Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

09.09.2021 [PERSON] звернулась до Літинського районного суду Вінницької області із вказаною заявою, мотивуючи її тим, що з 2014 року заявник розірвала шлюб із заінтересованою особою - [PERSON] , однак продовжують спільно проживати в спільному будинку по [ADDRESS] . Заявник зазначає, що під час спільного проживання [PERSON] постійно її ображав нецензурною лайкою, завдавав їй тілесних ушкоджень, внаслідок чого заявник декілька разів викликала поліцію,деякі обставини були зафіксовані. Постійні побиття з боку [PERSON] стали підставою розриву їхніх відносин та розірвання шлюбу, але сторони вимушені проживати в одному будинку. Попри розірвання шлюбу, [PERSON] весь час переслідує заявника, погрожує розправою, як тільки вона приходить до дому, не дає спокійно пересуватися по її частині будинку. Заявниця була змушена вимушена поставити камери відео нагляду оскільки знаходиться в постійному страху. Крім того, це все бачать їхні спільні діти та їх психіка руйнується. Упродовж 2020-2021 років заявник багато разів зверталася до органів поліції і лише чотири звернення було зафіксовано, які не містили в собі ознак кримінального правопорушення, і лише одне звернення від 06.05.2021 було внесено до ЄРДР за № 120210250000135 за ознаками кримінального проступку передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Дана обставина про розгляд кримінального проступку не зупинила [PERSON] , він постійно погрожує заявнику розправою та погрожує помститися. За час домашнього насилля заявник втратила здоров`я, має пригнічений стан, постійно має відчуття страху за себе, своїх дітей та рідних. Таким чином, вважає що вона є особою, яка зазнала домашнього насильства. За наведених обставин просить суд застосувати обмежувальний припис відносно [PERSON] строком до 6 місяців із застосуванням тимчасових обмежень. Представник заінтересованої особи - адвокат Заєць Б.В. подав до канцелярії суду заперечення на заяву про видачу обмежувального припису (а.с. 35-36) , котрими зазначив, що всі звинувачення є безпідставними, доказів на обґрунтування своїх вимог заявник не надала. За наведених підстав просив суд відмовити у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису. 17.09.2021 заявницею [PERSON] подано заперечення на заперечення (а.с. 64-67) де остання викладає аргументи відповідно до яких просить критично оцінити заперечення та докази, які буди надані представником заінтересованої особи, а її заяву про видачу обмежувального припису задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні Заявник [PERSON] заяву підтримала та просила її задовольнити, мотивуючи тим, що вона являється власником домогосподарства по [ADDRESS] . Співвласником являється також і заінтересована особа [PERSON] .. Зазначає, що [PERSON] не дає спокійно жити, використав всю воду із криниці. Хоча заявник поставила камеру відеонагляду, однак [PERSON] на камеру нічого не робить. [PERSON] забрав ключі від гаража , заявник не може взяти пилку, косу. Зазначила, що у неї з [PERSON] не визначений порядок користування спільним майном. Представник заявника - адвокат Красномовець Н.М. заяву про видачу обмежувального припису підтримала та просила її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] просив відмовити у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису. Представник заінтересованої особи - адвокат Заєць Б.В. просив відмовити у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису, адже його довіритель буде позбавлений права користування спільним майном. Звернув увагу на те, що між сторонами наявний спір щодо нерухомого майна, котрий наразі переглядається судом апеляційної інстанції. Вказав , що [PERSON] дійсно зверталась до поліції зі скаргами на дії [PERSON] , однак її звернення не знаходили підтвердження. Насильства зі сторони свого довірителя не вбачає. Вважає, що заявнику не подобається порядок користування спільним майном. Вислухавши пояснення учасників процесуальної дії, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд приходить до наступних висновків. Так, відповідями органу поліції (а.с. 5-8) заявник зазначає ту обставину, що зверталась зі скаргою на протиправні дії [PERSON] . Згідно обвинувального акту від 08.06.2021 (а.с. 9-11) [PERSON] обвинувачується у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч.1 ст. 125 КК України. Потерпілими зазначені: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Консультативним висновком спеціаліста (а.с. 13) заявнику 28.07.2021 встановлено діагноз - «нетоксичний одновузловий зоб». Зазначена інформація також підтверджується випискою із медичної картки амбулаторного хворого (а.с. 15) відповіддю на звернення адвоката за № 522/01 від 09.07.2021 (а.с. 16). Випискою із медичної картки амбулаторного хворого (а.с. 14) вказується про те, що [PERSON] 07.05.2021 зверталась до лікаря-психіатра та їй встановлено діагноз «Стресовий, постравматичний розлад». Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 06.11.2014 (а.с. 19) розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 10.06.2021 (а.с. 38) ілюструється наявність спору між заявником та заінтересованою особою щодо поділу майна. Листом за № 50-199-21 від 12.05.2021 (а.с. 40) [PERSON] зазначає, що звертався до правоохоронних органів зі скаргою на протиправні дії [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] .. Відповідно до виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого (а.с. 42) з 20.05.2021 по 28.05.2021 [PERSON] перебував на лікуванні із діагнозом «Закрита черепно-мозкова травма». Відповідно до заяви від 06.10.2020 (а.с. 43) [PERSON] звертався до правоохоронних органів та просив провести профілактичну бесіду щодо неправомірних дій [PERSON] . Характеристикою Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області за № 918 від 05.07.2021 (а.с. 46) зазначається про те, що відносно [PERSON] до селищної ради компроментуючі матеріали не надходили. Відповідно до характеристики ФОП [PERSON] від 09.09.2021 (а.с. 47) [PERSON] працює на посаді водія. За час перебування на посаді водія зарекомендував себе позитивно. За характером спокійний та врівноважений, жодної скарги від колег по роботі не надходило. В колективі користується повагою та авторитетом. Постійно прагне до самовдосконалення. Судом враховано, що [PERSON] обґрунтовуючи вимоги зазначила, що [PERSON] систематично чинить психологічне і фізичне насильство, тому існує реальна вірогідність повторного вчинення домашнього насильства кривдником і як жертва, вона потребує захисту в порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою. Частиною 3 статті 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству») Проте, належних і достатніх доказів з метою оцінки ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, заявник не надала. Суд враховує, що в матеріалах справи наявні лише звернення зі скаргами на дії [PERSON] і відсутні докази щодо притягнення останнього до кримінальної чи адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства. Інші належні і допустимі докази на підтвердження систематичного вчинення [PERSON] неправомірних дій відносно [PERSON] , а також ризиків подальшого вчинення дій щодо домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, в матеріалах справи відсутні. При прийнятті рішення за результатами розгляду заяви судом була врахована практика викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.08.2021 у справі № 761/27704/20, де суд прийшов до висновку, що звернення до різних органів державної влади, зокрема правоохоронних, свідчить про наявність конфлікту між сторонами, і самі по собі не підтверджують факт вчинення домашнього насильства, що є необхідною умовою для застосування судом до нього спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені спеціальним законом. Верховний Суд також зазначив, що звернення заявника до органів поліції та внесення відомостей про кримінальні провадження до Єдиного реєстру досудових розслідувань не підтверджують факт вчинення домашнього насильства, не є доказом вини у вчиненні кримінального правопорушення, враховуючи, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду (стаття 62 Конституції України). Таким чином, заявником не було доведено, що вона є особою, яка постраждала від насильства з боку [PERSON] і потребує захисту в порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Враховуючи викладене, оцінюючи встановлені судом обставини та досліджені докази в сукупності, відсутність ризиків вірогідності вчинення домашнього насильства [PERSON] , настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення для заявника, суд дійшов висновку, що підстави для видачі обмежувального припису відсутні.

Outcome: dismissed