Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

08.02.2021 позивач звернулася до суду з даним позовом про розірвання шлюбу, зазначивши, що з 22.06.2018 вона перебуває з в відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого дітей не мають. Позивач також зазначає, що у них з відповідачем відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Також зазначає, що спільне життя не склалося, оскільки втратили почуття поваги та кохання один до одного. Позивач переконана, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Ухвалою від 14.06.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (а. с. 19). У призначене судове засідання сторони не з`явились. Позивач подала заяву з проханням розглянути справу без її участі, позов підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Зазначає, що примирення з відповідачем є неможливим. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, відзиву, заяви про розгляд справи без його присутності не направив. Відповідно до вимог ст. ст.\~223, 280, 281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи позивач не заперечує. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, за наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 22 червня 2018 року у Бориспільському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області було зареєстровано шлюб між громадянином [PERSON] та громадянкою України [PERSON] , про що складено актовий запис № 277 та прізвища після реєстрації шлюбу присвоєно чоловіку [PERSON] , дружині - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 5). Як стверджує позивач, сторони подружніх стосунків тривалий не підтримують, разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Заперечень щодо зазначених позивачем обставин відповідачем подано не було. Відповідно до\~ст.55\~Закону України\~«Про міжнародне\~приватне право»\~право на\~ шлюб визначається особистим законом кожної з осіб, які подали заяву про укладення шлюбу. У разі укладення шлюбу в Україні застосовуються вимоги\~Сімейного кодексу України\~щодо підстав недійсності шлюбу. За змістом ст.56 Закону форма і порядок укладення шлюбу в Україні між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, а також між іноземцями або особами без громадянства визначаються правом України. В силу вимог ч. ст. 60 Закону правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. За змістом ст.63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Наведені положення чинного законодавства дають підстави дійти висновку, що оскільки подружжя зареєстрували в шлюб в України, де відповідач, будучи іноземним громадянином, має зареєстроване місце проживання за зареєстрованим місцем проживання дружини, до спірних правовідносин щодо розірвання шлюбу мають застосовуватися положення Сімейного кодексу України. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~21\~Сімейного кодексу\~України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. За змістом ч. 9,10 ст.7 Сімейного кодексу України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Так, за змістом п.3 ч.2 ст.18 Сімейного кодексу України способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: припинення правовідношення, а також його анулювання. Відповідно до\~ ч.\~2\~ст.\~104\~Сімейного кодексу\~України визначено,\~що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110\~цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 110 Сімейного кодексу України визначено, що позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. Згідно ч. 1 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Частиною 2 визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У зв`язку з цим суд враховує вимоги ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, за змістом якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Внаслідок зазначених у позові обставин сім`я подружжя фактично розпалась, а шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. З цих підстав шлюб полягає розірванню відповідно до вимог чинного сімейного законодавства України. Вимоги щодо стягнення понесених витрат позивач не заявляє. На підставі викладеного,

Outcome: approved