Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-06 00:00:00

07 жовтня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності та виділення у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Свої вимоги мотивує тим, що 09.11.1989 між сторонами у справі було укладено шлюб. В період шлюбу за час спільного проживання, з відповідачем за спільні грошові кошти в інтересах сімї спільно збудували житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: вул. Набережна, 17 с. Гламазди Козелецького району Чернігівської області, який на підставі свідоцтва про право власності, виданого державним реєстратором 13.01.2015 на імя відповідача [PERSON], як на власника. Земельна ділянка на якій розташований житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: вул. Набережна, 17 с. Гламазди Козелецького району Чернігівської області, площею 0,2500 га. кадастровий номер 7422080902:86:055:0003, за цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а також земельна ділянка площею 0,1101, кадастровий номер 7422080902:86:055:0004, зі цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, зареєстровані за відповідачем [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності від 12.01.2015 та 13.01.2015. 06.09.2016 шлюб між сторонами розірвано. Оскільки домоволодіння було спільно збудовано сторонами в період спільного проживання у шлюбу за спільні грошові кошти і є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, тому кожен з них має право на ? частину даного домоволодіння та земельних ділянок. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просили їх задовольнити відповідно до варіанту № 2 висновку судової земельно-технічної експертизи № 5-7/17-24 від 29.06.2017 року. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.11.1985 між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище: Шестакова) Берлозівською сільською радою Козелецького району Чернігівської області укладено шлюб /а.с. 9/. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ЕЛ № 058406, виданого Козелецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіальної управління юстиції у Чернігівській області 06.09.2016 /а.с. 10/, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно довідки виданої КП «Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради за № 185 від 19.09.2016, право власності на житловий будинок, розташований по вул. Набережна, 17 с. Гламазди Козелецького району Чернігівської області, станом на 19.09.2016 зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого реєстраційною службою Козелецького районного управління юстиції Чернігівської області 13.01.2015, реєстраційний номер 548487874220 /а.с. 17/. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії СТА 313077 від 12.01.2015, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,25 га, за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) /а.с. 13/. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії СТА 313079 від 13.01.2015, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1101 га, за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства /а.с. 15/. У силу статті 60, 63 Сімейного кодексу України та ст. 368, 369 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно із частиною першою статті 61 Сімейного кодексу України, може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Як вказує ст. 68 цього ж кодексу розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Ця ж норма розяснюється і п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». Згідно зі статтею 70 Сімейного кодексу України в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, їх частки є рівними. Встановивши, що право власності на об'єкти нерухомого майна житловий будинок з надвірними будівлями та земельні ділянки набуто за час перебування в шлюбі, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, суд визнає їх об'єктами права спільної сумісної власності подружжя, визначає рівні частки на це майно і виділяє ідеальні частки в спільній сумісній власності по ? частині кожному із співвласників [PERSON] та [PERSON] За нормами ст. ст. 370, 364 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки майна, що є у спільній сумісній власності, вважається що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. У разі виділу співвласником у натурі частки майна, право спільної сумісної власності на це майно припиняється, а така особа набуває право власності на виділене майно. Таким чином, суд визнає за [PERSON] право власності на ? частину зазначеного домоволодіння та земельних ділянок. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності визначається у порядку визначеному законом. Згідно ч. 1 ст. 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно ч. 2 даної статті, майно може належати особам на праві спільної часткової або спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 356 Цивільного кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч. 1 ст. 358 Цивільного кодексу України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Згідно ч. 2 даної статті, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Згідно ч. 3 вказаної статті, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Частиною 1 ст. 367 Цивільного кодексу України, передбачено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Земельного кодексу України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи № 5-7/17-24 від 29.06.2017 позивачу можливо виділити в натурі належну частку земельної ділянки, площею 0,2500 га, кадастровий номер 7422080902:86:055:0003, розташованої за адресою: вул. Набережна, 17 с. Гламазди Козелецького району Чернігівської області, за цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та належну частку земельної ділянки площею 0,1101 га, кадастровий номер 7422080902:86:055:0004, розташованої в с. Гламазди Козелецького району Чернігівської області, за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства /а.с. 129-140/. З урахуванням встановлених судом обставин справи та наведених норм Цивільного кодексу України та Земельного кодексу України вбачається, що позивач є співвласником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: вул. Набережна, 17 с. Гламазди Козелецького району Чернігівської області; ? частину земельної ділянки, площею 0,2500 га, кадастровий номер 7422080902:86:055:0003, розташованої за адресою: вул. Набережна, 17 с. Гламазди Козелецького району Чернігівської області, за цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, ? частину земельної ділянки, площею 0,1101 га, кадастровий номер 7422080902:86:055:0004, розташованої в с. Гламазди Козелецького району Чернігівської області, за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Таким чином, власність позивача є спільною частковою власністю. Договір про спільну часткову власність на земельну ділянку між позивачем та відповідачем не укладався, порядок володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою не визначений. На підставі ч. 3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками, право спільної сумісної власності на нього припиняється. Оскільки, виділити належну позивачу частку житлового будинку та земельних ділянок без рішення суду неможливо, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а частка позивача підлягає виділенню в натурі за рішенням суду. За клопотанням позивача суд не стягує судові витрати з відповідача.

Outcome: approved