Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-03 00:00:00

08.05.2015 р. позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що рішенням Ковпаківського районного суду Суми від 13.03.2014 року в цивільній справі №592/13272/13-ц було задоволено його позов до ДП «Південна залізниця» в особі відокремленого підрозділу «Вагонне депо Основа» ДП «Південна залізниця», визнано незаконним наказ відповідача № 193/ос від 11.12.2012 р. про звільнення його за прогул без поважних причин за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з посади слюсаря 4-го розряду з ремонту рухомого складу в цеху ПТО вагонів станції «Баси», поновлено його на посаді слюсаря 4-го розряду з ремонту рухомого складу в цеху ПТО вагонів станції «Баси», стягнуто з відповідача на його користь 53930,04 грн. середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць у сумі 2134,76 грн. підлягало негайному виконанню. Рішення суду в частині поновлення його на роботі відповідачем виконано не було. 30.10.2014 р. він звернувся з позовом про стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з невиконанням судового рішення про поновлення на роботі з 14.03.2014 р. по 30.10.2014 р. у сумі 16435,65 грн. із розрахунку встановленого судом середньомісячного заробітку розміром 2134,76 грн. Рішенням апеляційного суду Сумської області у справі № 592/11367/14-ц позов задоволено частково та стягнуто з відповідача 16131,36 грн. 24.02.2015 р. відповідач видав наказ № 29/ОС про поновлення та поновив його на роботі, чим виконав судове рішення. Вказує, що у період з 01.11.2014 р. по 22.02.2015 р. він має право на середній заробіток за час вимушеного прогулу, який просив стягнути із розрахунку середнього заробітку у сумі 2134,76 грн. встановленого рішенням суду. Збільшивши розмір позовних вимог (а.с. 55) просив стягнути з відповідача за період з 30.10.2014 р. по 24.02.2014 р. на його користь середній заробіток у розмірі 8254 грн. 56 коп. У судовому засіданні позивач позовні вимоги з наведених підстав підтримав у повному обсязі і просив задовольнити стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30.10.2014 р. по 24.02.2014 р. у розмірі 8254 грн. 56 коп. Суду пояснив, що тільки отримав листа відповідача про необхідність зявитися для поновлення на роботі зявився. Наказ про його поновлення на роботі було видано 24.02.2015 р. і це був вже його робочий день. Зазначив, що на посаді слюсаря він працював позмінно 2 дні через два дні, у звязку з чим 31.10.2014 р. для нього був би не робочим днем. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала у повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначила, що позивач не надав доказів на підтвердження того, що відповідач перешкоджав його поновленню на роботі за рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми та апеляційного суду Сумської області. МСЕК [PERSON] було встановлено інвалідність 3-ї групи та протипоказано працювати слюсарем 4-го розряду, тому йому необхідно було пройти медичний огляд для встановлення ким він може працювати. Для отримання необхідних документів для поновлення на роботі [PERSON] необхідно було з'явитися до «Вагонного депо Основа», про що його було неодноразово повідомлено листами № 1011 від 30.04.2014 p., № 2440 від 11.11.2014 p., № 2636 від 02.12.2014р., № 64 від 12.01.2015р., але станом на 06.02.2015р. це зроблено не було. Після отримання 09.02.2015 р. рішення суду № 592/11367/14-ц, де роз'яснений момент проходження медкомісії при поновленні раніше звільненого робітника, [PERSON] було запропоновано з'явитись у зручний для нього час для вирішення цього питання, але він категорично відмовився. Лист з повідомленням про необхідність з'явитися для поновлення на роботі [PERSON] був відправлений 17.02.2015 р. і 24.02.2015 р. [PERSON] з'явився. 24.02.2015 р. Наказом начальника ВП «Вагонне депо Основа» № 29/ОС [PERSON] було поновлено на посаді слюсаря з ремонту рухомого складу 4 розряду ПТО вагонів ст. Баси з відчепленням з 03.02.2012 р. про що й було внесено відповідний запис в трудову книжку. Таким чином, ДП «Південна залізниця» в особі ВП «Вагонне депо Основа» виконало судове рішення від 18.12.2014 у справі № 592/11367/14-ц про поновлення [PERSON]І на роботі. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні обставини. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 13.03.2014 р. у справі №592/13272/13-ц позов [PERSON] до ДП «Південна залізниця» в особі відокремленого підрозділу «Вагонне депо Основа» ДП «Південна залізниця» задоволено: визнано незаконним наказ №193/ос від 11.09.2012 р. відокремленого підрозділу «Вагонне депо Основа» ДП «Південна залізниця» про звільнення [PERSON] за прогул без поважних причин за п. 4 ст. 40 КЗпП України з посади слюсаря 4-го розряду з ремонту рухомого складу в цеху ПТО вагонів станції «Баси». Поновлено [PERSON] на посаді слюсаря 4-го розряду з ремонту рухомого складу в цеху ПТО вагонів станції «Баси» відокремленого підрозділу «Вагонне депо Основа» ДП «Південна залізниця». Стягнуто з ДП «Південна залізниця» в особі відокремленого підрозділу «Вагонне депо Основа» Державного підприємства «Південна залізниця» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 53 930,04 грн. та на користь держави 539,30 грн. судового збору. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць у сумі 2134 грн. 76 коп. допущене до негайного виконання (а. с. 4 - 6). Рішенням апеляційного суду Сумської області від 19.05.2014 р. вищевказане рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13.03.2014 р. у частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та судових витрат змінене: стягнуто з ДП «Південна залізниця» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 25617 грн. 12 коп., з утриманням з цієї суми встановлених законом податків і зборів, і на користь держави 256 грн. 17 коп. судового збору (а.с. 7 - 13). На підставі рішень Ковпаківського районного суду м. Суми від 13.03.2014 р. і Апеляційного суду Сумської області від 19.05.2014 р. позивачеві видані виконавчі листи № 592/13272/13-ц від 13.03.2014 р., в тому числі про поновлення його на роботі. Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 28.01.2015 р. скасовано рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 18.12.2014 р., позов задоволено частково - стягнуто з ДП «Південна залізниця» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виконання рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13.03.2014 р. за період 14.03.2014 р. по 30.10.2014 р. у сумі 16131,36 грн. В задоволенні позову в іншій частині відмовлено (а.с. 16 - 25). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 24.02.2015 р. Відокремлений підрозділ «Вагонне депо Основа» ДП «Південна залізниця» видав Наказ № 29/ОС «Про поновлення на роботі за рішенням суду. Вказаним наказом скасовано наказ № 193/ОС від 11.09.2012 р. про звільнення [PERSON] з посади слюсаря з ремонту рухомого складу 4 розряду пункту технічного обслуговування вагонів ст. Баси з відчепленням. Поновлено [PERSON] на посаді слюсаря з ремонту рухомого складу 4 розряду пункту технічного обслуговування вагонів ст. Баси з відчепленням з 03.02.2012 р. Підставою наказу є виконавчий лист від 13.03.2014 р. № 592/13272/13-ц, виданий Ковпаківським районним судом м. Суми (а.с. 41). Представник відповідача суду пояснила, що рішення суду було виконано одразу після того, як позивач зявився до Відокремленого підрозділу «Вагонне депо Основа» ДП «Південна залізниця» і написав відповідну заяву, а тому відсутня вина відповідача у невиконанні рішення суду. Крім того вказувала на необхідність проходження [PERSON] медичного обстеження для вирішення питання про поновлення на роботі, оскільки за висновком МСЕК № 922788 від 15.09.2014 р. йому протипоказано працювати слюсарем 4-го розряду (а.с. 44). Проте суд не бере до уваги посилання на вказані обставини з огляду на наступне. Частиною 5 ст. 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов'язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням порушуються їхні права, свободи чи інтереси. Відповідно до ч. ч. 2, 5 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Статтею 236 КЗпП України передбачено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Згідно статті 76 Закону України «Про виконавче провадження», рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника, після чого державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. У разі невиконання власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника на них накладається штраф та застосовуються інші заходи, передбачені законом. Вказані норми не містять виключень та не передбачають звільнення власника чи уповноваженого ним органу від оплати середнього заробітку за час невиконання судового рішення про поновлення на роботі за відсутності вини власника у такій затримці при встановленні факту невидачі наказу про поновлення на роботі за наявності рішення суду, яке підлягає негайному виконанню. Відповідно до розяснень, наданих у п. 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» відповідно до правил ст. 24 КЗпП України рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу. Відповідачу було відомо про необхідність виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі, яке було допущене до негайного виконання, проте відповідний наказ був виданий лише 24.02.2015 р. Вчинення будь-яких додаткових дій для видання відповідачем рішення (наказу) про поновлення на роботі законодавцем, зокрема на позивача не покладено. Оскільки уповноваженою особою Відокремленого підрозділу «Вагонне депо Основа» ДП «Південна залізниця» наказ про поновлення [PERSON] на роботі видано 24.02.2015 р., суд приходить до висновку про необхідність стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з невиконанням відповідачем рішення суду в період з 31.10.2014 р. по 23.02.2015 р. включно. Пунктом 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Тому суд не погоджується з розрахунком середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з невиконанням рішення суду з врахуванням кількості календарних днів у спірному періоді, а тому позов підлягає частковому задоволенню. Вищенаведеними судовими рішеннями у цивільних справах за позовами [PERSON] до Державного підприємства «Південна залізниця» в особі Відокремленого підрозділу «Вагонне депо Основа» встановлено, що середньомісячна заробітна плата позивача становить 2134 грн. 76 коп. [PERSON] перед звільненням працював позмінно, тривалість зміни 11 год. 15 хв., що підтверджено суду сторонами та вбачається з Табелю обліку використання робочого часу (а.с. 81 - 84). Згідно наданої Відокремленим підрозділом «Вагонне депо Основа» ДП «Південна залізниця» довідки від 02.09.2015 р. (а.с. 80) графік роботи зміни, в якій працював би [PERSON] в період 01.11.2014 р.: листопад 2014 р. 15 робочих днів, грудень 2014 р. 15 робочих днів, січень 2015 р. 16 робочих днів, лютий 2015 р. по 23.02.2015 р. 12 робочих днів. Вказані обставини щодо робочих днів позивачем не оспорюються. 31.10.2014 р. за наведеного графіку для позивача був би вихідним днем, що [PERSON] безпосередньо підтвердив суду та проводив розрахунок позову у період з 01.11.2014 р. по 24.02.2015 р. (а.с. 56). 24.02.2015 р. для позивача був першим робочим днем, що сторонами не спростовується. Отже, за листопад 2014 р., грудень 2014 р., січень 2015 р. підлягає стягненню середній заробіток у сумі 6404 грн. 28 коп. (2134,76 грн. х 3 місяці = 6404,28). З листопада 2014 р. по січень 2015 р. згідно графіку мало місце 46 робочих днів (15+15+16). За лютий 2015 р. підлягає стягненню середній заробіток у сумі 1670 грн. 64 коп. ((2134,76 грн. х 3 місяці:46 робочих дні)х12 робочих днів = 1670,64). Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виконання рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 13.03.2014 р. за період з 31.10.2014 року по 23.02.2015 року включно у сумі 8074 грн. 76 коп. (6404 грн. 28 коп.+ 1670 грн. 64 коп.). Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, наданих в п. 6 постанови № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обовязкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. На підставі ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 238 грн. 29 коп. (8074,76 х 243,60:8254,56 = 238,29).

Outcome: partial