Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-29 00:00:00

07 червня 2021 року до Ленінського районного суду міста Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про\~розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позов обґрунтовує тим, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі з 20.11.2014 року. Шлюб зареєстровано Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції, актовий запис № 699. Від шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з вересня 2020 року, поміж ними відсутні порозуміння і згода. Сімейне життя не склалось, мають з відповідачем різні погляди на життя, між сторонами постійно виникають сварки та відсутнє взаємопорозуміння. Вважає, що збереження шлюбу неможливе. Дитина наразі проживає з позивачем та перебуває на її повному утриманні. За таких підстав просить шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвати та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 10.06.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликлм сторін та призначено судове засідання. Визначено сторонам строк для подання заяв по суті. Позивач\~\~ [PERSON] \~в судове засідання не з`явилась, 13.07.2021 до суду надійшла заява позивача з проханням розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач\~\~ [PERSON] \~в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлений у встановленому законом порядку, матеріали справи містять повідомлення про вручення поштового відправлення, яке направлялось судом на адресу реєстрації місця проживання та було отримано відповідачем. Також про розгляд справи повідомлявся шляхом розміщення на офіційному веб-сайті судової влади України оголошення про виклик до суду. Про причину неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. У зв`язку з чим суд розглянув справу за відсутністю відповідача заочно, на підставі наявних в справі доказів. Частиною 2\~статті 247 ЦПК України\~передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Дані правовідносини регулюються ст. ст.110,112 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1ст.24СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. При розгляді справ про розірвання шлюбу, суд за правилами 112\~Сімейного кодексу України\~з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Шлюб між сторонами в справі зареєстрований 20.11.2014 року Дніпровським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 699, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 6). Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Подружжя не підтримує шлюбних відносин і спільного господарства не ведуть, проживають за різними адресами. Спільне життя сторін не склалося в зв`язку з відсутністю взаєморозуміння. Бажання та наміру відновити нормальні сімейні стосунки у сторін відсутні. Спору про розподіл спільного нажитого майна між сторонами немає. Згідно із\~постановою Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до вимог\~ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного, відсутнє взаєморозуміння. Сім`я розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню. Таким чином суд повно, всесторонньо та об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. У відповідності до вимог\~ст. 28 ЦК України\~фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм іменем. Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається з прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із Закону, звичаю національної меншини, до якої вона належить. Зокрема, Законом України № 2398-У1 «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», який набув чинності 27.07.2010р., внесено зміни до ст.235\~ЦК України, а саме було доповнено частиною другою, згідно якої у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час реєстрації шлюбу, що розривається. Статтею 295 ЦК\~передбачено, що прізвище фізичної особи може бути змінене у разі реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу або визнання його недійсним. Відповідно до\~ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач в позовній заяві зазначила про бажання після розірвання шлюбу залишити шлюбне прізвище. Відповідно до ч. 2\~ст. 115 Сімейного кодексу України\~після набрання рішенням законної сили необхідно надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд виходить з наступного. Звертаючись з позовом, позивач зазначала, що неповнолітня дитина проживає з нею та пребуває на її утриманні, відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, що не спростовано відповідачем. З довідки про реєстрацію місця проживання особи встановлено, що місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстроване за адресою [ADDRESS] (а.с. 8), з відомостей, отриманих судом з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи, вбачається, що зареєстрованим місце проживання [PERSON] є [ADDRESS] (а.с. 13). Відповідачем твердження позивача про проживання з нею дитини та перебування дитини на її утриманні не спростовані. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі ст.\~182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини;стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних правна результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявлені позивачкою вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дитини є законними та обґрунтованими, доведені належними і допустимим доказами, а тому необхідно стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі однієї четвертої всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця. Згідно з п. 6 ч. 1 ст.\~264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК\~України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких підстав, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судових витрат у розмірі 908,00 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду за позовною вимогою про розірвання шлюбу. Враховуючи звільнення позивача від сплати судового збору за позовною вимогою про стягнення аліментів, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved