Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

10.07.2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про: розірвання шлюбу; стягнення на її користь аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття; визначення місця проживання дитини разом із матірю. В обґрунтування позову послалася на фактичне припинення сімейних відносин з відповідачем, його ухилення від надання матеріальної допомоги на утримання сина та погрози відповідача забрати дитину до себе. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала і наполягала на їх задоволенні. Вона також повідомила про своє бажання залишити після розірвання шлюбу шлюбне прізвище. Від надання судом строку на примирення з відповідачем відмовилася. Відповідач не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщався належним чином. Представник органу опіки та піклування з позовом погодилася. Вона повідомила, що під час спілкування з дитиною, остання висловила бажання залишитися проживати разом із матірю. Дитина також повідомила, що боїться свого батька, оскільки неодноразово була присутньою під час того, як батько бив маму. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. З 22.09.2007 року сторони перебувають в шлюбі і мають спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Внаслідок психологічної несумісності між сторонами виникли неприязні стосунки, що призвело до фактичного розпаду сімї. З серпня 2015 року сторони проживають окремо. Вони припинили сімейні відносини і не ведуть спільне господарство. Подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам позивача. Відповідно до частини першої статті 24 Сімейного кодексу України (далі Кодекс) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Оскільки позивач не бажає збереження шлюбу та спільного проживання однією сімєю з відповідачем, їх шлюб підлягає розірванню. Згідно статті 180 Кодексу батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (стаття 181 Кодексу). В силу положень статті 182 Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно частини першої статті 191 Кодексу аліменти на дитину присуджуються від дня предявлення позову. Виходячи з вищевикладеного і того, що відповідач ухиляється від матеріального утримання сина, суд вважає необхідним стягнути з нього на користь позивача аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. За приписом частини першої статті 161 Кодексу, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають значення. Вирішуючи питання визначення місця проживання дитини суд бере до уваги малолітній вік дитини, її прихильність до матері, яка здійснює виховання дитини та її матеріальне утримання, а також ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обовязків та його негідну поведінку в сімї, що негативно позначилося на психологічному стані дитини. Крім того, суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування, а тому вважає необхідним визначити місце проживання дитини разом із позивачем. Таким чином, заявлений позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved