязок по сплаті боргу [PERSON] за отримані товари у кредит 10.12.2014 року. Тому, відповідно до ст.ст.256-257 ЦК України позивач пропустив трирічний строк звернення до суду із позовом (а.с.166-167). \~ \~ \~ \~У судовому засіданні 18 липня 2018 року представник позивача [PERSON] відмовився від позовних вимог до [PERSON] і ухвалою суду від 18.07.2018 року провадження у справі в цій частині позовних вимог було закрито у відповідності до п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України (а.с.192). \~ \~ \~ \~У судове засідання 21.08.2018 року сторони не зявились, надали заяви про закінчення розгляду справи за їх відсутності, свої позиції підтримали (а.с.205,206). \~ \~ \~ \~Зясувавши вищенаведену позицію сторін, дослідивши письмові докази у справі, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. \~ \~ \~ \~[PERSON] перебувала із підприємством КДНВП «Кварсит» у трудових відносинах з 01.07.1998 року по 23.12.2014 року. Протягом квітня 2014 року - жовтня 2014 року підприємством із [PERSON] було укладено договори на одержання товарів у кредит за якими відповідачка отримала товарно-матеріальних цінностей (будівельних матеріалів) на загальну суму 101212,07 грн. Згідно умов вищевказаних договорів із заробітної плати [PERSON] було утримано лише 37430,59 грн. Станом на 10.12.2014 року її заборгованість перед КДНВП «Кварсит» складала 63781,48 грн. Згідно заяви [PERSON] від 10.12.2014 року вона просила передати заборгованість по даним договорам її чоловіку [PERSON], який згідно письмової заяви від 10.12.2014 року погодився прийняти заборгованість [PERSON] з наступним погашенням цієї заборгованості з належних йому коштів (а.с.84-85). \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.\~Сторонами повністю визнаються наведені вище обставини щодо наявності цивільно-правових правовідносин між [PERSON] та КДНВП «Кварсит» з приводу отримання товарів у кредит, розміру заборгованості 63781,48 грн., факту заміни боржника у зобовязанні, тощо. \~ \~ \~ \~Таким чином, під час вирішення цієї справи суд керується виключно положеннями Цивільного кодексу України, а саме Глави 47 «Поняття зобовязання. Сторони у зобовязанні». \~ \~ \~ \~Так, відповідно до Договорів на одержання товарів у кредит, укладених [PERSON] та КДНВП «Кварсит», визначено порядок розрахунку за одержані товари шляхом сплати із заробітної плати щомісячно рівними частинами. Також зазначено, що у випадку припинення трудового договору сума заборгованості сплачується у повному обсязі внесенням грошей у касу підприємства (а.с.13-20). \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 520 ЦК України Боржник у\~зобов'язанні\~може бути\~замінений іншою\~особою (переведення\~боргу)\~лише за\~згодою кредитора,\~якщо інше\~не передбачено\~законом.Така заміна відбулася 10 грудня 2014 року на підставі письмових заяв [PERSON] та [PERSON], які були прийняті та погоджені позивачем (а.с.84-85). \~ \~ \~ \~Таким чином, саме 10 грудня 2014 року у позивача КДНВП «Кварсит» виникло право вимоги до [PERSON] Тому суд не враховує доводи позивача щодо обрахування моменту виникнення права вимоги до [PERSON] з 24.12.2014 року дати звільнення [PERSON] з підприємства згідно наказу №332 від 23.12.2014 року, оскільки на цю дату [PERSON] вже не несла ніяких зобовязань перед позивачем як боржник. \~ \~ \~ \~Згідно зі статтями\~526,\~530,\~610, частиною першою статті\~612 ЦК України\~зобовязання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). \~ \~ \~ \~Якщо в зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). \~ \~ \~ \~При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (статті\~530,\~631 ЦК України). \~ \~ \~ \~Вищенаведені договори на одержання товарів у кредит визначають строк його дії 24 місяці, а також дострокову дату припинення його дії припинення трудового договору із підприємством. \~ \~ \~ \~Оскільки [PERSON] вже не перебував із позивачем у трудових відносинах, був звільнений згідно наказу Державного концерну «Укроборонпром» №98-К від 11.04.2014 року з 14 квітня 2014 року та 13.11.2014 року отримав трудову книжку (а.с.4), тому відповідно до умов Договорів на одержання товарів у кредит повинен був саме з 10 грудня 2014 року внести готівкою до каси підприємства суму заборгованості [PERSON] перед КДНВП «Кварсит». \~ \~ \~ \~Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261\~ЦК України). \~ \~ \~ \~Відповідно до частини пятої\~статті 261 ЦК України\~за зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. \~ \~ \~ \~Статтею 257 ЦК України\~встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. \~ \~ \~ \~Таким чином, суд вважає, що право вимоги до [PERSON] виникло у КДНВП «Кварсит» саме 10.12.2014 року і саме з цієї дати слід рахувати строк позовної давності. \~ \~ \~ \~Про збільшення строку позовної давності сторони письмово не домовлялись, отже, слід застосовувати встановлений\~ст. 257 ЦК України\~строк позовної давності у три роки до наявної заборгованості. \~ \~ \~ \~Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідна заява міститься у відзиві представника [PERSON] на уточнений позов і подана ним 14.03.2018 року (а.с.167). Тому, відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed