Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

07 вересня 2015 року до Рубіжанського міського суду Луганської області звернулося Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки житловий будинок зі службовими будівлями № 16 по вулиці Пархоменка в місті Рубіжне Луганської області та земельну ділянку, на якій він знаходиться та визнати право власності за ПАТ «Дельта Банк» на вказаний житловий будинок та земельну ділянку. Свій позов банк обґрунтовує тим, що 11.07.2008 року між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1203/0708/02-007, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 55400,00 доларів США зі сплатою 12,5% річних за користування кредитом на строк з 11.07.2008 року по 11.07.2018 року. В забезпечення виконання зобовязань позичальником [PERSON] за вказаним кредитним договором, 11.07.2008 року між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки, предметом іпотеки якого був зазначений житловий будинок зі службовами будівлями та земельна ділянка. Позичальник [PERSON] неналежно виконує взяті на себе зобовязання за кредитним договором, тому станом на 28.07.2015 року утворилася заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором в загальному розмірі 482220,95 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 437288,03 гривень, заборгованості по відсоткам в сумі 44932,92 гривень. ПАТ «Дельта Банк» в своїй позовній заяві посилається на те, що відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 25.05.2012 року, до ПАТ «Дельта Банк» відступлено право вимоги в тому числі й по кредитному договору № 1203/0708/02-007 від 11.07.2008 року, а тому ПАТ «[PERSON] банк» є новим кредитором за вказаним кредитним договором. В звязку з невиконанням умов кредитного договору позичальником [PERSON] виникла заборгованість в сумі 482220,95 гривень, в рахунок погашення якої позивач просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки та визнати право власності на нього за банком. В судове засідання представник позивача ПАТ «Дельта Банк» не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що у справі наявне рекомендоване повідомлення № 9301003034685. Представник позивача надіслала до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача, позов підтримує в повному обсязі (а.с. 109, 74). В судове засідання відповідач [PERSON] та її представник не зявилися, про час та місце розгляду справи відповідач була повідомлена судом, причин неявки не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності суду не надала. Відповідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно ч. 3 ст. 76 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сімї, які проживають разом з нею. Відповідно ст. 77 ЦПК України сторони або інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження у справі. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Виклик до суду відповідачу [PERSON] було направлено за адресою згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу: Луганська область, місто Рубіжне, вулиця Пархоменка, будинок 16 (а.с. 52). Згідно рекомендованого повідомлення № 9301003034707 виклик до суду отримала за зареєстрованим місцем проживання відповідача [PERSON] 19.01.2016 року особа на прізвище «Колесник», при цьому заяв про зміну місця проживання (перебування, знаходження) відповідач [PERSON] до суду не направляла. Разом з цим, відповідач [PERSON] є обізнаною про наявність цієї цивільної справи на розгляді у суді, оскільки раніше отримувала особисто виклики до суду по цій справі та уклала 25.09.2015 року договір з адвокатом [PERSON] для представництва її інтересів в суді по цій справі, тому суд приходить до висновку, що в звязку з відсутністю заяви відповідача про зміну місця проживання, судова повістка про виклик відповідача [PERSON] до суду є доставленою та вона повідомлена про судове засідання 26.01.2016 року належним чином (а.с. 56, 62, 107). В судове засідання третя особа [PERSON] не зявився, причин неявки не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надав, заперечень на позов не надав. Виклик в судове засідання третій особі [PERSON] було направлено за адресою, зазначеною в позовній заяві, який 19.01.2016 року отриманий особою на прізвище «Колесник». В звязку з відсутністю заяви третьої особи про зміну місця проживання, судова повістка про його виклик до суду є доставленою та третя особа є повідомленим про судове засідання 26.01.2016 року належним чином (а.с. 108). 07.12.2015 року представник відповідача [PERSON] надав до суду письмові заперечення на позов, в яких він вважає, що позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки ВАТ «Сведбанк» змінив своє найменування на АТ «Сведбанк», однак доказів правонаступництва не надав. ПАТ «Дельта Банк» не надав належних доказів придбання прав вимоги до позичальника [PERSON] та додатково права вимоги про стягнення відсотків та права на подальше нарахування відсотків після укладення договору про відступлення прав. Також, представник відповідача зазначає, що відповідач та третя особа не були повідомлені про відступлення права вимоги та про початок ліквідації ПАТ «Дельта Банк», їм не надано розяснень яким чином слід в подальшому виконувати свої обовязки за кредитним договором. Крім того, до позову не долучено жодного документу про ринкову вартість будинку та земельної ділянки. Представник відповідача повідомив суд про те, що у провадженні судді Рубіжанського міського суду Луганської області перебуває позовна заява ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором у сумі 482220,95 гривень (а.с. 76-78). Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутністю. Враховуючи, що сторони не скористалися правом брати участь у судовому засіданні, суд розглядає цивільну справу за наявними у справі матеріалами. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 11.07.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON], як позичальником, було укладено кредитний договір № 1203/0708/02-007, відповідно до умов якого банк зобовязувався надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту на споживчі потреби в розмірі 55400,00 доларів США на строк по 11.07.2018 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,5% річних, а позичальник зобовязувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобовязання у повному обсязі у передбачені договором терміни. Забезпеченням виконання зобовязань по погашенню заборгованості за кредитом, сплаті процентів за користування кредитом, пені за несвоєчасну сплату процентів і несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, відшкодування збитків у звязку з порушенням умов даного договору, виступає іпотека житлового будинку та земельної ділянки № 16 по вулиці Пархоменка в місті Рубіжне Луганської області (а.с. 8-16). Факт надання ВАТ «Сведбанк» кредиту позичальнику [PERSON] підтверджується випискою по особовому рахунку за період з 11.07.2008 року по 25.05.2012 року, з якої вбачається видача кредиту 11.07.2008 року згідно кредитного договору № 1203/0708/02-007 від 11.07.2008 року у розмірі 55400,00 доларів США (а.с. 140). 11.07.2008 року між ВАТ «Сведбанк», як іпотекодержателем, та [PERSON], як іпотекодавцем, було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Рубіжанського міського нотаріального округу [PERSON] 11.07.2008 року за реєстром № 3468, відповідно до якого на забезпечення виконання зобовязань [PERSON], що випливають з кредитного договору № 1203/0708/02-007 від 11.07.2008 року, іпотекодавець [PERSON] передає в іпотеку іпотекодержателю належне їй на праві власності майно житловий будинок зі службовими будівлями № 16 по вулиці Пархоменка в місті Рубіжне та земельну ділянку, на якій він знаходиться, за згодою сторін предмет іпотеки оцінюється сторонами в 384201,00 гривень, вартість предмета іпотеки, яка визначена шляхом проведення оцінки незалежним експертом, становить 396200,00 гривень (а.с. 21-26). 25.05.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельтабанк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 25.05.2012 року за реєстром № 1306, 1307 (а.с. 34-39). За умовами зазначеного договору купівлі-продажу прав вимоги ПАТ «Сведбанк» продав (відступив) права вимоги та передав їх ПАТ «Дельта Банк», який погодився купити права вимоги, прийняти їх і сплатити ціну. Згідно копії додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги, право вимоги за кредитним договором № 1203/0708/02-007 від 11.07.2008 року та договором іпотеки від 11.07.2008 року, заставодавцем за яким є [PERSON], ПАТ «Сведбанк» було відступлено ПАТ «Дельта Банк» (а.с. 33). 05.06.2012 року спільно ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельтабанк» направили позичальнику [PERSON] повідомлення про відступлення права вимоги, згідно з яким новим кредитором у зобовязаннях за кредитним договором № 1203/0708/02-007 від 11.07.2008 року та договором іпотеки житлового будинку від 11.07.2008 року; у результаті відступлення новий кредитор є єдиним власником всіх прав вимоги за кредитними документами (включаючи, без обмеження, права на всі платежі за кредитним договором, всі права іпотекодержателя за договором іпотеки, всі права заставодержателя за договором застави, та всі права кредитора за договором поруки) з 25.05.2012 року, також позичальнику були повідомлені банківські реквізити для погашення заборгованості. Зазначене повідомлення про відступлення підписано представниками первісного та нового кредиторів, містяться відбитки печаток ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», зазначений лист було направлено позичальнику [PERSON] рекомендованим відправленням, що підтверджується копіями списку згрупованих рекомендованих відправлень № 039150842879 від 09.06.2012 року та фіскального чеку від 09.06.2012 року (а.с. 129-130, 132, 133). Згідно інформаційних довідок з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно відповідачу [PERSON] належить житловий будинок зі службовими будівлями та земельна ділянка, на якій він знаходиться за адресою: Луганська область, місто Рубіжне, вулиця Пархоменка, будинок 16, загальна площа житлового будинку 171,2 кв.м. Ця житлова нерухомість єдина у власності відповідача [PERSON] За відомостями адресно-довідкового підрозділу [PERSON] зареєстрована у зазначеному житловому будинку (а.с. 52, 82-85, 119-126). Судом встановлено, що [PERSON] не виконує зобовязання за кредитним договором по своєчасному та повному поверненню кредиту та процентів за користування ним, що підтверджується доказами, наявними у справі, представником відповідача та третьою особою не надано суду доказів, які спростовують наявність заборгованості [PERSON] за кредитним договором. В звязку з невиконанням умов кредитного договору [PERSON] виникла заборгованість відповідно до розрахунку станом на 28.07.2015 року в сумі 482220,95 гривень, яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 437288,03 гривень, заборгованості за відсотками в сумі 44932,92 гривень (а.с. 3, 31, 134-135). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до статті 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі. Визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передавання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. У відповідності до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться, і одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Під виконанням зобов'язання розуміються вчинення кредитором і боржником дій зі здійснення прав та виконання обов'язків, що випливають із зобов'язання. Належне виконання зобов'язання передбачає виконання зобов'язання в належний строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі, зокрема, договору. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобовязання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобовязання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами. Прав чи вимоги яких на передане в іпотеку майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно ст. 7 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель має право за рахунок предмета іпотеки задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно п. 11 договору іпотеки іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання позичальником основного зобовязання повністю або частково. Згідно п. 12 договору іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути застосований один з наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду. У п. 12.3.1 іпотечного договору міститься іпотечне застереження про те, що задоволення вимог іпотекодержателя можу здійснюватися шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основаного зобовязання, в порядку встановлено ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Відповідно ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. До справи представник банку надала копію листа УДППЗ «Укрпошта» від 22.07.2014 року про призупинення з 22.07.2014 року поштових пересилань, зокрема, до міста Лисичанська та міста Рубіжне Луганської області (а.с. 163-164). Суд зазначає, що обовязкове надсилання вимоги про усунення порушення протягом не менш ніж 30-денний строк, є необхідною умовою лише при зверненні стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку. Також, суд зазначає, що предявлення цього позову до суду можливо вважати предявленням вимоги до іпотекодавця відповідача [PERSON] про усунення порушень. Суд дійшов висновку, що з врахуванням порушення позичальником третьою особою [PERSON] кредитного договору, позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності на нього за ПАТ «Дельта Банк» підлягають задоволенню. Разом з цим, суд зазначає, що 07.07.2014 року набрав чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону Укаїни «Про заставу»\~та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами\~резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: -таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; -загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Як вже було встановлено судом, про що зазначено вище, нерухоме житлове майно, що є предметом іпотеки житловий будинок зі службовими будівлями та земельна ділянка, на якій він знаходиться за адресою: Луганська область, місто Рубіжне, вулиця Пархоменка, будинок 16, перебуває у власності відповідача [PERSON], іншого нерухомого житлового майна за відповідачем за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно у відповідача немає, при цьому загальна площа житлового будинку становить 171,2 кв.м, що не перевищує 250 кв.м. Це нерухоме житлове майно використовується відповідачем як місце постійного проживання, що підтверджується відповіддю адресно-довідкового підрозділу. Одночасно це нерухоме майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України позичальника третьої особи [PERSON] за споживчим кредитом, наданим йому банком в іноземній валюті у розмірі 55400,00 доларів США. Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не призупиняється дія будь-яких нормативних актів в сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення у судовому порядку стягнення на предмет іпотеки, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог. Відповідно ст. 3 зазначеного Закону, він набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України). Отже, встановлений зазначеним Законом\~мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника). Відповідно ст. 4 зазначеного Закону\~протягом його дії\~інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки вказаний [PERSON] не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то згідно з цим Законом виникають правові підстави, що тимчасово унеможливлюють вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно відповідача на період дії цього Закону. Отже, рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»\~не підлягає виконанню. Ця правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду України від 09.09.2015 року № 6-483цс15. Стосовно заперечень представника відповідача, викладених в письмових запереченнях та висловлених ним в судовому засіданні, суд зазначає таке. Суд не приймає доводи представника відповідача про необхідність встановлення ціни придбання прав вимоги за договором купівлі-продажу від 25.05.2012 року та порядок цього продажу, оскільки, на думку суду, положення договору купівлі-продажу прав вимоги стосовно ціни договору не стосуються предмету розгляду цієї цивільної справи про звернення стягнення на предмет іпотеки, в звязку з порушенням позичальником умов кредитного договору. Суд відхиляє доводи представника відповідача, викладені в письмових запереченнях, стосовно того, що ВАТ «Сведбанк» змінивши своє найменування на АТ «Сведбанк» (публічне) не надав доказів про своє правонаступництво по всім правам та зобовязанням ВАТ «Сведбанк», виходячи з такого. Згідно п. 10 кредитного договору ВАТ «Сведбанк» має єдиний державний номер підприємств та організацій (ідентифікаційний код юридичної особи) 19356840 (а.с. 16). Перейменування Відкритого акціонерного товариства «Сведбанк» у публічне акціонерне товариство відбулося у відповідності до приписів Закону України «Про акціонерні товариства» від 17.09.2008 року № 514-VІ, згідно з Перехідними та Прикінцевими положеннями якого передбачалося необхідність зміни найменування відкритого акціонерного товариства на публічне або приватне. При цьому, як вбачається з договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 року, ідентифікаційний код юридичної особи Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» станом на травень 2012 року залишився незмінним 19356840 (а.с. 38). Відповідно ч. 1 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обовязки переходять до правонаступників. Таким чином, лише у випадку реорганізації юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення відбувається перехід прав та обовязків до правонаступників. Доказів того, що така юридична особа як ВАТ «Сведбанк» припинилася в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) відповідно до ч. 1 ст. 104 ЦК України до справи не надано. Оскільки, відбулася зміна найменування юридичної особи на підставі вимог Закону України «Про акціонерні товариство» за відсутності реорганізації юридичної особи, тому правонаступництво в даному випадку не має місця, через це суд відхиляє доводи представника відповідача про відсутність жодних доказів правонаступництва ПАТ «Сведбанк» після ВАТ «Сведбанк». Судом відхиляються доводи представника відповідача стосовно неповідомлення позичальника та майнового поручителя про відступлення права вимоги, виходячи з такого. Як вже зазначалося судом, спільним листом ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» позичальник [PERSON] був повідомлений про відступлення права вимоги та про те, що новим кредитором за зобовязаннями кредитного договору та договору іпотеки є ПАТ «Дельта Банк» (а.с. 129, 130). З виписок по особовому рахунку позичальник [PERSON] здійснював часткове погашення заборгованості за кредитним договором з 2008 року по травень 2012 року кредитору ПАТ «Сведбанк» (а.с. 136-151). З розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що позичальник [PERSON] здійснював часткове погашення кредиту та відсотків вже новому кредитору ПАТ «Дельтабанк» з червня 2012 року по жовтень 2014 року та здійснив платежі новому кредитору ПАТ «Дельта Банк» в частині погашення кредиту на суму 14193,07 доларів США та 8253,93 доларів США відсотків (а.с. 134). Таким чином, суд дійшов висновку, що зазначенні дії позичальника з погашення заборгованості новому кредиторові ПАТ «Дельта Банк» з червня 2012 року свідчать про його обізнаність про відступлення права вимоги та зміну кредитора, що спростовує доводи представника відповідача про неповідомлення позичальника про таке відступлення. При цьому, доказів погашення заборгованості первісному кредитору після відступлення права вимоги новому кредитору, представником відповідача до справи не надано. Також, підлягають відхиленню доводи представника відповідача про відсутність доказів про підтвердження наявності у нового кредитора ПАТ «Дельта Банк» права продовжувати нараховувати відсотки, оскільки обовязок сплачувати відсотки за користування кредитом витікає з умов кредитного договору, право вимоги за яким передано новому кредитору ПАТ «Дельта Банк», будь-яких обмежень стосовно часткової передачі прав за кредитним договором та договором іпотеки договір купівлі-продажу прав вимоги та додатки до нього не містять. Суд не приймає доводів представника відповідача про відсутність належного позивача у справі, оскільки термін дії тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» сплив 02.10.2015 року та відповідачу не було надіслано повідомлень про зміну обставин, в звязку з чим відповідач позбавлена можливості погашати кредит за договором, термін дії якого закінчується у 2018 році, з причини незнання кому платити та на який рахунок. Відтак, на\~підставі постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015 №\~664 «Про відкликання банківської ліцензії та\~ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.10.2015 року прийнято рішення №\~181 «Про початок здійснення процедури ліквідації ПАТ\~«Дельта Банк» та\~делегування повноважень ліквідатора банку», відповідно до\~якого розпочато процедуру ліквідації ПАТ\~«Дельта Банк» та\~призначено уповноважену особу Фонду провідного професіонала з\~питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та\~ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON], строком на\~2\~роки з\~05\~жовтня 2015 року до\~04\~жовтня 2017 року включно. Зазначена інформація міститься у відкритому доступі на офіційних сайтах державних органів, зокрема Національного банку України. Станом на час розгляду цієї справи у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців міститься інформація про ПАТ «Дельта Банк», яке не є ліквідованим. Реквізити для погашення кредиту були вказані у повідомленні про відступлення права вимоги та позичальник здійснював на них оплату протягом 2012-2014 років, також реквізити для погашення кредитної заборгованості містяться на офіційному сайті ПАТ «Дельта Банк» та знаходяться у відкритому доступі, тому суд не приймає зазначені вище доводи представника відповідача про відсутність належного позивача у справі та неможливість погашати заборгованість. Стосовно доводів представника відповідача про намагання банку отримати двічі заборгованість за кредитом та ще й додатково заставлене майно, в звязку з наявністю у провадженні Рубіжанського міського суду Луганської області іншої цивільної справи за позовом ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд зазначає таке. За інформацією керівника апарату Рубіжанського міського суду Луганської області в провадженні Рубіжанського міського суду Луганської області знаходиться цивільна справа № 425/2972/15-ц (провадження № 2/425/1254/15) за позовом ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором (а.с. 111). 25.12.2015 року Рубіжанським міським судом Луганської області ухвалено заочне рішення по зазначеній цивільній справі, яким позов задоволено повністю та стягнуто з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором № 1203/0708/02-007 від 11.07.2008 року у розмірі 482220,95 гривень. Зазначене рішення суду не набрало законної сили. 21 січня 2016 року канцелярією суду зареєстрована заява відповідача про перегляд заочного рішення (а.с. 112-118). Відповідно ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. У пункті 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві. Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Таким чином, оскільки на час ухвалення рішення по цій справі відсутнє рішення суду, яке набрало законної сили про стягнення заборгованості на користь ПАТ «Дельта Банку» за кредитним договором від 11.07.2008 року, тому суд вважає, що відсутні обставини щодо подвійного стягнення однієї тієї ж заборгованості за даним кредитним договором, про які говорить представник відповідача. Наявність на розгляді у суді цивільної справи про стягнення заборгованості з позичальника та поручителя не скасовує права банку звертатися до суду з позовом до іпотекодавця про звернення стягнення на предмет іпотеки. Звертаючись з цим позовом до суду ПАТ «[PERSON] банк» реалізував на свій розсуд своє право на захист у відповідності ст.ст. 3, 4 ЦПК України. Підсумовуючи наведене, суд вважає позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1203/0708/02-007 від 11.07.2008 року у сумі 482220,95 гривень та визнання права власності на предмет іпотеки за ПАТ «Дельта Банк» обґрунтованими та доведеними. При цьому суд враховує, що сума заборгованості 482220,95 гривень є співмірною до вартості предмету іпотеки, оскільки відповідно до п. 2 договору іпотеки, вартість предмета іпотеки встановлена у 396200,00 гривень та відповідно п. 4 договору іпотеки за згодою сторін предмет іпотеки було оцінено ними у 384201,00 гривень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір слід стягнути з відповідача [PERSON] у сумі 3654,00 гривень на користь держави.

Outcome: approved