Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

09.10.2020 року [PERSON] , [PERSON] звернулися в суд з позовом до Микитинецької сільської\~ради про\~визнання права\~власності на\~житловий будинок,\~господарські будівлі\~та споруди в порядку спадкування за законом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер [PERSON] (батько позивачів) і після його смерті відкрилася спадщина за законом на майно померлого - житловий будинок, господарські будівлі і споруди, що знаходяться за адресою [ADDRESS] . Позивачі прийняли вказану спадщину. Однак, приватний нотаріус Косівського районного нотаріального округу Григорчук Зореслава Романівна відмовила у видачі свідоцтв про право на спадщину на вказане спадкове майно по причині відсутності правовстановлюючого документу, яким підтверджується належність вказаного нерухомого майна спадкодавцю. Про вказане приватний нотаріус Григорчук З.Р. 30.10.2019 року видала кожному постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. На даний час у позивачів є копія свідоцтва про право власності. Однак, вирішити дане питання в позасудовому порядку неможливо, тому що, по-перше, нотаріусу слід надати оригінал правовстановлюючого документу, яким підтверджується належність спадкового майна спадкодавцю, по-друге, вказане свідоцтво про право власності видане на майно колгоспного двору і право власності на нього не зареєстровано у встановленому законом порядку. Позивачі в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви із проханням розглянути справу у їх відсутності. Представник відповідача\~до суду\~не прибув,\~звернувся до\~суду із\~заявою,\~в якій\~просив розглядати\~справу у\~відсутності представника Микитинецької сільської ради. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] від 22.11.2017 року (а.с.6); з копії свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] від 22.07.1978 року вбачається, що дівоче прізвище [PERSON] « [PERSON] » (а.с.36), з копії свідоцтва про народження № [NUMBER] від 16.11.1949 року [PERSON] (а.с.34) та копії свідоцтва про народження [NUMBER] від 17.05.2018 року (виданого повторно) [PERSON] видно, що батьком позивачів є [PERSON] ; згідно виписки з господарської книги від 02.10.2020 року №286 [PERSON] до дня смерті постійно проживав та був зареєстрований в житловому будинку [ADDRESS] у своєму власному господарстві, (а.с.29); згідно довідки Микитинецької сільської ради від 19.06.2020 року за №165 вбачається, що в цьому будинку був зареєстрований та проживав з 1970 по 1972 рік спадкоємець [PERSON] (а.с.33); постановами приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу Григорчук З.Р. від 30.10.2019 року №146 та №147 [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] , після смерті [PERSON] у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцям (а.с.7,8), згідно свідоцтва на право власності на житловий будинок [ADDRESS] , виданого виконкомом Косівської районної ради 14 квітня 1989 року на підставі рішення №61 від 12 квітня 1989 року, даний жилий будинок з належними до нього будівлями та спорудами належав на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого був [PERSON] (а.с.25). Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ст.3 Конституції України\~встановлений принцип верховенства права, який зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини. Даний позов має бути розглянутий в аспекті ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. N 475/97-ВР, в якій зазначено: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Конвенцією про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. N 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до ч.4 ст.41\~Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст.\~317\~ЦК власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.ст.1216, 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. \~ \~ \~ \~Право на спадкування у разі відсутності заповіту мають особи, що належать до спадкоємців за законом (ст.1223 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. А відповідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України: право власності на нерухомі речі підлягає державній реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. \~ \~ \~ \~За змістом ст.ст.2, 20 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» заява про реєстрацію права подається власником, іншим право набувачем. \~ \~ \~ \~Стаття 25 ЦК України визначає, що правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті. \~ \~ \~ \~Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України). Пунктом 3.1. Листа Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» регламентовано: право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 р.). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. \~ \~ \~ \~Оскільки [PERSON] за свого життя не здійснив реєстрацію свого права власності на спірний будинок, після його смерті неможливо здійснити вказану реєстрацію, а тому право власності позивачів в порядку спадкування за законом на належне спадкодавцеві господарство підлягає захисту у судовому порядку. Отже суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі ст.ст. 1216, 1223, 1258, 1261 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved