Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

08 грудня 2021 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, в якій просили вжити заходів протидії домашньому насильству та заборонити [PERSON] протягом шести місяців перебувати за місці проживання заявників за адресою [ADDRESS] , заборонити наближатись до місця проживання на відстань не менше 100 метрів, переслідувати та в будь-який спосіб спілкуватись. Заява мотивована тим, що 04 грудня 2021 року [PERSON] перебуваючи в агресивному стані без дозволу проник в будинок заявників, намагався силою забрати дітей, вчинив домашнє насильство у формі психологічних та фізичних дій, тому побоюючись їх продовження заявники просили вжити дієвих заходів для їх захисту. В судовому засіданні [PERSON] заяву підтримала та пояснила, що [PERSON] є її зятем, на даний час триває судовий процес щодо розлучення з її донькою та про стягнення аліментів на утримання дітей, тому з метою не допущення насильства над її донькою, просила заборонити [PERSON] приходити до її будинку. Додатково зазначила, що стосунки між зятем та донькою завжди були напруженими, вони спілкуються у підвищеному тоні, чим лякають дітей. [PERSON] залишив сім`ю, переїхав проживати до своєї мами, тому не має права без дозволу власника перебувати у її будинку. [PERSON] заяву підтримала частково, просила встановити обмежувальний припис на три місяці та дозволити [PERSON] спілкуватись з нею лише телефоном. Суду пояснила, що чоловік залишив сім`ю, у зв`язку з чим вона змушена була звернутись до суду із заявами про розірвання шлюбу і стягнення аліментів на утримання дітей. До початку судових слухань вона не заперечувала проти спілкування чоловіка з дітьми, він безперешкодно заходив до будинку та забирав дітей, проте згодом вона вирішила визначити чіткі рамки у відносинах, тому звернулась до органу опіки та піклування із заявою про встановлення порядку спілкування батька з дітьми. Дійсно 04 грудня 2021 року не відповідала на дзвінки чоловіка та не відчинила йому дверей, коли він зайшов в будинок через підвальне приміщення, виникла суперечка з приводу дітей, розмова буда емоційною, однак нецензурної лайки чи фізичного насильства не було. Проте, з огляду на поведінку чоловіка в минулому, вона не виключає вчинення щодо неї насильства допоки тривають судові процеси. Представник заявників адвокат Демчук Н.В. вважає, що [PERSON] вчинив щодо [PERSON] психологічне насильство, яке проявилось у протиправному проникненні до житла та скандалах у її присутності, щодо [PERSON] також вчинив психологічне насильство, яке проявилось у сварках з приводу сплати аліментів та виховання дітей. [PERSON] проти встановлення обмежувального припису заперечив, суду пояснив, що близько десяти років проживав разом із дружиною та дітьми в будинку [PERSON] . Улітку 2020 року переїхав до своєї матері, водночас продовжував спілкуватись із дітьми. 04 грудня 2021 року приїхав забрати дітей на вихідні, проте телефони були заблоковані, двері не відчиняли, отож припустивши, що щось трапилось, зайшов до будинку через додатковий вхід. Раніше заявники не забороняли йому приходити в будинок, тому він вважав, що має на це право. Побачивши дітей та дружину запитав чим викликана така зміна поведінки, після пояснень дружини, вийшов з будинку, жодних протиправних дій не вчиняв та викликав поліцію, сподіваючись на допомогу у забезпечені спілкування з дітьми. З того часу до будинку не заходить. З дружиною також спілкується поза межами будинку. З приводу спричинених дружині у 2018 році тілесних ушкоджень пояснив, що дійсно під час конфлікту завдав дружині ляпасу, що призвело до пошкодження вушної перетинки, був притягнутий за це до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП, зробив відповідні висновки і в подальшому подібних дій не вчиняв. Представник заінтересованої особи адвокат Філончук Н.В. у задоволенні заяви просила відмовити, мотивуючи тим, що між сторонами існує спір щодо утримання та виховання дітей, який не може бути вирішений шляхом встановлення обмежувального припису. Суд заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, дійшов такого висновку. Відповідно до статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців. За змістом положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі- Закон) домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, а також погрози вчинення таких діянь. Фізичне насильство зокрема, це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; Сфера дії законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству розповсюджується на подружжя та батьків одного з подружжя, незалежно від факту спільного проживання. Статтею 21 Закону визначено, що постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства. Одним із спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству є обмежувальний припис стосовно кривдника (ст.24 Закону). Обмежувальним приписом на строк від одного до шести місяців визначаються один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, які спрямовані на припинення домашнього насильства, надання допомоги та захисту постраждалій особі, та зміну поведінки кривдника. Таким чином, метою обмежувального припису є вжиття дієвих заходів для недопущення повторення актів домашнього насильства Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків ( ст.26 Закону). Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п.9 ч.1 ст.1 Закону). Ризиком у контексті цього провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які створять загрозу для заявника. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки, має дійти висновку про високу ступінь ймовірності такої поведінки особи. Наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. Згідно позиції Верховного Суду висловленій у постанові від 06.02.2020 у справі №753/8626/19 та у постанові від 17.11.2021 у справі 755/937/21 під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати обґрунтованість побоювань вчинення насильства у майбутньому. Тривалий конфлікт між подружжям, як і спір про розірвання шлюбу, стягнення аліментів не є підставою для застосування заходів обмежувального припису. В ході розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] проживає окремо від дружини [PERSON] та їх неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] . Між подружжям має місце спір щодо розірвання шлюбу та утримання неповнолітніх дітей. 04 грудня 2021 року [PERSON] звертався до поліції із заявою про створення [PERSON] перешкод у спілкуванні з дітьми. Заявник [PERSON] та [PERSON] підтвердили суду, що в той день [PERSON] не висловлював погроз чи нецензурної лайки, не вчиняв бійки, мало місце лише емоційне спілкування між подружжям, а після заборони з`являтись у будинку [PERSON] спілкується з дітьми поза його межами. Окрім витягу з медичної документації [PERSON] про отримання 20.03.2018 року травми у побуті від дій чоловіка, інших доказів вчинення [PERSON] домашнього насильства суду не надано. Проаналізувавши надані сторонами докази суд дійшов висновку про недоведеність заявниками ризиків, які могли би слугувати приводом для застосування обмежувального припису щодо [PERSON] . На переконання суду у цій справі відсутні також докази загрози для заявників. Так щодо [PERSON] акти насильства ніколи [PERSON] не вчинялись, щодо [PERSON] - то не доведений ризик їх повторення, після останнього події пройшов значний час і заявник не скаржилась на поведінку чоловіка. За змістом пояснень заявників в судовому засіданні, останні фактично не бажають щоб [PERSON] вільно заходив до їхнього будинку, а спілкування з дітьми відбувалось за визначеною органом опіки процедурою. Згідно висновку Комісії з питань захисту прав дітей від 13.12.2021 органу опіки та піклування надані рекомендації щодо участі [PERSON] у вихованні дітей. Також в судовому засіданні [PERSON] підтвердив усвідомлення заперечень власників заходити до їхнього будинку. Таким чином, конфлікт між сторонами може бути вирішений в інший спосіб ніж встановлення обмежувального припису. З огляду на викладене у задоволенні заяви необхідно відмовити.

Outcome: dismissed