Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

08.02.2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВОЛЛЄТ» про визнання недійсним договору позики №20-01-20-0584-02 від 20.01.2020 року, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВОЛЛЄТ». Свої вимоги позивач мотивує тим, що 20.01.2020 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики №20-01-20-0584-02, однак, ознайомившись зі змістом договору, позивач вважає, що укладений договір є недійсним, зважаючи на те, що відповідачем було надано фінансову послугу шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи. Однак позивачем не було підписано даний договір. Відповідачем не повідомлено письмово позивачу всю необхідну інформацію щодо умов договору. Оскільки порядок акцептування пропозиції відповідачем не відповідає положенням абзацу третього частини шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», Договір про надання позики, укладений між позивачем та відповідачем є таким, що не прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Позивач зазначає, що Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту укладений між ним та відповідачем містить ознаки кредитного договору. Також, позивач посилається на те, що в оспорюваному договорі не була вказана ціна та сукупна вартість кредиту. Працівниками ТОВ «Фінансова компанія «ВОЛЛЄТ» було проігноровано вимоги законодавства та не було надано позивачу розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом, тобто витрат, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту. У зв`язку з цим реально нарахований позивачу відсоток за користуванні кредитними коштами став значно більшим, зазначений працівниками фінансової установи у розрахунку платежів. Також, позивач посилається на те, що вимога про нарахування та сплату неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч.ч.1,2 ст. 627 ЦК і є нечесною підприємницькою практикою. Зазначене стало підставою для звернення з даним позовом до суду за захистом своїх прав та інтересів. Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги не визнав у повному обсязі. 22.03.2021 року в.о. директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВОЛЛЄТ» до суду подано відзив на позовну заяву, згідно якого він заперечує проти задоволення позовних вимог, мотивуючи тим, що 20.01.2020 р. між Позивачем та Відповідачем було укладено договір надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, № 20-01-20-0584-02 на суму 2 000,00 грн. терміном до 18.02.2020 р. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позивач зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені у п. 2.3 цього Договору. Між ТОВ «ФК «ВОЛЛЄТ» та Позивачем Договір в письмовій формі не укладався. Згідно з п. 1.5 Правил, договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, укладається на умовах, що встановлені Товариством, і застосовуються у разі подання Заявником заяви на сайті Товариства за електронною адресою: https://mywallet.ua на отримання позики та здійснення інших дій, що передбачають ці Правила (акцепт). Факт подання заяви на отримання кредитних коштів, яку оформив Позивач 20.01.2020 р., є акцептом на укладення кредитного договору (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Без отримання листа на адресу електронної пошти та CMC - повідомлення, без здійснення входу Позивачем на сайт фінансової компанії за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між Позивачем та фінансовою компанією не було б укладено, така правова позиція міститься у постанові ВС КЦС від 23.03.2020 р. по справі № 404/502/18). Товариство надає інформацію щодо порядку (процедури) чіткої послідовності (хронології) всіх дій щодо укладання електронного Договору між ТОВ «ФК «ВОЛЛЄТ» та Позивачем згідно з розділом 6 Правил «Умови та порядок укладання договору позики». З моменту укладення спірного Договору Позивач не заявляв про намір припинити його дію. Таким чином, доводи Позивача щодо не підписання кредитного договору є безпідставними і такими, що не відповідають чинному законодавству. Відповідач вважає, що поданням даної заяви по суті викладених в ній вимог Позивач/позичальник зловживає процесуальними правами. Під зловживанням процесуальними правами Відповідач розуміє особливу форму цивільного процесуального правопорушення, тобто умисні недобросовісні дії учасників цивільного процесу, в даному випадку Позивача, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав і здійснювані лише з видимістю реалізації таких прав, пов`язані з обманом відносно відомих обставин справи, в цілях обмеження можливості реалізації або порушення прав інших осіб, що беруть участь в справі, а також в цілях того, що перешкодить діяльності суду по правильному і своєчасному розгляду і вирішенню цивільної справи. На момент укладення договору позичальнику була надана повна та вичерпна інформація, необхідна та достатня для прийняття нею зваженого та свідомого рішення щодо отримання кредиту та укладений сторонами кредитний договір відповідає положенням статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області своєю ухвалою від 07.06.2021 року закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як встановлено судом, 20.01.2020 між позивачем та відповідачем було укладено договір надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, № 20-01-20-0584-02 на суму 2 000,00 грн. терміном до 18.02.2020 р. на умовах строковості, зворотності, платності, а позивач зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені у п. 2.3 цього Договору. Згідно з п. 1.5 Правил, договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, укладається на умовах, що встановлені Товариством, і застосовуються у разі подання Заявником заяви на сайті Товариства за електронною адресою: https://mywallet.ua на отримання позики та здійснення інших дій, що передбачають ці Правила (акцепт). Факт подання заяви на отримання кредитних коштів, яку оформив позивач 20.01.2020 р., є акцептом на укладення кредитного договору. Як вбачається із матеріалів справи оспорюваний договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Згідно з пунктом 1.6 оспорюваного Договору, невід`ємною частиною Договору є Внутрішні правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Фінансова компанія «ВОЛЛЄТ» (далі Правила). Правила затверджені загальними зборами учасників ТзОВ «Фінансова компанія «ВОЛЛЄТ», протокол №33 від 29.04.2020 (а.с.56-63). Пунктом 9.2. Договору установлено, що укладанням цього Договору, позичальник підтверджує, що він ознайомлений з текстом Правил, які розміщені на вебсайті Товариства https://mywallet.net.ua. Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України, укласти договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, на умовах, що встановлені товариством, і застосовуються у разі подання фізичною особою заявником заяви на сайті товариства на отримання позики та здійснення інших дій, що передбачають ці Правила (акцепт) (п.1.5. Правил). Розділами 3, 4, 5 та 6 Правил встановлено умови надання коштів у позику, порядок звернення для отримання коштів у позику, прийняття рішення про надання коштів у позику, умови та порядок укладання договору позики. За умовами вказаних розділів, з метою отримання кредиту заявник проходить реєстрацію в Особистому кабінеті на сайті товариства, там же оформлює заяву шляхом заповнення всіх обов`язкових її полів. У заяві заявник зобов`язаний вказати достовірні, повні, точні особисті дані, які необхідні Товариству для прийняття рішення про надання позики. Згідно з п. 4.9. Правил підтвердженням згоди заявника на отримання позики є направлена на розгляд Товариством заява з одночасною перевіркою реквізитів банку, в якому відкрито рахунок заявнику, номер банківського рахунка. Відповідно до п.4.10. Правил Дійсність реквізитів банку, в якому відкрито рахунок Заявнику, номер банківського рахунка перевіряються за допомогою резервування довільної, заздалегідь відомої заявнику суми до 1,00 грн. та з наступним зазначенням у відповідному полі особистого кабінету заявником точної суми, що була зарезервована. Відповідно до п.6.3. Правил, у разі прийняття позитивного рішення Товариство інформує заявника/позичальника шляхом відправлення смс-повідомлення на телефонний номер, та/або шляхом направлення електронного повідомлення на електронну адресу, зазначену в заяві. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення у наданні позики містить гіперактивне посилання, здійснюючи перехід по якому, заявник/позичальник отримує електронну копію договору позики. Відповідно до п.6.4. Правил у разі отримання Договору засобами електронного зв`язку заявник укладає договір позики з товариством в Особистому кабінеті шляхом пропозиції його укласти (оферта) товариством та її прийняття (акцепту) заявником. Для підписання електронної форми Договору Заявник здійснює вхід на сайт Товариства за допомогою логіну та паролю до особистого кабінету (п. 6.7 Правил). Заявник погоджується на використання в усіх відносинах, що засновані на першому договорі позики та на всіх наступних договорах позики, інших договірних угодах, що можуть бути укладені між Заявником та Товариством, електронного підпису одноразовим ідентифікатором в якості аналога власноручного підпису між Товариством та Заявником (п. 6.8 Правил). Заявник підписує, а також підтверджує ознайомлення та згоду з усіма істотними умовами договору позики з моменту підтвердження електронним підписом, одноразовим ідентифікатором в особистому кабінеті, доступ до якого здійснено з використанням унікального логіну та унікального пароля особистого кабінету (п. 6.9 Правил). Відповідно до п.6.13 Правил електронний договір вважається укладеним з моменту одержання Товариством на пропозицію укласти договір відповіді заявника про прийняття цієї пропозиції в. порядку, визначеному ст. 11 України «Про електронну комерцію». Тобто, без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіну та унікального пароля Особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Судом встановлено, що Особистий кабінет [PERSON] , на сайті ТОВ «ФК «ВОЛЛЄТ» за адресою: mywallet.net.ua було створено ще 20.01.2020, 19.08.2020 - дата останнього входу в Особистий кабінет позичальника. Датою укладення Договору позики відповідно до п. 6.12 Правил є дата перерахування суми позики на банківський рахунок позичальника. Укладення 20.01.2020 між [PERSON] та ТОВ «ФК «ВОЛЛЄТ» Договору позики на суму 2000 грн. шляхом перерахування позики на банківський рахунок, вказаний позичальником (номер карти, номер транзакції) підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Платежі онлайн» від 15.03.2021 про успішну транзакцію типу «виплата» на сайті MYWALLET.NET.UA через систему прийому платежів «Platon». Факт передачі грошових коштів від ТОВ «ФК «ВОЛЛЄТ» підтверджує факт укладання між ними Договору у формі електронного документу. Разом з тим відповідно до п. 9.6 Договору укладаючи Договір, Позичальник усвідомлював та підтвердив, що умови Договору, для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими». Крім того, відповідно до 9.9 Договору позичальник підтвердив, що отримав від позикодавця до укладення цього Договору інформацію, зазначену у ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»; повідомлений про свої права відповідно до ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних»; інформація, надана позикодавцем, відповідає вимогам законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Тобто, позивачу [PERSON] до укладення договору була надана уся споживча інформація. Крім того, як передбачено п. 6.9. Правил, підписанням Договору позивач підтвердив ознайомлення та з усіма істотними умовами Договору позики з моменту підтвердження електронним и одноразовим ідентифікатором в особистому кабінеті, доступ до якого здійснив з використанням унікального логіну та пароля Особистого кабінету. Відтак, суд дійшов висновку, що позивач був ознайомлений як з усіма істотними умовами договору так і з необхідною інформацією відповідно до законодавства про захист прав споживачів до укладення договору. Правом на відмову від Договору, передбаченим п.3.3.4. Договору та п.6.16 Правил позивач не скористався. Всі перераховані ним в позові підстави для визнання договору недійсним, такі як відсутні умови договору передбачені Договором і Правилами, крім однієї не визначення реальної річної процентної ставки. Однак, отримана позика є короткостроковою (один місяць) і визначення річної процентної ставки не потребує. Крім того, в договорі визначена загальна вартість кредиту з відсотками 2540 грн., за умови виконання сторонами усіх обов`язків на умовах і в установлені договором строки (п.4.6. Договору). Підставою визнання недійсним кредитного договору в цілому позивач також зазначає нарахування відсотків в подвійному розмірі після строку на який надано позику, яке передбачене п.2.3.2. Договору, вважаючи таке положення нечітким або двозначним в розумінні ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до п.2.3.2. Договору у разі якщо Позичальник не повернув Суму позики з 1 (першого) дня прострочення строку, встановленого п.1.5 цього Договору, нарахування процентів проводиться в розмірі 0,90 процентів, передбачених ч.2 п.2.3.1. цього Договору. Аналізуючи зазначений пункт, суд не вбачає в його змісті нечіткості чи двозначності. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Оцінивши надані учасниками справи докази в їх сукупності за правилами ст.89 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позову, оскільки позивач належними та допустимими доказами не підтвердив факту не підписання ним електронним підписом оспорюваного договору та не надходження від відповідача на його рахунок грошових коштів за цим договором. Крім того, судом не встановлено порушення відповідачем при укладенні оспорюваного договору вимог Закону України «Про захист прав споживачів». А тому, в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed