Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

08.07.2016 [PERSON] в особі представника за довіреністю [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON], в остаточній редакції якого просить стягнути з відповідача інфляційні витрати за період з січня 2013 року по лютий 2017 року в сумі 4278,30 грн., 3% річних за період з 26.12.2012 року по 01.03.2017 року в сумі 517,86 грн., проценти від суми позики за період з 01.12.2008 року по 01.03.2017 року в сумі 3385,66 грн., моральну шкоду в сумі 7051,28 грн., а також судові витрати в сумі 50,00 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 30.03.2005 відповідач [PERSON] взяв у [PERSON] грошові кошти в сумі 500 доларів США, які зобов'язався повернути до 31.12.2005, та 150 доларів США, які зобов'язався повернути до 31.08.205, про що надав розписки. На підставі договору про відступлення права вимоги від 29.06.2006 [PERSON] переуступив свої права як кредитора по даним зобов'язанням позивачу [PERSON] Вказував, що в 2008 році він звернувся до суду з позовом про стягнення боргу з відповідача на його користь в сумі 5486,73 гривень. В суді вони з відповідачем уклали мирову угоду про повернення суми боргу протягом 2009 року рівними частками. Дана мирова угода була затверджена судом . В грудні 2008 року відповідач сплатив йому 2063,31 грн. Залишок боргу в сумі 3423,42 грн. відповідач не повернув до цього часу. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11.02.2013 з відповідача стягнуто інфляційні витрати в сумі 674,02 грн. та 3% річних в сумі 359,41 грн. Виконавчі листи подані позивачем до виконавчої служби, однак заборгованість досі не погашена відповідачем. Позивач та його представник, надали до суду заяву, згідно якої просили розглянути справу за їх відсутності, підтримали позовні вимоги та проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та своєчасно, про що свідчать повідомлення, які знаходяться в матеріалах справи. В зв'язку з чим суд визнає неявку відповідача неповажною та вирішує справу на підставі наявних у ній доказів. Зі згоди позивача, суд постановляє заочне рішення по справі, що відповідає положенням ст. ст. 224-226 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши відповідні обставини і визначивши відповідні до них правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В 2008 році позивач звернувся до суду з цивільним позовом про стягнення з відповідача на його користь борг у сумі 5486,73 гривень. В ході розгляду справи в суді позивач і відповідач уклали мирову угоду, відповідно до якої відповідач зобов'язався сплатити позивачу вказану суму боргу протягом 2009 року, починаючи з 01 січня, по 450 грив. щомісячно. Дана мирова угода визнана судом ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 20.11.2008, провадження по цивільної справі закрито. Ухвала набрала законної сили. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. На виконання мирової угоди відповідач 01.12.2008 сплатив позивачу 300 доларів США, що за курсом НБУ на той час складало 2063,31 грив., чим виконав угоду з січня по травень 2009 року. Після цього відповідач умови угоди не виконував і залишок боргу в сумі 3423,42 грив. позивачу не повертав і не повернув до теперішнього часу. Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. У частині 2 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правового висновку, зробленого постановою Верховного Суду України від 1 жовтня 2014 року № 6-113цс14, будь-яке зобов'язання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов'язанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом Відповідач не виконав своє грошове зобов'язання за мировою угодою і за ним залишається борг в сумі 3423,42 грив.. Сума інфляції за цей час від суми боргу складає 4278,30 гривень. Три процента річних від суми боргу за весь час прострочення складає 517,86 коп. Згідно зі ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Правила щодо сплати процентів від суми позики містяться у ст. 1048 ЦК України. Так, згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Проценти, визначені ст. 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК України, є платою за користування чужими грошовими коштами, яка за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення. Поряд з цим за порушення виконання грошового зобов'язання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст. 625 ЦК України, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов'язку, нового додаткового обов'язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги різну правову природу процентів, передбачених ст. 536, 1048, 1056 - 1, 1061 ЦК України, і процентів, що стягуються у відповідності до ст. 625 ЦК України, а також відсутність в чинному законодавстві обмежень, одночасне стягнення процентів, передбачених ст.. 536 ЦК України та іншими статтями, та відшкодування інфляційних збитків за весь час прострочення, а також сплата трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст.625 ЦК України, є правомірним. Що стосується вимог позивача щодо відшкодування моральної шкоди, то суд дійшов до наступного. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Враховуючи обставини справи, суд вважає, що неправомірними діями відповідача позивачу була заподіяна моральна шкода, яка полягає в переживаннях позивачем з приводу неотримання ним позичених відповідачу грошових коштів, а також порушенні його життєвих зв'язків. При визначенні розміру грошового відшкодування, суд враховує ступінь вини відповідача, який майже сім років не повертає позивачу значну суму коштів, а також глибину душевних страждань позивача, тому розмір грошового відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди є обґрунтованим та підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При підготовці позовної заяви позивачем понесені судові витрати в сумі 50 грн., що були витрачені на копіювання документів, що підтверджується квитанціями від 16 червня 2016 року (а.с. 26). Оскільки позивач є інвалідом 2 групи і звільнений від сплати судового збору, то суд стягує судовий збір в сумі 1340 грн. на користь держави з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved