Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

07 березня 2014 року за вхідним № 6714 до канцелярії Лозівського міськрайонного суду Харківської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] «Про розірвання шлюбу» (а.с. 2). У позовній заяві позивачка посилається на те, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 22 лютого 2011 року. Їх шлюб зареєстровано Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 68. Від шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою та будуть проживати з нею і після розірвання шлюбу. Позивачка зазначає, що подружні відносини між ними перервалися у січня 2014 року через несумісність характерів. Протягом цього часу ні вона, ні чоловік не намагалися відновити сімейні відносини. Позивачка вказала, що спору про розподіл майна між ними немає. У зв'язку із викладеним позивачка прохає розірвати шлюб між нею та відповідачем, після розірвання шлюбу бажає залишити за собою прізвище - [PERSON]. Позивачка надала заяву у якій прохала справу розглядати у письмовому провадженні, наполягала на задоволенні позовних вимог (а.с. 17). Відповідач надав заяву у якій прохав справу розглядати у письмовому провадженні, не заперечував проти задоволення позовних вимог (а.с. 18). Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Перевіривши матеріали справи, вивчивши пояснення сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони з 22 лютого 2011 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, їх шлюб було зареєстровано Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що у книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 68, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 7). Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] (а.с. 8). Спір про розподіл сумісно нажитого майна, а також щодо місця проживання та участі батьків у вихованні дитини відсутній. Положенням ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно до ст. 105 ч. 3 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності до ст. 109 цього Кодексу. У відповідності до ч.1, 2 ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року встановлено, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей». Судом з'ясовано, що між сторонами не має спору про розподіл сумісно нажитого майна. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, оскільки сторони не проживають однією сім'єю, подружніх стосунків не підтримують і не ведуть спільного господарства. Відповідно до ч.8 ст. 235 ЦПК України у рішенні про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, тому суд вважає можливим залишити позивачці після розірвання шлюбу прізвище - «[PERSON]». Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно до п. 6 ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Статтею 79 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи. Позивачка надала заяву у якій прохала не стягувати з відповідача на її користь сплачений нею судовий збір.

Outcome: approved