Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

08.07.2015 року позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про усунення перешкод в користуванні житлом, вселення та визначення порядку користування квартирою, мотивуючи свої вимоги тим, що з 30.09.1995 р. до 02.06.2015 р. вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають двох повнолітніх доньок: [PERSON] та Ірину, [INFO] Згідно рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21.08.2010 р. за позивачкою визнано право власності на ? частину квартири [ADDRESS], а інші ? частина належать відповідачу відповідно як частка у спільному майні подружжя. Відповідач створив нестерпні умови для проживання, влаштовував сварки, погрожував, в звязку з чим з листопада 2012 року вона змушена була виїхати з належної їй квартири і на даний час проживає у своєї матері. Крім ? частини спірної квартири іншого житла позивачка не має. В звязку з чим змушена звернутися в суд з даним позовом, яким просить зобовязати відповідача не чинити їй перешкод у володінні та користуванні спірною квартирою. Усунути перешкоди шляхом її вселення до квартири та визначити порядок користування та володіння спірною квартирою. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої позовні вимоги підтримала та пояснила, що 30.09.1995 р. вона одружилася з відповідачем. Від спільного життя вони мають двох доньок: [PERSON] та Ірину, [INFO] Сімейне життя не склалося і 02.06.2015 р. шлюб було розірвано. Ще під час перебування в шлюбі вона спільно з відповідачем 01.02.2003 р. придбали спірну квартиру №13 в житловому будинку №11-А по вул. Леніна в м. Охтирка Сумської області. Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21.08.2010 року за нею було визнано право власності на ? частину даної квартири як часту у спільному майні подружжя. І на даний час з 20.10.2012 р. вона зареєстрована у спірній квартирі, однак відповідач ігнорував її право проживати у спірній квартирі, влаштовував сварки і скандали, що змусило її залишити квартиру і на даний час вона проживає у своєї матері. Неодноразово вона намагалася вселитися в квартиру, однак у вхідних дверях змінені замки, їй ніхто не відчиняв. Працівники ж міліції на її звернення рекомендували звернутися в суд з позовом. Вважає, що вона також має право на спірну квартиру , а тому просить суд зобовязати відповідача не чинити їй перешкоди у володінні та користуванні спірною квартирою; вселити її у спірну квартиру та виділити їй в користування дві житлові кімнати, лоджію, а коридор, кухню, ванну та туалет залишити у спільному користуванні. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував у повному обсязі, та пояснив, що насправді його довіритель жодним чином не чинить перешкод позивачці у володінні та користуванні спірною квартирою, він тривалий час працює за кордоном, а тому фізично не має змоги будь-яким чином перешкоджати позивачці. Крім того, позивачка не надала суду будь-яких доказів того, що вона умови її проживання в спірній квартирі буди нестерпними і що вона насправді намагалася вселитися в квартиру, однак відповідач їй в цьому чинив перешкоди. Тому вважає, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню. Заслухавши пояснення позивачки, пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази, що маються в справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що з 30.09.1995 року позивачка [PERSON] перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] (а.с.5), який було розірвано 02.06.2015 року. 21.06.1996 року у [PERSON] та [PERSON] народилися доньки [PERSON] та Ірина, які на даний час є повнолітніми. Відповідно до договору купівлі-продажу, укладеного та посвідченого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі №307, відповідач [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] (а.с. 8). Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є співвласниками спірної квартири [ADDRESS] на підставі рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21.08.2010 року (а.с.14). Як вбачається з матеріалів справи, позивачка з 20.10.2012 року зареєстрована в спірній квартирі (а.с.5-6). Згідно ч. 1\~ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачка [PERSON] стверджує те, що спірну квартиру вона змушена була залишити в листопаді 2012 року через нестерпні умови, які створив її колишній чоловік, влаштовуючи постійні сварки, погрожуючи їй. Проте жодних належних та допустимих доказів цього позивачка суду не надала. Згідно висновку дільничного інспектора СДІМ Охтирського МВ УМВС України в Сумській області [PERSON] від 27.05.2014 року вбачається, що 25.05.2014 р. позивачка зверталася до Охтирського МВ із заявою про те, що її чоловік [PERSON] замінив замки вхідних дверей квартири за адресою м. Охтирка, вул. Леніна, 11-А/13. Однак в ході перевірки було встановлено, що заявниця домовилася з [PERSON]А, продати квартиру та переїхала в іншу квартиру в м. Охтирка, вул. Полтавська, 10-А/50, а коли прийшла в спірну квартиру, то виявила, що замки змінено її чоловіком. [PERSON] на час перевірки знаходився в РФ (а.с.16). Будь-яких інших належних та допустимих доказів того, що відповідач чинить перешкоди позивачці у володінні та користуванні спірною квартирою, а також докази того, що позбавлена можливості проживати у спірній квартирі [PERSON] суду не надала. Ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не повязана з використанням його властивостей. Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпорядження розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна. При визначенні моменту набуття права власності слід враховувати як особливості самого майна, так і особливості оформлення права власності, які теж суттєво впливають на визначення моменту виникнення (набуття) права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, визначені у главі 24 ЦК України, зокрема із правочинів. Відповідно до положень\~ст. 47 Конституції України, а також\~ст. 9 ЖК України, кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Стаття 57 ЦПК України\~визначає, що доказами є будь-які фактичні дані, на\~підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх\~представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Суд відмічає, що в судовому засіданні [PERSON] не надала жодних доказів того, що вона була виселена відповідачем із спірної квартири та в подальшому позбавлені права проживання в ній. Таким чином, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, оскільки позовні вимоги [PERSON], на думку суду, виходячи з наведених обставин та норм закону, є безпідставними. На підставі викладеного, ст.41, 47 Конституції України, ст. 9, 13, 41 Конституції України, ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України, ст.ст. 9 ЖК України,

Outcome: dismissed