Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-14 00:00:00

\~07.09.2020\~року до\~суду надійшла\~позовна заява\~ [PERSON] \~до ТОВ «ВІП-Захист-1», третя особа: Київська місцева прокуратура № 5 про стягнення заборгованості по зарплаті. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10.09.2020, позовну заяву було залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали судді про залишення позовної заяви без руху. 16 жовтня 2020 року з метою усунення недоліків, вказаних у вищезазначеній ухвали, позивачем було направлено до суду позовну заяву у новій редакції про стягнення заборгованості із виплати заробітної плати. Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19.10.2020 відкрито провадження у справі та призначеного розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. В останній редакції позовної заяви [PERSON] до ТОВ «ВІП-Захист-1» про стягнення заборгованості із виплати заробітної плати просить: - стягнути з відповідача на свою користь заборгованість із заробітної плати за період з 21 січня 2020 року по 02 вересня 2020 року з урахуванням компенсації за невикористані 14 днів відпустки та вихідної допомоги при звільненні за ч. 3 ст. 38 КЗпП згідно ст. 44 КЗпП в сумі 48\~748,13 грн. (сорок вісім тисяч сімсот сорок вісім грн. 13 коп.); -стягнути з відповідача на свою користь компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати за весь час період затримки розрахунку з 03 вересня 2020 року по 16 жовтня 2020 року (на день звернення до суду з виправленою позовною заявою) в сумі 6\~383,75 (шість тисяч триста вісімдесят три грн. 75 коп.). В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на те, що в період з 21 січня 2020 року по 02 вересня 2020 року він, [PERSON] , знаходився у трудових відносинах з ТОВ «ВІП-Захист-1», де займав посаду керівника регіонального представництва, що підтверджується записами у трудовій книжці. Протягом усього періоду знаходження у трудових правовідносинах позивачу нараховувалась, проте не сплачувалась, заробітна плата, ці кошти позивач не отримував, в жодному документі про виплати не розписувався. Також зазначив, що у день звільнення позивача, 02 вересня 2020 року, відповідач письмово не повідомив позивача про нараховані суми, належні при звільненні, та не здійснив виплату належних коштів, що є грубим порушенням законодавства. 16.11.2020 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву ТОВ «ВІП-Захист-1», в якому останній не погоджується з заявленими позовними вимогами позивача в повному обсязі та вважає їх надуманими. Посилається на те, що позивач не довів факту неотримання ним заробітної плати під час його роботи на підприємстві. Посилається також на те, що позивач отримував щомісячно заробітну плату, визначену штатним розписом, про що розписувався у відомості. Також при звільненні було нараховано 3303 грн. 35 коп., з них 2803 грн. 35 коп. розрахункових коштів, які він також отримав згідно НЗП № 000024 від 02.09.2020. 18.11.2020 до суду надійшла відповідь на відзив до позовної заяви, в якій просить відзив відповідача ТОВ «ВІП-Захист-1» вважати нікчемним, зобов`язати відповідача надати докази виплати заробітної плати позивачу та всіх сум виплат при його звільненні (відомості про виплату заробітної плати, в тому числі і відомість НЗП № 000024 від 02.09.2020), а також заяву про звільнення згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України для вивчення судом. 30.11.2020 до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому відповідач просить прийняти дані заперечення до уваги, розглянути справу за матеріалами, наявними в справі та прийняти рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю. Згідно з ч. 1\~ст.174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін та будь-яких інших клопотань від учасників справи не надходило. Згідно ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. За таких обставин суд розглянув справу у відсутність учасників справи\~\~за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Згідно трудовому договору № 01-20 від 21 січня 2020 року та наказу № 1/п від 20.01.2020 року позивач [PERSON] був прийнятий на посаду керівника регіонального представництва Товариства з обмеженою відповідальністю посаду «ВІП-Захист-1», що підтверджується записами у трудовій книжці (а.с. 50). Відповідно до наказу № 56/к від 02.09.2020 року позивач звільнений з займаної посади за згодою сторін зі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 37-40). Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу № 757611590385251 Пенсійного фонду України від 12.10.2020 року (форма ОК-7) визначена сума фактичного заробітку/доходу (грн.), кількість днів трудових відносин і позначка про сплату страхових внесків (а.с. 52-54). Як вбачається з довідки, розмір заробітної плати позивача за 2020 склала: за січень - 2358,00 грн., а у період з лютого по серпень 5500,00 грн. щомісячно. Посадовий оклад позивача складав 5500,00 грн на місяць. У січні 2020 року (9 робочих днів) нарахована заробітна плата 2358,00 грн., з яких податок на доходи фізичної особи (ПДФО) 18% - 235,26 грн.; військовий збір (ВЗ) 1,5 % - 35,37 грн.; до виплати 2087,37 грн.; у лютому 2020 року (20 робочих днів) нарахована заробітна плата 5500,00 грн., з яких податок на доходи фізичної особи (ПДФО) 18% - 990,00 грн.; військовий збір (ВЗ) 1,5 % - 82,50 грн.; до виплати 4427,5 грн.; у березні 2020 року (20 робочих днів) нарахована заробітна плата 5500,00 грн., з яких податок на доходи фізичної особи (ПДФО) 18% - 990,00 грн.; військовий збір (ВЗ) 1,5 % - 82,50 грн.; до виплати 4427,5 грн.; у квітні 2020 року (20 робочих днів) нарахована заробітна плата 5500,00 грн., з яких податок на доходи фізичної особи (ПДФО) 18% - 990,00 грн.; військовий збір (ВЗ) 1,5 % - 82,50 грн.; до виплати 4427,5 грн.; у травні 2020 року (20 робочих днів) нарахована заробітна плата 5500,00 грн., з яких податок на доходи фізичної особи (ПДФО) 18% - 990,00 грн.; військовий збір (ВЗ) 1,5 % - 82,50 грн.; до виплати 4427,5 грн.; у червні 2020 року (20 робочих днів) нарахована заробітна плата 5500,00 грн., з яких податок на доходи фізичної особи (ПДФО) 18% - 990,00 грн.; військовий збір (ВЗ) 1,5 % - 82,50 грн.; до виплати 4427,5 грн.; у липні 2020 року (20 робочих днів) нарахована заробітна плата 5500,00 грн., з яких податок на доходи фізичної особи (ПДФО) 18% - 990,00 грн.; військовий збір (ВЗ) 1,5 % - 82,50 грн.; до виплати 4427,5 грн.; у серпні 2020 року (20 робочих днів) нарахована заробітна плата 5500,00 грн., з яких податок на доходи фізичної особи (ПДФО) 18% - 990,00 грн.; військовий збір (ВЗ) 1,5 % - 82,50 грн.; до виплати 4427,5 грн.; у вересні 2020 року (2 робочих днів) нарахована заробітна плата 407,4 грн., з яких податок на доходи фізичної особи (ПДФО) 18% -73,33 грн.; військовий збір (ВЗ) 1,5 % - 6,11 грн.; до виплати 327,96 грн. Таким чином, загальна сума несплаченої заробітної плати за період з 21 січня 2020 року по 02 вересня 2020 року складає 41265,4 грн. Сума до виплати складає за вирахуванням ПДФО 18% та ВЗ 1,5% - 33407,83 грн. При цьому, суд критично ставиться до твердження відповідача про те, що нараховану заробітну плату позивач отримував, про що розписувався у відомості, оскільки відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження цих обставин. Юридична особа, якою є відповідач, має можливість надати суду повну та достовірну інформацію з питання виплати заробітної плати, передавши підтверджуючи документи. Суду не були надані відповідачем відомості про оплату праці працівника, повідомлення працівника про розмір зарплати згідно ст. 110 КЗпП України та інші документи, які повинен мати роботодавець. Тому суд приходить до висновку щодо задоволення позову у цій частині. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку підлягають задоволенню. З матеріалів справи вбачається, що позивач не використав щорічну відпустку в період роботи на підприємстві. Цієї обставини не оспорює відповідач та не надав ніяких доказів використання позивачем щорічної відпустки або виплати ним робітнику грошової компенсації. Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки . Позивач [PERSON] обіймав посаду керівника регіонального представництва ТОВ «ВІП-Захист-1» 226 календарних днів, а саме з 21.01.2020 року по 02.09.2020 року, він мав право на 14 днів основної щорічної відпустки. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про відпустки», щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Кількість днів щорічної відпустки, які позивач мав компенсувати при звільненні, становить 14 календарних днів, виходячи з того, що з 365 календарних днів року позивач пропрацював 226 календарних днів. Нарахована позивачеві заробітна плата за період з 21.01.2020 року по 02.09.2020 року складає 41265,4 грн., яку необхідно поділити на кількість фактичних відпрацьованих ним днів 226. В результаті вартість одного дня компенсації за невикористану щорічну відпустку складає 182,59 грн. Таким чином, вартість грошової компенсації за не використані ним 14 днів щорічної відпустки 2556,26 грн., з яких податок на доходи фізичної особи (ПДФО) 18% - 460,12 грн.; військовий збір (ВЗ) 1,5 % - 38,34 грн., тому до стягнення залишається 2057,8 грн. Позивач просить стягнути також вихідну допомогу за ч. 3 ст. 38 КЗпП (у зв`язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю) згідно ст. 44 КЗпП в розмірі тримісячного середнього заробітку в сумі 13282,50 грн. У цій частині суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, оскільки позивач не заявляє позовних вимог про зміну підстави звільнення, зазначеної в його трудовій книжці, а саме звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП (запис від 02.09.2020 року № 16) (а.с. 50). Тому, суд відмовляє у задоволенні позову у цій частині та стягненні вихідної допомоги в розмірі тримісячного середнього заробітку. Щодо компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати за період затримки розрахунку при звільненні з 03.09.2020 року по 16.10.2020 року в сумі 6383,75 грн, то у цій частині позов підлягає задоволенню з наступних доводів та підстав. Закон у ст. 116 КЗпП України покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку виникають передбачені\~статтею 117 КЗпП України\~правові підстави для застосування матеріальної відповідальності. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Розрахунок середнього заробітку здійснюється за останні два повні робочі місяці: відповідно до вимог\~Постанови КМУ від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Відповідно до абз. 3 п. 2\~Постанови КМУ від 08.02.1995 № 100\~середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Обчислення середньої заробітної плати здійснюється стороною позивача на підставі п. 8\~Постанови КМУ від 08.02.1995 № 100, яким встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів. Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України № 757611590385251 від 12.10.2020 року середньомісячна заробітна плата позивача за час роботи у товаристві за 2 календарні місяці: липень і серпень 2020 року склала 11000,00 грн. Отже, загальна кількість робочих днів, що фактично відпрацьовані протягом двох місяців липня і серпня - складає 43 дні. Тому середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 255,81 грн (11000,00/43). Позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за 31 робочий день. За підрахунками суду сума до сплати дорівнює 255,81 х 31 = 7930,11 грн., з яких податок на доходи фізичної особи (ПДФО) 18% - 1427,41 грн.; військовий збір (ВЗ) 1,5 % -118,95 грн. До виплати залишається 6383,75 грн. Відповідно до\~ст. 43 Конституції України\~кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом, та своєчасне її отримання. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ст.\~115 КЗпП України). Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~ст. 116 КЗпП України\~(ч. 1\~ст. 47 КЗпП України). Відповідно до\~ст. 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно зі\~ст. 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові йото середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Розрахунок середнього заробітку позивач здійснює відповідно до вимог\~Постанови КМУ від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати»\~(далі - Постанова КМУ від 08.02.1995 № 100). Відповідно до абз. З п. 2\~Постанови КМУ від 08.02.1995 № 100\~середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня. середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку (абз. 4 п. 2\~Постанови КМУ від 08.02.1995 № 100). Згідно з абз. З п. 4\~Постанови КМУ від 08.02.1995 № 100\~коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати. працівник не мав заробітку. не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Станом на день підписання позовної заяви відповідач жодним чином не відреагував на звернення. Саме тому він змушений звернутися за захистом своїх порушених прав до суду. Відповідно до ч. 1\~ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з положеннями\~ст. 2 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Згідно з ч. 1\~ст. 21 Закону України «Про оплату праці»,\~працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Частиною 5\~статті 97 КЗпП України\~передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до\~ст. 24 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно зі\~ст. 115 КЗпП України, заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективною угодою, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3\~ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Крім національного законодавства, право на заробітну плату захищається й «Конвенцією про захист заробітної плати» № 95, яка ратифікована 31.01.1961 року. Відповідно до ст. 1 даної Конвенції, її метою є термін «заробітна плата», який означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити, на підставі письмового або усного договору про наймання послуг, працівникові за працю, яку виконано, чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано, чи має бути надано. Відповідно до ч. 1 ст. 2, ст.12 Конвенції, вона застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата, через регулярні проміжки часу. Якщо немає інших відповідних урегулювань, котрі забезпечують виплату заробітної плати через регулярні проміжки часу, то періоди виплати заробітної плати має бути продиктовано національним законодавством або визначено колективним договором чи рішенням арбітражного органу. Окрім того, статтею 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Питання про судові витрати суд вирішує відповідно до\~ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial