Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

07.12.2017 року [PERSON] звернулася до Шаргородського районного суду з вказаною позовною заявою, в якій зазначила, що 26.09.2011 року в с. Оболенськ Серпуховського району Московської області Російської Федерації померла [PERSON], яка постійно проживала і була зареєстрована в [INFO]. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається, в тому числі, із земельної ділянки площею 2,1421 га, що розташована в с. Козлівка Шаргородського району Вінницької області. 16.11.2001 року [PERSON] вчинила заповіт на її імя, про існування якого їй не було відомо та про що нещодавно повідомив син останньої. Дізнавшись про наявність заповіту вона звернулася до нотаріуса з метою оформлення спадщини, що залишилася після смерті [PERSON] При зверненні до нотаріуса з метою оформлення спадщини після смерті [PERSON] їй було відмовлено у оформленні у звязку із пропуском строків звернення з заявою про прийняття спадщини в шестимісячний строк, встановлений ст.1270 ЦК України. Причиною пропуску строку звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини стало те, що вона не знала про наявність заповіту і дізналася про нього нещодавно від сина [PERSON], який матір перед смертю забрав до Російської Федерації і переслав їй заповіт від імені останньої тільки тепер. Зазначену причину пропуску строку для прийняття спадщини вважає поважною. Просить визнати строк для прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті 26.09.2011 року [PERSON] пропущеним нею з поважних причин та визначити їй додатковий строк для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини в два місяці. Відповідно до ухвали судді від 21.12.2017 року продовжено розгляд справи за позовом [PERSON]М за правилами глави 6 ЦПК України, тобто зі стадії розгляду справи по суті (а.с.44). Позивач [PERSON] в судове засідання для розгляду справи по суті не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, оскільки не може прибути в судовий розгляд, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити (а.с.45). Представник відповідача [PERSON] сільської ради сільський голова [PERSON] (а.с.47) в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у відсутності представника сільської ради. В заяві до суду повідомив, що відповідач [PERSON] сільська рада не має заперечень щодо позову [PERSON] та не заперечує щодо його задоволення з підстав, що в ньому наведені (а.с.46). В судове засідання для розгляду справи по суті сторони не прибули, при цьому позивач та представник відповідача заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутності, у звязку із чим, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перешкод для розгляду справи по суті немає. Вирішуючи спір, суд встановив факт, що 26.09.2011 року в селищі Оболенськ Серпуховського району Московської області Російської Федерації померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії ІV-ИК №869293 (а.с.6), а також підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) від 13.12.2017 року за №50274845 (а.с.29). Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає, оскільки спадкові справи не заводилися, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 12.12.2017 року за №50254640 (а.с.18) та довідкою нотаріуса Серпуховського нотаріального округу Московської області Російської Федерації від 04.05.2016 року (а.с.8). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, що складається, в тому числі, із земельної ділянки, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ВН №118170 (а.с.10). Спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є позивачка [PERSON], що підтверджується заповітом від 16.11.2001 року, посвідченим секретарем виконкому [PERSON] сільської ради [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за №326, що на день смерті спадкодавця не змінено та не скасовано (а.с.7, 9). [PERSON] не подала вчасно нотаріусу заяву про прийняття спадщини через те, що не знала про наявність заповіту та спадкового майна. 14.11.2017 року державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори Вінницької області відмовлено позивачці в оформленні спадщини за заповітом після смерті [PERSON] у звязку із пропуском строків прийняття спадщини (а.с.11). При цьому, виходячи з аналізу доказів, суд прийшов до переконання, що позивачка пропустила строки звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини з поважних причин, оскільки не знала про наявність заповіту спадкодавця на своє імя. Встановленим судом фактам відповідають спадкові правовідносини, які регулюються Конституцією України та Цивільним кодексом України. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220, ч.1 ст.1270 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України). Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Враховуючи викладене, правила ч.3 ст.1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви і ці обставини визнані судом поважними. Позивачка [PERSON], спадкоємець майна померлої [PERSON] за заповітом, своєчасно не прийняла спадщину через необізнаність про наявність заповіту та спадкового майна. За таких обставин, суд вважає, що строк для прийняття спадщини [PERSON] пропущено з поважних причин, тому є підстави для застосування до спірних правовідносин положень ч.3 ст.1272 ЦК України, тобто для визначення додаткового строку для подання позивачем заяви про прийняття спадщини. До вказаного висновку суд прийшов, виходячи із правової позиції Верховного Суду України, висловленої 06.09.2017 року у цивільній справі №6-496цс17, згідно з якою «відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними… Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права». При цьому, виходячи із вказаної вище правової позиції ВСУ, суд встановив, що за даними Спадкового реєстру не заведено спадкової справи до майна померлої [PERSON], відсутні спадкові договори, а заповіт від імені спадкодавця [PERSON], посвідчений виконкомом [PERSON] сільської ради 16.11.2001 року, зареєстрований у Спадковому реєстрі 25.09.2006 року (а.с.29). До того ж, докази того, що виконкомом [PERSON] сільської ради, який посвідчував заповіт [PERSON], чи нотаріусом вчинялися дії для повідомлення позивачки про відкриття спадщини, що виконком [PERSON] сільської ради після смерті [PERSON] здійснював виклик позивачки як спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчило б про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця відсутні. Вказані обставини свідчать про поважність пропуску позивачкою строків звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Відповідно до вимог ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що представником відповідача визнано позовні вимоги [PERSON], що вбачається із письмової заяви представника [PERSON] сільської ради [PERSON] (а.с.46) і це визнання позову оформлено відповідною заявою до суду і не суперечить закону та інтересам особи, яку [PERSON] представляє, і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, то суд вважає, що в даному випадку наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Отже, суд вважає, що позов підлягає\~ задоволенню.

Outcome: approved