Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

09 листопада 2015 року [PERSON] звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до Публічного акціонерного товариства Югцемент (далі ПАТ Югцемент), третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, у справі виступає [PERSON], про визнання наказів від 27 жовтня 2015 року № 629-к Про звільнення та № 729 Про накладення дисциплінарного стягнення на [PERSON]С. незаконними, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсацію моральної шкоди та покладення на службову особу, винну в незаконному звільненні, обовязку покрити шкоду, заподіяну ПАТ Югцемент у звязку з оплатою позивачу часу вимушеного прогулу. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що він працює водієм 1-го класу на автомобілі БєлАЗ-7540 в автотранспортному відділенні виробництва № 1 ПАТ Югцемент. Наказом ПАТ Югцемент від 27 жовтня 2015 року № 629-к Про звільнення його було звільнено з роботи на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин, обовязків покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Позивач вважає звільнення незаконним, оскільки він є членом профспілкової організації, а відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 3 ст. 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Позивач зазначає, що його звільнено з роботи без згоди виборного органу - Первинної незалежної професійної спілки робітників ПАТ Югцемент, оскільки остання виразила незгоду на пропозицію роботодавця щодо надання згоди на звільнення позивача. Так пропозиція роботодавця профспілковому органу щодо надання згоди на звільнення позивача викладена в Поданні про отримання згоди на звільнення [PERSON]С. від 20.10.2015 № 754. Розглянувши вказане подання роботодавця, профспілковий орган надав ПАТ Югцемент письмове Повідомлення про прийняте профкомом рішення від 25.10.2015 № 43, в якому повідомив про відмову в наданні згоди роботодавцю на розірвання трудового договору з позивачем. Позивач вважає, що вказане Повідомлення про прийняте профкомом рішення в повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства, у тому числі і в частині, що стосується обґрунтування прийнятого рішення. У заяві позивач також зазначає, що у звязку із звільненням з роботи з 27 жовтня 2015 року він не працює. Оскільки звільнення відбулось у спосіб, що суперечить закону, позивач вказує, що перебуває у вимушеному прогулі і просить суд відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі, одночасно прийняти рішення про виплату позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Також посилаючись на протиправну поведінку роботодавця, порушення трудових прав позивача відповідачем та повязані у звязку із цим душевні страждання, а також п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача 1500 грн. на відшкодування моральної шкоди. Крім цього, посилаючись на ст. 237 КЗпП України, позивач просить суд покласти на службову особу, винну у незаконному звільненні, обовязок покрити шкоду, заподіяну ПАТ Югцемент у звязку з оплатою позивачу часу вимушеного прогулу. Завою від 14 січня 2016 року (а.с. 151) позивач уточнив підстави позову, зазначивши, що крім підстав викладених ним у позовній заяві, підставою позову також є те, що в діях позивача відсутній склад дисциплінарного правопорушення, оскільки поведінка позивача, про яку йдеться в оспорюваних наказах відповідача, є правомірною, позивачем не було порушено жодної правової норми, яка визначає склад дисциплінарного правопорушення та відповідальність за нього. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали і просили суд задовольнити позов. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав і подав письмові заперечення. При цьому зазначив, що підставою для звільнення позивача за п. 3 ст. 40 КЗпП України стало порушення позивачем п. п. 1.5.3., 1.5.4., 2.8, 2.9 Положення про пропускний і внутрішньообєктовий режим ПАТ Югцемент в частині порядку внесення та винесення ТМЦ, п. п. 1.1., 1.9., п. 1.10. Розділу ІІІ, п. 1 Розділу VІІІ Правил внутрішнього трудового розпорядку в частині утримання від дій, що перешкоджають іншим працівникам виконувати їхні трудові обовязки, поважного ставлення до інших співробітників та неухильного дотримання вимог пропускного та внутрішньообєктового режиму ПАТ Югцемент, який встановлено на підприємстві, та те що невиконання [PERSON] без поважних причин правил внутрішнього трудового розпорядку є систематичним. Зазначені дії позивача відповідач вважає порушенням трудової дисципліни. При цьому представник відповідача зазначив, що при звільненні позивача відповідачем була додержана процедура отримання згоди профспілкової організації. Однак керівником профспілкової організації [PERSON] 25.10.2015 надано повідомлення про прийняте профкомом рішення про незгоду профкому з пропозицією відповідача про звільнення позивача з роботи. Таке повідомлення відповідач не розцінює як рішення виборного органу профспілкової організації, яке прийняте і оформлене у встановленому законодавством порядку. Документом, яким оформлене таке рішення, відповідач вважає протокол зборів профспілки від 25.10.2015, який не містить належного обґрунтування рішення. Отже відповідач вважає, що в рішенні виборного органу первинної профспілкової організації про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, а тому на підставі ч. 7 ст. 43 КЗпП України слід вважати, що власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації. Третя особа, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не зявилась. Заслухавши в судовому засіданні пояснення позивача, представників сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого: З 27 листопада 2013 року по 28 жовтня 2015 року позивач працював у ПАТ Югцемент водієм 1 класу а/м БєлАЗ-7540 автотранспортного відділення Виробництва № 1 (а.с. 4-6). З протоколу зборів профкому первинної незалежної профспілкової організації (ПНПО) працівників ПАТ Югцемент від 23.11.2014 вбачається, що позивач з 23.11.2014 є членом вказаної профспілкової організації (а.с. 132, 133). Згідно з наказом голови комісії з припинення ПАТ Югцемент № 629-к від 27.10.2015 [PERSON], водія а/м БєлАЗ-7540 1 класу автотранспортного відділення Виробництва № 1, звільнено з 28 жовтня 2015 року згідно з пунктом 3 статті 40 КЗпП України, за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку (а.с. 9). Підстава цього наказу - наказ № 729 від 27.10.2015 (а.с. 10, 11). Наказ голови комісії з припинення ПАТ Югцемент № 729 від 27.10.2015 за своєю суттю містить таке саме рішення, як і наказ № 629-к від 27.10.2015. Одночасно в ньому наведені обставини інциденту, який стався 28.09.2015 на прохідній підприємства КПП № 1 за участю [PERSON] Так [PERSON], водій а/м БєлАЗ 7540 1 класу автотранспортного відділення Виробництва № 1, 28 вересня 2015 року після закінчення робочої зміни був зупинений черговим охоронцем [PERSON] на прохідній поста № 1 для огляду сумки, у якій були виявлені: початий моток ізоляційної стрічки, гумова прокладка та палець-фіксатор, тобто ТМЦ, що використовуються на підприємстві, зокрема в автотранспортному відділенні. Для більш детального огляду охоронець [PERSON]Б запропонувала [PERSON] пройти в оглядову кімнату. У відповідь [PERSON] почав грубити, відштовхнув охоронця, пройшов за турнікет і вже там все ж таки надав змогу оглянути сумку, але з висуванням погроз охоронцю (а.с. 10, 11). 20.10.2015 за № 754 голова комісії з припинення ПАТ Югцемент [PERSON] звернувся до голови Первинної незалежної професійної спілки працівників ПАТ Югцемент [PERSON] із поданням про отримання згоди на звільнення [PERSON] на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку. На обґрунтування подання до нього окрім іншого, додані копії наказів № 34 від 27.01.2015 та № 239 від 29.04.2015 про застосування до позивача дисциплінарних стягнень (а.с. 7). 25.10.2015 за № 43 голова профспілкового комітету Первинної незалежної професійної спілки працівників ПАТ Югцемент [PERSON] надав ПАТ Югцемент повідомлення про прийняте профкомом рішення, яке надійшло до відповідача 27.10.2015, про що свідчить відбиток штампу ПАТ Югцемент (а.с. 52). У вказаному повідомленні йдеться про те, що профспілковий комітет Первинної незалежної професійної спілки працівників ПАТ Югцемент, розглянувши подання ПАТ Югцемент від 20.10.2015 № 754 про отримання згоди на звільнення [PERSON] прийняв рішення про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору з зазначеним у поданні працівником. У цьому ж повідомленні наведені мотиви прийнятого рішення. Так у повідомленні зазначено, що рішення про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору з [PERSON] профспілковим комітетом прийнято з таких підстав: - знаходження в особистій сумці [PERSON] початого мотка ізоляційної стрічки, гумової прокладки та пальця-фіксатора не є доказом спроби крадіжки, про яку зазначено в доданому до подання [PERSON] від 28.09.2015 № 568, оскільки не встановлено, що зазначені речі не є власністю [PERSON], а їх власником є, наприклад, підприємство; - документ, який називається Акт, фактично актом не є, оскільки акт складається колективно. Доданий же до подання акт складено охоронцем [PERSON] одноособово. Інших доказів наявності зазначених у Акті фактів профкому не надано; - виявила і зафіксувала факт спроби крадіжки 28.09.2015 охоронець [PERSON], яка знаходиться з [PERSON] в неприязних стосунках, оскільки раніше нею вже було безпідставно вилучено у [PERSON] належне йому майно, яке прийшлося повернути йому. Йдеться про інцидент, що стався 03.04.2015, зафіксований у протоколі № 171, складеному тим же охоронцем [PERSON] Тепер [PERSON], зловживаючи наданими їй за посадою повноваженнями, хоче скомпрометувати [PERSON], вдаючись до безпідставних придирок; - поведінка [PERSON], яка в поданні описується словами почав грубити, пройшов за турнікет, з висуванням погроз, як пояснив сам [PERSON] членам профкому, була належною реакцією нормальної людини на неадекватну поведінку працівниці охорони, яка безпідставно його звинувачувала у крадіжці товарно-матеріальних цінностей. При цьому, все, що в поданні зазначено як негативна оцінка поведінки [PERSON] правопорушенням не є, оскільки словами почав грубити означено заперечення [PERSON] думки працівника охорони щодо вчинення крадіжки, а заява [PERSON] про вжиття ним заходів реагування на неправомірну, на його думку, поведінку працівника охорони, в поданні названа висуванням погроз. (а.с. 8). Згідно з протоколом зборів профкому первинної незалежної профспілкової організації (ПНПО) працівників ПАТ Югцемент від 25.10.2015 профком розглянув подання на звільнення [PERSON] і відмовив у звільненні позивача. Одночасно було узгоджено доручити голові профкому ПНПО [PERSON] скласти мотивовану відмову та у встановлені законом строки передати її адміністрації підприємства (а.с. 190, 191). Викладене підтвердили допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Проаналізувавши встановлені у справі обставини і визначені відповідно до них правовідносини суд виходить з такого: Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, у тому числі, систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Згідно з положеннями ч. ч. 1-7 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, працівником органу внутрішніх справ, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. У разі якщо виборний орган первинної профспілкової організації не утворюється, згоду на розірвання трудового договору надає профспілковий представник, уповноважений на представництво інтересів членів професійної спілки згідно із статутом. Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору. Якщо працівник одночасно є членом кількох первинних профспілкових організацій, які діють на підприємстві, в установі, організації, згоду на його звільнення дає виборний орган тієї первинної профспілкової організації, до якої звернувся власник або уповноважений ним орган. Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Аналогічні положення щодо обґрунтованості рішення профспілки про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору з працівником містяться в частині шостій статті 39 Закону України Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності. Враховуючи, що у зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції України, стаття 3 ЦК України, статті 1, 213 ЦПК України). Отже рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника (Правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 1 липня 2015 року у справі № 6-119цс15). У пункті 15 постанови Пленуму Верховного суду України N 9 від 06.11.92 Про практику розгляду судами трудових спорів розяснено, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43(1) КЗпП. Звільнення погоджується з органом профспілки, яка утворена і діє на підприємстві, і членом якої є працівник. Згода профспілкового органу на звільнення не може бути визнана такою, що має юридичне значення, якщо не додержані вимоги про участь у засіданні цього органу більше половини його членів, або згода давалась на прохання службової особи, що не наділена правом прийняття і звільнення і не мала відповідного доручення правомочної особи, чи з ініціативи самого профспілкового органу або з інших підстав, ніж зазначалось у поданні власника чи уповноваженого ним органу, а потім і в наказі про звільнення. Оскільки у зазначених вище нормах за їх змістом йдеться про профспілковий орган підприємства, установи, організації, профспілкові органи структурних підрозділів (цехів, управлінь, відділів тощо) можуть вирішувати питання про дачу згоди на звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, якщо їм таке право делеговане профспілковим органом підприємства, установи, організації. Встановивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті. Не буде суперечити закону, якщо до профспілкового органу в такому випадку звернеться власник чи уповноважений ним орган або суддя при підготовці справи до судового розгляду. Аналогічним чином вирішується спір про поновлення на роботі, якщо згоду профспілкового органу на звільнення визнано такою, що не має юридичного значення. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі. Перевіривши в судовому засіданні рішення профкому ПНПО працівників ПАТ Югцемент про відмову у наданні згоди на звільнення позивача, суд знаходить його таким, що відповідає вимогам ст. 43 КЗпП України. Так воно оформлене у письмовій формі шляхом складення протоколу зборів профкому ПНПО працівників ПАТ Югцемент із зазначенням змісту питань, що розглядалися, осіб які брали участь у засіданні та прийнятого рішення. Належне мотивування і зміст прийнятого рішення містяться в окремому повідомленні про прийняте профкомом рішення, адресованому ПАТ Югцемент, зміст та направлення якого узгоджено в ході засідання профкому. Дане повідомлення доведене до відома ПАТ Югцемент 27.10.2015. Крім цього, виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства, суд вважає що рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору, є достатньо аргументованим та містить посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника. Отже рішення профкому відповідає вимогам закону, а відтак воно мало бути враховане керівництвом ПАТ Югцемент при прийнятті оспорюваного наказу про звільнення позивача. Однак, незважаючи на наявність рішення профспілкової організації про відмову у наданні згоди на звільнення позивача, відповідач не врахував таке рішення і в порушення вимог ст. 43 КЗпП України без належних правових підстав звільнив позивача з роботи. До того ж таке звільнення фактично оформлено двома наказами: наказом № 729 від 27.10.2015 та наказом № 629-к від 27.10.2015. При цьому наказ № 729 від 27.10.2015 прийнятий керівництвом ПАТ Югцемент взагалі без звернення до профспілкової організації і за тим самим фактом, що і наказ № 629-к від 27.10.2015. Щодо тверджень представника відповідача, то вони не спростовують встановлених у судовому засіданні фактів, які доведені належними та допустимими доказами. Таким чином обидва накази, що оспорюються позивачем, не можуть вважатися законними і є такими, що грубо порушують трудові права позивача. У звязку з викладеним та на підставі ст. 235 КЗпП України позивач повинен бути поновлений на роботі в займаній посаді з 28 жовтня 2015 року. Судом також встановлено, що порушенням трудових прав позивачу заподіяна моральна шкода. Так, внаслідок незаконного звільнення позивач залишився без засобів до існування, втративши свій заробіток. Ця непередбачувана обставина змусила позивача докладати додаткові зусилля спрямовані на пошуки джерел заробітку і змінила його звичайний уклад життя в гірший бік. Окрім цього, ці події викликали у позивача негативні емоції, хвилювання та душевні страждання, життєву невпевненість. Таким чином, виходячи з приписів ст. 237-1 КЗпП України, враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, суд вважає вимоги останнього в частині відшкодування моральної шкоди і розмір компенсації відшкодування такої шкоди в сумі 1500 грн. обґрунтованими. Крім того, у звязку з вимушеним прогулом з відповідача на користь позивача згідно з положеннями ч. 2 ст. 235 КЗпП України слід стягнути середній заробіток за період такого прогулу. Так, згідно з розрахунковими документами ПАТ Югцемент про отриману позивачем заробітну плату у серпні та вересні 2015 року, виходячи із кількості робочих днів у розрахунковому періоді, середньоденний заробіток позивача становить 245 грн. 52 коп. Ураховуючи кількість робочих днів у період вимушеного прогулу, зокрема з 28.10.2015 до 29.03.2016 (всього 107 робочих днів) на користь позивача слід стягнути середній заробіток за цей період у сумі 26270 грн. 64 коп. з урахуванням податків та обовязкових зборів, що мають відраховуватися відповідачем. З огляду на викладене позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги про покладення на службову особу, винну в незаконному звільненні позивача, обовязку покрити шкоду, заподіяну ПАТ Югцемент, у звязку з оплатою позивачу часу вимушеного прогулу, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню, оскільки предявлена неналежним позивачем до неналежного відповідача. Так право звернення з таким позовом належить підприємству, а відповідачем у такій справі має виступати службова особа, винна у незаконному звільненні. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) з відповідача належить стягнути судовий збір на користь позивача у розмірі 974 грн. 40 коп., а також в дохід держави у розмірі 974 грн. 40 коп. Судові витрати у розмірі 487 грн. 20 коп. слід покласти на позивача. Згідно з п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення в частині присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць та поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню.

Outcome: partial