Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

09 вересня 2014 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачана її користь невиплачену заробітну плату в розмірі 1183 грн. 77 коп., вихідну допомогу у розмірі 1108 грн. 87 коп., компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 2014 рік у розмірі 963 грн. 70 коп., заборгованість по заробітній платі за час затримки розрахунку з 11.06.2014 по 09.09.2014 у розмірі 3456 грн. 64 коп., мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач при звільненні не провів з ним повних розрахунок. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні визнала наявність заборгованості перед відповідачем, проте просила відмовити в задоволенні позову, мотивуючи це відсутністю вини відповідача у виникненні боргу. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що 10 липня 1980 року [PERSON] згідно наказу № 830/К від 16.07.1980 прийнята монтажником д/а І розряду в цех № 3 Чернігівського радіоприладного заводу. Наказом № 160/к від04.06.2014 позивача звільнено у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с.23 ). При звільненні з роботи з позивачем не проведений повний розрахунок по заробітній платі, що стало підставою для звернення до суду. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про оплату праці», ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частиною 1 статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч. 1 ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Згідно ч. 1 ст. 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 60, ч. 1 ст. 61 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, враховуючи відсутність доказів невиплати заробітної плати позивачеві не з вини відповідача, визнання відповідачем наявності заборгованості та визнання наданих позивачем розрахунків заборгованості по заробітній платі, вихідній допомозі, компенсації за невикористану щорічну відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд знаходить підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] Також відповідача на користь держави належить стягнути 243,60 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved