Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-10 00:00:00

10.07.2017 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої позовні вимоги підтримала. Пояснила, що у них з відповідачем є двоє спільних неповнолітніх дітей: син [PERSON] [INFO] та син [PERSON] [INFO]. Діти проживають з нею та перебувають на її повному утриманні, оскільки відповідач ухиляється від матеріального забезпечення дітей, що спонукало її звернутися з даним позовом до суду. Просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO] в розмірі 1/2 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Відповідач [PERSON] позов визнав частково. Пояснив, що дійсно у них з позивачкою є двоє спільних дітей. Він самостійно забезпечував своїх дітей до кінця червня 2017 року. А потім позивачка стала чинити йому перешкоди у спілкуванні з дітьми, вимагаючи більше коштів, а тому він перестав надавати їй кошти. Згоден платити на двох дітей 1/3 частину від свого заробітку (доходу). Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Встановлено, що сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей: сина [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO] (а.с.3-4). Діти перебувають на утриманні матері, позивачки по справі (а.с.6). Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі (а.с.3). Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами 2, 3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Главою 15 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Зазначений обов'язок, згідно з засадами ч.6 ст.7 СК України, в рівній мірі стосується обох батьків та покладається на них за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ (ст.159 ЦПК України), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Суд оцінює докази відповідно до вимог ст.ст. 58 59, ч.3 ст.61, 212 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. При цьому, згідно із ст.60 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. З матеріалів справи вбачається, що сторони є батьками [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.4-5). Відповідач [PERSON] проживає окремо від дітей. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень частини першої статті 184 СК України, аліменти у твердій грошовій сумі визначаються у разі якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявністю інших обставин, що мають істотне значення для справи. Згідно ст.ст. 180; 181; 182 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні частки доходу що підлягає до стягнення з відповідача на утримання неповнолітніх дітей, суд виходить із розміру прожиткового мінімуму, що існує в державі Україна для дітей відповідного віку, ту обставину, що він повинен забезпечити належний рівень життя як дітям, так і собі, що мати дітей також повинна докладати зусилля для їх забезпечення та вважає, що аліменти з відповідача, слід стягувати у розмірі 1/3 частини від його заробітку, як з особи, яка має стабільний дохід, що відповідатиме як інтересам дітей так і не призведе до порушення прав відповідача, буде відповідати засадам розумності та справедливості.

Outcome: partial