Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-13 00:00:00

08.08.2019 року до суду звернулась позивач [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу до відповідача [PERSON] 30.08.2019 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. 02.09.2019 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 24.10.2019 року. Відповідачем відзив на позовну заяву не наданий. 24.10.2019 року розгляд справи відкладений за клопотанням відповідача. Справа призначена до розгляду на 11.12.2019 року. 11.12.2019 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області зупинене провадження у справі та сторонам наданий строк для примирення. 29.01.2020 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області поновлене провадження у справі. Справу призначене до розгляду на 14.02.2020 року Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки відповідно до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. В судовому засіданні 14.02.2020 року оголошена вступна та резолютивна частина рішення Згідно заявлених позовних вимог позивач просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 21 вересня 2018 року Верхньодніпровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 90. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 21.09.2018 року вона уклала шлюб з відповідачем по справі, який був зареєстрований Верхньодніпровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 90. Від даного шлюбу вони з відповідачем дітей не мають. Позивач має доньку від першого шлюбу - [PERSON] , [INFO] Їх одруження виявилось невдалим. Протягом останнього часу сімейне життя між ними поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Між ними зникли взаємопорузуміння та взаємоповага. Вже деякий час кожен з них живе окремим життям. Причиною розірвання шлюбних відносин стало те, що її чоловік почав агресивно поводитись відносно неї і в присутності її малолітньої дитини застосовував фізичне насилля, сипався образами, кричав. В більшості випадків це відбувалось в присутності дитини. Чоловік постійно погрожує їй фізичною розправою, чинить психологічне насилля, залякування, принижує і ображає нецензурними словами. Чоловік постійно чинить сварки для чого використовує незначні приводи, особливо, коли перебуває у стані алкогольного сп`яніння. На підставі чого Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області 01.08.2019 року був винесений обмежувальний припис. Всі вищезазначені обставини стали підставою того, що подальше її перебування у шлюбі з відповідачем є неможливим, що й стало причиною звернення до суду. В судовому позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить їх задовольнити, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Також пояснила, що відповідач продовжує агресивно поводить себе з нею та її донькою, Тому вона категорично настоює на розірванні шлюбу. Протягом наданого строку для примирення відповідач інколи просив вибачення, але відразу ж вдавався до погроз, залякування, образ, тобто примирення між ними не відбулося. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Судом встановлено, що 21.09.2018 року позивач уклала шлюб з відповідачем по справі, який був зареєстрований Верхньодніпровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 90, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від даного шлюбу сторони дітей не мають. Позивач має дитину від першого шлюбу - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. За доводами позивача шлюбні відносини та спільне проживання сторони припинили 20.06.2019 року. Відповідачем будь-яких доказів на спростування цього факту не надано. Причиною розпаду сімейних відносин позивач зазначає агресивне поводження відповідача по відношенню до неї та до її неповнолітньої дитини. Даний факт підтверджується рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01.08.2019 року про видачу обмежувального припису відповідачеві [PERSON] , відносно позивачки та її неповнолітньої доньки. Копією витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, згідно якого внесені відомості до ЄРДР за № 12019040430000810 від 22.09.2019 року за ст. 390-1 КК України, з приводу того, що [PERSON] , умисно не виконує обмежувальний припис до [PERSON] Роздруківкою SMS - повідомлень з мобільного телефону, згідно якої відповідач виказує погрози позивачці та використовує нецензурну лексику, яка принижує честь та гідність особи позивача. Таким чином факт агресивного поводження відповідача, вчинення ним психологічно тиску на позивача знайшов своє підтвердження наданими суду доказами. Зазначені обставини, на думку суду створюють неможливі умови для подальшого спільного проживання сторін та збереження шлюбних стосунків. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, - чоловіки та жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознаками раси, національності або релігії одружуватись і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання шлюбу. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу є обґрунтованими, подальше проживання сторін та їх примирення стало не можливим, шлюб між сторонами потрібно розірвати так як подальше перебування сторін у шлюбі на думку суду суперечитиме їхнім інтересам. Сторонам надавався строк для примирення, але позивач в судовому засіданні зазначила, що примирення між ними не відбулось, оскільки відповідач продовжує застосовувати до неї психологічне насилля. Даний факт підтверджений роздруківкою SMS - повідомлень. З чого суд приходить до висновку, що припинення шлюбних відносин між сторонами має стійкий характер і шлюбні відносини та спільне проживання позивач не бажає відновлювати , а відповідач не вжив належних заходів, не змінив своєї поведінки, тобто не скористався наданим йому строком для примирення за позивачкою. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України - Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України - Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбних відносин більше з червня місяця 2019 року, тобто протягом тривалого періоду часу. Позивач настоює на розірванні шлюбу, тому виходячи із принципу добровільності (вільної згоди чоловіка і жінки) шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше перебування сторін у шлюбі буде мати наслідком примушення позивача до шлюбних відносин, та втратить одну з основних його підстав - добровільність. За даних обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу. Дане рішення приймається судом у відповідності із способом захисту обраним позивачем та передбаченим нормами Сімейного кодексу України. Після розірвання шлюбу суд відповідно до позиції позивача вважає за можливе залишити їй прізвище, обране при реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Відповідно до ст. 115 СК України рішення суду після набрання ним законної сили надсилається органу державної реєстрації актів цивільного стану громадян для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до ст. 141 ЦПК України та враховуючи, що ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 384 грн., 20 коп. на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору. В іншій частині понесені судові витрати по сплаті судового збору суд вважає за можливе покласти на позивача. Витрати за реєстрацію розірвання шлюбу в органах державної реєстрації актів цивільного стану, суд вважає за можливе покласти на відповідача, враховуючи, що причиною розірвання шлюбу стало саме агресивне поводження відповідача по відношенню до позивачки. На основі ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved