Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

08 квітня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом з вимогою стягнути на свою користь з МП «Чернівецький завод медичних виробів» заборгованість (недоплату) з виплати добових витрат у розмірі 100 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що згідно наказу МП «Чернівецький завод медичних виробів» № 02.07.13-2-К від 12 листопада 2007 року [PERSON] прийнятий на роботу та зарахований на посаду юрисконсульта. 28 лютого 2014 року згідно наказу МП «Чернівецький завод медичних виробів» №25-К від 28 лютого 2014 року [PERSON] звільнений з роботи. Даний факт він не має можливості підтвердити, в зв'язку з тим що відповідач втратив трудову книжку [PERSON], тому зазначені накази необхідно витребувати у МП «ЧЗМВ». Зазначає, що в Броварському міськрайонному суді Київської області розглядається справа №361/10015/14-ц за позовом [PERSON] до МП «Чернівецький завод медичних виробів» про витребування трудової книжки. Згідно поданого МП «ЧЗМВ» до зазначеного суду Акту від 07 лютого 2013 року вбачається факт того, що 7 та 8 лютого 2013 року [PERSON] перебував у службовому відрядженні у місті Києві. Даний факт також в судовому засіданні підтвердив свідок [PERSON] - президент МП «ЧЗМВ» - керівник виконавчого органу. Також зазначає, що станом на 31 березня 2015 року МП «Чернівецький завод медичних виробів» не виплатило [PERSON] добові витрати за вказане відрядження в сумі 100 гривень. Позивач [PERSON] належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, однак подав до суду клопотання, в якому просив розглянути справу без його участі. Представник відповідача Агатій С.І. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог позивача, подавши при цьому письмове заперечення проти позову та просив суд відмовити в задоволенні позову з наведених в запереченні підстав. Викликаний судом належним чином свідок [PERSON] в судове засідання не з'явився, причини неявки суд не повідомив. На підставі досліджених письмових доказів судом встановлено наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивач працював на МП «Чернівецький завод медичних виробів» з 12.11.2007 року по 03.02.2014 року на посаді юрисконсульта, а наказом №25-к від 28.02.2014 р. звільнений з посади. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 30.09.2014 року по справі № 361/2653/14-ц відмовлено позивачеві в задоволенні його вимоги про поновлення на роботі та визнання зазначеного наказу про звільнення незаконним. На підтвердження факту перебування у відрядженні позивач наводить фотокопію акту про отримання трудової книжки, який не являється документом, що засвідчує службове відрядження. Такими документами можуть бути наказ про відрядження та посвідчення про відрядження з відповідними відмітками про дату вибуття у відрядження, про дату та місце перебування у відрядженні та дату прибуття із відрядження. Таких документів позивач суду в якості доказів не надав, як і розрахунку суми добових витрат при відрядженні, що визначена позивачем у розмір 100 грн. Пунктом 16 розділу I Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затв. наказом Міністерства фінансів України від 13.03.98 № 59, встановлено, що окремим видом витрат, що не потребують спеціального документального підтвердження, є добові витрати (витрати на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи, понесені у зв'язку з таким відрядженням). Суми добових витрат для працівників підприємств затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 № 98. Добові витрати відшкодовуються в єдиній сумі незалежно від статусу населеного пункту. Пунктом 1 розділу ІІ зазначеної Інструкції встановлено, що направлення працівника підприємства у відрядження здійснюється керівником цього підприємства або його заступником і оформляється наказом (розпорядженням) із зазначенням: пункту призначення, найменування підприємства, куди відряджений працівник, строку й мети відрядження. Строк відрядження визначається керівником або його заступником, але не може перевищувати 30 календарних днів, за винятком випадків, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 № 98. Згідно п. 4 розділу ІІ Інструкції за кожний день (включаючи день вибуття та день прибуття) перебування працівника у відрядженні в межах України, враховуючи вихідні, святкові й неробочі дні та час перебування в дорозі (разом з вимушеними зупинками), йому виплачуються добові в межах сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 № 98. Визначення кількості днів відрядження для виплати добових проводиться з урахуванням дня вибуття у відрядження й дня прибуття до місця постійної роботи, що зараховуються як два дні. При відрядженні працівника строком на один день або в таку місцевість, звідки працівник має змогу щоденно повертатися до місця постійного проживання, добові відшкодовуються як за повну добу. Сума добових визначається згідно з наказом про відрядження та відповідними первинними документами. За відсутності наказу добові витрати не виплачуються. Сума добових витрат на відрядження в межах України становить 30 грн. згідно постанови КМ України № 02.02.2011 від 02.02.2011 року «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів». Форма посвідчення про відрядження затверджена наказом Державної податкової адміністрації України «Про затвердження форми посвідчення про відрядження» від 28 липня 1997 р. № 260. Зазначений наказ втратив чинність, тобто затверджена ним форма посвідчення про відрядження не є обов'язковою для роботодавця, однак може ним використовуватися як первинний документ, що підтверджує час перебування працівника у відрядженні. Згідно листа Міністерства фінансів України № 31-18030-07-25/3102 від 16.02.2007 року направлення працівника підприємства у відрядження оформляється наказом (розпорядженням) із зазначенням: пункту призначення, назви підприємства, куди відряджений працівник, строку й мети відрядження. Тому відмітки в посвідченні про відрядження щодо прибуття до пункту призначення і вибуття з нього мають завірятися печаткою того підприємства, до якого згідно з наказом керівника направлено працівника у відрядження. Отже, добові витрати не потребують спеціального документального підтвердження, однак факт та період перебування працівника у відрядженні для виплати добових витрат повинен бути документально підтвердженим зокрема наказом про відрядження та посвідчення про відрядження з відповідними завіреними печаткою відмітками про період перебування у відрядженні. Із наданої позивачем копії акту від 07.02.2013 року вбачається, що позивач перебував у м. Києві для участі в судовому засіданні про вирішення його власного спірного квартирного питання, тобто така поїздка позивача не може вважатися службовим відрядженням, а є власною справою позивача, що не пов'язана з виконанням ним службових обов'язків. Окрім того, 28.04.2015 року та 15.05.2015 року на адресу суду надійшли заяви позивача, в яких позивач сам визнав, що він дійсно у відрядженні не перебував. В ст. 12 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що гарантії та компенсації працівникам в разі службових відряджень встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України і вони є мінімальними державними гарантіями. Згідно ст. 121 КЗпП України працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв'язку з службовими відрядженнями. Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством. Отже, позивачем не надано належних та допустимих доказів, що підтверджують факт його перебування у відрядженні, якими є зокрема наказ про службове відрядження та посвідчення про відрядження з відповідними відмітками про дату вибуття у відрядження, про дату та місце перебування у відрядженні та дату прибуття із відрядження. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, позовні вимоги позивача безпідставні та необґрунтовані, позивачем не доведено жодним чином факт його перебування у відрядженні як підставу для відшкодування добових витрат, як і не обґрунтовано суму добових витрат в розмірі 100 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, зокрема позивачем не надано відповідного наказу про відрядження та посвідчення про відрядження з відповідними завіреними печаткою відмітками про період перебування у відрядженні та метою відрядження, а тому в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

Outcome: dismissed