Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-23 00:00:00

07 лютого 2020 року, позивач [PERSON] звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом, в якому просить розірвати шлюб укладений між ним та відповідачкою, зареєстрований 08 грудня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного Жовтоводського міського управління юстиції, актовий запис № 405. Свої вимоги обґрунтував тим, що подружні відносини між ним та відповідачкою припинились з 2014 року, з цього часу вони проживають окремо. Протягом всього подружнього життя стосунки між ним та відповідачкою складались важко. Часто виникали конфлікти та непорозуміння через різні погляди на сімю та взаємоповагу в стосунках. Фактично сім`я припинила своє існування та існує лише формально. Таким чином, позивач вважає, що його шлюб з відповідачкою розпався остаточно і примирення неможливе, що змусило його звернутись до суду з цим позовом. Ухвалою від 17 лютого 2020 року відкрито провадження по вищезазначеній справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 05 березня 2020 року судовий розгляд цивільної справи було відкладено, оскільки з`ясувалось, що за вказаною позивачем у позовній заяві адресою відповідачка не проживає та було вирішено повідомити її про розгляд справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової Влади України. Сторони у судове засідання не з`явились, про розгляд справи судом повідомлялись належним чином. Від відповідачки, [PERSON] у запропонований їй ухвалою про відкриття провадження по справі від 17 лютого 2020 року, строк відзиву на позов до суду не надходило. Окрім направлення судової повістки відповідачці поштою, остання викликалась у судове засідання шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. У відповідності з ч.11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про розгляд справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідачка не подала відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає, що є передбачені ст.ст. 280,281 ЦПК України підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків. Відповідно до статей 12,13 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого повторно серії [NUMBER] , між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , 08 грудня 2007 року, укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтоводського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №405. (а.с.12) Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що шлюбні відносини сторін вже тривалий час фактично припинені, сторони проживають окремо та спільне господарство не ведуть, позивач вважає, що примирення неможливе, тому подальше спільне проживання та збереження шлюбу суперечить його інтересам. Відповідач своїм правом на подачу заперечень не скористалась, відзиву на позовну заяву не надала, а тому у суду нема підстав сумніватися у доводах викладених позивачем, як підставах для розірвання шлюбу. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам та інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, не згоден на примирення, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Суд вирішуючи справу про розірвання шлюбу, перш за все виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачкою. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить його інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до вимог ч.2 ст. 114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Пунктом 2 ч. 3 ст. 115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає за доцільне відповідачці [PERSON] залишити її шлюбне прізвище, оскільки остання не зверталась до суду із клопотанням про зміну її прізвища на дошлюбне після розірвання шлюбу. Згідно з п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Суд вважає за необхідне стягнути судові витрати з відповідачки на користь позивача, оскільки його позовні вимоги задовольняються в повному обсязі.

Outcome: approved