Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

09.11.2020 позивачка звернулась до суду з даним позовом, у якому просить позбавити відповідачів батьківських прав відносно її онучки [PERSON] , [INFO] та призначити її опікуном дитини. В обґрунтування вимог послалась на те, що 16.02.2006 її донька [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , від якого у них [INFO] народилась донька [PERSON] . Від народження онучка проживала у неї, оскільки сімейне життя у доньки не склалось. У 2008 році її донька відповідачка [PERSON] поїхала на заробітки за кордон, а дитину залишила з нею. Рішенням суду від 20.01.2020 шлюб між відповідачами було розірвано. На даний час її донька створила другу сім`ю. Дитина залишила проживати у неї та перебуває на її утриманні. Батьки не цікавляться дочкою, її життям, розвитком, навчанням та потребами. Останні кілька років донька взагалі не контактує з нею, не телефонує, не навідується. Дитині 14 років і вона не знає ні мами, ні тата. Тому просить позов задовольнити, позбавити відповідачів батьківських прав відносно дитини та призначити її опікуном до повноліття . Ухвалою від 24.11.2020 було відкрито провадження у справі. 04.01.2020 представник третьої особи подала витяг рішення виконкому про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав. Також подала заяву про розгляд справи у її відсутнотсі. 12.01.2021 підготовче провадження закрито, справу було призначено до судового розгляду. 04.03.2021 розгляд справи відкладався для повторного виклику відповідачів. В судовому засіданні 05.04.2021 позивачка позов підтримала з підстав, вказаних у ньому. Суду пояснила, що дочка залишила дитину ще у 2 роки і з цього часу онучка проживає з нею, прописана у її квартирі та перебуває на її повному утриманні. Батьки дитини розлучились у 2010 році. Після цього дитина їх не бачила і їх практично не знає. Представник третьої особи подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідачі належним чином повідомлялись про час та місце розгляду справи. Однак останні у судові засідання для розгляду справи по суті 04.03.2021 та 05.04.2021 не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, заяв, клопотань та відзиву не подали. Тому суд на підставі ст.280 ЦПК України провів заочний розгляд справи, про що судом винесено ухвалу в судовому засіданні. Вислухавши пояснення позивачки, оцінивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивачка є матір`ю відповідачки [PERSON] (а.с.18). Відповідачі з 16.02.2006 перебували у шлюбі, від якого у них [INFO] народилась донька [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про шлюб та народження (а.с.11,9). Рішенням суду від 20.01.2010 шлюб між відповідачами було розірвано (а.с.10). Як вбачається з довідки про склад сім`ї №7986 від 17.07.2020 та акту №3153/07 від 04.08.2020 донька [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] , де фактично проживає разом із позивачкою (а.с.14). Відповідачі неналежно виконують свої батьківські обов`язки відносно дочки, проживають окремо від неї, її вихованням не займаються. Дані обставини підтверджуються також актом соціального інспектування №44 від 16.07.2020 (а.с.13). З повідомлення КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги м.Червонограда» від 17.07.2020 встановлено, що [PERSON] перебуває з народження під спостереженням лікаря-педіатра Жулікової Л.В. , яка пояснила, що дитина проходить медичні огляди, отримує щеплення, звертається за медичною допомогою та на прийом до лікаря у супроводі бабусі [PERSON] , з якою проживає. Батьки станом дитини не цікавляться, дитину при зверненнях до лікаря не супроводжують (а.с.15). У характеристиці [PERSON] з закладу освіти від 16.07.2020 зазначено, що дитина навчається у Червоноградській гімназії з 1 класу. За час навчання батьки жодного разу не цікавились шкільним життям доньки, не відвідували батьківські збори. Успішністю та поведінкою дитини цікавиться бабуся [PERSON] , яка відвідує батьківські збори та підтримує контакт з куратором (а.с.16). Позбавлення відповідачів [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , є доцільним. Такого висновку дійшла комісія з питань захисту прав дитини у своєму висновку від 01.12.2020, який затверджений рішенням Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області від 17.12.2020 №174 (а.с.37). Надаючи правову оцінку фактичним обставинами справи, суд звертає увагу на таке. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно із ч.1 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Як передбачено ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні (п.2 ст.157 СК України). Згідно із ст.155 СК здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як вбачається із абз. 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007р. ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Згідно із ч. 1 ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Також суд при ухвалені рішення враховує рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» де встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовимрішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, а перешкод у спілкуванні з дитиною йому ніхто не чинив і не чинить. Судом враховано, що відповідачі мали можливість брати участь у вирішенні питання про позбавлення їх батьківських прав. Однак останні до суду жодного разу не з`явились, не надали суду будь-яких доказів на спростування обставин, викладених позивачкою, що свідчить про відсутність у них інтересу у возз`єднанні сім`ї. Позивачка стверджує, що відповідачі належним чином не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надавали їй доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяли засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляли інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення ними від виховання доньки, оскільки позивачем надано належні та допустимі докази винної поведінки відповідачів у свідомому нехтуванні ним своїми батьківськими обов`язкамидля забезпечення якнайкращих інтересів дитини. Вжитими заходами та іншим чином змінити поведінку відповідачів у кращу сторону неможливо. З урахуванням характеру поведінки відповідачів, їх особи, а також інших обставин справи, суд дійшов висновку, що відповідачів слід позбавити батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , що відповідатиме інтересам дитини. Вирішуючи питання про призначення позивачки опікуном дитини, суд виходив із наступного. Позивачка та неповнолітня дитина є здоровими, на обліках не перебувають, що підтверджується висновками про стан здоров`я, виданим КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги м.Червонограда» (а.с.45,46). Як вбачається із висновку комісії з питань захисту прав дитини, який затверджений рішенням Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області від 17.12.2020 №174 призначення [PERSON] піклувальником [PERSON] є доцільним. (а.с.38). Позивачка перебуває у родинних відносинах з дитиною, є її бабусею. Дівчинка на даний час неповнолітня та позбавлена батьківського піклування. Над малолітніми особами, які позбавлені батьківського піклування, встановлюється опіка (ч.1 ст.58 ЦК України), а над неповнолітніми - піклування (ч.1 ст.59 ЦК України). У ч.1 ст.31 ЦК України вказано, що малолітня особа, це фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років. Дитина [PERSON] народилась [INFO] і є неповнолітньою. Згідно із ч.4 ст.60 ЦК України суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Приписами ч.ч. 1-4 ст. 63 ЦК України встановлено, що опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу. Опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Позивачка є бабусею дитини, фактично є єдиною особою яка виховує та доглядає її. За станом здоров`я остання здатна бути піклувальником, має змогу матеріально утримувати онуку і забезпечити їй належні умови проживання. Тому її доцільно призначити піклувальником. Беручи до уваги те, що батьки дитини ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, дівчинка фактично позбавлена батьківського піклування, тому для забезпечення її особистих немайнових та майнових прав та інтересів над нею слід встановити піклування та призначити піклувальником бабусю - позивачку [PERSON] .. Відповідно до ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно із ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положенням ч.1 ст.183 ЦПК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вище наведене, беручи до уваги інтереси дітей, з відповідачів в користь позивачки слід стягнути аліменти на дочку у розмірі по 1/4 частини їх доходів. Ухвалою про відкриття провадження від 24.11.2020 позивачка була звільнена від сплати судового збору на підставі ч.2 ст.8 ЗУ «Про судовий збір» та ч.3 ст.136 ЦПК України. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів в користь держави слід стягнути по 840,80 грн. судового збору за вимоги про стягнення аліментів, та по 420,40 грн. судового збору за вимогу про позбавлення батьківських прав.

Outcome: approved