Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~09 березня 2021 року до суду звернулась представник [PERSON] адвокат Щербіна А.А. з вищезазначеним позовом та просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] , укладений 22 лютого 2021 року, посвідчений державним нотаріусом Світловодської міської державної нотаріальної контори Скрипкою Ольгою Михайлівною, зареєстрований в реєстрі за № 3-89 та державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 40659845. Вимоги позову обґрунтовані наступним. [PERSON] надала [PERSON] довіреність, якою уповноважила останню укласти від її імені правочин, яким передати у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] . При цьому воля [PERSON] була спрямована на те, щоб дана квартира була передана в рахунок розподілу спільного сумісного майна її матері [PERSON] та [PERSON] , а [PERSON] в свою чергу мав би передати [PERSON] 1/ 2 частину квартири [ADDRESS] . Проте [PERSON] , укладаючи 22 лютого 2021 року від імені [PERSON] договір дарування квартири, помилилася щодо дійсного волевиявлення довірителя та відповідно щодо обставин, які мають істотне значення, в зв`язку з чим в наведеному договорі не відображена воля дарувальника щодо обов`язку обдаровуваного вчинити дії на користь [PERSON] . Натомість у п. 9 Договору дарування лише зазначено, що він укладається в рахунок розподілу спільного сумісного майна з [PERSON] , донькою якої є Дарувальник за цим договором. В зв`язку з цим з підстав ч.ч. 3, 5 ст. 203, ст. 215, ч. 1 ст. 229 ЦК України просить позов задовольнити. (а.с. 3-4, 26-28) Ухвалою суду від 31 березня 2021 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за вказаним позовом. 20 квітня 2021 року до суду представником відповідача [PERSON] адвокатом Остаховим В.П. подано відзив на позовну заяву, у якому він просив у задоволенні позову [PERSON] відмовити з підстав його необґрунтованості та безпідставності. Доводячи безпідставність позову представник відповідача навів наступне. Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 жовтня 2015 року по справі № 401/2491/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя було затверджено мирову угоду сторін, згідно якої в порядку поділу спільного майна подружжя за [PERSON] було визнано право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . Підстава позову в частині того, що спірний договір дарування є недійсним, оскільки [PERSON] не передав [PERSON] Ѕ частину квартири [ADDRESS] є необґрунтованою, так як в цьому договорі не визначено такого обов`язку. Посилання позивача на те, що спірний договір породжує для відповідача [PERSON] обов`язки є її особистим неправильним тлумаченням закону, внутрішні мотиви, з яких виходила позивач на основі свого власного тлумачення природи договору не мають наслідком визнання його недійсним. (а.с. 72-76) Відповідач [PERSON] правом подати відзив на позовну заяву не скористалась. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, відповідь на відзив відповідача [PERSON] не подала. Представник позивача адвокат Щербіна А.А. в ході розгляду справи по суті позов підтримала та пояснила, що [PERSON] мала намір подарувати [PERSON] належну їй на праві власності квартиру з покладенням на нього обов`язку вчинити дії на користь третьої особи , а саме її матері [PERSON] . Воля позивача полягала в тому, щоб [PERSON] , отримавши в дар квартиру [ADDRESS] , передав у власність [PERSON] належну йому на праві приватної власності Ѕ частину квартири [ADDRESS] . Однак [PERSON] , діючи на підставі довіреності від імені [PERSON] , під час укладання договору дарування помилилася щодо дійсного волевиявлення довірителя, та зазначила у п. 9 Договору лише те, що цей договір укладається в рахунок розподілу спільного сумісного майна [PERSON] , не навівши у змісті договору реальну волю позивачки. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Представник відповідача [PERSON] адвокат Коссов С.О. в судовому засіданні заявив суду про те, що [PERSON] визнає позовні вимоги в повному обсязі. При цьому довів до відмова суду наступне. В 2015 році судом було затверджено мирову угоду між колишнім подружжям [PERSON] та [PERSON] , за якою кожному з них в порядку поділу їх спільного сумісного майна передано у власність по Ѕ частині квартири [ADDRESS] . Однак між ними як колишнім подружжям склалися непрості відносини, в результаті чого спільно користуватися даною квартирою вони не можуть. [PERSON] з метою допомогти своїй матері [PERSON] у даній складній життєвій ситуації , вирішила передати в дарунок [PERSON] свою квартиру [ADDRESS] , в обмін на те, щоб він передав у власність [PERSON] належну йому Ѕ частину квартири [ADDRESS] в цьому ж будинку, попередньо узгодивши свої наміри з [PERSON] . Оскільки [PERSON] мешкає в іншому місті, вона надала своїй матері [PERSON] довіреність, якою уповноважила останню вчинити від її імені вищевказаний правочин. Однак [PERSON] під час укладання правочину дарування допустила помилку та необережну поведінку, внаслідок якої в договорі дарування не відображена дійсна воля довірителя [PERSON] в частині покладення на обдаровуваного в порядку ст. 725 ЦК України вчинити певну дію майнового характеру на користь третьої особи, яка не є стороною договору. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Його представник адвокат Остахов В.П. в ході судового розгляду справи підтримав позицію відповідача [PERSON] щодо невизнання позову з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Зазначив, що позивач обрала невірний спосіб захисту, оскільки, якщо б у договорі дарування мали місце вади волі дарувальника щодо вчинення обдаровуваним дій на користь третьої особи, то позивач мала би подавати позов про зобов`язання виконання ним таких дій. Крім того, так як позивач не відкликала видану [PERSON] довіреність, докази наявності у неї іншої волі, ніж відображена у договорі відсутні. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Вислухавши доводи представників сторін, вивчивши наявні у справі письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 22 лютого 2021 року [PERSON] ( Дарувальник), від імені якої на підставі довіреності, посвідченої 03 лютого 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нікітенком Ю.М. , діяла [PERSON] , та [PERSON] ( Обдаровуваний) уклали договір, за яким Дарувальник безоплатно передає у власність Обдаровуваному належну їй на праві особистої приватної власності квартиру [ADDRESS] . П. 9 наведеного Договору визначено, що він укладається в рахунок розподілу спільного сумісного майна з [PERSON] , донькою якої є Дарувальник за цим Договором. (а.с. 11-12, 29) Вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків ( ч. 1 ст. 202 ЦК України). Ч. ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. \~Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Ч.ч.\~1,\~2\~ст.\~717\~ЦК України\~передбачено,\~що \~за\~договором дарування\~одна сторона\~(дарувальник)\~передає або\~зобов`язується\~передати в\~майбутньому другій\~стороні (обдаровуваному)\~безоплатно майно\~(дарунок)\~у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Ч. 1 ст. 725 ЦК України передбачено, що договором дарування може бути встановлений обов`язок обдаровуваного вчинити певну дію майнового характеру на користь третьої особи або утриматися від її вчинення (передати грошову суму чи інше майно у власність, виплачувати грошову ренту, надати право довічного користування дарунком чи його частиною, не пред`являти вимог до третьої особи про виселення тощо). Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п`ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. \~Недійсним\~є правочин,\~якщо його\~недійсність встановлена\~законом (нікчемний\~правочин).\~У цьому\~разі визнання\~такого правочину\~недійсним судом\~не вимагається. У\~випадках,\~встановлених цим\~Кодексом,\~нікчемний правочин\~може бути\~визнаний судом\~дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Ч.\~1\~ст.\~229\~ЦК України\~передбачено,\~що якщо\~особа,\~яка вчинила\~правочин,\~помилилася щодо\~обставин,\~які мають\~істотне значення,\~такий правочин\~може бути\~визнаний судом\~недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. П. 19 постанови Пленуму ВСУ \~«Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 визначено, що відповідно до\~статей 229\~-\~233\~ЦК правочин,\~вчинений \~під \~впливом \~помилки,\~ обману,\~ насильства,\~ зловмисної\~домовленості представника\~однієї сторони\~ з\~ другою\~ стороною\~ або\~внаслідок впливу\~тяжкої обставини,\~є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Судом встановлено, що п. 9 спірного Договору дарування вказує на те, що він укладається з певною метою, а саме в рахунок розподілу спільного сумісного майна з [PERSON] . У ч. 1 ст. 725 ЦК України закріплено, що договором дарування може бути встановлений обов`язок обдаровуваного вчинити певну дію майнового характеру на користь третьої особи. Ця норма ЦК має на увазі договір дарування з умовами, що мають майновий характер. В ході розгляду справи представник позивача зазначила, що [PERSON] мала на меті подарувати власну квартиру [PERSON] під умовою вчинення ним дій по передачі у власність її матері [PERSON] частини квартири [ADDRESS] , яку він та [PERSON] набули у власність в порядку розподілу їх спільного сумісного майна подружжя. Даний її намір узгоджується з положеннями ч. 1 ст. 725 ЦК України, оскільки умова майнового характеру стосується не особи дарувальника, а третьої особи. В той же час сама [PERSON] визнає, що вона, діючи від імені [PERSON] під час укладання договору дарування, допустила помилку та невірно виклала волю дарувальника, в результаті чого вищезазначене волевиявлення останньої не відображено у змісті договору та фактично обов`язок обдаровуваного вчинити дії майнового характеру у договорі не закріплено. Таким чином, має місце помилка щодо обставин, які мають істотне значення, а саме обов`язку сторони договору, відсутність зазначення якого у змісті договору зводить нанівець мотиви, якими керувалась дарувальник, приймаючи рішення про вчинення правочину. За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі та визнання недійсним договору дарування квартири [ADDRESS] , укладеного 22 лютого 2021 року, посвідченого державним нотаріусом Світловодської міської державної нотаріальної контори Скрипкою Ольгою Михайлівною, зареєстрованого в реєстрі за № 3-89 та державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 40659845. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Ухвалою суду від 16 березня 2021 року було забезпечено позов [PERSON] шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] , яка є предметом оспорюваного договору дарування. Згідно положень ч.ч.7, 8 ст. 158 ЦПК України, \~у разі\~ухвалення судом\~рішення про\~задоволення позову\~заходи забезпечення\~позову продовжують\~діяти протягом\~дев`яноста днів\~з дня\~набрання вказаним\~рішенням законної\~сили або\~можуть бути\~скасовані за\~вмотивованим клопотанням\~учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. Питання про судові витрати суд вирішує у відповідності до правил ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved