Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

07.12.2018 [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] з вимогами: визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовної заяви зазначив, що є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. За вказаною адресою значиться зареєстрованою стороння йому особа [PERSON], однак фактично більше року за вказаною адресою не проживає, комунальні послуги не сплачує, участі в утриманні майна не приймає, місце її перебування не відоме. Реєстрація відповідачки порушує його права як власника. Ухвалою суду від 26.12.2108 відкрито провадження в справі, прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Належним чином повідомлені учасники справи в судове засідання повторно не з'явилися. Позивач [PERSON] подав заяву про судовий розгляд справи за його відсутності, підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки не повідомила, відзиву на позов не подавала. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України). За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою позивача, наданою ним у письмовій заяві про розгляд справи без його участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності належно повідомленого про судове засідання відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. Спірним є право користування житловим приміщенням у виді житлового будинку за адресою: [ADDRESS], який на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 10.11.2017 приватним нотаріусом Зміївського РНО Харківської області, реєстр/№2330, належить [PERSON] (а. с. 8) Право власності [PERSON] за вказаний будинок зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. (а. с. 9). З довідки № 322 від 23.01.2018, виданої Комсомольською селищною радою, вбачається, що за адресою: [ADDRESS], значиться зареєстрованою [PERSON] (а. с. 10). За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Норма статті 391 ЦК України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь яких осіб будь-яким способом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Частиною 1 статті 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що [PERSON] є власником спірного житлового будинку, в якому зареєстрована відповідач, яка не є членом сім'ї позивача. Враховуючи, що відповідач [PERSON] у спірному будинку не проживає понад один рік, на встановлені правовідносини поширюються норми статей 64, 156 ЖК України, статті 405 ЦК України. У відповідністю зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Позивачем надані докази того, що відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], але понад рік у спірному житловому приміщенні не проживає без поважних причин, відсутні будь-які відомості щодо існування домовленості між власником житла та відповідачкою щодо збереження за нею права користування цим житловим приміщенням. За таких обставин, позовна заява [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Витрати по сплаті судового збору стягнути з відповідачки на користь позивача.

Outcome: approved