Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

09 листопада 2015 року до суду звернулася [PERSON] із позовом, відповідно до вимог якого просить щомісячно стягувати із відповідача на її користь аліменти на сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подачі заяви і до повноліття дитини, а також стягувати із відповідача на її користь грошові кошти, як на матір дитини-інваліда у розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу) протягом всього часу проживання її з дитиною-інвалідом та здійснення опіки, починаючи з дня подачі заяви. В обґрунтування позову посилається на те, що з 2004 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі із [PERSON], від якого [INFO] народився син [PERSON]. 26.02.2008 року шлюб між ними було розірвано. Матеріальної допомоги на утримання сина, [PERSON] у добровільному порядку не надає. Визначивши розмір аліментів, вважає, що відповідач повинен сплачувати такі у частці з усіх видів його доходів. Крім цього, посилається на те, що її син [PERSON] навчається вдома по індивідуальній програмі реабілітації дитини-інваліда (а.с.5-6) та потребує постійного догляду, тому позивачка позбавлена можливості працювати та матеріально забезпечувати себе із сином. Єдиним доходом для неї та дитини є державна соціальна допомога (а.с.8), тому вважає, що відповідач повинен сплачувати грошові кошти на її утримання у частці з усіх видів його доходів протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та здійснення опіки над ним. У судове засідання позивачка не з'явилися, надавши письмову заяву, із підтриманням позовних вимог, просить розгляд справи здійснювати без її участі та на винесення заочного рішення не заперечує (а.с.30). Відповідач у судове засідання не з'явився повторно, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Про причини, що унеможливили його прибуття у засідання, суд не повідомив. Із врахуванням наведеного, на підставі п.3 ч.1, ч.4 ст.169 та ч.2 ст.197 ЦПК України розгляд справи проведено без участі сторін та фіксування судового засідання технічними засобами і на підставі представлених суду доказів. Так, судом встановлено, що під час перебування сторін у шлюбі (а.с.1-2), у них [INFO] народився син [PERSON] (а.с.7), який проживає із позивачкою та перебуває на її утриманні (а.с.12). Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, обов'язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків. Виходячи з норм вказаної статті, приймаючи до уваги, що неповнолітня дитина позивачки проживає разом із останньою та перебуває на повному її матеріальному утриманні і домовленості між нею та відповідачем про способи виконання обов'язку утримувати дитини не досягнуто, суд вважає вимогу позивачки про стягнення із відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] правомірною. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Виходячи із принципу диспозитивності, закладеному у ст.ст.11,60 ЦПК України, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, піддавши аналізу матеріали справи, суд приходить до висновку, що стан здоров'я [PERSON] не задовільний, він є дитиною-інвалідом із захворюванням-легка розумова відсталість з вираженими мовними порушеннями та руховими стереотипами, порушенням соціальної орієнтації (а.с.8-9) та джерел самостійного доходу не має. Окрім цього, суд вважає, що у відповідача стан здоров'я, задовільний. Дані обставини судом враховані при визначенні розміру аліментів. Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене та рекомендації, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, від так підлягають до задоволення. Відповідно до ст.75 CК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Частиною 1 ст.80 СК України встановлено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина-інвалід, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина. У відповідності до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, слід зауважити, що при наявності у позивачки доказів про документальне підтвердження додаткових витрат на особливі потреби дитини, вона не позбавлена у майбутньому заявити вимогу про збільшення розміру аліментів. Приймаючи до уваги наведене, суд вважає вимоги позивачки належно обґрунтованими, а тому такі підлягають до задоволення в повному обсязі. У відповідності із вимогами ст.88 ЦПК України, в розумінні Закону України «Про судовий збір» та із врахуванням кількості позовних вимог майнового характеру, суд вважає за необхідне із відповідача в дохід держави стягнути судові витрати в розмірі 974 гривні 40 копійок (487 гривень 20 копійок х 2).

Outcome: approved