Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

09.08.2016р. [PERSON] звернулася до суду з позовом (уточненим 16.04.2019р.) до [PERSON] , в якому просила визначити частки у праві спільної сумісної власності подружжя, до якої належить: автомобіль Subaru Forester 2.0 X, державний номерний знак [NUMBER] ; автомобіль ВАЗ 21214, державний номерний знак [NUMBER] ; автомобіль ГАЗ 330232, державний номерний знак [NUMBER] ; автомобільний причеп КРД 050108, державний номерний знак [NUMBER] ; житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 204,1 кв.м, позначений на схематичному плані земельної ділянки літерою «А-2» з підвалом «Пд», терасою «а» та господарськими спорудами у вигляді сараю «Б», веранди «В», прибудови «в», навісів «Д», «Е», замощення «І», огорожі «N»; земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд з кадастровим номером [NUMBER] площею 0,1000 га; прибудова до нежитлового приміщення з підвалом та замощенням, площею 191,40 м.кв. за адресою: [ADDRESS] ; нежитлове приміщення, площею 218,8 м.кв. за адресою: [ADDRESS] . В обгрунтування позову зазначила, що з відповідачем вона перебуває у шлюбі з 16 жовтня 1992 року, під час шлюбу сторонами було придбане вищезазначене майно, а тому вона є його співвласником, однак реалізувати свої права та належним чином виконати обов`яки власника по утриманню цього майна вона позбавлена можливості, оскільки титульним власником є її чоловік, проте відповідач 03 червня 2016 року безвісти зник та досі його місцезнаходження не відоме, а тому позивач просить поділити майно з визначенням її частки у праві спільної сумісної власності подружжя. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у ній, заявила клопотання про заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце його проведення повідомлявся шляхом направлення судових повісток за останньої відомою адресою його проживання, а також шляхом розміщення відповідного оголошення про його виклик на офіційному сайті Шосткинського міськрайонного суду Сумської області. Жодних клопотань, заяв, а також відзиву від відповідача до суду не надходило. Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області у справі № 589/2166/17 від 12.02.2018р. [PERSON] визнано безвісно відсутнім з 03 червня 2016 року. Представник третьої особи в судове засідання також не з`явився, в матеріалах справи наявна його заява про розгляд справи за його відсутності. З урахуванням викладеного, в судовому засіданні 25 червня 2019 року ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області у відповідності із ч. 4 ст. 223, 280, 281 ЦПК України постановлено провести заочний розгляд справи. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що з 16.10.1992р. сторони перебувають у шлюбі (а.с.6). 10.08.2004р. [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Шосткинської міської ради №194 від 03.08.2004р. набув у власність житловий будинок [ADDRESS] , який був збудований під час шлюбу /т.1 а.с.11, 12, т. 2 а.с. 90/. На підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданого 21.09.2004р., [PERSON] набув право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку, господарських будівель та споруд з кадастровим номером [NUMBER] площею 0,1000 га /т.2 а.с.84/. Як вбачається зі свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів ([NUMBER] , [NUMBER], [NUMBER] , довідки територіального сервісного центру № 5945 Регіонального сервісного центру МВС в Сумській області за вих. № 31/18/5945-142 від 19.03.2019р.) [PERSON] набув у власність: 09.11.2010р. автомобіль ГАЗ 330232, державний номерний знак [NUMBER] ; 04.12.2013р. автомобіль Subaru Forester 2.0 X, державний номерний знак [NUMBER] ; 27.04.2016р. автомобільний причеп КРД 050108, державний номерний знак [NUMBER] ; автомобіль ВАЗ 21214, державний номерний знак [NUMBER] (т.1 а.с.8, 9-10, т.2 а.с.83). 18.09.2013р. [PERSON] видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - збудовану ним прибудову до нежитлового приміщення з підвалом та замощенням, площею 191,40 кв.м. за адресою: [ADDRESS] /т.1 а.с.13-14/. Крім того, відповідно до договору про поділ нерухомого майна, та виділ його в натурі, що є у спільній частковій власності від 15.03.2016р. за реєстровим №193, укладеного з [PERSON] , [PERSON] набув право власності на нежитлове приміщення, площею 218,8 м.кв. за адресою: [ADDRESS] /т. 1 а.с. 213, 220, т.2 а.с.87-89/. Приписами ст. 57 СК України, в редакціях, чинних на час набуття цього майна, жодний з вказаних об`єктів не відносився до особистої приватної власності дружини чи чоловіка. За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто, конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Пунктами 22, 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, тощо. В судовому засіданні встановлено, що автомобіль Subaru Forester 2.0 X, державний номерний знак [NUMBER] ; автомобіль ВАЗ 21214, державний номерний знак [NUMBER] ; автомобіль ГАЗ 330232, державний номерний знак [NUMBER] ; автомобільний причеп КРД 050108, державний номерний знак [NUMBER] ; житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 204,1 кв.м, позначений на схематичному плані земельної ділянки літерою «А-2» з підвалом «Пд», терасою «а» та господарськими спорудами у вигляді сараю «Б», веранди «В», прибудови «в», навісів «Д», «Е», замощення «І», огорожі «N»; земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд з кадастровим номером [NUMBER] площею 0,1000 га; прибудова до нежитлового приміщення з підвалом та замощенням, площею 191,40 м.кв. за адресою: [ADDRESS] ; нежитлове приміщення, площею 218,8 м.кв. за адресою: [ADDRESS] , набуті [PERSON] в період перебування в шлюбі з [PERSON] , а отже таке є їх спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З урахуванням викладеного в сукупності, беручи до уваги, що в ході розгляду справи не встановлено наявності домовленості між подружжям (сторонами) щодо їх часток у праві спільної сумісної власності подружжя, а також існування шлюбного договору, який би визначав порядок володіння таким майном, суд дійшов висновку, що майно, яке перебуває у спільній сумісній власності сторін належить їм порівну. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог п.п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. У даному випадку невизначеність частки позивача у спільному майні подружжя в ситуації відсутності відповідача, який є титульним власником цього майна, позбавляє позивача належним чином реалізувати її права щодо належного їй майна, отже таке її право має бути захищено в судовому порядку, а тому позовні вимоги [PERSON] про визначення часток у праві спільної сумісної власності є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо судових витрат в справі, суд вважає правомірним покласти на відповідача понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved