Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-13 00:00:00

07.09.2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що є власником зазначеної квартири, в якій, окрім неї зареєстрований її неповнолітній онук, який проживає, як їй відомо разом з матірю в Київській області. За адресою реєстрації відповідач ніколи не проживав. Позивач є пенсіонеркою, знаходиться у скрутному матеріальному становищі, у зв`язку з цим зазнає додаткових витрат на оплату житлово-комунальних послуг. Через те, що відповідач самостійно не бажає знятися з реєстрації за вказаною адресою, позивач звернулась до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді від 28.09.2018 року за позовом відкрито загальне позовне провадження та розпочато підготовче провадження. Ухвалою від 09.01.2019 року підготовче провадження закрито, а справу призначено до судового розгляду. У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву протягом 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглядати справу за її відсутності, в порядку спрощеного провадження та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленим про дату, час і місце розгляду справи відповідно до вимог ч. 6, п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Представник третьої особи Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району в судове засідання не з`явився, надав суду заяву розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову заперечував, у зв`язку з чим суд відповідно до вимог ч.2 ст. 247, ч.1 ст. 280 ЦПК України вважає за необхідне розглянути справу в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, прийшовши до наступних висновків. Відповідно договору купівлі-продажу від 30.07.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Філіповою Л.П., зареєстрованого в реєстрі під №2642, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . Згідно відповіді Юридичного відділу Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради №01-71/8114 від 11.09.2018 року, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16.01.2012 року [PERSON] - матір відповідача [PERSON] , визнано такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушеним. Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. [PERSON] не може бути визнаною членом сім`ї позивача, оскільки разом з ним постійно не проживав та не вів спільного господарства. Наявність родинних зв`язків між сторонами у справі, [PERSON] є онуком позивача, не є підставою для визнання його членом сім`ї власника квартири у розумінні ч.2 ст. 64 ЖК УРСР. Відповідач залишаючись зареєстрованим у спірній квартирі, власником якого є позивач, є сторонньою для нього особою, яка перешкоджає позивачу належним чином користуватися і володіти вказаним житловим приміщенням, чим порушує його права, як власника, а саме внаслідок реєстрації у квартирі неповнолітньої дитини порушено його право на вільне розпорядження належним йому майном. Крім того, реєстрація відповідача у спірній кварирі створює перешкоди позивачу в оформлені субсидії на комунальні послуги. Згідно частин 1, 2 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до частини 2 статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Права малолітньої дитини є похідними від прав батьків (або одного з них). Зважаючи на те, що неповнолітній [PERSON] не є членом сім`ї власника жилого будинку він не має самостійного права на користування жилим будинком, який належить на праві власності позивачеві. Оскільки мати дитини втратила право користування жилим приміщенням у спірній квартирі відповідно рішення суду, неповнолітній [PERSON] також втратив право на користування цим житлом. [PERSON] не будучи членом сім`ї [PERSON] , перешкоджає позивачу належним чином користуватися і володіти належним йому на праві власності будинком, чим порушує його права, як власника, а тому позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved