Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

07.09.2020 року до суду звернулася [PERSON] з позовною заявою до територіальної громади м. Гуляйполе в особі Гуляйпільської міської ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку набувальною давністю. 09.09.2020 року ухвалою судді позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків. 22.09.2020 року через канцелярію суду надійшла уточнена позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю. 23.09.2020 року ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено до розгляду в підготовче судове засідання. В обґрунтування позовних вимог в уточненій позовній заяві позивач посилалася на те, що вона у 2001 році придбала у розстрочку житловий будинок [ADDRESS] у [PERSON] , за вказаний будинок вона віддавала грошові кошти протягом трьох років та робила у ньому ремонт, і з 2004 року почала проживати у вказаному будинку. Відповідач передав їй технічний паспорт на будинок, домову книгу та копію свідоцтва про право на спадщину, а тому вона вважала себе власником будинку, так як заволоділа будинком на законних підставах. У 2004 році вона переоформила на себе особовий рахунок в Гуляйпільському РЕМ та сплачує за користування електроенергією від свого імені, з іншими постачальниками послуг вона договорів не укладала, так як ні газ, ні вода до будинку не підведені. 14.11.2009 року вона отримала паспорт громадянина України та зареєструвала своє місце проживання у будинку, що підтверджується будинковою книгою, а тому вважає, що вона постійно та безперервно більше ніж 10 років проживає у цьому будинку, підтримує будинок у належному санітарному та естетичному вигляді та набула права власності на даний будинок за набувальною давністю, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради. У 2020 році вона намагалася зареєструвати у будинку свою доньку, однак виявилось, що для цього необхідна згода власника, а так як вказаний будинок на себе вона не оформила, то вона звернулася до відповідача з питання укладення договору купівлі-продажу, на що останній повідомив, що він придбав будинок без укладення договору у [PERSON] , яка успадкувала його після смерті свого чоловіка [PERSON] , а згодом виїхала з України на постійне місце проживання до Вірменії. Прохає визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 46 кв.м., який складається з: літера «А» - житловий будинок, літера «а» - веранда з козирком, літера «Е» - вбиральня, літера «Б» - літня кухня, літера «В» - сарай, літера «Ж» - погріб, літера «Д» - колодязь, літера «біля Б» - ганок, цифра «1» - паркан, цифра «2» - ворота, літера «б» - сіни, вартістю 113390 грн., судові витрати залишити за нею. В судове засідання позивач та її представник: адвокат Рябко Ю.М. не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали через канцелярію суду заяви про розгляд справи без їх участі, прохали позов задовольнити (а.с.44, 57). В судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав через канцелярію суду заяву про визнання позову, в якій визнав заявлені позивачем вимоги та не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення позову, прохав засідання проводити без його участі (а.с.45). Виходячи з наведеного, а також положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності сторін. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. [INFO] в с. Капс Ахурянського району Вірменії народилася позивач у справі - [PERSON] , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 12.11.2009 року Гуляйпільським РВ УМВС України в Запорізькій області (а.с.4). 17.03.1997 року державним нотаріусом Гуляйпільської державної нотаріальної контори Демченко Т.М. видано [PERSON] свідоцтво про право на спадкування за законом на житловий будинок [ADDRESS] , право власності на який зареєстровано 18.03.1997 року Пологівським малим підприємством «Імпульс» по реєстру №3143 кн.11 (а.с.6, 53). Відповідно до технічного паспорту житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 46 кв.м. складається з: літера «А» - житловий будинок, літера «а» - веранда з козирком, літера «Е» - вбиральня, літера «Б» - літня кухня, літера «В» - сарай, літера «Ж» - погріб, літера «Д» - колодязь, літера «біля Б» - ганок, цифра «1» - паркан, цифра «2» - ворота, літера «б» - сіни, власником будинку є [PERSON] (а.с. 7-9). Відповідно до звіту з незалежної оцінки майна, складеного 26.08.2020 року суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] - вартість житлового будинку [ADDRESS] загальною площею 46 кв.м. станом на 26.08.2020 року складає 113390 грн. (а.с.13-14). Згідно довідки виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради Запорізької області №122 від 25.08.2020 року, позивач [PERSON] з 14.11.2009 року зареєстрована та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Згідно копії сторінок будинкової книги щодо реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , значиться [PERSON] , яка зареєстрована за даною адресою з 14.11.2009 року (а.с.11). Позивач підтримує будинок у належному санітарному та естетичному стані, проводить у ньому поточні ремонти, належно сплачує комунальні послуги, що підтверджується довідками та квитанціями про сплату (а.с.12, 16, 20-26). Таким чином, судом встановлено, що позивач понад 10 років фактично користується та володіє домоволодінням за адресою: [ADDRESS] , проте, остання наразі не має правової підстави для звернення до державного реєстратора з заявою про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, оскільки не має документу, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності на нерухоме майно. Як передбачає ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Частиною 1 ст.316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного володіння чужим майном та виключає наявність у володільця певних правових підстав користування майном (наприклад, ордеру, договору найму, тощо). Володіння має бути відкритим, очевидним для третіх осіб. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 264 ЦПК). Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п.13 Постанови). Як зазначено у п.6 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року, позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка знає, хто є власником. Проте, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач володіла будинком відкрито, бо вона не знала дійсного власника цього будинку - [PERSON] , оскільки поселилася в ньому з 2004 року з дозволу відповідача у справі - [PERSON] , який передав їй технічний паспорт на будинок, домову книгу та копію свідоцтва про право на спадщину, однак за яким не було зареєстровано право власності на вказаний будинок. Згідно ч.1 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Ознаки добросовісної поведінки особи, яка заволоділа чужим майном, містяться в ст.388 ЦК України. Заволодіння вважається добросовісним, коли особа на момент заволодіння, не знала і не могла знати про те, що заволодіння нею майном є незаконним. Добросовісне володіння це те, що засноване на щирому, хоча й помилковому уявленню володільця про право володіння. Володіння недобросовісне, як протилежність добросовісному, є володіння свідомо незаконне таке, що порушує чиє-небудь право. А тому суд з огляду на те, що відповідач фактично визнав позовні вимоги в повному обсязі, вважає доведеними обставини щодо набуття позивачем права власності на житловий будинок за набувальною давністю, які підтверджені в судовому засіданні належними та допустимими доказами, а саме: позивач з 14.11.2009 року зареєстрована та фактично проживає у будинку за адресою: [ADDRESS] , підтримує будинок у належному санітарному та естетичному стані, проводить у ньому поточні ремонти, належно сплачує комунальні послуги. Відповідно до положень ч.ч. 3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд вважає, що в даному випадку, визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволоділа житловим будником і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно володіти житловим будинком, суд вважає за можливе визнати за нею право власності на вищезазначене нерухоме майно за набувальною давністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved