Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

08 жовтня 2020 року позивачі звернулися до суду з указаним позовом, в якому просили: - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини будинку разом з господарськими будівлями та спорудами, який розташований на [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частини будинку разом з господарськими будівлями і спорудами, який розташований на [ADDRESS] , як за колишнім членом колгоспного двору; - визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частини будинку разом з господарськими будівлями і спорудами, який розташований на [ADDRESS] , як за колишнім членом колгоспного двору; - визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частини будинку разом з господарськими будівлями і спорудами, який розташований на [ADDRESS] ., як за колишнім членом колгоспного двору. Позов мотивовано тим, що відповідно до довідки Лосинівської селищної ради Ніжинського району від 09 вересня 2020 року № 248 та довідки Комунального підприємства «Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради (далі - КП «Ніжинське МБТІ») від 29 липня 2020 року № 01841 житловий будинок з будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , відноситься до суспільної групи господарств колгоспний двір. Право власності на спірний будинок зареєстровано за колгоспним двором, голова якого [PERSON] . Станом на 15 квітня 1991 року в цьому будинку проживали та були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] , який помер [INFO] . Зазначений будинок з будівлями і спорудами як майно колгоспного двору належало його учасникам на праві спільної сумісної власності. Позивачі та померлі [PERSON] та [PERSON] у встановленому порядку не отримали свідоцтво про право власності на зазначене майно. Звернувшись до Реєстраційної служби Ніжинського міськрайонного управління юстиції позивачам в усному порядку було роз`яснено про неможливість реєстрації за ними права власності на відповідні частки будинку [ADDRESS] у зв`язку з тим, що реєстрація права власності на таких об`єкт нерухомого майна, як колгоспний двір, не передбачена і рекомендовано вирішити це питання у судовому порядку. [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме на 1/6 частки вищевказаного будинку. За життя [PERSON] заповіту не складала. Спадкоємцями першої черги за законом після померлої були її чоловік [PERSON] та її син [PERSON] , які прийняли спадщину після померлої та фактично вступили в управління та володіння спадковим майном. [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме: 1/6 частки спірного будинку, як колишнього члена колгоспного двору та 1/12 частки цього ж будинку, яку він успадкував, але не оформив належним чином після смерті своєї дружини [PERSON] . Єдиним спадкоємцем після [PERSON] є його син [PERSON] , який прийняв спадщину відповідно до ст. 1268 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). У 2020 році [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після [PERSON] , але нотаріусом винесено постанову від 28 вересня 2020 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спірний будинок та роз`яснено про порядок вирішення цього питання в судовому порядку. У зв`язку з тим, що позивачі відповідно до чинного законодавства не мають змоги зареєструвати за собою право власності на відповідні частки спірного будинку, як за членами колишнього колгоспного двору по 1/6 частці кожен, та [PERSON] не має змоги отримати свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частки будинку після смерті батьків, вони змушені звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; підготовче судове засідання у справі призначено на 15-00 год. 10 листопада 2020 року. 10 листопада 2020 року підготовче судове засідання відкладено на 16-00 год. 08 грудня 2020 року. 08 грудня 2020 року в підготовче засідання позивачі не з`явилися і подали до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримали, просили задовольнити. У клопотанні від 02 листопада 2020 року відповідач Лосинівська селищна рада Ніжинського району Чернігівської області позов визнала повністю, просила розглядати справу за відсутності представника. Відповідно до ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України. Статтею 206 ЦПК України встановлено, що відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України встановлено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Перевіривши матеріали справи, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, ухвалити в підготовчому засіданні рішення у справі. Таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тобто в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення в підготовчому засіданні. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Судом установлено і підтверджено довідкою КП «Ніжинське МБТІ» від 29 липня 2020 року № 01841, виданою [PERSON] , що житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] , станом на 31 грудня 2012 року зареєстрований в цілому на праві особистої власності як колгоспний двір, головою якого є [PERSON] (а. с. 27). З копії довідки КП «Ніжинське МБТІ» від 18 серпня 2020 року № 514 (а. с. 28), виданої на ім`я [PERSON] , убачається, що станом на 31 грудня 2012 року житловий будинок [ADDRESS] значиться як колгоспний двір, голова якого [PERSON] , на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого Ніжинською районною Радою народних депутатів 10 червня 1991 року на підставі рішення від 12 червня 1989 року № 153. Довідкою Лосинівської селищної ради Ніжинського району від 09 вересня 2020 року № 248 підтверджується, що у домоволодінні, розташованому за адресою: [ADDRESS] , станом на 15 квітня 1991 року проживали: [PERSON] - голова двору, [PERSON] - дружина, [PERSON] - син, [PERSON] - невістка, [PERSON] - онука, [PERSON] - онук (а. с. 16). [INFO] померла мати позивача [PERSON] - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 24 грудня 2001 року серії № [NUMBER] (а. с. 17). Згідно з довідкою Лосинівської селищної ради Ніжинського району від 05 жовтня 2020 року за № 316/5/02-24 на день смерті [PERSON] та протягом 6 місяців з дня її смерті за вищевказаною адресою були зареєстровані та проживали: [PERSON] - чоловік, [PERSON] - син, [PERSON] - невістка, [PERSON] - онука, [PERSON] - онук (а. с. 21). Батько позивача [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 27 січня 2012 серії [NUMBER] (а. с. 18). Довідкою Лосинівської селищної ради Ніжинського району від 05 жовтня 2020 року за № 317/5/02-24 підтверджується, що на день смерті [PERSON] та протягом 6 місяців з дня його смерті у спірному будинку були зареєстровані та проживали: [PERSON] - син, [PERSON] - невістка, [PERSON] - онук, [PERSON] - не родич (а. с. 20). Із копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28 вересня 2020 року державного нотаріуса С. Репех позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] . Постанову мотивовано тим, що представник спадкодавця не надав жодних правовстановлюючих документів на спадкове майно; надано довідку КП «Ніжинське МБТІ», в якій зазначено, що житловий будинок має статус колгоспного двору, право власності на нього зареєстровано за [PERSON] , який є також головою колгоспного двору, а тому оформити спадщину на підставі такого документа неможливо. Згідно з копією спадкової справи, заведеної Ніжинською районною державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , спадщину в рівних частках прийняли [PERSON] та [PERSON] і 07 березня 2003 року отримали свідоцтво про прийняття спадщини за законом на спадкове майно, яке складається з права на земельну частку (пай), що перебуває у власності колективного сільськогосподарського підприємства «ім. Чкалова», знаходиться в с. Шатура Ніжинського району, площею 3,2 умовних кадастрових гектарів без визначення меж частки в натурі (а. с. 46). Крім цього, відповідно до копії спадкової справи № 346/2012, заведеної Ніжинською районною державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , 24 жовтня 2012 року державний нотаріус Гребенюк С. М. видав на ім`я [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 2,00 га, кадастровий № 7423389800:02:003:0005, надану для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території с. Шатура Ніжинського району Чернігівської області (а. с. 81). Отже, неоформленою позивачем [PERSON] залишилася спадщина після смерті матері у вигляді 1/12 частки будинковолодіння [ADDRESS] , і після смерті батька - 1/4 (1/12 + 1/6) частка вказаного будинковолодіння. Ще на 1/6 частки в зазначеному будинковолодінні позивач претендує, як колишній член колгоспного двору. Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] претендують кожен на 1/6 частки в зазначеному будинковолодінні, як колишні члени колгоспного двору. Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР; у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69). За змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абз. 2 п. 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Після введення в дію Закону України «Про власність» 15 квітня 1991 року у всіх членів колгоспного двору виникло право власності на все його майно в рівних частинах, в тому числі і на будинок з господарськими спорудами, які відносилися до цього колгоспного двору. Зі справи вбачається, що станом на 15 квітня 1991 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не втратили права на вказане будинковолодіння, їхні частки є рівними - по 1/6. Як передбачено ст. 328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою. Відмова в оформленні права власності на спірний будинок, у тому числі у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів свідчить про наявність правових підстав для визнання цього права в судовому порядку. Оскільки позивачі позбавлені можливості оформити належні їм частки - по 1/6 частині за кожним в зазначеному будинковолодінні, яке є колгоспним двором, то їхні права підлягають захисту в обраний ними спосіб, а саме шляхом визнання за кожним із позивачів права власності на 1/6 частини вказаного будинковолодіння, як за колишніми членами колгоспного двору. Разом з цим у п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно зі ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. У свою чергу ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положеннями ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб. Оскільки позивач [PERSON] прийняв спадщину в установленому законом порядку після смерті своєї матері [PERSON] та батька [PERSON] , але отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування на вказане будинковолодіння не може, тому суд вважає наявними правові підстави для визнання за позивачем права власності на 1/12 частини - у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , 1/4 частини - у порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] . При цьому спадкодавці [PERSON] та [PERSON] , як голова та член колгоспного двору відповідно, не втратили до своєї смерті права на належну кожному з них 1/6 частини вказаного домоволодіння, яка входять до складу спадщини; цивільна правоздатність спадкодавців як фізичних осіб відповідно до ст. 25 ЦК України припинилася в момент смерті. Вказаний спір підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити неможливо, а в силу вимог ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. При цьому зі справи не вбачається, що набуття позивачами права на зазначене будинковолодіння не порушує права та законні інтереси інших осіб. За подання вказаного позову кожен із позивачів, крім [PERSON] , сплатив судовий збір у сумі 840,80 грн, що підтверджується відповідними квитанціями (а. с. 1 - 3 ). Згідно із ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Ураховуючи те, що відповідачем до початку розгляду справи по суті визнано позов у повному обсязі, то позивачам з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого ними при поданні позову, що складає по 420,40 грн на користь кожного.

Outcome: approved