Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

10.05.2016 ПАТ «[PERSON] РОЗВИТКУ» звернулося до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №ICKGMCU.6972.003 від 11 липня 2011 року в розмірі 31067 гривень 82 копійки, яка складається: із поточна заборгованість по тілу кредиту 0,00грн., прострочена заборгованість по тілу кредиту 4898,90 грн., поточна заборгованість за процентами 0,00грн., прострочена заборгованість за процентами 8087,68грн., заборгованість за РКО 16 грн., сума пені 18081,24 грн. (а.с.1-4). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 11 липня 2011 року між ПАТ «[PERSON] РОЗВИТКУ» та відповідачем було укладено кредитний договір № ICKGMCU.6972.003,, відповідно умов якого [PERSON] зобовязався протягом 30 днів з моменту укладення договору, встановити кредитний ліміт у розмірі 500,00грн. на рахунок №26253000005565, який відкритий на підставі приєднання позичальника до Умов та правил надання банківських послуг. Згідно з умовами договору банк нараховує проценти в розмірі 36% річних за користування кредитом, крім пільгового періоду, який складає 30 днів, протягом якого процентна ставка складає 0,0001% річних. Також зазначено, що кредит надавався на підставі Анкети-Заяви на відкриття платіжної картки з лімітом, зазначеним в п.2.2 на споживчі цілі, а також, що умовами договору передбачено, що кредитний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє протягом 2-х років, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобовязань за кредитним договором. Позивач також зазначив, що підписання кредитного договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого банком. У період обслуговування кредитного договору. Позивач стверджує, що відповідач порушив умови кредитного договору і станом на 28.04.2016 року має заборгованість на загальну суму 31067,82 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, згідно з направленим до суду клопотанням, представник позивача просив провести розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує повністю. В письмових поясненнях на додаткові заперечення відповідача, представник позивача зазначив, що встановлення та збільшнення кредитного ліміту підтверджуються випискою по особовому рахунку за пеірод з 11.07.2011 по 06.10.2016, а також що дії Банку щодо одностороннього збільшення кредитного ліміту не суперечать п.3.4 Кредитного договору, та звертає увагу, що встановлення кредитного ліміту в сумі 500 гривень відбулось 19.07.2011. Він зазначає, що позивач надає до суду довідку з особового рахунку [PERSON], де детально зазначені операції, які проводив останній стосовно зняття кредитних коштів та користування ними. Він звертає увагу, що згідно з довідкою зо особового рахунку, останній платіж був здійснений 30.09.2014, а починаючи з жовтня 2014 року платежі по кредиту не здійснювались, направлені відповідачу на поштову адресу вимоги дострокового повернення кредиту відповідач не виконав (а.с.138-139) Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та повністю підтримав подані письмові заперечення проти позову та додаткові заперечення проти позову (а.с.113-115,124-130). Так, представник відповідача зазначає про те, що сплинув строк позовної давності. Він зазначає, що строк дії кредиту визначений 2 роки, проте за змістом п.5.7 Кредитного договору строк дії кредиту становить 30 днів при несплаті основної суми кредиту та процентів за користування кредитом по закінченню строку дії кредиту, заборгованість вважається простроченою. Він звертає увагу, що строк дії наявної у відповідача платіжної картки Банку за №5336861000006576 вона була видана позичальнику на строк до липня 2012 року включно, а також, за правовими висновками Верховного Суду України про застосування ст.257 ЦК України до правовідносин, у яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, викладеними у постанові від 19 березня 2014 року №65-14цс14, за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України),а не закінчення строку дії договору. Представник відповідача зазначає, що за таких обставин початок перебігу строку позовної давності за вимогами позивача до відповідача треба обчислювати після спливу дії платіжної картки, тобто з 01 серпня 2012 року. Таким чином до суду з позовними вимогами до відповідача банк мав право звернутися до 01 серпня 2015 року, в той час як банк звернувся до суду лише 10 травня 2016 року, тобто з пропуском позовної давності. У відповідності до ч.3,4 ст.267 ЦК України він заявляє про необхідність застосування наслідків спливу строку позовної давності до описаних вимог банку. Представник відповідача зазначає, що відповідно до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги, вважається що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Крім того, він звертає увагу , що прострочена заборгованість по тілу кредиту складає 4898,09 гривень, в той час як сума нарахованої пені складає 18081,24 гривень, що більше ніж в три рази перевищує розмір завданих йому збитків. Він також звертає увагу на обставини, які дають право на зменшення неустойки. Відповідач перебуває у шлюбі з [PERSON], від якого в них 27 березня 2012 року народився син [PERSON], який потребує постійного лікарняного і домашнього догляду, в звязку з чим дружина відповідача перебуває у неоплачуваній відпустці по догляду за дитиною, яка потребує домашнього догляду, а також, що відповідач після звільнення з роботи в листопаді 2013 року тільки в серпня 2014 року знайшов іншу постійну роботу, що вплинуло на ступінь виконання зобовязань відповідача, та в силі ч.3 ст.551 ЦК України дають суду право зменшити суму неустойки у випадку повного або часткового задоволення позову. В додаткових запереченнях представник відповідача також зазначає, що надані банком докази свідчать про те, що ні 11 липня 2011 року, ні через 30 днів розмір кредитного ліміту в сумі 500 грн. не був встановлений Банком, в той час як перший залишок заборгованості відповідача вказаний станом на 12 березня 2012 року в сумі 2369,00грн., в анкеті-договорі на оформлення платіжної картки від 10 липня 2012 року був встановлений розмір кредитної лінії на майбутній період 3800грн. Представник відповідача стверджує, що сторони не досягли згоди щодо істотної умови кредитного договору суми кредитного ліміту, при цьому умова договору щодо встановлення кредитного ліміту протягом 30 днів також не була виконана. Він також звертає увагу, що п.3.1 Кредитного договору було встановлено, що кредит надається на підставі заяви позичальника, яка була визначена як невідємна та суттєва умова кредитного договору, проте матеріали цивільної справи не містять такої заяви. Він звертає увагу, що прикладена до позовної заяви анкета-заява на відкриття платіжної картки за своїм змістом є окремим договором, який не має нічого спільного з вказаною в п.3.1 договору від 11.07.2011 заявою на отримання кредитної картки, та містить дані про відкриття двох рахунків відповідачу 17.06.2011 №26253000004607 та 04.07.2011 № 26253000005565. А також зазначає, що анкеті-договорі на оформлення платіжної картки від 10 липня 2012 року відсутні дані щодо отримання відповідної кредитної картки та пін-конверту до неї. В звязку з цим вважає, що позивач не надав суду належних доказів на підтвердження факту укладення між позивачем та відповідачем кредитного договору від 11 липня 2011 року №ICKGMCU.6972.003, а надані доказі свідчать про недосягнення сторонами згоди по всім суттєвим умовам договору, що є додатковою підставою для відмови у позові. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 11 липня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «[PERSON] РОЗВИТКУ» ([PERSON]) та відповідачем [PERSON] (Позичальник) було укладено Договір №ICKGMCU.6972.003 з випуску та обслуговування кредитної картки (а.с.15-16). За змістом п.п.2.1, 2.2 ст.2 [PERSON], яка визначає предмет договору, сторони домовились, що цей договір регулює взаємовідносини між Позичальником та Банком про випуск та обслуговування кредитної картки. Банк зобовязується протягом 30 днів з моменту укладення цього договору встановити Кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії у розмірі 500,00 гривень шляхом встановлення кредитного ліміту на рахунок №2625.3.000005565. Відповідно до п.2.3 [PERSON] нараховує відсотки в розмірі 36% річних за користування кредитом крім пільгового періоду. За змістом п.2.4 [PERSON] Нарахування відсотків здійснюється щоденно при цьому відсотки розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, виходячи з розрахунку: рік триста шістдесят днів, місяць рівний календарній кількості днів. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування відсотків не включається. За змістом п.2.5 [PERSON] по закінченню пільгового періоду, щомісячний мінімальний платіж складає 10% від суми заборгованості, підлягає сплаті позичальником щомісячно до 25-го числа за попередній місяць. Заборгованість, що підлягає сплаті, не сплачена у встановлений строк вважається простроченою. Як визначено у п.2.7 [PERSON] у рамках даного Кредиту, Банк встановлює поновлюваний пільговий період кредитування. Пільговий період складає 30 днів по кожній платіжній операції. Пільговий період поширюється на всі операції по картці. Відповідно до п.2.8 [PERSON] процентна ставка під час пільгового періоду кредитування складає 0,0001% річних. При непогашенні заборгованості за Кредитом у повному обсязі по закінченню пільгового періоду, відсотки за користування кредитом нараховуються і сплачуються згідно п.2.3 та п.2.5, які встановлені цим кредитним договором. Крім того, суд звертає увагу, що за змістом п.3.1, 3.2 [PERSON] Кредит надається на підставі Заяви Позичальника на отримання кредитної картки з лімітом, визначеним п.2.2 на споживчі цілі. Кредитний договір вступає в силу з моменту його підписання Сторонами і дії протягом 2 років, але в будь-якому випадку до повного виконання Сторонами зобовязань за цим договором. У разі закінчення терміну дії кредитного договору, при відсутності письмової заяви Позичальника про розірвання кредитного договору та простроченої заборгованості по Кредиту, договір вважається продовженим на такий самий строк.. За змістом п.3.3 [PERSON], у разі закінчення терміну дії Кредитки, за умови дотримання Позичальником умов цього договору, Картка перевипускається Банком на новий строк. Як передбачено у п.4.4 [PERSON], підписання цього договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, у період обслуговування кредитного договору. Згідно з умовами п.5.2 [PERSON], за порушення строків сплати процентів за користування кредитом, [PERSON] нараховує Позичальнику пеню в розмірі 0,5% від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення. Так, за змістом ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 вказаної статті до відносин за кредитним договором застосовуються положення\~параграфа 1\~цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до вимог ч.1-3 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За змістом ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Крім того, з наданих позивачем документів також встановлено, що 17 червня 2011 року відповідач [PERSON] заповнив Анкету-заяву на відкриття платіжної картки, відповідно до якої серед відміток банку значиться інформація про відкриття карткового рахунку №2625.3.000004607 (а.с.17,59). Зі змісту Анкети заяви на оформлення платіжної картки від 10.07.2011 року, відповідно до якої серед відміток банку значиться інформація про відкриття карткового рахунку №2625.3.000004607, дата відкриття-17.06.2011, та №2625.3.000005565, дата відкриття 04.07.2011 (а.с.58). Крім того, за змістом Анкети-заяви про оформлення платіжної картки від 10.07.2012 відповідач [PERSON] зазначив, що розмір кредитної лінії становить 3800грн., процентна ставка 36% (а.с.58). Факт укладання [PERSON], а також подання заяв на відкриття платіжної картки, відповідачем не заперечується. Суд звертає увагу, що номер рахунку, відкритого відповідачу на підставі укладеного сторонами договору значиться №2625.3.000005565 (п.2.2 [PERSON]), а також що відповідач при укладенні договору погодився прийняти будь-який розмір Кредитного ліміту, встановлений Банком, у період обслуговування кредитного договору (п.4.4 [PERSON]), та в Анкеті-заяві про оформлення платіжної картки від 10.07.2012 вказав бажаний розмір кредитної ліміту- 3800грн.(а.с.15-16,58). Згідно з випискою по особовому рахунку № 2625.3.000005565 за період з 11.07.2011 по 28.04.2016 року(а.с.60-65) за вказаним рахунком здійснювалось списання та погашення коштів, нарахування заборгованості, в тому числі останні суми, які були зараховані банком в рахунок погашення заборгованості значаться в жовтні 2013 року. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №ICKGMCU.6972.003 від 11.07.2011 року на 28.04.2016 (а.с.4-14) встановлено, що станом на 28.04.2016 року за відповідачем [PERSON] рахується заборгованість за кредитним договором №ICKGMCU.6972.003 в сумі 31067 гривень 82 копійки, яка складається: із поточна заборгованість по тілу кредиту 0,00грн., прострочена заборгованість по тілу кредиту 4898,90 грн., поточна заборгованість за процентами 0,00грн., прострочена заборгованість за процентами 8087,68грн., заборгованість за РКО 16 грн., сума пені 18081,24 грн. Що також підтверджується виписками по рахункам, відкритим банком на імя відповідача (а.с.66-112). Правильність розрахунку суми заборгованості за кредитом не викладає у суду сумнівів. Будь-яких заперечень щодо правильності нарахованої заборгованості, в цій частині, а також доказів, які це підтверджують, відповідачем не надано та не зазначено джерел їх здобуття. Проте в частині нарахування відсотків за користування кредитними коштами, позивачем не обґрунтовано збільшення розміру відсоткової ставки за користування кредитними коштами з 21.07.2015 року до 72% річних, що є порушенням вимог ст.1056-1 ЦК України в звязку з чим в частині нарахованих відсотків, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на суму 6668 гривень 64 копійки виходячи з наступного розрахунку: 5249,59грн. (сума нарахованих відсотків по 20.07.2015 року включно)+4898,90грн.(заборгованість за кредитом на 21.07.2015, розмір якої не змінювався по 27.04.2016 включно)*282дн.(кількість днів прострочення з 21.07.2015 по 27.04.2016 включно):360дн.*0,36% (передбачена п.2.3 [PERSON] відсоткова ставка)=6631,08грн.. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Суд також звертає увагу, що строк позовної давності за вимогами щодо стягнення основного боргу: заборгованості по кредиту та відсоткам, - позивачем не пропущений, оскільки остання належна до сплати частина кредиту була віднесена позивачем на прострочення в липні 2015 року, а останнє погашення заборгованості за кредитом відбулось в жовтні 2013 року, тоді як позивач звернувся до суду з позовом 10.05.2016 року, тобто в межах строку позовної давності, передбаченого ст.257 ЦК України. Щодо закінчення строку користування кредитною карткою в липні 2012 року, то, як встановлено судом, відповідач 10.07.2012 звертався до Банку з Анкетою-заявою про оформлення платіжної картки (а.с.58) та продовжував користуватися відкритим на його імя картковим рахунком, що підтверджується випискою по рахунку (а.с.60-65). В звязку з цим суд прийшов до переконання, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитом в сумі 4898 гривень 90 копійок є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а в частині процентів за користування кредитом частковому задоволенню в розрахованій судом сумі 6631 гривня 08 копійок. Щодо стягнення пені, то з урахуванням зробленої представником відповідача заяви, а також у звязку з відсутністю поважних причин у позивача щодо пропуску строку звернення до суду з позовними вимогами про стягнення неустойки, вони підлягають задоволенню в межах строків позовної давності, тобто за період з 10.05.2015 року. Одночасно, в силу вимог ч.3 ст.551 ЦК України суд вважає необхідним зменшити розмір пені. Системний аналіз ст.ст.22,611,623,625 ЦК України дає підстави стверджувати, що збитки і сума боргу за грошовим зобовязанням не є тотожними поняттями. При цьому суд звертає увагу, що збитками в розумінні ч.2 ст.22 ЦК України є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Даючи оцінку встановленим в судовому засіданні обставинам справи та дослідженим доказам суд звертає уваги, що докази щодо реальних понесених позивачем доказів відсутні, а упущеною вигодою в даному випадку, яку зазнав позивач внаслідок позбавлення його можливості користування кредитними коштами, які йому не бути вчасно повернуті та сплачені, могли бути неотримані ним проценти за період прострочення за користування цими коштами, у разі їх надання в кредит іншому позичальнику. Визначаючи розмір пені, який підлягає стягненню, та який відповідав би засадам справедливості, добросовісності та розумності, суд, враховуючи викладене, виходить з наступного. Пунктом 5 ч.1 3 ст.18 Закону України «Про захист справ споживачів» визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми ком пенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Відповідно до п.3.2 рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року №7-рп/2013 у справі №1-12/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» зазначено, що положеннями\~частин першої,\~другої статті 18 Закону про захист прав споживачів встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. В\~частинах третій,\~четвертій статті 18 Закону про захист прав споживачів наведено окремі несправедливі умови договору, перелік яких не є вичерпним. При цьому пунктом 4 частини першої статті 21 Закону про захист прав споживачів\~встановлено, що для цілей застосування цього закону та повязаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Конституційний Суд України виходить з того, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627\~Кодексу\~засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобовязання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи\~частини четвертої статті 42 Конституції України\~участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Цей висновок узгоджується з положеннями\~Резолюції Генеральної Асамблеї ООН „Керівні принципи для захисту інтересів споживачів від 9 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини\~Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011\~у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У наведених „Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551\~Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання). Встановлено, в межах визначеного ст.258 ЦК України спеціальної позовної давності один рік, позивачем нараховано пені на суму, що перевищує 10000гривень (18095,07 грн. (сума нарахованої пені на 27.04.2016) 6910,92грн.(сума нарахованої пені на 12.05.2015)). Встановлено, що розмір нарахованої пені в межах строків позовної давності перевищує розмір заборгованості за кредитом, а також суму нарахованих процентів за користування кредитом. З урахуванням викладеного, враховуючи сімейний стан відповідача, в якого на утриманні знаходиться хвора малолітня дитина, яка потребує постійного стороннього нагляду, що підтверджується долученими до матеріалів справи копією свідоцтва про народження, довідками медичної установи (а.с.116,117,121-123), суд прийшов до висновку, що такий розмір пені, який значно перевищує збитки позивача, не відповідає принципам розумності, добросовісності і справедливості, та з урахуванням вищенаведених положень ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», вважає необхідним і можливим зменшити розмір пені, яка підлягає стягненню на користь позивача, та в цій частині задовольнити позовні вимоги частково на суму 3315 гривен, що становить 50% відсотків від суми не отриманих позивачем відсотків за користування кредитними коштами. Відповідно до вимог ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, належна до сплати сума судового збору в розмірі 1378 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial