Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

08 жовтня 2018 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення та ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано 05 жовтня 2018 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі судді, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями /а. с. 1/. Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив суд зняти арешт з транспортного засобу - легкового автомобіля марки JAC J5 (сірого кольору, 2014 року випуску, номер шасі (кузова, рами [NUMBER], об'єм двигуна 1499, реєстраційний номер [NUMBER]) та визнати на нього право власності позивача. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що, виконавши свої зобов'язання за договором фінансового лізингу, отримав вказаний автомобіль у власність і користувався ним до фактичного вилучення працівниками патрульної поліції на підставі постанови державного виконавця про розшук автомобіля у виконавчому провадженні. Зареєструвати у передбаченому законом порядку своє право власності на транспортний засіб позивач не встиг, оскільки на нього було накладено арешт на підставі ухвали слідчого судді Рівненського міського суду про накладення арешту у межах кримінального провадження стосовно працівників ТОВ «ЛК «ЕТАЛОН» /а. с. 5-8/. Ухвалою судді від 11 жовтня 2018 року позовну заяву залишено без руху, на усунення недоліків якої представником позивача 24 жовтня 2018 року подано квитанції про сплату судового збору та засвідчені додатки до позовної заяви /а. с. 72-74, 76-77/. 25 жовтня 2018 року у справі відкрито провадження у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання /а. с. 131-132/. Від відповідача ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» 12 листопада 2018 року до суду надійшла заява, у якій представник просив задовольнити позовні вимоги [PERSON], визнавши, що позивач належно виконав всі умови договору фінансового лізингу № 001659 від 08 грудня 2014 року, і 14 грудня сторонами укладено договір купівлі-продажу № 001659/01, на підставі якого відповідач продав, а позивач прийняв та оплатив предмет лізингу - автомобіль JAC J5 (легковий седан - В, 2014 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]) /а. с. 141/. Представник позивача 11 грудня 2018 року подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності сторони позивача у судовому засіданні, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі /а. с. 143/. Ухвалою судді від 11 грудня 2018 року підготовче провадження у справі закрито і призначено до розгляду по суті /а. с. 145/. Представник відповідача Печерського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві заяви по суті або заяв з приводу процесуальних питань не подав, будучи належним чином повідомленим про справу, отримав примірник позовної заяви з додатками, засвідчені належним чином копії ухвали судді про відкриття провадження, а у подальшому - про закриття підготовчого провадження та призначення до розгляду по суті. У судове засідання позивач, його представник, представники відповідачів не з'явилися. Враховуючи подані заяви по суті позову і з приводу процесуальних питань, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників розгляду, які належним чином повідомлені про судове засідання. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Позивач та відповідач ТОВ «ЛК «ЕТАЛОН» уклали 08 грудня 2014 року договір фінансового лізингу, відповідно до пункту 11.2 якого лізингоодержувач (позивач) має право придбати у власність (викупити) предмет лізингу по його викупній (залишковій) вартості за окремо укладеним договором купівлі-продажу. Згідно з наказом № 14-11 від 14 листопада 2016 року директора ТОВ «ЛК «ЕТАЛОН» [PERSON], наказано зняти з обліку та передати у власність власнику [PERSON] загальний легковий седан - В JAC J5, 2014 року випуску, номер шасі (кузова, рами [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]) /а. с. 82/. Відповідно до договору купівлі-продажу № 001659/01 від 14 грудня 2016 року, укладеного позивачем та відповідачем ТОВ «ЛК «ЕТАЛОН», останній як продавець зобов'язався передати належний йому транспортний засіб у власність покупцеві - позивачу, а він зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього на умовах договору /а. с. 84/. За умовами пункту 1.3 договору купівлі-продажу № 001659/01 від 14 грудня 2016 року, товаром за даним договором є - загальний легковий седан - В JAC J5, 2014 року випуску, номер шасі (кузова, рами [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], який належить продавцю - ТОВ «ЛК «ЕТАЛОН» на праві власності, що ним гарантовано, і що по відношенню до товару на день укладення цього договору немає прав третіх осіб, а також товар не заходиться у заставі, під арештом, як вказано у пункті 1.4 згаданого договору. Відповідач ТОВ «ЛК «ЕТАЛОН» як продавець був зобов'язаний, згідно з пунктом 2.1. договору, оформити документи для подальшої реєстрації товару, після сплати позивачем викупної вартості товару - 1 297 грн, та передати товар покупцю після оформлення необхідних документів. Відповідно до погоджених сторонами умов договору у пункті 2.2, перехід права власності відбувається після підписання ними акту приймання-передачі транспортного засобу, який є невід'ємною частиною цього договору. 22 грудня 2016 року ТОВ «ЛК ЕТАЛОН» та [PERSON] підписали акт приймання-передачі транспортного засобу (машини) № 001659/01, відповідно до пункту 2 якого, разом з машиною відповідач передав, а позивач прийняв даний акт, номерний знак [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію машини серії [NUMBER] та комплект ключів /а. с. 85/. В той же час ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 14 грудня 2016 року у справі № 569/16544/16-к накладено арешт у межах кримінального провадження № 12015180010000230 від 15 січня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 361-2 КК України, електронна копія якого оприлюднена у Єдиному державному реєстрі судових рішень за № 63488657, на транспортний засіб JAC J5 1499, № кузова [NUMBER], д.н.з. [NUMBER] (пункт 31 резолютивної частини ухвали слідчого судді від 14 грудня 2016 року) /а. с. 97-102/. 28 червня 2018 року транспортний засіб позивача марки JAC J5 (сірого кольору, 2014 року випуску, номер шасі (кузова, рами [NUMBER], об'єм двигуна 1499, реєстраційний номер [NUMBER]) був оглянутий працівниками патрульної поліції та тимчасово затримано на підставі постанови державного виконавця Печерського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві у виконавчому провадженні № 54734636 /а. с. 90/. Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. ст. 317, 319 Цивільного кодексу України, власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власного волею. Згідно з частиною першою ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Моментом набуття права власності за договором, згідно з вимогами частини першої ст. 334 ЦК України, у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. За частиною першою ст. 8 Закону України «Про фінансовий лізинг» у разі переходу права власності на предмет лізингу від лізингодавця до іншої особи відповідні права та обов'язки лізингодавця за договором лізингу переходять до нового власника предмета лізингу. Предмет лізингу не може бути конфісковано, на нього не може бути накладено арешт у зв'язку з будь-якими діями або бездіяльністю лізингоодержувача (частина друга ст. 8 Закону України «Про фінансовий лізинг»). Відповідно до ст. 9 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингоодержувачу забезпечується захист його прав на предмет лізингу нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту прав власника. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За приписами частини першої ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідності до норм частини першої, третьої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша ст. 81 ЦПК України). У відповідності до частини шостої статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Законодавець виключає збирання доказів судом, що стосується предмета спору, з власної ініціативи, за винятком витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, як передбачено частиною сьомою статті 81 ЦПК України. За приписами частини першої статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Встановлено, що відповідач ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» визнав, що позивач належно виконав всі умови договору фінансового лізингу № 001659 від 08 грудня 2014 року, і 14 грудня сторонами укладено договір купівлі-продажу № 001659/01, на підставі якого відповідач продав, а позивач прийняв та оплатив предмет лізингу - автомобіль JAC J5 (легковий седан - В, 2014 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]) /а. с. 141/. Зазначене також підтверджується наявними у матеріалах справи письмовим доказами. Тобто право власності на транспортний засіб, який був предметом договору фінансового лізингу та предметом договору купівлі-продажу між сторонами, - автомобіль марки JAC J5 (сірого кольору, 2014 року випуску, номер шасі (кузова, рами [NUMBER], об'єм двигуна 1499, реєстраційний номер [NUMBER]) - від ТОВ «ЛК «ЕТАЛОН» перейшло позивачу, хоча й не було належним чином зафіксовано у реєстраційних органах з незалежних від позивача причин. Фактичне вилучення транспортного засобу було здійснено на підставі рішення державного виконавця Печерського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві у виконавчому провадженні № 54734636, чим було позбавлено позивача його права власності у частині права безперешкодного користування та володіння своїм майном, що потребує захисту та відновлення у судовому порядку. Таким чином суд прийшов до висновку про обґрунтованість позову і існування законних підстав для його задоволення. Відповідно до частини першої ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача підлягає стягненню також сума судового збору у розмірі 2 433,80 грн з обох відповідачів у рівних частках. На підставі викладеного та

Outcome: approved