Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

09.12.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] селищної ради Миколаївської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, в якій посилаючись на те, що 14.02.2003 року добросовісно заволодів житловим будинком №56, розташованим по вул. 3 Вирішальна в смт. Казанка і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном, просив визнати за ним право власності на житловий будинок за №56, розташований по вул. 3 Вирішальна в смт. Казанка Миколаївської області за набувальною давністю. У судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] підтримала заявлені вимоги і пояснила, що 14.02.2003 року [PERSON] за домовленістю з власником житлового будинку [PERSON], придбав у останньої житловий будинок №56, розташований по вул. 3 Вирішальна в смт. Казанка за 4000 грн., але нотаріально договір купівлі-продажу житлового будинку оформлений не був. Посилаючись на те, що власник спірного будинку [PERSON] померла 04.03.2003 року, жоден із спадкоємців після смерті останньої спадщину не прийняв, просила задовольнити заявлені вимоги. Відповідач [PERSON] селищна рада явку свого представника в судове засідання не забезпечила. Вислухавши доводи представника позивача, дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку. Відповідно до частини 1 статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Отже, за змістом цієї норми необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто володілець не повинен був та не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, тобто обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Диспозиція зазначеної норми не містить визначення поняття «добросовісність», проте\~\~в контексті статті 344 ЦК поняття добросовісності\~\~в деякій мірі виходить за межі поняття правомірності (частина 2 статті 328 ЦК)\~\~або загальних правил добросовісності, як принципу цивільного права та презумпції поведінки особи\~\~( статті 3,12 ЦК), а також умов добросовісності набуття за\~\~змістом статті 388 ЦК. Системний аналіз умов набуття права власності за набувальною давністю\~\~за статтею 344 ЦК\~\~у порівнянні\~\~з умовами набуття права власності у іншій спосіб\~\~(наприклад, за договором,\~\~за іншим правочином або на безхазяйне майно, відумерлу спадщину\~\~тощо)\~\~дає підстави вважати, що позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений в тому, що він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. У володільця немає іншої правової підстави володіти майном, в тому числі і за договором. Відсутні інші правовідносини між ним та\~\~зацікавленими особами, в тому числі і щодо безхазяйного майна або відумерлої спадщини, стосовно якої не було вчинено дій по переходу її у власність територіальної громади\~\~(розділ 6\~\~«Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ». Верховний суд України. 2013). Всі ці обставини мають правове значення саме на момент заволодіння майном. Матеріалами справи встановлено, що власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташований по вул. 3 Вирішальна, 56 в смт. Казанка являється [PERSON]. Відповідно до розписки від 14 лютого 2003 року [PERSON] продала [PERSON] за 4000 грн. житловий будинок №56, розташований по вул. 3 Вирішальна в смт. Казанка, який належав їй на праві приватної власності. Згідно свідоцтва про смерть (копії ) серії І-ФП №159094 [PERSON] померла 04 березня 2003 року. Відповідно до інформації [PERSON] державної нотаріальної контори від 28.01.2015 року спадкова справа після смерті [PERSON], яка померла 04 березня 2003 року в [PERSON] державній нотаріальній конторі не заводилась, постанова у вчинені нотаріальної дії не виносилась, відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину не надавалась. Встановлені\~\~обставини дають\~\~підстави вважати, що [PERSON] поселився у житловий будинок на підставі домовленості (угоди) з громадянкою [PERSON] Договір купівлі-продажу нерухомого майна з дотриманням вимог закону щодо такого виду правочинів сторони не укладали. Отже, відсутній критерій, визначений статтею 344 ЦК - «заволодіння майном». Крім того, володіння житловим будинком позивачем не можна вважати добросовісним в розумінні вимог частини 1 ст. 344 ЦК України. Посилання позивача на розписку про купівлю спірного будинку, як доказ добросовісного заволодіння цим майном, не може бути належною підставою для визнання права власності за правилами ст. 344 ЦК України. За таких обставин, суд приходить висновку щодо необґрунтованості заявлених вимог позивача [PERSON], тому відмовляє в задоволеннійогої позову. До того ж, позивачем пред'явлено вказаний позов до [PERSON] селищної ради Миколаївської області, яка не може вважатись належним відповідачем у спорі щодо нерухомого майна, яке входило до складу спадщини відкритої в 2003 році, але яка не була\~\~неприйнята жодним із спадкоємців. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем у зв'язку з розглядом справи, належить віднести на його рахунок. \~

Outcome: dismissed