Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

09 червня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Світловодського міського голови [PERSON] та просить визнати протиправним розпорядження № 136-к від 04 квітня 2015 року про його звільнення, з поправками згідно розпорядження № 138 к від 04 червня 2015 року, та скасувати його. (а.с. 1-2) 16 вересня 2015 року позивач доповнив заявлені вимоги, звернув їх також до Світловодської міської ради Кіровоградської області та комунального підприємства «Житлосвіт 2012»( КП «Житлосвіт 2012») та просить поновити його на роботі на посаді директора КП «Житлосвіт 2012»; стягнути з КП «Житлосвіт 2012» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з дати незаконного звільнення по дату постановлення рішення у справі. (а.с. 65) 27 січня 2016 року позивач в ході судового розгляду уточнив позовні вимоги та просив позовні вимоги про визнання протиправними та скасування розпорядження № 136-к від 04 квітня 2015 року та розпорядження № 138 к від 04 червня 2015 року розглядати як заявлені до Світловодської міської ради, яка за укладеним з ним контрактом є його роботодавцем. Позовні вимоги до Світловодського міського голови [PERSON] просив залишити без розгляду, оскільки останній звільнений з займаної посади. Ухвалою від 27 січня 2016 року така заява була задоволена. (а.с. 172, 173) В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що у червні 2014 року його було незаконно звільнено з роботи з посади директора КП «Житлосвіт 2012» і відповідно до рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 11 грудня 2014 року він підлягав поновленню на роботі. 04 квітня 2015 року Світловодський міський голова [PERSON] викликав його для поновлення на роботі, проте одночасно вручив два розпорядження про поновлення на роботі та про послідуюче звільнення на підставі п. 5 ст. 41 КЗпП України. [PERSON] вважає це звільнення протиправним, так як станом на 04 червня 2015 року строк контракту, який був з ним укладений при прийнятті на роботу не закінчився, відповідно не припинилися і його повноваження. Крім того, не було дотримано вимог ч. 3 ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», згідно якої він, як депутат, мав бути попередженим про наступне звільнення у порядку, встановленому законом. В судовому засіданні позивач та його представник свої вимоги підтримали з підстав, наведених у позові. Представники Світловодської міської ради Кіровоградської області, даючи пояснення в судових засіданнях, з позовними вимогами не погодились, стверджують, що при звільненні позивача з роботи порушень допущено не було. Представник КП «Житлосвіт 2012» позовні вимоги не визнав. Пояснив, що підприємство не є належним відповідачем у справі і не повинно нести ніякої відповідності у разі його незаконного звільнення позивача , так як трудові відносини відповідно до контракту склалися безпосередньо між Світловодською міською радою та [PERSON] Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON], з огляду на встановлені обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно Контракту від 20 лютого 2013 року, укладеного між Світловодською міською радою в особі міського голови [PERSON] та [PERSON], останній був призначений директором комунального підприємства «Житлосвіт 2012» , що належить до комунальної власності територіальної громади м. Світловодська , на строк до 25 липня 2017 року. (а.с. 123, 186-190) Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 11 грудня 2014 року визнано незаконним та скасоване розпорядження Світловодського міського голови № 166- к від 18 червня 2014 року «Про розірвання контракту з [PERSON] та його звільнення з посади директора комунального підприємства «Житлосвіт 2012» та поновлено [PERSON] на посаді директора комунального підприємства «Житлосвіт 2012» з 18 червня 2014 року. (а.с. 6-9) На виконання зазначеного рішення 02 червня 2015 року Світловодським міським головою було видано Розпорядження № 133-к «Про поновлення на посаді [PERSON]П.» (а.с. 12) 04 червня 2015 року Світловодським міським головою [PERSON] було видано розпорядження № 136 к «Про звільнення з посади директора КП «Житлосвіт 2012» [PERSON] та розірвання Контракту», відповідно до змісту пунктів 1, 2 якого вирішено припинити повноваження [PERSON] як директора КП «Житлосвіт 2012» з 04 червня 2015 року згідно п. 5 ст. 41 КЗпП України; розірвати з 04 червня 2015 року контракт від 20 лютого 2013 року, укладений з [PERSON] та звільнити його з посади директора КП «Житлосвіт 2012» з 04 червня 2015 року.(а.с. 121) Розпорядженням № 138-к від 04 червня 2015 року виправлено описки в п . 4 розпорядження № 136-к в частині написання ініціалів [PERSON] з «О.І.» на «М.П.» . (а.с. 122) Даючи оцінку вказаним розпорядженням суд виходив з такого. Пунктом 5 частини 1\~ст. 41 КЗпП України\~визначено, що крім підстав, передбачених\~статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку припинення повноважень посадових осіб. Норму частини першої\~статті 41 КЗпП\~було доповнено пунктом 5 на підставі\~Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» від 13 травня 2014 року\~1255-VII. [PERSON] набрав чинності 1 червня 2014 року та метою його прийняття було покращення інвестиційного клімату шляхом надання інвесторам (власникам) господарських товариств права звільняти посадових осіб (керівників, членів виконавчих органів) без зазначення причин, а також узгодження в цьому контексті норм трудового та господарського законодавства.\~\~Як гарантію в таких випадках передбачено виплату працівникам вихідної допомоги в розмірі не менше, як шестимісячний середній заробіток (ст. 44 КЗпП). Зокрема,\~стаття 41 КЗпП України\~\~доповнена пунктом п'ятим, який встановлює додаткову підставу розірвання трудового договору - «припинення повноважень посадових осіб». Викладена норма характеризується юридичною невизначеністю, внаслідок чого неможливо встановити коло таких посадових осіб, а також випадки та підстави (причини) припинення їх повноважень. Формулювання цього положення є загальним та не містить посилань як щодо змісту та обсягу поняття «посадових осіб», так і типу та організаційно-правових форм юридичних осіб, яких вони стосуються. Питання про можливість застосування відповідних правових норм до посадових осіб державних та комунальних закладів, суперечить меті та логіці\~Закону №1255-VII. При цьому, в пункті 9 пояснювальної записки до вищевказаного законопроекту (№ 4586 від 27 березня 2014 року) вказувалося, що проект закону не стосується соціально-трудової сфери та не потребує узгодження з уповноваженими представниками від всеукраїнських профспілок, їх об'єднань та всеукраїнських об'єднань організацій роботодавців. Визначення «господарських товариств» надане у ст.. 79, 80 ГК України, ст.. 1 Закону України «Про господарські товариства». Господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками. Господарськими товариствами цим Законом визнаються підприємства, установи, організації, створені на засадах угоди юридичними особами і громадянами шляхом об'єднання їх майна та підприємницької діяльності з метою одержання прибутку. До господарських товариств належать: акціонерні товариства, товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю, повні товариства, командитні товариства. Поняття «посадові особи господарського товариства» визначено в ч.2\~ст. 89 ГК України. Посадовими особами товариства визнаються голова та члени виконавчого органу, голова ревізійної комісії (ревізор), а у разі створення ради товариства (спостережної ради) - голова і члени цієї ради. У\~статті 2 Закону України «Про акціонерні товариства» від 17 вересня 2008 року\~міститься визначення уточненого поняття\~\~«посадові особи органів акціонерного товариства».\~\~Це фізичні особи - голова та члени наглядової ради, виконавчого органу, ревізійної комісії, ревізор акціонерного товариства, а також голова та члени іншого органу товариства, якщо утворення такого органу передбачено статутом товариства. Оскільки\~Законом № 1255-VII\~були внесені зміни у тому числі до\~ГК України\~і\~Закону України «Про акціонерні товариства», то, розглядаючи всі внесені зміни в їх системному зв'язку, можна дійти висновку, що термін «посадові особи» був використаний законодавцем саме у визначенні цих двох законодавчих актів. Таким чином, суд визнає, що п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України не поширюються на трудові відносини, які склалися між позивачем та відповідачем і власник не мав права звільняти посадову особу [PERSON] за власним волевиявленням на підставі вказаної норми. Комунальне підприємство не є господарським товариством, відтак застосування\~п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України\~\~\~\~для припинення\~\~дії трудового\~\~договору\~\~та звільнення\~\~позивача\~\~є неправомірним.\~\~\~\~ За таких обставин, суд вважає за необхідне визнати незаконним та скасувати розпорядження Світловодського міського голови № 136-к від 04 червня 2015 року «Про звільнення з посади директора КП «Житлосвіт 2012» [PERSON] та розірвання Контракту» та розпорядження Світловодського міського голови № 138 к від 04 червня 2015 року «Про виправлення описки в п. 4 розпорядження міського голови від 04.06.2015 року № 136-к «Про звільнення з посади директора КП «Житлосвіт 2012» [PERSON] та розірвання контракту». Як зазначалося судом вище, [PERSON] займав посаду директора КП «Житлосвіт 2012» відповідно до контракту від 20 лютого 2013 року , строк дії якого визначений з 26 липня 2012 року по 25 липня 2017 року. Відповідно до частини третьої\~статті 21 КЗпП України, \~особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватись угодою сторін. Сфера застосування контакту визначається законами України. Підстави припинення трудового договору визначені у\~статті 36 КЗпП України. Разом з тим, відповідно до змісту\~ст. 23 КЗпП України, при незаконному розірванні строкового трудового договору працівника поновлюють на роботі, якщо строк договору не закінчився. Ч. 1 ст. 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що звільнення [PERSON] є незаконним і він підлягає поновленню на роботі. Відповідно до ч. 2 ст. 235 ЦПК України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Абз. 2 п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» , зі змінами та доповненнями, визначено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 , зі змінами та доповненнями. П.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньоденна заробітна плата позивача становить 485 грн. 05 коп. , що підтверджується рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області. (а.с.6-9). Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Відповідно до щорічного розрахунку норм тривалості робочого часу, з урахуванням дати звільнення позивача, у червні 2015 року - 17 робочих днів, у липні 2015 року 23 робочих дні, у серпні 2015 року 20 робочих днів, у вересні 2015 року 22 робочих дні, у жовтні 2015 року 21 робочий день, у листопаді 2015 року 21 робочий день, у грудні 2015 року 23 робочих дні , у січні 2016 року 19 робочих днів, у лютому 2016 року 17 робочих днів, а всього 183 робочих дні. За таких обставин на користь позивача підлягає стягненню з КП «Житлосвіт 2012» середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05 червня 2015 року по 23 лютого 2016 року у сумі 88764 грн. 15 коп.( 183 робочих днів Х 485 грн. 05 коп. середньоденної заробітної плати = 88764 грн. 15 коп.) Середній заробіток за час вимушеного прогулу обраховано без вирахування податків та інших обовязкових платежів і не зменшується на розмір вихідної допомоги, так як вона позивачеві не виплачена. Доводи представника КП «Житлосвіт 2012» щодо того, що підприємство є неналежним відповідачем за вказаною позовною вимогою суд не приймає до уваги, так як згідно п. 14 Контракту заробітна плата керівнику нараховується за рахунок частки доходу, одержаного підприємством в результаті його господарської діяльності. (а.с. 16) Відтак КП «Житлосвіт 2012» є належним відповідачем за вимогою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Так само і Світловодська міська рада є належним відповідачем за вимогами про визнання розпоряджень протиправними та поновлення на роботі, оскільки відповідно до Контракту роботодавцем власником є Світловодська міська рада в особі міського голови [PERSON] В силу ч. 2 ст. 30 ЦПК України відповідачами у цивільному судочинстві можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Відповідно до правил п. 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника. На підставі викладеного та

Outcome: approved