Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

08.11.2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення на її користь аліментів на утримання повнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] час їх навчання у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн. щомісячно по 30.06.2019 року, після чого стягувати 2500 грн. щомісячно по 30.06.2021 року включно, на період навчання дітей, але не довше ніж до досягнення двадцяти трьох років. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на те, що відповідач є батьком цих дітей. [PERSON] є студентом 2 курсу денного навчання Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут», [PERSON] є учнем 3 курсу Зміївського професійного енергетичного ліцею на денній формі навчання, і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги. Відповідач має можливість надавати їм матеріальну допомогу, однак добровільно цього не робить, а позивач на даний час не працює. Ухвалою судді від 27.11.2018 року будо відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачем відзив в строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, не поданий. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності сторін та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, беручи до уваги визнання позову відповідачем, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу [PERSON] 1-ВЛ № 002250 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано 22.06.2005 року. Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження І-ВЛ №107156, також є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] І-ВЛ № 157129. Як убачається з довідки № 66-04-200/1372 від 30.10.2018 року, виданої Національним технічним університетом «Харківський політехнічний інститут», [PERSON] є студентом 2 курсу денного навчання на контрактній основі. Термін навчання з 01.09.2017 року по 30.06.2021 року. Як вбачається із довідки Зміївського професійного енергетичного ліцею № 399 від 30.10.2018 року, [PERSON] є учнем 3 курсу денної форми навчання державного замовлення. Термін навчання з 01.09.2016 року по 30.06.2019 року, та як вбачається із довідки про доходи від 07.11.2018 № 184 Зміївського професійного енергетичного ліцею, отримує стипендію у розмірі 490 грн. щомісячно. У зв'язку з навчанням на денній формі діти не мають можливості працевлаштуватися, тому потребують матеріальної допомоги. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України) якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу ( п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). Відповідно до ч. 3ст. 199 СК України\~право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, яким вони проживають. Згідно ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. Відповідно до ст. 182 СК України, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатність чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Доказів наявності у відповідача інвалідності, його непрацездатності, або інших обставин, які б унеможливлювали виконання ним обов'язку утримувати повнолітніх доньку та сина, які продовжують навчання, зокрема у визначеному розмірі не надано. Відповідно до ст. 141 ЦПК України\~суд покладає на відповідача судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved