Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

09 червня 2021 року [PERSON] звернувся в суд з позовом Управління освіти виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області про стягнення заборгованої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 26 жовтня 2020 року по 15 квітня 2021 року працював на посаді оператора газової котельні Низкиничівської гімназії імені Андрія Комаристого і за період його роботи з листопада по грудень 2020 року виникла заборгованість по заробітній платі на загальну суму 12 182,62 грн., які на день його звільнення з Управління освіти Виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області, як правонаступника Відділу освіти, молоді та спорту Іваничівської райдержадміністрації, виплачені не були. Зазначає, що його середньоденний заробіток становив 302,94 грн., а тому просить стягнути з відповідача Управління освіти виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області в свою користь 12 182,62 грн. заборгованої заробітної плати та 13 329,36 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені за період з 16 квітня 2021 року по 09 червня 2021 року. Ухвалою суду від 18 серпня 2021 року, до участі у справі залучено Виконавчий комітет Нововолинської міської ради Волинської області (а.с.50). 17 вересня 2021 року позивач [PERSON] збільшив позовні вимоги, про що подав до суду відповідну заяву (а.с.56). У своїй заяві просив суд стягнути з Управління освіти виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області та Виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області в свою користь нараховану але не виплачену заробітну плату в сумі 12 182,62 грн. та 30 294 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16 квітня 2021 року по 17 вересня 2021 року. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримав позов, просив його задоволити, твердження представників відповідача вважає надуманими та необґрунтованими. Представник Управління освіти виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області Бобак В.С. просив відмовити у позові з підстав викладених у відзиві (а.с.24-26). Просив суд врахувати, що відповідно до Положення про управління освіти Виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області, затвердженого рішенням Нововолинської міської ради від 17 вересня 2020 року №39/21, Управління освіти не є правонаступником Відділу освіти, молоді та спорту Іваничівської районної державної адміністрації, відтак заявлені позивачем вимоги повинні бути пред`явлені до належного відповідача - Іваничівської районної державної адміністрації, яка, на даний час знаходиться в стані припинення. Представник Виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області Ханова Ю.С. у судовому засіданні просила відмовити у позові з аналогічних підстав, вважає, що Виконавчий комітет Нововолинської міської ради Волинської області є неналежним відповідачем у справі, а тому вимоги [PERSON] є безпідставними. Заслухавши пояснення позивача, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до наказу ЗОШ І-ІІ ступеня с. Низкиничі №29-к від 16 жовтня 2020 року (а.с.11) та відповідних записів у трудовій книжці [PERSON] (а.с.3-5), позивача призначено оператором паливної і на нього покладено відповідальність за безаварійну роботу газової паливної з доплатою за роботу в нічний час 40% і 4% за шкідливі умови праці з 26 жовтня 2020 року. Згідно з копією наказу №13-к від 15 квітня 2021 року (а.с.10) та копією трудової книжки (а.с.3-5) позивача [PERSON] було звільнено з посади кочегара паливної з 15 квітня 2021 року (п.2 ч.1 ст.36 КЗпП). Згідно з довідкою Відділу освіти, молоді та спорту Іваничівської райдержадміністрації, в період з листопада 2020 року по грудень 2020 року включно позивачу [PERSON] не виплачувалася заробітна плата у зв`язку з відсутністю бюджетних призначень, заборгованість склала 12 182,62 грн. (а.с.8). Середньоденний заробіток позивача становив 302,94 грн., що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Нововолинської міської ради (а.с. 9). Щодо тверджень представників відповідачів про то, що Управління освіти виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області та Виконавчий комітет Нововолинської міської ради Волинської області, є неналежними відповідачами у справі, суд зазначає наступне. 05 квітня 2021 року Управління освіти виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області у листі за №Л-06 повідомило позивача, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо впорядкування окремих питань організації та діяльності органів місцевого самоврядування і районних державних адміністрацій» від 17 листопада 2020 року № 1009-ІХ, рішення Нововолинської міської ради Волинської області восьмого скликання від 14 грудня 2020 року № 2/11 «Про початок реорганізації Благодатної селищної ради, Грибовицької та Грядівської сільських рад шляхом приєднання до Нововолинської міської ради Волинської області», рішення Нововолинської міської ради Волинської області восьмого скликання від 23 грудня 2020 року № 2/29 «Про надання згоди на прийняття об`єктів рухомого і нерухомого майна спільної власності територіальних громад сіл та селища ліквідованого Іваничівського району у комунальну власність Нововолинської міської територіальної громади», розпорядження міського голови від 17 грудня 2020 року № 123-р «Прозатвердження персонального складу комісії з реорганізації Благодатної селищної ради, Грибовицької та Грядівської сільських рад, утвореної рішенням Нововолинської міської ради від 14 грудня 2020 року №2/11», ЗОШ І-ІІ ступеня м. Низкиничі Іваничівського району Волинської області перейшла у підпорядкування управління освіти з 01 січня 2021. Рішенням № 4/59 від 25 лютого 2021 р. перейменовано загальноосвітню школу І-ІІ ступеня імені Андрія Комаристого с. Низкиничі Іваничівського району Волинської області у Низкиничівську гімназію імені Андрія Комаристого Нововолинської міської ради Волинської області та затверджено статут Низкиничівська гімназія імені Андрія Комаристого Нововолинської міської ради Волинської області (п.1.1) знаходиться у комунальній власності Нововолинської міської територіальної громади та є правонаступником загальноосвітньої школи І-ІІ ступеня с. Низкиничі Іваничівського району Волинської області (а.с.6). В трудову книжку позивача [PERSON] , 26 лютого 2021 року були внесені відомості про те, що за рішенням Нововолинської міської ради №4/59 від 25 лютого 2021 року загальноосвітня школа І-ІІ ступеня с. Низкиничі Іваничівського району Волинської області перейменовано на Низкиничівську гімназію імені Андрія Комаристого Нововолинської міської ради Волинської області (а.с.5) і лише після внесення таких відомостей позивач був звільнений з підприємства. З огляду на встановлені в суді обставини, суд вважає, що Низкиничівська гімназія імені Андрія Комаристого Нововолинської міської ради Волинської області (п.1.1 Статуту) знаходиться у комунальній власності Нововолинської міської територіальної громади та є правонаступником загальноосвітньої школи І-ІІ ступеня с. Низкиничі Іваничівського району Волинської області, а відтак правомірно позовні вимоги позивач [PERSON] пред`явив саме до Управління освіти виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області та до Виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області, як розпорядника коштів територіальної громади, тобто саме вони є належними відповідачами у справі. По суті заявлених позовних вимог суд зазначає наступне. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться в день звільнення, або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Оскільки при звільненні працівника [PERSON] виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, в день звільнення проведена не була, а Управління освіти Виконавчого комітету Нововолинської міської ради документально підтвердило розмір невиплаченої заробітної плати позивачу (а.с.9), суд стягує з Виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області, як розпорядника коштів в користь [PERSON] 12 182,62 грн. заборгованої заробітної плати. Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків у момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному, порівняно зі стягненням збитків, порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи із середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця. Висновок щодо можливості зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15 (провадження № 14-623цс18), яка відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16. У цій постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Така правова позиція застосована також Верховним Судом і у справі № 165/622/20 (постанова від 20 травня 2021 року). При вирішенні вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку необхідно врахувати, що середній заробіток, за підрахунком позивача, становить 30 294 грн., що більше ніж вдвічі перевищує розмір належної та невиплаченої позивачу заробітної плати і на думку суду, не відповідає вимогам справедливості та пропорційності. З метою дотримання критеріїв справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця, який допустив порушення трудового законодавства та законодавства про оплату праці, суд дійшов висновку, що конкретні обставини справи дають підстави для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні [PERSON] з 30 294 грн. до 15 000 грн., оскільки саме за таких обставин будуть враховані та дотримані інтереси обох сторін - працівника, який звільнився внаслідок закінчення строку договору та роботодавця, який є господарюючим суб`єктом комунальної форми власності. Суд стягує присуджені та невиплачені заробітну плату та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні саме з Виконавчого комітету Нововолинської міської ради, оскільки саме цей відповідач є розпорядником грошових коштів, а не Управління освіти Нововолинської міської ради. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача Виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області в користь позивача [PERSON] 908 грн. судового збору сплаченого при подачі позову до суду та підтвердженого документально (а.с. 18).

Outcome: approved