Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

10.06.2014 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про поновлення на роботі на посаді юрисконсульта державного підприємства «Рибне господарство, «Галицький», стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та 20 000 гривень моральної шкоди. Свої позовні вимоги мотивує тим,що працювала в ДП « Рибне господарство «Галицький» з 03.07.2005 р.,останній час на посаді юрисконсульта. Наказом директора господарства від 14.05.2014 р. № 12-к її звільнено з роботи з 15.05.2014 р. у зв'язку з припиненням діяльності підприємства по п.1 ст. 40 КЗпП України. З вересня 2012 року відповідно до ст. 179 КЗпП України, перебувала у відпустці в зв'язку з вагітністю та пологами. 16.11.2012 р. вона народила дитину і у зв'язку з цим на підставі ст. 181 КЗпП України їй було надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. В квітні 2014 р. отримала письмове попередження за підписом директора що на підставі наказу Фонду Державного майна України в особі регіонального відділення в Івано-Франківській області « Про передачу в оренду цілісного майнового комплексу державного підприємства « Рибне господарство « Галицький», штатного розпису, відповідно до ст. 49-2 КЗпП України та наказу Державного агентства рибного господарства України « Про припинення діяльності державного підприємства « Рибне господарство « Галицький» її буде вивільнено за п.1 ст. 40 КЗпП України з 06.05.2014 р. Вважає,що таке звільнення її з роботи є незаконним так як трудовим законодавством України не передбачено звільнення вагітних жінок та жінок які мають дітей віком до 3-х років. Грубе порушення законодавства відповідачем спричинено їй моральну шкоду яку вона оцінює у 20 000 грн.,так як перенесла моральні страждання, втрати нормальних життєвих зв'язків які вимагають додаткових зусиль для організації свого життя. Просить позовні вимоги задоволити. Ухвалою суду від 25 червня 2014 р. залучено до участі в справі в якості співвідповідача - товариство з обмеженою відповідальністю «Рибгосп Бурштинський». 07.08.2014 р. представник позивача [PERSON] просила позовну вимогу про поновлення на роботі [PERSON] залишити без розгляду по тій причині що вона наказом № 13-к від 19.06.2014 р. поновлена на роботі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги позивача про стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди підтримала повністю і суду пояснила,що її дочка [PERSON] була незаконно звільнена з роботи перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку. 09.07.2014 р. отримала копію наказу про її поновлення на роботі. Наказ про поновлення виданий після звернення позивача в прокуратуру зі скаргою на незаконне звільнення. Тільки по припису територіальної державної інспекції з питань праці в Івано-Франківській області від 10.06.2014 р. відповідач видав наказ про поновлення на роботі. З часу коли позивач дізналася про її звільнення з роботи у неї загострилась хвороба « псоріаз»,перенесла у зв'язку з цим моральне переживання так як було незаконно звільнено з роботи і її чоловіка [PERSON],тобто сім'я залишилася без засобів існування. Просить задовольнити позовні вимоги. Представник позивача [PERSON] суду пояснив,що адміністрація « Рибгосп Галицький» грубо порушуючи законодавство про працю незаконно звільнила позивача з роботи. Інспекцією по праці винесено припис та порушено кримінальне провадження за ст. 172 КК України щодо директора ДП «Рибгосп Галицький». Протягом місяця позивач терпіла моральне страждання, їй протягом місяця не виплачували середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу. Представник відповідача та співвідповідача позов не визнав, суду пояснив, що дійсно відповідачем порушено закон про працю і звільнено позивача з роботи. Однак протягом місяця з часу звільнення [PERSON] поновлено на роботі. Щодо стягнення середнього заробітку та моральної шкоди просить відмовити так як позивач не отримувала заробітної плати перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною а моральні, психічні страждання та загострення хвороби суду не доведено. Суд,заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази та давши їм правову оцінку, вважає,що в позові слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 55 Конституції України та положень ст.ст. 3, 11, 15, 59, 60 ЦПК України кожна особа, має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Розгляд цивільних справ здійснюється не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін самостійно, на власний розсуд розпоряджається своїми правами й зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини,які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі,виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Копією трудової книжки позивача стверджується,що позивач перебувала з відповідачем у трудових відносинах з 2005 року, працювала на різних посадах, а з 06.06.2012 р. юрисконсультом ( а.с.6). Копією наказу № 7-к від 11.02.2013 р. [PERSON] надано відпустку з 11.02.2013 р. по догляду за дитиною до трьох років ( а.с.4). 15.05.2014 р. у зв'язку з припиненням діяльності підприємства позивача звільнено з роботи за ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Судом також встановлено,що нач. відділу Територіальної державної інспекції з питань праці в Івано-Франківській області винесено припис № 09-08-070/508/463 від 10.06.2014 р. згідно якого на державному підприємстві «Рибгосп Галицький» встановлено порушення вимог ст.. 184 КЗпП України. Копією наказу № 13-3 від 19.06.2014 р. на виконання акту перевірки територіальної державної інспекції з питань праці та припису [PERSON] поновлено на роботі ( а.с.26). Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівника орган, який розглядає трудовий спір, одночасно вирішує вимоги про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Враховуючи, що позивач на час звільнення з роботи не працювала, оскільки перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, її вимога про стягнення з відповідача середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу до задоволення не підлягає. Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні не доведено факту заподіяння моральної шкоди, а тому в цій частині позов також не підлягає до задоволення. На підставі ст. 327-1 КЗпП України,

Outcome: dismissed