Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

09 листопада 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалася на те, що вона є власником квартири № 42, розташованої в будинку № 30/17 по бульвару Меотиди в місті Маріуполі на підставі договору дарування від 19 червня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] Крім неї, у даній квартирі зареєстрований її колишній чоловік, [PERSON], який з липня 2016 року до теперішнього часу за вказаною адресою не проживає, його особистих речей в даній квартирі немає, ніякої участі в її утриманні та сплаті комунальних послуг не приймає. Таким чином, вважає, що є всі підстави для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Просила суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі № 42, розташованій у будинку № 30/17 по бульвару Меотиди в місті Маріуполі. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON], яка діє на підставі довіреності, у судове засідання не з'явилися, надавши суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримали та просили задовольнити позов повністю, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечували. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином в установленому законом порядку. Зі згоди позивача та її представника, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що квартира № 42, розташована в будинку № 30/17 по бульвару Меотиди місті Маріуполі належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору дарування квартири від 19 червня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрованого в реєстрі за № 582. Як вбачається з акту, складеного головою КСН «Центральний» [PERSON] та секретарем КСН «Центральний» [PERSON] [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO], проте протягом року за місцем реєстрації не проживає, що підтверджено сусідами [PERSON], [PERSON], Згідно зі ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, це право є непорушним. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В сенсі ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Приймаючи до уваги те, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], а відповідач [PERSON], будучи зареєстрованим у вказаній квартирі, але фактично не проживаючи у ній понад рік, чинить позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні нею своєю власністю, суд вважає за можливе задовольнити позов та визнати відповідача таким, що втратив право користування даним житловим будинком. Зокрема, відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 640, 00 гривень, сплачений останньою при зверненні до суду, що підтверджується відповідною квитанцією.

Outcome: approved