Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

08.11.2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, який в ході розгляду справи було уточнено до відповідачів про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та знаття з реєстрації місця проживання. У своїй позовній заяві позивач вказала на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 26.12.2014 року №4332. Між позивачем та відповідачем [PERSON] 09.02.2015 р. був укладений договір оренди частини квартири, згідно якого позивач передала, а відповідач прийняла в тимчасове платне строкове користування частину квартири №[ADDRESS] строком до 06 січня 2016 р. 24 вересня 2015 р. між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір оренди частини квартири, згідно якого позивач передала, а відповідач прийняв в тимчасове платне строкове користування частину квартири №[ADDRESS] строком до 16 липня 2016 р. Крім того, 24.09.2015 р. між позивачем та відповідачем [PERSON] також був укладений договір оренди частини квартири, згідно якого позивач передала, а відповідач прийняв в тимчасове платне строкове користування частину квартири №[ADDRESS] строком до 12 червня 2016 р. 26 листопада 2015 р. між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір оренди частини квартири, згідно якого позивач передала, а відповідач прийняв в тимчасове платне строкове користування частину квартири №[ADDRESS] строком до 17 вересня 2016 р. 02 вересня 2016 р. між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір оренди частини квартири, згідно якого позивач передала, а відповідач прийняв в тимчасове платне строкове користування частину квартири №[ADDRESS] строком до 13 липня 2017 р. Відповідачі на даний час прописані за вищевказаною адресою, але відповідно до договорів оренди у них закінчився строк оренди, а тому вони втратили право на користування квартирою. Відповідачі за вказаною адресою не проживають, у позивача виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за відповідачів, чим об'єктивно порушують права позивача, тому вона змушена була звертатись до суду з вказаним позовом. 08.12.2017 р. ухвалою Деснянського районного суду м. Києва відкрито провадження по справі. Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явились, надіслати до суду заяву з проханням проводити розгляд справи у їх відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідачі до суду не з'явились, про причини неявки суду не повідомили, повідомлялись про час і місце розгляду справи у встановлений законом спосіб та строк, шляхом направлення судових повісток через ЖЕД-313, відзив на позов або письмові пояснення до суду не подано. Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі сторін по справі. Оскільки відповідачі в судове засідання не з'явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили та не подали до суду відзив, а також те, що сторона позивача не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи у відповідності до вимог ст.ст. 280-282 ЦПК України. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 26.12.2014 р., посвідченого [PERSON] приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за р.№ 4332, позивач [PERSON], являється власником квартири [ADDRESS] (а.с.6). Згідно договору оренди частини квартири від 09 лютого 2015 р. укладеного між між [PERSON], який діяв по довіреності від 26.12.2014 р. виданої [PERSON] та [PERSON], остання передала [PERSON], яка в свою чергу прийняла в тимчасове платне строкове користування частину квартири [ADDRESS] строком до 06 січня 2016 року. 24 вересня 2015 р. між [PERSON], який діяв по довіреності від 26.12.2014 р. виданої [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір оренди частини квартири. Згідно п. 1 вказаного договору орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове платне строкове користування частину квартири №[ADDRESS] строком до 16 липня 2016 р. Крім того, 24.09.2015 р. між [PERSON], який діяв по довіреності від 26.12.2014 р. виданої [PERSON] та відповідачем [PERSON] також був укладений договір оренди частини квартири, згідно якого позивач передала, а відповідач прийняв в тимчасове платне строкове користування частину квартири №[ADDRESS] строком до 12 червня 2016 р. 26 листопада 2015 р. між [PERSON], який діяв по довіреності від 26.12.2014 р. виданої [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір оренди частини квартири. Згідно п. 1 вказаного договору орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове платне строкове користування частину квартири №[ADDRESS] строком до 17 вересня 2016 р. 02 вересня 2016 р. між [PERSON], який діяв по довіреності від 26.12.2014 р. виданої [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір оренди частини квартири. Згідно п. 1 вказаного договору орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове платне строкове користування частину квартири №[ADDRESS] строком до 13 липня 2017 р. За відомостями відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА від 18.04.2018 р. за №29429609, гр. [PERSON], зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 23.08.2017 року по теперішній час; за №29426663 гр. [PERSON], зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 20.02.2015 р. по теперішній час; за № 29431312 гр. [PERSON], зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 02.09.2016 року по теперішній час; за № 29431092 гр. [PERSON], зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 26.11.2015 року по теперішній час; за №29430764 гр. [PERSON], зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 24.09.2015 року по теперішній час. Актом складеним членами комісії ЖЕД-313 від 25.04.2018 р. підтверджується, що при відвідуванні квартири №211 по пр.. Маяковського, 79 в м. Києві з метою вручення повісток [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], про виклик до Деснянського районного суду м. Києва. Повістки не вручено, через відсутність відповідачів за вказаною адресою. Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Житло - одна з основних матеріальних умов життя людини. Відповідно ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира інші приміщення, які призначені та придатні для постійного проживання в них. Право власності на житло охоплює правомочності із володіння, користування та розпорядження ним як об'єктом права власності. Ці правомочності можуть належати тільки власнику житла та іншим особам, зокрема, які проживають разом із ним, у тому числі на праві спільної власності. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України зазначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 383 ЦК України, власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за особою, яка хоча і правомірно вселилася у спірне жиле приміщення власника, але на час розгляду справи не є членом його сім'ї. Зазначені висновки не суперечать нормам ст.47 Конституції України, ст.9 ЖК України, враховуючи, що право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 150 ЖУ України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Слід також зазначити, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає з цієї норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Згідно з ч.3 ст.12 , ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення по справі і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що дійсно відповідачі за вище вказаною адресою зареєстровані, але не проживають на протязі тривалого часу, строк дії договорів оренди закінчився, добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажають, що створює перешкоди для позивача у праві володінні, користуванні та розпорядженні своїм майном. Тому суд вважає, що позов обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі по 256 грн. з кожного.

Outcome: approved