Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

08.12.2020р. позивач звернулася до суду із позовом, покликаючись на те, що 05.08.2014р. між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб у Галицькому відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис за № 229. У шлюбі в них народилася одна дитина - дочка [PERSON] , [INFO] .. Вказувала, що спільне подружнє життя з відповідачем не склалося через розбіжності у поглядах на шлюб та сім`ю. У них часто виникали сварки та конфлікти, тому з серпня вони припинили подружні стосунки, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, примирення між ними неможливе, а тому, за її глибоким переконанням, немає подальшого сенсу до юридичного підтримання шлюбних стосунків. Проаналізувавши їхнє з відповідачем подружнє життя, вона прийшла до висновку, що не бажає перебувати з ним у шлюбі, оскільки такий носить формальний характер, а відтак вважає, що розірвання шлюбу буде відповідати як її інтересам, так і інтересам її дитини, яка проживає разом з нею та повинна зростати у спокійній сімейній атмосфері. Зазначала, що їхня сім`я розпалася остаточно і не може бути збережена, шлюб між ними є формальним і його подальше збереження суперечить її інтересам. Спільного подружнього майна у них з відповідачем немає. Просила суд постановити рішення, яким розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 05.08.2014 року у Галицькому відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 229, та стягнути з відповідача в її користь судові витрати. Позивач в судовому засіданні позов підтримала. Не бажає надання терміну для примирення, оскільки вони не проживають спільно вже з жовтня 2020р. і з цього часу вжиті заходи для примирення позитивних результатів не дали. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Не бажає надання терміну для примирення, оскільки в них з дружиною різні погляди на життя, на побут, на сімейні відносини. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Водночас принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі. Так, згідно з ч.ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування зокрема до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. У відповідності до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. У свою чергу підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя визначені ст.112 СК України, положеннями якої встановлено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Частиною 2 ст.112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони 05.08.2014р. уклали шлюб, який зареєстрували у Галицькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції за актовим записом № 229. В даному шлюбі в сторін народилася одна дитина - дочка [PERSON] , [INFO] .. Сімейне життя у сторін не склалося, постійні непорозуміння призвели до того, що обидві сторони не бажають збереження шлюбу. З жовтня 2020р. сторони не підтримують подружніх відносин, спільного господарства не ведуть. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та взаємопідтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони обоюдно не мають наміру зберігати шлюб, надання терміну для примирення не бажають, а тому суд не вбачає підстав для збереження шлюбу. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам кожної із сторін, а тому згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України є всі підстави для розірвання шлюбу. На підставі ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в користь позивача понесені нею витрати на оплату судового збору.

Outcome: approved