Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

08.05.2015р. представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом, вимоги якого мотивовані тим, що після смерті [INFO] матері позивача - [PERSON] відкрилась спадщина, до якої увійшло 18/100 частин квартири [ADDRESS]. Належна спадкодавцеві житлова кімната значиться за №65/1. Спадкоємцями першої черги за законом є сторони у справі - діти [PERSON] Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16.10.2014р. позивачеві було визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, протягом якого позивач звернулась до нотаріальної контори та їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 9/100 частин квартири [ADDRESS]. Стосовно іншої половини спадкового майна - вказаної частини квартири позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з тих підстав, що відповідач зареєстрований в квартирі спадкодавця і відповідно має право на ? частини спадкового майна. Однак відповідач не проживав в квартирі спадкодавця на час відкриття спадщини та тривалий час до цього, у зв'язку з чим позивач вважає себе одноособовим спадкоємцем першої черги, а реєстрація відповідача без фактичного проживання в квартирі спадкодавця оспорює право власності позивача на ? частину спадкового майна. На підставі цього представник позивача просить суд визнати за позивачем право власності на 9/100 частин квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті її матері [PERSON], яка померла [INFO] Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали вимоги позовної заяви в повному обсязі з викладених у позові підстав. Представник позивача додатково пояснив, що відповідач більше 3 років не проживав зі спадкодавцем до часу її смерті. Своєю реєстрацією зі спадкодавцем відповідач фактично оспорює право власності позивача на спадщину. Позивач суду пояснила, що квартира складається з 7 кімнат, матері сторін належала 1 кімната, що становить 18/100 частин квартири. Відповідач ніколи не проживав разом з батьками в спірній квартирі, місце його перебування позивачеві не відомо. Після смерті матері вони спілкувались телефоном, відповідач повідомив, що квартира його не цікавить. Відповідач в судове засідання неодноразово не з'явився, був повідомлений про місце та час розгляду справи належним чином - за адресою зареєстрованого місця проживання та шляхом повідомлення у пресі, заяв чи клопотань суду не надав. Третя особа в судове засідання в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268-1270 ЦК України. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом (а.с. 11). Позивач по справі - [PERSON] є донькою [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження та про укладення шлюбу (а.с. 63), тобто згідно ст. 1261 ЦК України позивач є спадкоємцем першої черги за законом. Згідно договору дарування частини квартири від 29.07.1999р., [PERSON] прийняла в дар 18/100 частин квартиру [ADDRESS] (а.с.71), право власності зареєстровано за спадкодавцем в КМБТІ та РПВ на ОНМ (а.с. 75). Згідно технічного паспорту, вищезазначена квартира складається з 7 кімнат, має загальну площу 134,0кв.м. та житлову площу 81,3кв.м. (а.с. 105-107). В цій квартирі по день смерті була зареєстрована [PERSON] (а.с.58), також за цією адресою з 13.05.1969р. зареєстрований [PERSON] (а.с.59). В довідці Форми №3 зазначено «син», проте допустимого доказу на підтвердження того, що відповідач є сином спадкодавця (свідоцтва про народження, актового запису про народження) матеріали справи не містять. 16.10.2014р. рішенням Дніпровського районного суду м. Києві задоволено позов [PERSON] до Київської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, встановлено позивачу додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті померлої [INFO] [PERSON] - 2 місяці з дня набрання рішенням законної сили (а.с.56-57). У встановлений судом строк - 19.11.2014р. позивач [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди В.О. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлої [INFO] (а.с. 49). 14.01.2015р. позивач [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 18/100 частин вищезазначеної квартири (а.с. 66). Також з матеріалів спадкової справи вбачається, що із заявою про прийняття спадщини чи про відмову від спадщини, інші особи, крім позивача, не звертались. 14.01.2015р. позивачу було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, як спадкоємцю 9/100 частин квартири [ADDRESS]. В даному свідоцтві також зазначено, що свідоцтво про право на спадщину [PERSON] не видавалось (а.с.114). Цього ж числа позивач звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди В.О. із заявою, в якій просила видати їй свідоцтво про право на спадщину на 9/100 частин квартири [ADDRESS], посилаючись на те, що [PERSON], зареєстрований за вищезазначеною адресою, до шести місяців не подав заяву про прийняття спадщини, отже пропустив встановлений законом строк для прийняття спадщини (а.с.133). Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди В.О. від 14.01.2015р. відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, а саме, - у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з 9/100 частин квартири [ADDRESS], у зв'язку з тим, що спадкоємець [PERSON] має право на ? частину спадщини, а саме на 9/100 частин вказаної квартири, оскільки є таким, що фактично прийняв спадщину, але її не оформив (а.с.132). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що проживав у [ADDRESS] приблизно з весни 2013р. Зазначена квартира складається з 4 кімнат, свідок мешкав у кімнаті навпроти кімнати батьків позивача, після смерті чоловіка [PERSON] її забрали діти. Більше ніхто в даній кімнаті не проживав, свідок вселився до неї у квітні 2014 року. Відповідача свідок ніколи не бачив. Оцінюючи показання даного свідка суд відзначає, що ним неправильно було вказано кількість кімнат у квартирі, однак дана помилка свідка пов'язана з тим, що квартира, згідно плану, фактично поділена на дві квартири, які складаються з 4-х та 3-х кімнат. Також на підтвердження вимог позовної заяви стороною позивача суду було надано Акти від 22.05.2013р., від 24.07.2013р., від 18.09.2013р., від 17.12.2013р. та від 23.04.2014р., в перших 4-х з яких зазначено, що в кв. [ADDRESS] [PERSON] не проживає з 01.01.2013р., в останньому зафіксовано непроживання [PERSON] за вказаною адресою (а.с.146-150). При цьому, допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що в актах від 22.05.2013р., від 24.07.2013р. підпис від його імені вчинений не ним, а іншою особою. Відповідно до ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі доказів та в межах заявлених позовних вимог. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] просила визнати за нею право власності на частку відповідача у спадковому майні з тих підстав, що останній фактично не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а реєстрація відповідача без фактичного проживання в квартирі спадкодавця оспорює право власності позивача, як єдиного спадкоємця першої черги за законом. При цьому, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку - існування спору між спадкоємцями чи втрати правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності спадкодавця на майно. Однак позивач в судовому засіданні пояснила, що відповідач повідомив їй, що квартира, яка є спадковим майном, його не цікавить. За змістом норм статей 1268-1269 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо виникнення права на спадкування (у тому числі й на частку в спадковому майні) залежить від встановлення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, а в разі наявності спору про право - з позовною заявою про встановлення відповідних фактів. Як убачається зі змісту позовної заяви, [PERSON] фактично оспорює факт прийняття [PERSON] спадщини після померлої [INFO] [PERSON], однак позов у справі, що розглядається, не містить вимоги про встановлення такого факту. Таким чином вимога позову [PERSON] про визнання за нею права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом без встановлення факту, що відповідач постійно не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини - є передчасною. Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (ст. ст. 3, 12-15, 20 ЦК України, ст. ст. 3-5, 11, 15, 31 ЦПК України), враховуючи неправильність обраного стороною позивача способу захисту свого права, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача у сплаченому при звернені до суду розмірі. На підставі викладеного, ст.ст. 3, 12-15, 20, 392, 1268, 1269 ЦК України,

Outcome: dismissed