Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

08 травня 2015 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, свої вимоги мотивує тим, що в період з 02.09.2006 року по 20.05.2010 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу місце проживання дитини визначено разом з матірю. У період з 26.06.2015 року по 12.07.2015 року позивач має намір оздоровити дитину за кордоном, в звязку з чим придбала путівки до курортів Туреччини, де мала намір відпочити разом з донькою. Однак батько дитини не надає згоди на тимчасові поїздки доньки за кордон. В звязку з викладеним просить надати дозвіл на виїзд доньки за кордон до Туреччини та країн Шенгенської зони: Болгарії, Румунії, Греції, Іспанії та інших країн, без дозволу та супроводу батька, а також дозволити без згоди батька дитини оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої [PERSON] за межі України. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та пояснила, що має намір періодично виїжджати з донькою за кордон для відпочинку та оздоровлення, однак відповідач безпідставно відмовляє у наданні дозволу на виїзд дитини за кордон у супроводі матері, в звязку з чим просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, оскільки найближчим часом має намір виїхати на відпочинок до Туреччини, крім того, просить надати дозвіл на оформлення документів на майбутній період до повноліття доньки та на виїзд до країн Шенгенської зони, зокрема Болгарії, Румунії, Греції, Іспанії та інших. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечує проти відпочинку дитини у Туреччині в період часу з 26.06.2015 року по 12.07.2015 року включно. Крім того вважає, що повинен знати про кожен виїзд дитини за межі країни, тому просить відмовити в задоволенні позову про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без визначення конкретного періоду до країн Шенгенської зони. При цьому відповідач пояснив, що він дійсно не надавав дозвіл шляхом оформлення нотаріально засвідченої заяви з тих підстав, що бажає, щоб такий дозвіл надавався незацікавленою установою, тобто через суд, з урахуванням всіх обставин справи та його думки як батька дитини. Представник служби у справах дітей Сумської міської ради в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи в його відсутність, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач перебували у шлюбі з 02.09.2006 року по 20.05.2014 року (а.с. 8), від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO] (а.с.9), з метою відпочинку позивач придбала путівку до Туреччини, де мала намір відпочити з донькою в період часу з 26.06.2015 року по 12.07.2015 року (а.с. 14 -16). Згідно ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом також встановлено, що позивач, турбуючись про виховання та утримання дитини, має бажання та можливість виїзду за кордон, де може забезпечити відпочинок, оздоровлення дитини. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально\~ засвідченого\~ клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.\~ \~ \~ \~ Оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Оскільки позивач дійсно не отримала згоду відповідача\~на виїзд дитини за кордон шляхом оформлення нотаріально посвідченої згоди, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог в частині надання дозволу на виїзд дитини закордон згідно наданої путівки до країни Туреччини у період з 26.06.2015 року по 12.07.2015 року. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, з урахуванням часткового визнання позову відповідачем, суд вважає, що не можна вирішувати питання про захист порушеного права на майбутнє, оскільки відсутні будь-які докази про порушення права позивача в майбутньому на весь період до досягнення дитиною повноліття. Аналізуючи вищевикладене, суд виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає за необхідне в задоволенні вимог про надання дозволу [PERSON] без згоди батька оформлювати документи для тимчасового виїзду доньки за межі України на майбутні періоди відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивач понесені нею та документально підтверджені судові витрати в сумі 243,60 грн.

Outcome: partial