Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-15 00:00:00

09.07.2019 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою, [ADDRESS] . Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що він є власником житлової квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 28 травня 2019 року між ним і [PERSON] , який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 31744974 від 28.05.2019 року. Пунктом 9 цього договору було передбачено, що усі зареєстровані особи знімуться з реєстраційного обліку за вказаною адресою до 01 червня 2019 року. Однак до цього часу у житловій квартирі зареєстровані відповідачі: [PERSON] та [PERSON] , які доводиться продавцю доньками. Відповідачі не проживають у квартирі за місцем реєстрації, їх місце проживання невідоме. Реєстрація відповідачів у зазначеній квартирі створює позивачу перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Вищенаведене є підставою для звернення до суду за захистом її прав та інтересів. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, через канцелярію суду надали заяву в якій просили розгляд справи здійснювати за їхньої відсутності, свої позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідачі про дату, час і місце судового засідання повідомлялись за зареєстрованим місцем проживання, однак у судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи за їх відсутності не надали. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою позивача, наданою ним у судовому засіданні, вважає за можливе розглянути справу за відсутності належно повідомлених про судове засідання відповідачів у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є власником житлової квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 28.05.2019 року між ним (покупцем) і [PERSON] (продавцем). Пунктом 9 зазначеного договору передбачено, що продавець зобов`язана до 01 червня 2019 року зняти з реєстраційного обліку всіх осіб, зареєстрованих у зазначеній квартирі (а.с. 9). З відповіді виконавчого комітету Балаклійської міської ради Харківської області від 09.07.2019 року на адвокатський запит: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані у квартирі [ADDRESS] . (а.с. 11). Згідно акту обстеження, складеного 03.07.2019 року депутатом Балаклійської міської ради Харківської області Лютовим Ю. В . у присутності свідків: [PERSON] , [PERSON] , відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у у квартирі [ADDRESS] , однак у ній не проживають (а.с. 12). Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання члена сім`ї попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Беручи до уваги, що відповідачі, які не є членами сім`ї позивача, зареєстровані у належній позивачу квартирі, однак не проживають у ній без поважних причин понад встановлені строки, чим створюють позивачу перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved