Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

09.09.2019 року представник ТзОВ «Порше Лізинг Україна» звернувся до суду з цим позовом, у якому просив застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину - договору про фінансовий лізинг № 00009426 від 18.12.2017 року, а саме: стягнути з [PERSON] на свою користь плату за безпідставне користування майном, зокрема: транспортним засобом Audi A8 Long 4/0 TFSI , рік видавництва: 2013, шасі № [NUMBER] , двигун № [NUMBER] , за період користування з 02.02.2018 року по 15.06.2018 року у розмірІ 426 200 грн. 89 коп. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 24.01.2014 року між ними було укладено договір про фінансовий лізинг № 00009426 та додатки до нього. Відповідно до умов укладеного договору ТзОВ «Порше Лізинг Україна» передало відповідачу у користування об`єкт лізингу - транспортний засіб Audi A8 Long 4/ 0 TFSI , рік видавництва: 2013, шасі № [NUMBER] , двигун № [NUMBER] , вартість якого еквівалентна 178 000,00 доларам США, а відповідач зобов`язався прийняти об`єкт лізингу і сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення платежів відповідно до договору та згідно графіку покриття витрат й виплатити лізингові платежі. Оскільки відповідач припинив виконувати свої грошові зобов`язання по договору, ТзОВ «Порше Лізинг Україна» 18.12.2017 року направило відповідачу вимогу про сплату заборгованості за договором, повернення об`єкта лізингу та повідомлення про відмову від договору. Також, ТОВ «Порше Лізинг Україна» у зв`язку із наявною за відповідачем заборгованістю звернулося до Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до відповідача про стягнення заборгованості та збитків відповідно до договору. Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області у справі № 688/3253/18 від 25.02.2019 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «Порше Лізинг Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості та збитків відповідно до договору про фінансовий лізинг 00009426 від 18.12.2017року відмовлено, оскільки даний договір відповідно до ст. 220 ЦК України є недійсним. 15.06.2018 року у ході виконавчого провадження, примусово вилучено та передано ТОВ «Порше Лізинг Україна» спірний автомобіль. Таким чином, відповідач безпідставно утримував та користувався майном ТОВ «Порше Лізинг Україна» у період з лютого по червень 2018 року. Посилаючись на викладене, представник ТОВ «Порше Лізинг Україна» просив застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, стягнувши з відповідача на користь позивача плату за безпідставне користування вказаним транспортним засобом у розмірі 426 200 грн. 89 грн. 08.11.2019 року, після виконання вимог ст. 187 ЦПК України, провадження у справі було відкрито та призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено підготовче судове засідання, встановлено сторонам строки вчинення процесуальних дій (а.с.90-94). 28.11.2019 року представником відповідача Грищенко І.С. подано відзив на позовну заяву, зміст якого зводиться до того, що оскільки транспортний засіб 15.06.2018 року було повернуто ТОВ «Порше Лізинг Україна», відсутні підстави для застосування наслідків недійсності правочинів, а тому просила відмовити у задоволенні позовних вимог до відповідача [PERSON] 05.12.2019 року постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про закінчення підготовчого провадження у справі та призначення справи до розгляду. 18.02.2020 року у судовому засідання представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги ТОВ «Порше Лізинг Україна», які просив задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши учасників справи, з`ясувавши обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази якими вони обґрунтовуються, суд приходить до наступного. Встановлено, що 24.01.2014 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та [PERSON] було укладено договір про фінансовий лізинг № 00009426 . Відповідно до умов Договору ТОВ «Порше Лізинг Україна» передало [PERSON] у користування об`єкт лізингу - транспортний засіб Audi A8 Long 4/ 0 TFSI , рік видавництва: 2013, шасі № [NUMBER] , двигун № [NUMBER] , вартість якого еквівалентна 178 000,00 доларам США, а відповідач зобов`язався прийняти об`єкт лізингу і сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення платежів відповідно до договору та згідно графіку покриття витрат й виплатити лізингові платежі (а.с.20-42). 16.05.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу винесено виконавчий напис № 448, яким зобов`язано [PERSON] повернути ТОВ «Порше Лізинг Україна» об`єкт фінансового лізингу (а.с.63). 05.06.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Київ Кісельовою В.В. відкрито виконавче провадження за виконавчим написом № 448, виданого 16.05.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу (а.с.64), а затим 15.06.2018 року складено Акт про повне його виконання, з підстав фактичної передачі об`єкту фінансового лізингу представнику ТОВ «Порше Лізинг Україна» (а.с.65). Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області у справі № 688/3253/18 від 25.02.2019 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «Порше Лізинг Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості та збитків відповідно до договору про фінансовий лізинг 00009426 від 18.12.2017року відмовлено, оскільки даний договір відповідно до ст. 220 ЦК України є недійсним (а.с.8-10). Надаючи правове обґрунтування даним правовідносинам суд виходить з наступних норм права. Положеннями ст. 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його дійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Тобто, наслідком визнання договору недійсним є реституція: одностороння - якщо зобов`язання за договором було виконано тільки однією стороною, або двостороння - у разі виконання договору обома його сторонами. Відповідно до ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду), з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До правовідносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю - продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.2 ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Отже, договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст.628 ЦК України. Враховуючи правову природу договору лізингу як договору, який містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, та обраний позивачем спосіб захисту, суд вбачає, що двостороння реституція в даному правочині можлива лише шляхом повернення відповідачем об`єкту лізингу, а також повернення позивачем відповідачеві усіх платежів, здійснених ним на виконання даного договору. Із рахунків-фактур за Договором № 00009426 від 24.01.2014 року слідує, що всі лізингові платежі, здійснені [PERSON] на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна», є відшкодуванням частини вартості об`єкта лізингу, проценти та комісія (46-57). У справі, що розглядається, встановлено, що об`єкт лізингу повернуто позивачу, що підтверджено відповідним актом від 15.06.2018 року. Оскільки закон зобов`язує сторін недійсного правочину повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, та таке повернення з боку відповідача вже відбулося, то підстави для стягнення з відповідача на користь позивача плати за користування майном, у розумінні ст. 216 ЦК України, відсутні. Вказаною нормою не визначено обов`язку особи, яка прийняла певне майно на виконання нікчемного договору, відшкодувати плату за користування майном. Разом з тим, в якості лізингових платежів відповідачем [PERSON] сплачено позивачеві ТОВ «Порше Лізинг Україна» частину вартості об`єкта лізингу, що слідує із довідок-рахунків, реституція щодо яких не відбувалася. Відтак, висунуті позивачем вимоги створюють суттєвий дисбаланс у правах та інтересах сторін нікчемного договору і за своєю суттю не є наміром на приведення сторін у первісний стан. З огляду на викладене, суд рахує за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог. З огляду на ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, якою передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволенню позовних вимог, а інші судові витрати у разі відмови у позові - на позивача, понесені ТОВ «Порше Лізинг Україна» судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed