Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

09.07.2015 року позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на наступні обставини. 07 квітня 2015 року о 18 год. 15 хв. відповідач [PERSON] на 143 км + 300 м автодороги Одеса-Рені, керуючи автомобілем марки «ВАЗ-21063» реєстраційний номер [NUMBER], на мокрій ділянці дороги не вибрав безпечну швидкість руху, безпечну дистанцію, в результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «Mitsubishi Lancer» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], який зупинився на проїжджій частині дороги, пропускаючи транспортний засіб який рухався назустріч та виконував поворот ліворуч на автозаправну станцію «Мавекс». Зіткнення призвело до механічного пошкодження транспортного засобу позивачки. Протиправність дій [PERSON] підтверджується постановою Татарбунарського районного суду Одеської області від 23.04.2015 року, згідно якої останній визнав себе винним у ДТП. Внаслідок зіткнення автомобіль Mitsubishi Lancer отримав чисельний ряд механічних ушкоджень. Згідно з експертним висновком від 27.04.2015 року сума збитку завданого автомобілю позивачки становить 114 588 грн. 13 коп. Відповідач керував автомобілем марки «ВАЗ-21063» реєстраційний номер [NUMBER], на який не було застраховано цивільно-правову відповідальність власників наземних транспортних засобів. Страховий поліс відсутній. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали вимоги позову та просили стягнути з відповідача у відшкодування матеріальної шкоди за пошкодження автомобіля 114 588,13 грн., 900 грн. за складання звіту з незалежної оцінки вартості матеріальної шкоди та 1154,88 грн. судових витрат. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, пояснили, що вони не заперечують винність відповідача в скоєнні ДТП, яку він також визнав і при розгляді відносно нього судом адміністративного матеріалу за даним фактом, однак не погодилися із сумою визначеної шкоди, при цьому представник відповідача наполягав на тому, що наданий позивачкою, як доказ, оціночний акт спеціаліста по визначенню суми спричиненої їй шкоди є неналежним доказом, оскільки лише ухвалою суду мало бути призначено відповідну експертизу та експерта при цьому попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову від виконання покладених на нього обов'язків, а тому, зважаючи на дану обставину, представник відповідача вважав, що позивачкою не доведена сума спричиненої їй шкоди і в заводоленні позову їй необхідно відмовити. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні погодився з позовними вимогами, пояснивши, що під час ДТП саме він керував транспортним засобом, що належить його матері, позивачці по справі, та після того, як автомобіль було пошкоджено він намагався вирішити питання щодо добровільного відшкодування відповідачем спричиненої шкоди, однак він, не заперечуючи факт своєї винуватості, погоджувався з поверненням коштів за ремонт автомобіля, але до теперішнього часу ніяких коштів не відшкодував, весь час посилаючись на їх відсутність. Заслухавши пояснення та доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частина друга вказаної статті передбачає, що збитками є: 1)втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2)доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). За ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст.11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 24.06.2008 року (а.с.27) позивачка [PERSON] є власником транспортного засобу марки «Mitsubishi Lancer» реєстраційний номер [NUMBER]. Згідно з ч.З, 4 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Копією постанови Татарбунарського районного суду Одеської області від 23.04.2015 року (а.с.4) підтверджується, що [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України з накладенням на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень за те, що він 07 квітня 2015 року о 18 год. 15 хв. на 143 км + 300 м а/д М-15 «Одеса - Рені», керуючи автомобілем марки ВАЗ-21063, реєстраційний номер [NUMBER], на мокрій ділянці дороги не вибрав безпечну швидкість руху, безпечну дистанцію, в результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «Mitsubishi Lancer» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], який зупинився на проїжджій частині дороги, пропускаючи транспортний засіб який рухався назустріч та виконував поворот ліворуч на автозаправну станцію «Мавекс». Зіткнення призвело до механічного пошкодження транспортних засобів. (а.с.4). Таким чином, ДТП є наслідком винних дій відповідача по справі. Згідно звіту суб'єкта оціночної діяльності [PERSON] № 858/0415 про незалежну оцінку по визначенню суми матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля «Mitsubishi Lancer» реєстраційний номер [NUMBER] (з калькуляцією про встановлення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу та протоколом огляду транспортного засобу з фототаблицями до них) вартість матеріальних збитків, завданих пошкодженням автомобіля, складає 114 588 грн. 13 коп. (а.с.5-26). На підставі акту здачі-приймання робіт про незалежну оцінку від 27.04.2015 року (а.с.51), [PERSON] був виданий попередній розрахунок вартості на суму 900 грн.(а.с.52). Сплата вказаної суми позивачкою підтверджується квитанцією Приват Банку від 24.04.2015 року (а.с.28). Судом не можуть бути прийняті до уваги заперечення представника відповідача щодо ненадання позивачкою належних доказів спричинення їй матеріальної шкоди в розмірі позовних вимог, оскільки розмір шкоди, завданої позивачці, підтверджується наданим нею висновком про незалежну оцінку вартості матеріальної шкоди і відповідачем не спростований. Під час розгляду справи судом відповідачу роз'яснено право заявити клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи, яка може бути призначена судом лише за заявою осіб, що беруть участь у справі, однак відповідач заяви про призначення експертизи не подавав, а, крім того, чинним цивільним процесуальним законодавством не передбачено, що розмір матеріальної шкоди має підтверджуватись лише висновком експертизи. Отже, обов'язок доведення розміру шкоди лежить на позивачеві, суд вважає, що позивачкою надано належні докази щодо розміру шкоди, які не спростовано відповідачем, і сумнівів у доказах у суду не виникло. У відповідності ч.ч. 1, 2 ст.1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Проаналізувавши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом стягнення на користь позивачки суми матеріальної шкоди в розмірі 114 558 грн. 13 коп. Також, відповідно до вимог ст. ст. 86, 87, 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судові витрати в сумі 1154 грн. 88 коп. (а.с.1) та витрати на проведення оцінки визначення вартості матеріальної шкоди в сумі 900 грн.(а.с.52)

Outcome: approved