Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

09 квітня 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] та просить визнати недійсним та розірвати договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] кіровоградської області, який був укладений 26 листопада 2008 року між нею, як продавцем та відповідачами як покупцями; скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] та [PERSON] на дану квартиру. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що спірну квартиру отримала у спадщину після смерті [PERSON]. Понісши значні витрати на влаштування поховання спадкодавця та маючи намір їх покрити, вирішила продати набуту у спадщину квартиру своєму внукові [PERSON] та його дружині [PERSON], так як останні не мали власного житла. Оскільки у відповідачів не було коштів на оплату вартості покупки, то на їх пропозицію вона погодилася отримати оплату після укладення договору купівлі - продажу. [PERSON] 25 листопада 2008 року склав розписку про те, що оплата за куплену квартиру буде проведена до 01 січня 2010 року. 26 листопада 2008 року вона з відповідачами уклали договір купівлі - продажу квартири , у якому зазначили , що продаж вчиняється за 8739 грн.00 коп. Договір був посвідчений нотаріусом. Після цього відповідачі зареєструвалися у квартирі, вселилися у неї та стали проживати, проте до визначеного розпискою строку плату за купівлю квартири не здійснили. Так як [PERSON] є її внуком, то вона вірила у його обіцянки заплатити гроші ще пізніше, проте вони не справдилися. На даний час відповідачі розірвали між собою шлюб, живуть окремо, від свого обов'язку сплатити їй гроші за квартиру ухиляються, відтак вона прийшла до переконання, що вони при укладенні договору купівлі - продажу ввели її в оману щодо майбутньої оплати вартості квартири, в зв'язку з чим з підстав ст.. 230 ЦК України просить договір визнати недійсним. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала та, даючи усні пояснення суду , зазначила, що за 8 років з вимогою повернути гроші до відповідачів не зверталася і якби вони продовжували жити сім'єю, то хай би й жили. Проте оскільки вони розірвали шлюб, то мають повернути квартиру. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивач хотіла йому подарувати квартиру, проте потім вирішила її їм продати. Гроші за квартиру він їй не платив, а написав розписку, про яку [PERSON] взагалі не знала. З позовом згоден, повертати гроші позивачеві не має з чого. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила суду, що розрахунок за квартиру з [PERSON] був проведений повністю до підписання договору та посвідчення його нотаріусом. Вартість квартири насправді продавцем була визначена значно вища, ніж та, яка вказана у договорі. Згідно домовленостей, вона переоформила на батька свого чоловіка [PERSON] належну їй дачу у садовому товаристві, а той 7000 доларів США, тобто обумовлену вартість дачі , передав позивачці в рахунок оплати її частки за квартиру. Жодних претензій щодо несплати вартості квартири до моменту подачі позову [PERSON] не заявляла, про розписку , написану [PERSON] їй нічого не відомо. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14 жовтня 2008 року набула право власності на квартиру [ADDRESS].(а.с. 6) 26 листопада 2008 року [PERSON] діючи як Продавець, та [PERSON] і [PERSON] як Покупці, уклали договір купівлі - продажу, за яким Продавець передала у власність Покупців квартиру [ADDRESS], а Покупці в рівних долях по ? частині приймають це майно і сплачують за нього обговорену грошову суму. Згідно п. 2.1 Договору продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 8739 грн. 00 коп., які отримані Продавцем від Покупців повістю до підписання Договору. Зі змісту п. 4.10 Договору вбачається, що сторонам роз'яснено зміст ст..ст. 229, 230, 657, 659, 660, 695 ЦК України. Договір посвідчений державним нотаріусом Світловодської міської державної нотаріальної контори Панченко Н.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2-2377. (а.с. 17) Копією свідоцтва про шлюб підтверджується, що на момент укладання договору купівлі - продажу квартири покупці перебували у шлюбі, який був зареєстрований 30 липня 2005 року. (а.с.16) З пояснень сторін вбачається, що шлюб між відповідачами розірваний 25 жовтня 2012 року. Вирішуючи заявлений спір суд виходив з наступного. Ст. 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно положень ст.. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього ж Кодексу), такий правочин визнається недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Отже, підставою для визнання правочину недійсним відповідно до зазначеної норми, є введення однією стороною іншої сторони правочину в обман щодо обставин, які мають істотне значення. П. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Зазначене дає підстави для висновку, що обман може стосуватись тільки обставин, що мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов'язків сторін, властивостей і якості речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обман може виражатись в активних та пасивних діях недобросовісної сторони правочину. Посилання позивача на те, що вона не отримала коштів за продаж квартири не знаходить свого підтвердження у судовому засіданні з огляду на п. 2.1, п. 2.2 Договору, у яких зазначено, що продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 8739 грн. 00 коп., які отримані Продавцем від Покупців повістю до підписання Договору. Сторони підтверджують факт повного розрахунку за продану квартиру.(а.с. 17) Свідок [PERSON], який є батьком відповідача [PERSON] та сином позивачки, повідомив суду, що був присутній у нотаріуса під час укладання договору купівлі - продажу від 26 листопада 2008 року і не чув, щоб сторони договору повідомляли нотаріуса про несплату вартості квартири. Підтвердив, що [PERSON] переписала на його ім'я дачу у садовому товаристві за те, що він дав гроші матері на виплату частки квартири. Цю дачу він згодом продав та виручені гроші залишив у своєму розпорядженні. Представлена позивачем письмова розписка, написана [PERSON] та датована 25 листопада 2011 року, у якій йдеться про те, що [PERSON] , діючи від себе та від імені своєї дружини [PERSON], обіцяє заплатити [PERSON] 8739 грн. 00 коп. за покупку квартири в строк до 01 жовтня 2010 року , не має правового значення для вирішення спору та спростовується п. 2.1, п. 2.2 договору купівлі - продажу від 26 листопада 2008 року.(а.с. 13) Крім цього, неналежне виконання грошового зобов'язання не є підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним. Свідчення в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] є суперечливими , спростовуваними взаємно та встановленими судом обставинами, в зв'язку з чим суд не приймає їх до уваги. Так, спочатку свідок [PERSON] стверджувала, що розписку писала невістка позивачки, а згодом зазначила, що коли вона прийшла, то розписка вже була написана і хто її писав їй невідомо. Свідок [PERSON] стверджувала, що розписку в присутності [PERSON] та [PERSON] писала [PERSON] і згідно розписки відповідачі повинні були сплатити їй 3000 доларів США. Проте в судовому засіданні показаннями сторін підтверджено , що [PERSON] про розписку не обізнана, при її написанні присутня не була, розписку писав [PERSON] Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови задоволення позову. Ч. 1 ст. 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. П. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до судових витрат віднесено витрати сторони на правову допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником витрати. На підтвердження понесення відповідачем [PERSON] витрат на правову допомогу суду представлено договір № 03-св від 03 червня 2015 року про надання правової допомоги, укладений між ФОП [PERSON] та [PERSON], протокол погодження ціни винагороди на послуги правової допомоги, квитанцію до прибуткового касового ордеру про прийняття ФОП [PERSON] від [PERSON] на підставі договору № 03-св від 03 червня 2015 року 1000 грн. 00 коп., копії свідоцтва платника єдиного податку, диплома спеціаліста , свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця. (а.с. 89, 92-93, 94, 95, 96, 97) [PERSON], представляючи інтереси [PERSON], приймав участь у судових засіданнях 03 червня, 28 серпня та 03 вересня 2015 року, тобто правова допомога надавалася реально, відтак понесені на неї відповідачем [PERSON] витрати підлягають відшкодуванню.

Outcome: approved