Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-17 00:00:00

10.05.2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в сумі 84600 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 11.09.2018 року до неї звернувся [PERSON] , який попросив позичити йому 3000 доларів США, на що вона погодилась. Повернути борг відповідач обіцяв до 01.02.2019 року, але у визначений строк борг повернуто не було. На звернення з проханням до відповідача повернути гроші, він жодним чином не реагував, письмова вимога про повернення боргу йому не направлялась, оскільки відповідач не відмовлявся повернути борг, але кожен раз переносив дату повернення боргу, а останнім часом взагалі відмовився вести переговори і не повідомляв коли зможе повернути борг. [PERSON] вказує на те, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу позики і вона передала у власність відповідачу обумовлений розмір грошових коштів, а останній отримав їх та зобов`язався повернути у чітко визначений строк, що підтверджується складеною ним розпискою, однак [PERSON] , взяті на себе зобов`язання не виконав, борг не повернув, чим порушив її права. Посилаючись на викладене позивач просила задовольнити позов у повному обсязі. Ухвалою суду від 14.05.2019 року провадження у справі було відкрито, справа призначена до судового розгляду\~в порядку спрощеного позовного провадження на 12.06.2019 року.\~ 12.06.2019 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог в якій вона просить стягнути борг за договором позики в сумі 84600 грн., проценти в розмірі 7901грн. 42 коп. з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення боргу розміром 2046грн. 09коп. та 3 % річних від простроченої суми 661 грн., відшкодувати їй судовий збір. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним в уточненій позовній заяві, зазначила, що відповідач, усіляко уникає сплати боргу, мотивуючи тим, що коштів немає та у встановлений строк суму позики не повернув, тому змушена звертатися до суду за захистом своїх прав, просили позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до канцелярії суду заяву про розгляд справи без його участі позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до ч. 3\~ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частинами 3 та 4\~ст. 200 ЦПК України\~визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями\~206,\~207\~цього\~Кодексу. Згідно ч. 4\~ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вивчив матеріали справи, враховуючи те, що визнання відповідачем пред`явленого до нього позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а у підготовчому судовому засіданні, у відповідності до вимог\~ст. 189 ЦПК України, виконано завдання підготовчого провадження, суд вважає за можливе прийняти рішення за результатами проведення підготовчого провадження на підставі наявних у справі матеріалів. Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом встановлено, що в 11.09.2018 року між сторонами було укладено договір позики за умовами якого [PERSON] , як позикодавець, передала у власність [PERSON] , як позичальника 3000 доларів, які останній зобов`язався повернути до 01.02.2019 року. Факт отримання грошових коштів [PERSON] від позивача підтверджується оригіналом розписки позичальника наданою безпосередньо в судовому засіданні позивачем, яка була досліджена судом (а.с 3). Відповідно до загальних умов виконання зобов`язань, встановлених нормами\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та\~\~вимог цього\~Кодексу\~\~інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов\~\~та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту\~\~або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1049 ЦК України\~\~передбачено, що позичальник\~\~зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти\~\~у такій самій сумі або речі, визначеними родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані\~\~йому\~\~позикодавцем)\~\~у строк та в порядку, що встановлені договором. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором. За приписами\~ст. 545 ЦК України, кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, на вимогу боржника повинен видати йому розписку про одержання виконання частково або у повному обсязі. У разі якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документу кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Згідно зі\~статтею 99 Конституції України\~грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша\~стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга\~статті 192 ЦК України). Статтею 533 ЦК України\~встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти\~на день платежу,\~якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. При вирішенні справи суд також враховує правову позицію Верховного Суду України у справі за № 6-284цс17. Так, згідно з\~ст.524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до ч.1\~ст. 533 ЦК України\~грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим ч.2 ст. 524\~та ч.2 ст. 533 ЦК України\~допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно - правовим актом. З урахуванням викладеного, відповідач має повернути позикодавцю суму боргу з урахуванням суми боргу в розмірі 3000 доларів США, яка за офіційним курсом Національного банку України станом на 18.09.2018 року складає: 2812,68 грн. за 100 доларів США, а всього 84600 грн. Відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Тобто розмір процентів необхідно розраховувати від дня коли сплив визначений договором строк виконання зобов`язань і після того нараховувати три відсотки річних. Загальний розмір 3% річних за прострочення виконання зобов`язання по даному договору позики за період з 01.02.2019 року по 12.06.2019 року становить 661 грн. Щодо відшкодування позичальником процентів, то вони підлягають стягненню з відповідача в сумі 7901 грн. 42 коп., оскільки ним визнаються, як сплата за користування коштами позичальника. З приводу вимог позивача щодо стягнення з боржника інфляційних витрат суд враховує наступне. Згідно статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення»\~індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, і норми ч. 2 \~ст. 625 ЦК України\~щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. \~ \~З розрахунку\~рівня інфляції\~за період\~з 01.02.2019\~року по\~12.06.2019\~року розмір\~цієї складової\~боргу на\~думку позивача\~становить 2046\~грн.\~09\~коп.\~і суд\~не \~погоджується із\~даною вимогою,\~оскільки позикодавець\~ передав\~в кошти\~позичальнику у\~валюті,\~а не\~в гривнях,\~тому зазначена\~сума не\~підлягає стягненню. Відповідно до\~статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2\~статті 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Враховуючи, що відповідачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу на заперечення вимог позивача суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. За приписами ч. 1, п.1 ч.3\~ст.133\~\~ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, на правничу допомогу. З відповідача підлягає стягненню згідно ч.1\~ст.141 ЦПК України, судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог. З урахуванням викладено та

Outcome: partial