Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

09 червня 2021 року [PERSON] (далі позивач, [PERSON] ) звернувся в суд з позовом до [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ) про виключення з актового запису про народження дитини даних про батька дитини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з 08 жовтня 2000 року по 03 вересня 2019 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого народилися донька [PERSON] , 2002 року народження, та син [PERSON] , 2012 року народження. В ході процесу розірвання шлюбу позивачу стало відомо, що він не є біологічним батьком дітей, про що йому неодноразово усно заявляла відповідач. Посилаючись на положення статті 136 Сімейного кодексу України (далі СК України) позивач просить суд виключити відомості про батьківство позивача стосовно сина [PERSON] , з актового запису №1668 від 19 липня 2012 року, складеного у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області. Позивач у судове засідання не прибув, але його представник подав письмову заяву з проханням підготовче засідання проводити без сторони позивача, позовні вимоги підтримує. Відповідач у письмовому відзиві позовні вимоги визнала повністю, але заперечувала стосовно стягнення з неї судових витрат по справі. В судове засідання відповідач та її представник не прибули, але в письмовій заяві просили суд задовольнити позовні вимоги, а розгляд справи проводити за їх відсутності (а.с. 49,51). Також відповідач у своїй заяві зазначила, що їй відомо про факт призначення судової експертизи у цій справі, але вона відмовляється брати участь у ній, оскільки переживає за моральний стан дитини. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, з наступних підстав. Судом встановлено, що у період з 08 жовтня 2000 року по 03 вересня 2019 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого народилися донька [PERSON] , 2002 року народження, та син [PERSON] , 2012 року народження (а.с.7 зворот, 9). Статтею 136 СК України визначено, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Згідно результату дослідження №22982 складеного медико-генетичним центром «Мама Папа» від 17 липня 2019 року, ймовірність батьківства позивача стосовно дитини [PERSON] становить 0% (а.с.10). В ході розгляду цієї справи, ухвалою суду від 21 липня 2021 року, за клопотанням сторони позивача, призначено судову генетично-молекулярну експертизу аналізу ДНК, на вирішення якої поставлено наступні запитання: 1) чи наявне кровне споріднення між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , матір`ю якого є [PERSON] , [INFO] ? 2) чи є [PERSON] , [INFO] , біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , матір`ю якого є [PERSON] , [INFO] ? Проведення експертизи було доручено експертам Волинського науково-дослідного експертно-криміналістичному центру МВС України. З матеріалів справи слідує, що вказана експертиза не була виконана у зв`язку з неявкою відповідача разом з дитиною для відібрання біологічних зразків, що стороною відповідача не заперечується. Статтею 109 ЦПК України передбачено, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Оскільки відповідач ухилилися від участі в судовій експертизи, суд визнає факт, для встановлення якого ця експертиза призначалася, а саме що позивач не є біологічним батьком дитини [PERSON] . Крім того, у відзиві на позов відповідач визнала позов та пояснила, що дитина дійсно походить не від позивача. Частиною четвертою статті 206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В свою чергою статтею 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи визнання відповідачем позову в ході підготовчого провадження, ухилення її від участі у призначеній судовій експертизі, а також наявність письмових доказів відсутності кровного споріднення позивача із дитиною, суд доходить висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю. Частиною першою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За подання цього позову позивач сплатив 908,00 грн. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги повністю, в тому числі у зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд дійшов висновку, що 50 % сплаченого судового збору, тобто 454,00 грн. слід присудити з відповідача на користь позивача, а решту суму судового збору, тобто 454,00 грн. повернути позивачу з державного бюджету. Що стосується судових витрат позивача на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке. Частиною третьою статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Приймаючи до уваги дії сторони відповідача щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися, повне та беззаперечне визнання нею позову на стадії підготовчого провадження, суд дійшов висновку, що слід відшкодувати позивачу 50% судових витрат понесених ним на правничу правову допомогу, а саме 2\~100,00 грн. Розмір цих витрат об`єктивно підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг від 16 квітня 2021 року (а.с.16), квитанцію до прибуткового касового ордеру від 16 квітня 2021 року (а.с.17). На підставі ст.ст. 134, 136 СК України,

Outcome: approved