Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

10.07.2015 року позивач звернувся до суду з позовом та просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], на користь [PERSON], [INFO], 153 548 гривень - компенсації курсової різниці за несвоєчасне повернення коштів. В обґрунтування свого позову посилається на те, що відповідачкою [PERSON] у відповідності до рішення Київського районного суду м. Одеси від 20.10.2014 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03.02.2015 року, повернуто позивачеві замість 18 000 дол. США з урахуванням курсу долара лише 11 011 дол. США. Вказане і стало підставою для звернення до суду із даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового засідання сповіщені належним чином у порядку ст.74,76,77 ЦПК України. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON]. - [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, надавши суду письмові заперечення. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам в їх сукупності, суд вважає, вимоги позивача необґрунтованими та безпідставними, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20.10.2014 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 12.03.2015 року стягнуто з [PERSON] та користь [PERSON] суму сплаченого авансу за попереднім договором у розмірі 233 100 гривень, що за курсом Національного банку України станом на 17.10.2014 року складало 18 000 доларів США та витрат по сплаті судового збору у розмірі 2 331 гривень. В решті позовних вимог відмовлено. 03 червня 2015 року Київський районний суд м. Одеси видав виконавчий лист №520/4946/14-ц, щодо примусового виконання вищевказаного рішення суду. 09.06.2015 року старшим державним виконавцем другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Балалайкіною К.В. винесено постанову ВП № 47779102 про відкриття виконавчого провадження. Копію зазначеної постанови із супровідним листом в порядку, встановленому ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» направлено сторонам. Боржнику надано 7-денний строк для добровільного виконання рішення суду. Як вбачається з матеріалів справи, а саме копії квитанції № 1620, вже наступного дня, а саме 10.06.2015 року [PERSON] перерахувала на розрахунковий рахунок другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції грошові кошти у розмірі 235 431 гривень. 11 червня 2015 року [PERSON] звернулась до старшого державного виконавця другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Балалайкіною К.В. з заявою про добровільне виконання. У зв'язку з чим, 15 червня 2015 року старшим державним виконавцем другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Балалайкіною К.В. було винесено постанову ВП № 47779102 про закінчення виконавчого провадження. Таким чином, судом достовірно встановлено, що відповідачка [PERSON] в добровільному порядку та в повному обсязі виконала рішення Київського районного суду м. Одеси від 20.10.2014 року. Позивач вказує на те, що станом на 10.06.2015 року курс долара США становив: за 100 дол. США - 2116,9 гривень , таким чином зазначає, що відповідачкою було повернуто лише 11 011 дол. США замість 18 000 дол. США, у зв'язку з чим просив стягнути вказану різницю. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. ст. 58-59 ЦПК України докази по справі повинні бути належними та допустимими, та не ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що вказані твердження позивача не ґрунтуються на вимогах закону, є необґрунтованими та безпідставними, так як в рішенні Київського районного суду м. Одеси від 20.10.2014 року, яке залишене без змін ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 12.03.2015 року, зафіксовано та стягнуто грошову суму у розмірі 233 100 гривень, що за курсом Національного банку України станом на 17.10.2014 року складало 18 000 доларів США. Із норм ст. ст. 524, 533 ЦК України випливає, що грошове зобов'язання має бути виражене та виконане у гривнях; сторони можуть визначати грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, а якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, визначених законом. Слід зазначити також, що в рішенні чітко відображено, що вказана грошова сума була стягнута у якості сплаченого авансу за попереднім договором. Також суд зауважує, що діючим законодавством не передбачений стабільний курс долара США до національної валюти - гривні, а від так позивач своєчасно не ініціювавши відкриття виконаного провадження, про що свідчить видача виконавчого листа лише 03.06.2015 року, та виходячи із загальної ситуації в Україні, свідомо ніс валютний ризик. Відповідно до вимог статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, ст.1 ЦПК України задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України суд захищає порушене право особи у спосіб, встановлений законом Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги позивача є необґрунтованими, обставини, викладені в позовній заяві, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, вина відповідача у навмисному невиконанні судового рішення не встановлена, а тому, оцінюючи зібрані у справі докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed