Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

08 лютого 2017 року позивач звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області з вище зазначеним позовом (а.с.1-5) в якому просить: - Наказ директора ДП «МТП» Чорноморськ» «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників ДП «МТП «Чорноморськ» від 20.01.2017р. за № 08-Ст в частині звільнення [PERSON] за п.3 ст.40 КЗпП України за порушення п.п. 1.3, 2.1 Робочої інструкції контролера на КПП 2 розряду відділу Охорони Служби безпеки дорожнього руху від 23.02.2016р. № 27/11.1-22.2, затвердженого наказом директора порту № 158 від 23.02.2016р. визнати незаконним та скасувати; - Пункт 1 наказу директора ДП «МТП» Чорноморськ» від 23.01.2017р. за № 10-Ст «Про внесення змін до наказу директора порту від 20.01.2017р. за № 08-Ст» визнати незаконним та скасувати. - Поновити [PERSON] в ДП «МТП» Чорноморськ» на посаді контролера КПП 2 розряду відділу Охорони Служби безпеки дорожнього руху порту. - Стягнути з ДП «МТП» Чорноморськ» на користь [PERSON] час вимушеного прогулу починаючи з 25.01.2017р. по час постановлення рішення суду; - Рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць та поновлення на роботі піддати до негайного виконання. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що звільнення є незаконним так як відповідно до виписки з протоколу № 1 профкому СПДМ ДП «ІМТП» від 12.01.2017р. відповідачу відмовлено у надані згоди на його звільнення. Відповідачем відмова профспілки на звільнення позивача отримана 13.01.2017р., а тому враховуючи ту обставину, що профспілка відмовила в наданні згоди на звільнення і відповідач знав про наявність такої відмови, то дії відповідача є протизаконними, так як у нього не виникло право на видання наказу про розірвання трудового договору та звільнення його з підприємства. Окрім того, позивач зазначив, що у відповідача відсутні докази неналежного виконання ним своїх посадових обовязків, втому числі відсутні конкретні докази які свідчать про наявність в його діях вини, що призвели до крадіжки майна підприємства та нанесення підприємству матеріальних збитків, а сама позиція відповідача носить загальний характер та базується на припущеннях. Позивач підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі а розгляд справи просив провести за його відсутності (а.с. 30). Представник відповідача та третьої особи [PERSON]М.(а.с. 28, 136) проти задоволення позову заперечувала (а.с.32-37, 118-119,140-142,152-153) мотивуючи тим, що виписка із протоколу засідання профкому Союзу докерів-механізаторів від 12.01.2017р. №1 є необґрунтованою, немотивованою та такою, що взагалі не стосується предмету розгляду подання порту від 05.01.2017р. № 6-11.2-13, позивача було звільнено по п.3 ст. 40 КЗпП України законно та з додержанням встановленої законом процедури. Окрім того, представник відповідача та третьої особи зазначив, що враховуючи положення п. 6.17 Колективного договору, який встановлює обовязки та межі діяльності профспілок у процесі представництва та захисту інтересів працівників порту, Профспілка фактично є неналежним учасником (третьою особою) у справі, а тому всі заперечення та пояснення профспілки, які в же наданні та будуть надаватись у процесі судового розгляду даної справи, не повинні прийматись судом та враховуватись при постановленні рішення по даній справі. Представник Профспілки [PERSON] (а.с.31) позовні вимоги позивача підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Суд вислухавши пояснення представника відповідача та третьої особи та пояснення представника профспілки, дослідивши та перевіривши докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 01 серпня 2016р. відповідачем було видано наказ № 80-Ст «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників відділу охорони СБДР» (а.с. 38-39). Відповідно до мотивувальної та п. 1 резолютивної частини наказу позивач був притягнутий до дисциплінарної відповідальності за порушення п.п. 1.3, 2.4, 2.8, 2.12 «Робочої інструкції контролера на контрольно-перепускному пункті 2 розряду відділу охорони Служби безпеки дорожнього руху» від 23.02.2016р. № 27/11.1-22-2 а саме за те, що разом зі своїм напарниками не повідомили начальника зміни про пошкодження колючого дроту огорожі та про зламанні гілки на прилеглих деревах на території окремого обєкту порту «Автобази» що сталось з 17.07.2016р. на 18.07.2016р. 01 серпня 2016р. відповідачем було видано наказ № 86-Ст «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників відділу охорони СБДР» (а.с. 40-41). Відповідно до мотивувальної та п. 1 резолютивної частини наказу позивач був притягнутий до дисциплінарної відповідальності за порушення п.п. 2.20 «Робочої інструкції контролера на контрольно-перепускному пункті 2 розряду відділу охорони Служби безпеки дорожнього руху» від 23.02.2016р. № 27/11.1-22-2 та п. 3.11 «Інструкції з охорони праці контролера на КПП 2 розряду охорони СБДР» № ІП 22-16 а саме за те, що позивач не здійснював обхід та огляд території автобази по периметру, по причині того, що він знаходився (спав) в салоні автобусу «БОГДАН». 12 січня 2017 року Профком СПДМ розглянув подання відповідача за № 6/11.2-13 від 05.01.2017р. (а.с. 90-91) та прийняла рішення про відмову в наданні згоди на звільнення позивача по п.3 ст. 40 КЗпП України. 13 січня 2016 року відповідач отримав виписку з протоколу засідання профкому (а.с. 89). 20 січня 2017 року відповідачем було видано наказ № 08-Ст «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників ДП «МТП «Чорноморськ» (а.с. 43-46). Відповідно до мотивувальної та п. 2 резолютивної частини наказу позивач був звільнений за п.3 ст. 40 КЗпП України за порушення п. 1.3, 2.1 «Робочої інструкції контролера на контрольно-перепускному пункті 2 розряду відділу охорони Служби безпеки дорожнього руху» від 23.02.2016р. № 27/11.1-22-2 а саме за неналежне виконання контролерами в тому числі позивачем на КПП 2 розряду своїх посадових обовязків, яке полягає в здійсненні належного контролю за територією підприємства та пересуванням вантажів і товарно-матеріальних цінностей через КПП призвело до скоєння правопорушення у вигляді розкрадання майна портових ремонтних майстерень, що спричинило збитки підприємства у розмірі 105000 гривень. 23 січня 2017 року відповідачем було видано наказ № 10-Ст «Про внесення змін до наказу директора порту від 20.01.2017р. за № 08-Ст (а.с. 42)яким були внесенні зміни до п.п. 2, 3 наказу директора порту від 20.01.2017р. за № 08-Ст. Згідно з вимогами ч. 1 і ч. 7 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Враховуючи, що в зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває то така обґрунтованість судом оцінюється виходячи з загальних принципів цивільного права і засад цивільного судочинства (ст. 8 Конституції України, ст.3 ЦК України, ст.1, 213 ЦПК України). Рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення. (Правова позиція ВС України в Постанові від 01.07.2015р. по цивільній справі за № 6-119цс15 яка у відповідності до ст. 360-7 є обовязковою для виконання всіма судами України) Таким чином, виходячи з вище зазначених норм матеріального права та правової позиції Верховний Суд України, обєм аргументації з правовим обґрунтуванням незаконності звільнення працівника немає значення, звільнення працівника без згоди виборного органу профспілкової організації допускається тільки в разі відсутності в рішенні виборного органу аргументації з посиланням на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або вразі відсутності відмови як такої. Відповідно до виписки з протоколу № 1 профкому СПДМ ДП «ІМТП» від 12.01.2017р. відповідачу відмовлено у надані згоди на звільнення позивача (а.с.90-91). Таке рішення профспілковий орган з посиланням на ст.62 Конституції України, ст. 149 КЗпП України, обґрунтував в тому числі тим, що роботодавцем не надано доказів вини позивача які підтверджували факт його причетності до крадіжки майна порту, а саме не надано доказів того, що позивач при виконанні своїх посадових обовязків бачив але не попередив крадіжку майна порту. Таким чином обґрунтування відмови профспілкового органу на звільнення позивача, містить не тільки правове обґрунтування незаконності його звільнення, але містить достатньо чітку аргументацію даної відмови. Відповідачем відмова профспілки на звільнення позивача отримана 13.01.2017р.(а.с.89). Таким чином, враховуючи ту обставину, що профспілка відмовила в наданні згоди на звільнення і відповідач знав про наявність такої відмови, то дії відповідача є протизаконними, так як у нього не виникло право на видання наказу про розірвання трудового договору та звільнення позивача з підприємства. Що стосується доводів відповідача стосовно того, що з врахуванням положення п. 6.17 Колективного договору порту, який встановлює обовязки та межі діяльності профспілок у процесі представництва та захисту інтересів працівників порту, Профспілка фактично є неналежним учасником (третьою особою) у справі, а тому всі заперечення та пояснення профспілки, які в же наданні та будуть надаватись у процесі судового розгляду даної справи, не повинні прийматись судом та враховуватись при постановленні рішення по даній справі, то суд до них відноситься критично, так як Профспілка в даному судовому процесу є третьою особою яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору і у відповідності до ч. 3 ст. 35 ЦПК України має процесуальні права і обовязки, встановленні ст. 27 цього Кодексу. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду трудових спорів» за № 9 від 06.11.1992р., за передбаченими п.3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Таким чином, виходячи з розяснень Верховного Суду України, звільнення по п. 3 ст. 40 КЗпП України допускається тільки при наявності вини працівника. Принцип вини прямо закріплений в п. 24 «Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників і службовців підприємств, закладів, організацій» затверджених Постановою державного комітету СССР з праці і соціальним питанням за узгодженням з ВЦСПС від 20.07.1984р.за № 213, який розповсюджується на звільнення як один із видів дисциплінарного стягнення (ст.147 КЗпП). В п.3 ст. 40 КЗпП України принцип вини закріплений опосередковано (звільнення допускається за систематичне невиконання трудових обовязків без поважних причин). Окрім того, відповідно до розяснень викладених в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду трудових спорів» за № 9 від 06.11.1992р., судами необхідно зясувати в чому конкретно виявилося порушення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п.3. ст. 40 КЗпП України; чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачених ст.ст. 1471, 148, 149 КЗпП України правила і порядку застосування дисциплінарних стягнень. Таким чином виходячи зі змісту вищезазначених розяснень Верховного Суду України та норм матеріального права, суду при розгляді справи даної категорії необхідно зясувати в чому конкретно виявилося порушення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п.3. ст. 40 КЗпП України; чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачених ст.ст. 1471, 148, 149 КЗпП України правила і порядку застосування дисциплінарних стягнень. Відповідно до ч. 3 ст. 149 КЗпП України, при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Як вбачається з мотивувальною та п. 2 резолютивною частиною наказу директора порту № 08- Ст від 20.01.2017р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників» в вигляді звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України, (а.с.43-45),основним обґрунтування відповідача застосування дисциплінарного стягнення даного виду до позивача, є неналежне виконання контролерами на КПП 2 розряду в тому числі позивачем своїх посадових обовязків, а саме не здійснення належного контролю за територією підприємства та пересуванням вантажів і товарно-матеріальних цінностей через КПП було скоєно правопорушення у вигляді розкрадання майна портових ремонтних майстерень, що кваліфікується як порушення позивачем п.п. 1.3, 2.1, 2.20 «Робочої інструкції контролера на контрольно-перепускному пункті 2 розряду відділу охорони Служби безпеки дорожнього руху» від 23.02.2016р. № 27/11.1-22-2. Згідно з п. 2.1. «Робочої інструкції контролера на контрольно-перепускному пункті 2 розряду відділу охорони Служби безпеки дорожнього руху» від 23.02.2016р. № 27/11.1-22-2,(а.с.70) контролер зобовязаний прийняти обєкт під охорону. Перевірити наявність матеріальних цінностей, приладів засобів звязку та документацію, згідно опису, про що доповісти начальнику зміни ВО та зробити запис в книзі «Приймання здачі чергування» Нести службу по охороні обєкту підприємства та матеріальних цінностей, які знаходяться під його охороною. п. 2.12 зазначеної Інструкції (а.с. 71) передбачено контролер зобовязаний у вихідні та святкові дні, а також в неробочий час, здійснювати обхід території, що охороняється, не рідше 1 разу в 2 години. При виявлені будь-яких ознак надзвичайної ситуації терміново доповідати керівнику обєкту, що охороняється. Як вбачається пояснень відповідача та з матеріалів справи (а.с.59-62,79 -82,118-119,140-142,152-153), контролери в тому числі і позивач не є матеріально відповідальними особами та не приймають матеріальні цінності під опис які знаходяться на охоронній території, а охорона території здійснюється шляхом обходу території не рідше 1 разу в 2 години. Враховуючи ту обставину, що відповідачем не надано суду журналу прийняття та передачі контролерами по опису матеріальних цінностей які знаходяться на території портових ремонтних майстерень, суд приходе до висновку, що контролери в тому числі позивач заступаючи на службу не приймають матеріальних цінностей які знаходяться на даній території та не знають їх перелік, кількість та стан, що унеможливлює виявлення контролерами ознак крадіжки майна яке знаходиться на території портових ремонтних майстерень підчас проведення обходу території. Окрім того, відповідно до акту проведення службового розслідування від 23.12.2016р. за № 27 про результати службового розслідування за фактом викрадення кабелю живлення з портального крану № 120 ПРМ та пояснень позивача (а.с.59-63), відповідачем не встановлено, що позивачем приймались під опис матеріальні цінності які знаходяться на території портових ремонтних майстерень втому числі кабель живлення портального крану № 120. Також комісією не встановлено, що викрадений кабель був вивезений через КПП саме підчас несення служби позивачем, та не встановлено факту, що позивачу підчас виконання своїх обовязків було відомо про проникнення на територію сторонніх осіб та крадіжку кабелю живлення але він ніяких попереджувальних заходів не застосував та не повідомив начальника зміни ВО та керівнику обєкту як-то передбачено «Робочою інструкцією контролера на контрольно-перепускному пункті 2 розряду відділу охорони Служби безпеки дорожнього руху» (а.с.71) Як вбачається з пояснень [PERSON]В.(а.с.64-65) саме вона допустила халатне відношення до своїх обовязків у звязку з чим визнала свою провину. Відповідно до п. 1.3. «Робочої інструкції контролера на контрольно-перепускному пункті 2 розряду відділу охорони Служби безпеки дорожнього руху» основною виробничою задачею контролера ВПП ВО є забезпечення перепускного, внутрішньо обєктного режимів на території окремо розташованого обєкту порту, що охороняється, а також здійснювати контроль за територією підприємства та пересуванням вантажів і товарно-матеріальних цінностей через КПП. Згідно з п. 2.20 зазначеної інструкції, контролеру КПП ВО забороняється спати, лежати, читати художню літературу, перебувати під дією або вживати алкогольні напої чи наркотичні речовини, приймати від кого-небудь предмети, подарунки, частування. Саме таке обґрунтування зазначено в наказі директора порту № 08- Ст від 20.01.2017р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників» я порушення цього пункту з боку позивача(а.с.44) Як вбачається з мотивувальної та п. 2 резолютивної частини наказу директора порту № 08- Ст від 20.01.2017р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників» (а.с.43-45) та акту проведення службового розслідування від 23.12.2016р. за № 27 про результати службового розслідування за фактом викрадення кабелю живлення з портального крану № 120 ПРМ (а.с. 59-62), відповідачем не встановлено не зазначено та не конкретизовано яке саме порушення у відповідності до п.п. 1.3, 2.20 Інструкції допущено позивачем і яким конкретним доказом це підтверджується. Відповідно до ч. 1 ст. 131 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Відповідно до акту проведення службового розслідування від 23.12.2016р. за № 27 про результати службового розслідування за фактом викрадення кабелю живлення з портального крану № 120 ПРМ, підчас обстеження території ПРМ було встановлено чисельні пошкодження огорожі території режимного обєкту Портових ремонтних майстерень (відсутність частини єгози на огорожі, дірки в бетонному паркані тощо). Тобто, паркан на охоронній території знаходиться в несправному стані, що забезпечує безконтрольне потрапляння сторонніх осіб на охоронну територію підчас знаходження контролерів на КПП обєкту. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, суд дослідивши матеріали справи та в їх сукупності приходить до висновку, що у відповідача не було підстав для видання наказу про розірвання трудового договору за п.3 ст. 40 КЗпП України у звязку за наявністю відмови профспілки на звільнення та за недоведеністю вини в діях позивача. Відповідно до ч. 3 п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» N 9 від 06.11.92р. зі змінами, У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Згідно з п. 5 Постанови КМ України «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» за № 100 від 08.1995р. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Відповідно до п. 8 вищезазначеної Постанови, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів(годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Так відповідно до бухгалтерських довідок ДП «ІМТП» за Формою 2 (а.с.158), середній заробіток позивачки за час вимушеного прогулу складає: Листопад 2016р. з/р. 4004,40 грн.,Грудень 2016р.з/р. 2721,01 грн. В листопаді було 21,13 робочих змін, в грудні 20,13 робочі зміни, загальна кількість р/з складає 41,26 р/з. Середньоденний заробіток працівника складає:(4004,40 + 2721,01) : (21,13 + 20,13) = 163 грн. Середня кількість змін в місяць складає:42,125 : 2 = 21 р/з. Середня кількість робочих змін за час вимушеного прогулу з 25.01.2017р. по 21.06.2017р. складає: 21х 4 + 19 = 103 р/з. Середній заробіток за час вимушеного прогулу складає: 103 х 163 = 16789 грн. Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу який підлягає стягненню з відповідача складає 16789 грн.

Outcome: approved