Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-09 00:00:00

08.05.2018 року, позивачка звернулась до суду із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті сестри, [PERSON], яка померла [INFO]. У подальшому, 26.06.2018 року позивачка, у відповідності до ч. 3 ст. 49 ЦПК України, до закінчення підготовчого засідання, змінила предмет позову та в обґрунтування своїх вимог вказала, що [INFO] померла її рідна сестра [PERSON]. Після смерті сестри відкрилась спадщина на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] (раніше буд. № 148). З метою прийняття спадщини, позивачка звернулись до приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Київської області із заявою про прийняття спадщини, однак отримала відмову у вчиненні нотаріальних дій. У зв'язку із чим, позивачка вимушена звернутися до суду та просить визнати за нею право власності на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], за законом після смерті [PERSON]. У судове засідання позивачка та її представник не з'явились, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, просили позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Третя особа у судове засідання не з'явилася, надала заяви про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Вивчивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У ст. 12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [INFO] померла сестра позивачки [PERSON], дівоче прізвище «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 6). За життя, [PERSON] була спадкоємцем після смерті батька [PERSON], який помер [INFO], згідно заповіту від 25.11.1994 року № 36, який посвідчено секретарем виконавчого комітету Димерської селищної ради. Спадщину [PERSON] прийняла, оскільки на день смерті батька, вони проживали разом, що підтверджується довідкою Димерської сільської ради, однак спадщину не оформила належним чином (а.с. 7,13,17). Згідно з відомостями, які надав приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Фоя Л.А. та відомостями з Київського обласного державного нотаріального архіву, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась (а.с. 19,20). Відповідно до довідки Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області від 15.03.2018р. № 305/02-33, [PERSON], була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17). Згідно з довідкою виконавчого комітету Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області, від 03.10.2016р. № 1315/02-33, житловий будинок розташований за адресою [ADDRESS], належав померлому [PERSON], у зв'язку з проведенням інвентаризації нумерації будинків змінено на [NUMBER] (а.с. 14,15). Відсутність інших спадкоємців, після смерті [PERSON] підтверджується тим, що спадкова справа після смерті [PERSON], яка померла [INFO] не заводилась, що підтверджує відповідна довідка Вишгородської районної держаної нотаріальної контори від 15.03.2018р. № 283/01-16 (а.с.20). [INFO] померла мати спадкодавця [PERSON], [INFO] помер рідний брат спадкодавця [PERSON] та [INFO] помер чоловік спадкодавця, [PERSON], що підтверджується копіями відповідних свідоцтв про смерть (а.с. 8,9). Згідно із свідоцтвом про народження [PERSON], її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON]. Однак у вказаному свідоцтві ім`я дитини вказано як «[PERSON]», проте у всіх інших документах, які підтверджують особу, ім`я зазначено як «[PERSON]». Із даного приводу, позивачка звернулась до Українського бюро лінгвістичних експертиз та отримала висновок експерта № 056/193-а від 01.02.2018 року. Відповідно до вказаного висновку, записи особового імені «[PERSON]» (паспорт, довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, посвідчення, запис [PERSON]) та «[PERSON]» (посвідка про народження, запис [PERSON]) у документах, наданих для експертизи, є ідентичними (а.с. 12). Довідкою КП «Вишгородське бюро технічної інвентаризації» від 22.06.2018р. № 556, яка видана [PERSON], підтверджується, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 15.08.1960р., виданого Димерською селищною радою, згідно рішення № 22. (а.с. 69). Крім того, до суду було надано нотаріально посвідчену заяву [PERSON], який зазначив, що після смерті сестри [PERSON], спадщину не отримував та на спадкове майно не претендує (а.с. 10). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення, при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набуває в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 55 Конституції України та ст. 15 ЦК України передбачено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Крім того, обставини викладені у позовній заяві підтверджуються матеріалами спадкової справи, яка надана приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Фоя Л.А. щодо майна померлої [INFO] [PERSON], та з якої вбачається, що остання фактично прийняла спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON] однак не оформила належним чином спадщину, та у подальшому після її смерті, майном користувалась рідна сестра [PERSON] (а.с. 34-51). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON], є спадкоємцем після померлої [INFO] [PERSON], а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved