Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

10.02.2014 року [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь 17894,42 гривні заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та вихідній допомозі, 5964,68 гривні заборгованості по добових, 31189,67 гривень середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, а також три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов язання в розмірі 627,34 гривень. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що він працював на посаді бортпровідника Департаменту сервісу пасажиру на борту ПС Льотного комплексу у відповідача. 28.03.2013 року його було звільнено з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України - у зв язку зі скороченням штату працівників. Проте, заробітну плату за грудень 2012 року - березень (28 днів) 2013 року, компенсацію за невикористану відпустку, вихідну допомогу, добові та компенсацію згідно авансових звітів відповідач не виплатив. Відповідач лише 19.06.2013 року частково виплатив заборгованість у сумі 2334,51 гривні. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, підтвердивши викладені в позові обставини, просив їх задовольнити. Відповідач свого представника за викликом суду не направив, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, заяви про слухання справи у відсутність свого представника та письмових заперечень не надав. Суд ухвалив слухати справу у відсутність представника відповідача. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. Встановлено, що позивач працював на посаді бортпровідника Департаменту сервісу пасажиру на борту ПС Льотного комплексу у відповідача - Закрите акціонерне товариство «Авіакомпанія «АЕРОСВІТ», яке змінило найменування на Приватне акціонерне товариство «Авіакомпанія «АЕРОСВІТ», що вбачається з трудової книжки позивача від 07.06.2010 року. З 28.03.2013 року позивача було звільнено з роботи за п.1 ст.40 КЗпП України - у зв язку зі скороченням штату працівників, відповідно до наказу № 1066-ос від 26.03.2013 року та відповідного запису в трудовій книжці. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. В частині 1 ст.116 КЗпП України зазначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Позивачу при звільненні відповідачем не було виплачено заробітну плату за грудень 2012 року - березень (28 днів) 2013 року, компенсацію за невикористану відпустку та вихідну допомогу, що складає 20288,93 гривень, згідно довідки про доходи № 2819 від 28.03.2013 року. Пізніше, 19.06.2013 року, відповідач частково виплатив позивачу заборгованість в сумі 2334,51 гривні, що вбачається з виписки з карткового рахунку позивача за період з 01.07.2013 року по 03.02.2014 року в ПАТ КБ «ПриватБанк». Також позивачу відповідачем при звільненні не було виплачено добові та компенсація згідно авансових звітів в розмірі 5964,68 гривні, відповідно до довідки про доходи № 675 від 26.03.2013 року. В зв язку з чим вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача 17894,42 гривні заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та вихідній допомозі, 5964,68 гривні заборгованості по добових підлягають задоволенню. Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З довідки про доходи № 2820 від 28.03.2013 року вбачається, що середньомісячна заробітна плата позивача на період звільнення складала 3008,65 гривень. Період прострочення виплати з 29.03.2013 року по 10.02.2014 року (день звернення до суду). Таким чином, середній заробіток позивача за час затримки розрахунку, який підлягає стягненню на користь останнього з відповідача, склав 31189,67 гривень. Частиною 2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов язання, на вимогу кредитора зобов язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, як зазначалось вище, ч.1 ст.117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тобто законом визначено іншу відповідальність за затримку відповідачем розрахунку при звільненні позивача. Тому вимога про стягнення з відповідача на користь позивача трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов язання в розмірі 627,34 гривень задоволенню не підлягає. Таким чином, на підставі викладеного та на підставі того, що відповідачем були допущені порушення трудового законодавства, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 17894,42 гривні заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та вихідній допомозі, 5964,68 гривні заборгованості по добових, 31189,67 гривень середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню, а в задоволенні вимог про стягнення з відповідача на користь позивача трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов язання в розмірі 627,34 гривень необхідно відмовити. З відповідача, відповідно до ст.88 ЦПК України, на користь держави підлягає стягненню судовий збір, від сплати якого було звільнено позивача при подачі позову, пропорційно до задоволених вимог. В зв'язку з вищевикладеним, на підставі ст.ст.47 ч.1, 116 ч.1, 117 ч.1 КЗпП України, ст.625 ч.2 ЦК України,

Outcome: partial