Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

09 жовтня 2020 року [PERSON] (Позивач-1) та [PERSON] (Позивач-2) звернулись до суду з даним позовом посилаючись на те, що [INFO] помер їх батько [PERSON] , який на момент смерті постійно проживав та був зареєстрований по [ADDRESS] . За життя їх батько склав заповіт, яким заповів позивачам в рівних частках будинок за адресою: [ADDRESS] , а земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 2,75 га заповів Позивачу-2. Мати позивачів та дружина померлого [PERSON] відмовилась від спадщини після смерті чоловіка, в тому числі і від права на обов`язкову частку у спадщині. [INFO] померла мати позивачів [PERSON] , яка на час смерті постійно проживала та була зареєстрована по [ADDRESS] . За життя [PERSON] склала заповіт, яким належні їй земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (паї) заповіла Позивачу-2, який прийняв спадщину. Отже, позивачі оформили свої спадкові права на все майно, яке належало їх батькам на час їх смерті, за виключенням будинку по [ADDRESS] Позивач-1 має право на спадкування за заповітом після смерті батька 1/4 частини будинку, а Позивач-2 має право на спадкування за заповітом після смерті батька 1/4 частини будинку та за законом після смерті матері 1/2 частини будинку. Просять суд визнати за [PERSON] - право власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , а за [PERSON] - право власності на 1/4 частину будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] та на 1/2 частку цього ж домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою суду від 12 жовтня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, підготовче судове засідання призначено на 09 листопада 2020 року. 22.10.2020 року відповідач Куликівська селищна рада подала відзив на позовну заяву, в якому позов визнала повністю. Просила справу розглядати без участі представника відповідача. 22.10.2020 року, третя особа - приватний нотаріус Куликівського районного нотаріального округу Пономаренко Є.П. надав до суду заяву, в якій просить розглядати справу в його відсутність, проти задоволення позову не заперечує. Позивачі в судове засідання не з`явились, надали суду заяву про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за результатами підготовчого судового засідання за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Безпосередньо дослідивши письмові докази у справі і матеріали спадкової справи № 129/2019 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , які надав приватний нотаріус Куликівського районного нотаріального округу Пономаренко Є.П., суд приходить до наступного. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 17 січня 1961 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження, серії [NUMBER] (а.с.17). Позивачі є синами [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого (повторно) виконавчим комітетом Ковчинської сільської ради Куликівського району Чернігівської області та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого Ковчинською сільською радою Куликівського району Чернігівської області (а.с.11,12). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Куликівським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Чернігівській області від 08.05.2019 року серії [NUMBER] (а.с. 13). [PERSON] проживав та був зареєстрований по [ADDRESS] разом із дружиною [PERSON] (а.с. 52). 12 березня 2010 року секретарем Ковчинської сільської ради був посвідчений заповіт, яким [PERSON] заповів будинок [ADDRESS] позивачам в рівних частинах, а земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 2,75 га заповів Позивачу-1.(а.с. 58). Як встановлено судом з наданих позивачами доказів, будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] було побудовано в 1974 році під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] та належав до категорії колгоспних дворів. Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Згідно «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року №11215, визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено саме на сільські ради. Змістовний аналіз постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року за № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в УРСР», Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР від 31.01.1966, Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР від 31.10.1975 та інших нормативних актів з цього приводу доводить, що записи у погосподарських книгах є особливою формою статистичного обліку і визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджували право приватної власності. Саме таке роз`яснення надав і Пленум ВССУ в своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», вказуючи, що у п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах (п.3.1). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до довідки № 693 від 29.09.2020, виданої виконкомом Куликівської селищної ради с. Ковчин Куликівського району Чернігівської області господарство по [ADDRESS] станом на 15.04.1991 відносилось до категорії «колгоспний двір», головою колгоспного двору був [PERSON] , а членом колгоспного двору була його дружина - [PERSON] . (а.с.24) Згідно ст.120 ЦК УРСР, колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч.2 ст.123 цього Кодексу, розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР № 885-ХІІ був введений в дію Закон України «Про власність». Згідно п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 (із подальшими змінами) «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Таким чином, [PERSON] , та [PERSON] мали рівне право на майно колгоспного двору, а значить, і на вказаний вище житловий будинок, тобто по рівній частині кожен. Після смерті [PERSON] , мати позивачів [PERSON] відмовилась від частки у спадкуванні, в тому числі від права на обов`язкову частку у спадщині.(а.с. 62) Мати позивачів [PERSON] за життя склала заповіт, яким належні їй земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (пай) розміром 1,8775 га, 0,5221 га, 0,3538 га заповіла Позивачу-2, який їх прийняв.(а.с.65-66) Позивачі 29.09.2020 року звернулись до приватного нотаріуса Куликівського районного нотаріального округу Пономаренко Є.П. із заявою про видачу їм свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що належав їх померлому батьку. Постановою нотаріуса від 29 вересня 2020 року було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії , а саме у видачі свідоцтва про право власності на спадщину на даний житловий будинок, оскільки позивачі не мають документів, які підтверджували б право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за померлим [PERSON] (а.с. 31) За життя померлий [PERSON] не ввів вказаний вище будинок з надвірними будівлями та спорудами в експлуатацію та не оформив правовстановлюючих документів на нього. Відомостей щодо самочинного будівництва суду не надано. Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , до складу вказаного домоволодіння входять житловий будинок (А-1), веранда (а-1), сараї (Б-1, б-1). (а.с. 25-27) Вищевказані будівлі і споруди, що входять до складу спадщини, були побудовані в 1974 році під час перебування померлих батьків [PERSON] та [PERSON] в шлюбі (а.с. 17) Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Надані судом докази суперечностей не містять та оцінюються судом як достовірні. Оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що Позивачу-1 на праві власності належить 1/4 частина домоволодіння, яке розташоване по [ADDRESS] , а Позивачу-2 на праві власності належить ј частина будинку після смерті батька та Ѕ частина будинку після смерті матері. Отже, позовні вимоги Позивача-1 та Позивача-2 про визнання за ними частки спадкового майна у виді житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами є обґрунтованими та підлягають судом задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved