Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

08 червня 2018 року [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Ухвалою суду від 02 жовтня 2018 року залучено до участі у справі у якості співвідповідача - [PERSON]. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила те, що вона перебувала у шлюбі із [PERSON], який був головним квартиронаймачем квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. В 1996 році чоловік позивача уклав договір міни з [PERSON] про обмін квартир, що розташовані за адресою: [ADDRESS] на квартиру, за адресою: [ADDRESS]. Однак, даного договору або його копії не збереглося. З цього моменту позивачка разом зі своїм чоловіком та сином проживали в даній квартирі. Після смерті чоловіка позивач вирішила приватизувати дану квартиру, але дізналась про те, що право власності на вищезазначену квартиру зареєстровано на імя іншої особи, а саме на [PERSON], який помер, а його спадкоємцями є його дружина [PERSON] та син [PERSON]. Вказує, що вона звернулась до [PERSON] з яким її чоловік в 1996 році уклав договір міни, з метою зясувати всі обставини та чи дійсно він приватизував дану квартиру раніше. [PERSON] повідомив, що в нього відсутні документи на зазначену квартиру, він не памятає про приватизацію зазначеної квартири і договір міни квартирами від 1996 року він також втратив. Однак він зазначив, що квартиру в якій він тепер проживає (тобто отримав на підставі договору міни) приватизував та отримав її у власність, що підтверджується свідоцтвом про власності на житло від 21.10.2003 року. Тому [PERSON] зазначив, що він дійсно немає жодних прав на квартиру позивачки та не заперечує щоб позивачка приватизувала дану квартиру, та готовий їй допомогти у цій справі. В звязку з чим, позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] та просить суд визнати право власності на дану квартиру за набувальною давністю. Позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] в судове засідання не зявились, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], кожен окремо, в судове засідання не зявились, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнали у повному обсязі. Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO] перебувала у шлюбі із [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу. Чоловік позивача був головним квартиронаймачем квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. В 1996 році чоловік позивача уклав договір міни з [PERSON] та [PERSON] про обмін квартир, що розташовані за адресою: [ADDRESS] на квартиру, за адресою: [ADDRESS]. Однак, даного договору або його копії не зберіглися, проте в судовому засіданні дана обставина була підтверджена та визнана відповідачем [PERSON] Після укладання даного договору позивачка разом зі своїм чоловіком та сином проживали в даній квартирі. 21 травня 2008 року чоловік позивачки помер, що підтверджується Свідоцтвом про його смерть. \~ \~ \~ \~ Після смерті чоловіка позивач вирішила приватизувати зазначену квартиру і у 2010 році звернулася з відповідною заявою до Криворізької міської ради. 26 лютого 2010 року позивач отримала Розпорядження органу приватизації № ДЗ15, відповідно до якого її прохання як наймача квартири за адресою: [ADDRESS], задоволено та передано дану квартиру в приватну спільну сумісну власність. На підставі даного розпорядження Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація №8» повинно було в десятиденний строк видати свідоцтво на право власності на житло, проте дане свідоцтво позивач так і не отримала. Незважаючи на вказане позивачка вважала, що вказане розпорядження є правовстановлюючим документом на її квартиру. 19 листопада 2014 року помер син позивачки [PERSON], що підтверджується відповідним Свідоцтвом про смерть. Враховуючи те, що в 2010 році позивачка так і не отримала свідоцтво на право власності на житло, вона вирішила звернутися до Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №8» для отримання свідоцтва. Однак 31 січня 2017 року, отримала відповідь, що документи на дану квартиру відсутні. 21 лютого 2017 року позивачка отримала виписку з фінансово-лицьового рахунку № 82573038, в якій зазначено, що квартиронаймач - [PERSON] знятий з реєстрації після його смерті у 2008 році, та ордер виданий йому на дану квартиру втрачений, а станом на день видання даної виписки в даній житловій площі зареєстрована дружина наймача [PERSON],1961 р н. Враховуючи те, що особистий рахунок на квартиру надалі залишався відкритий на імя померлого чоловіка позивача, позивач вирішила звернутися до Металургійної районної у місті ради щодо переоформлення договору найму житлового приміщення, а саме вище згаданої квартири. 15 березня 2017 року позивач отримала Витяг з рішення Металургійної районної у місті ради № 91, відповідно до якого було вирішено укласти договір найму однокімнатної квартири [ADDRESS] з нею, [PERSON]. Після чого позивач звернулась до КП ДОР «Криворізьке БТІ» за для оформлення технічного паспорту на квартиру. Зрештою було проведено технічну інвентаризацію квартири, але технічний паспорт позивачу так і не надали, так як КП ДОР «Криворізьке БТІ» повідомило, що після вивчення архівної справи, яка знаходиться на постійному зберіганні в їхньому підприємстві, було зясовано, що право власності на вищезазначену квартиру зареєстровано на імя іншої особи на підставі свідоцтва про право власності від 1993 року. Після чого позивач звернулася ще раз до Металургійної районної у місті ради м. Кривого Рогу, для зясування обставин щодо даної квартири, на що їй надали інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, де не містилося жодних даних про наявність у будь-кого права власності на квартиру позивача. 11 грудня 2017 року [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть. Спадщину після його смерті прийняв його син [PERSON], дружина померлого, [PERSON], від спадщини відмовилась на користь сина. На підставі зазначеного поновити порушені права позивача можливо лише визнання за нею право власності на зазначену квартиру за набувальною давністю у судовому порядку. Відповідно до\~ст.\~344\~Цивільного кодексу\~України,\~то особа,\~яка \~добросовісно заволоділа\~чужим майном\~і продовжує\~відкрито,\~безперервно володіти\~нерухомим майном\~протягом десяти\~років або\~рухомим майном\~-\~протягом п'яти\~років,\~набуває право\~власності на\~це майно\~(набувальна\~давність),\~якщо інше\~не встановлено\~цим Кодексом. Право\~власності на\~нерухоме майно,\~що підлягає\~державній реєстрації,\~виникає за\~набувальною давністю\~з моменту\~державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» то при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: \~\~\~\~- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; \~\~\~\~- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина другастатті 344 ЦК). (п. 9 Постанови) Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови) Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови). Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволоділа чужим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно проживати у квартирі № 38 у житловому будинку за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Нахімова, буд. 22а, що підтверджується довідкою з реєстрації місця проживання, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі, а тому суд вважає можливим визнати право власності за позивачем на вказану квартиру за набувальною давністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved