Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

09.11.2015 р. [PERSON] (далі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі за текстом - відповідач) про розірвання шлюбу (а. с. 3). Свої вимоги обґрунтовує тим, що 12.10. 2007 р. вони з відповідачем уклали шлюб. Від цього шлюбу мають неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] (01.04.2008 р. н.), доньку [PERSON] (18.04.2009 р. н.), доньку [PERSON] (08.01.2012 р. н.), сина [PERSON] (29.03.2013 р. н.). Спільне життя з відповідачем не склалося внаслідок того, що в них різні склади характеру, спільні інтереси відсутні, спільне господарство не ведеться та шлюбні відносини фактично припинені. Таким чином, позивач прийшов до висновку, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу не можливе і наполягає на його розірванні. У судове засідання позивач не зявився, надіслав до суду заяву, в якій просив розглядати справу в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, без надання строку для примирення (а. с. 16). Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи 2 (двічі) повідомлявся належним чином. Так, судом у відповідності до ч. 5 ст. 74 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України), надсилалися судові повістки про виклик до суду за адресою місця проживання відповідача, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до повернутих поштових повідомлень, адресат відмовлявся їх отримувати, що свідчить про неможливість вручення відповідачу судових повісток, тому вважається, що судовий виклик вручений належним чином. Крім того, на 12.01.2016 р. відповідач отримав судову повістку про виклик у судове засідання на 10 год. 00 хв., однак до суду не зявився, клопотання про розгляд справи у його відсутність не подавав, про причини неявки також не повідомляв. Враховуючи вказані факти, згоду позивача, що викладена у його письмовій заяві, суд вважає можливим, у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У звязку з неявкою сторін в судове засідання, судом, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з припиненням шлюбу між подружжям, тому при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Сімейним Кодексом України (далі за текстом СК України). Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Зі свідоцтва про шлюб вбачається, що 12.10.2007 р. виконкомом Главанської сільської ради Арцизького району Одеської області зареєстровано шлюб між сторонами, про що зроблено відповідний актовий запис за №03 (а. с. 6). Шлюб у сторін перший. Сторони мають неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] (01.04.2008 р. н.), доньку [PERSON] (18.04.2009 р. н.), доньку [PERSON] (08.01.2012 р. н.), сина [PERSON] (29.03.2013 р. н.), що підтверджено копіями свідоцтв про народження (а. с. 7 - 10). Відповідно до ч. ч. 3, 4\~ст. 56 СК України,\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. У відповідності до\~ст. 112 СК України,\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що шлюб носить формальний характер. Сторони фактично припинили подружні стосунки, відносини не підтримують, спільно не проживають. Суперечок матеріального характеру, майнових претензій один до одного в них не має, спірне майно відсутнє. При таких обставинах суд вважає, що сім'я розпалася остаточно, подальше спільне проживання сторін й збереження їхньої родини неможливо, шлюб між ними варто розірвати. Відповідно до ч. 1\~ст. 110 СК України,\~суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Відповідно до\~ст. 113 СК України\~особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб, у зв'язку з реєстрацією шлюбу, позивач змінив прізвище, у якого до шлюбу було прізвище «Чобан». В звязку з тим, що позивач не звертався до суду із заявою про відновлення їй дошлюбного прізвища, суд приходить до висновку, що позивач бажає після припинення шлюбу іменуватися цим же прізвищем, що і зараз, а саме «Стоянова». Відповідно до ч. 2\~ст. 114 СК України,\~у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Суд також вважає необхідним роз'яснити, що згідно абз. 2 ч. 3\~ст. 115 СК України\~документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України,\~витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved