Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

09.02.2016 року Територіальне медичне об'єднання «Фтизіатрія» у місті Києві звернулось до Голосіївського районного суду м. Києва із заявою, в якій просить надати дозвіл на госпіталізацію [PERSON],[INFO], який не має постійного місця проживання та взятий на облік в Святошинському районі м.Києва, в примусовому порядку на строк три місяці до Київської міської протитуберкульозної лікарні № 2. В обґрунтування вимог, викладених у заяві, зазначає про те, що [PERSON],[INFO] за даними Територіального медичного об'єднання «Фтизіатрія» у місті Києві року народження, становить загрозу розповсюдження хвороби - туберкульоз, наведене підтверджується витягом з амбулаторної картки хворого. Разом з тим, [PERSON] відмовляється від обстеження та лікування, про свій стан здоров'я був поінформований, однак до протитуберкульозного закладу не з'являється, у зв'язку із чим, своєю свідомою відмовою від проходження лікування створює особливу загрозу та небезпеку для здоров'я оточуючого населення. Представник заявника у судовому засіданні підтримала вимоги, викладені у заяві, просила суд їх задовольнити з викладених у заяві підстав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 285 ЦПК України заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не викликався, оскільки згідно відомостей, які містяться в матеріалах справи, він становить загрозу розповсюдження хвороби. Представник заінтересованої особи Київської міська протитуберкульозної лікарня № 2 у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява є обґрунтованою та підлягають задоволенню, з таких мотивів. Відповідно до даних витягу з амбулаторної картки диспансерного хворого, [PERSON], [INFO], перебуває на диспансерному обліку в ТМО «Фтизіатрія» у місті Києві з 06.10.2015 року з приводу активного туберкульоза з бактеріовиділенням, 07.11.2015р. йому встановлено діагноз: ІТБ (13.10.15 р.) в/д легень (інфільтративний) Дестр+,МБТ+,М+,МГ0,К+,Резист1 (SHE), Резист2 (0),Гіст0, категорія 2 когорта 4 (2015 рік). За результатами проведених аналізів, останні свідчать про наявність заразної форми туберкульозу. Хворий 03.02.2016 року самостійно перервав лікування та в диспансер не зявляється. Можливості викликати [PERSON] до медичної установи не має, так як у нього відсутнє постійне місце проживання. [PERSON] необхідно пройти курс лікування проти туберкульозу, дотримуватися режиму лікування, виконувати призначення лікаря протитуберкульозного закладу, проходити у встановлені строки необхідні медичні огляди та обстеження, дотримуватися вимог санітарно-гігієнічних і санітарно-противоепідемічних правил і норм у лікувально-профілактичних закладах. Разом з тим, [PERSON] ухиляється від лікування, про що свідчать наведені вище обставини. Своєю відмовою від проходження лікування [PERSON] створює особливу небезпеку та загрозу для здоров'я оточуючого населення. Відповідно до Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» туберкульоз віднесено до соціально небезпечних захворювань. Статтею 1 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» визначено, що туберкульоз - соціально небезпечна інфекційна хвороба, що викликається мікобактеріями туберкульозу. Згідно з ч.3 ст.20 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз», хворі на туберкульоз та інфіковані мікобактеріями туберкульозу зобов'язані: 1) дотримуватися призначеного їм відповідно до стандарту медичної допомоги режиму лікування; 2) дотримуватися правил внутрішнього розпорядку закладу охорони здоров'я під час стаціонарного чи санаторно-курортного лікування; 3) проходити у встановлені строки обов'язкові медичні огляди та обстеження на туберкульоз, визначені відповідними галузевими стандартами у сфері охорони здоров'я; 4) дотримуватися вимог протиепідемічного режиму. [PERSON] в порушення наведеної норми закону, не виконує зазначені обов'язки, ухиляється від лікування небезпечної хвороби, чим ставить в загрозливе становище осіб, що його оточують. Подальша відмова [PERSON] від проходження лікування може призвести до поширення захворюваності на туберкульоз серед населення, що призводить до порушення право на безпечну санітарно-еідеміологічну ситуацію необмеженого кола осіб. Стаття 11 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» зазначає, що у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. Таким чином, зважаючи на те, що [PERSON] в епідеміологічному відношенні є небезпечним для оточуючих, в добровільному порядку відмовляється пройти курс лікування від захворювання на туберкульоз, який супроводжується бактеріовиділенням, суд приходить до висновку, що заява Територіального медичного об'єднання «Фтизіатрія» у місті Києві про примусову госпіталізацію [PERSON], [INFO], до протитуберкульозного закладу, є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ч.5 ст.11 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз», ч.2 ст.286 ЦПК України, рішення про задоволення заяви, зазначеної у частині першій цієї статті, підлягає негайному виконанню, є підставою для примусової госпіталізації на встановлений законом строк.

Outcome: approved