Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

10.07.2012 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, у якій просила припинити права власності відповідачів на частку в спільному майні квартирі квартири [ADDRESS] та визнати за неї право власності на 1/3 частку в спільному майні. Остаточно уточнивши позовні вимоги [PERSON] просить припинити право власності [PERSON] на 1/6 частину квартири [ADDRESS], що належала їй на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2010 року та визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS], що належала [PERSON] на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2010 року. (а.с.80-82 т.1). Стосовно позовних вимог до [PERSON] просить їх не розглядати та закрити провадження в цій частині. (а.с. 245 т.1). Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 05.08.2014 року провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення права власності, визнання права власності закрито та продовжено розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення права власності, визнання права власності. (а.с. 248 т.1). В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказує, що вона є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування. Співвласникаом зазначеної квартири є [PERSON] - їй належить 1/6 частини квартири. Спірна квартира є ізольованої і складається з трьох кімнат, житловою площею 56,5 кв.м., загальною площею 79,9 кв.м. Кімнати №3, площею 21,6 кв.м. та №4, площею 21,3 кв.м., є суміжними, кімната №8 площею 13,6 кв.м., обладнана балконом площею 2,2 кв.м. В квартирі є кухня площею 7,6 кв.м., вбиральня 1,8 кв.м., ванна кімната площею 3,6 кв.м., коридори 5,4 кв.м. та 3,6 кв.м., вбудована шафа 0,7 кв.м., що підтверджується технічним паспортом на квартиру. Відповідачка [PERSON], незважаючи на те, що її доля в спірній квартирі складає лише 1/6 частину, самовільно зайняла кімнату площею 13,6 кв.м., всі підсобні приміщення: кухню, ванну кімнату, туалет, перешкоджає позивачці в користуванні її частиною в спірній квартирі. Просить припинити право власності на 1/6 частину за [PERSON] та визнати за нею право власності на цю частину квартири. В судовому засіданні під час судового розгляду позивач [PERSON] пояснила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, однак між нею та відповідачкою [PERSON] укладена мирова угода, згідно умов якої вони домовились про таке: « Сторони визнають, що [PERSON], є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS], а [PERSON] власником 1/6 вищевказаної частини квартири. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №12630/1944 від 15 березня 2013 року Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім Засл.проф.М.С. Бокаріуса встановлено, що реальний виділ 1/6 частки належної [PERSON] у спірній квартирі неможливий, спільне користування квартирою усіма співвласниками є неможливим; єдиним варіантом поділу спірної квартири є грошова компенсація однієї сторони на користь іншої. Приміщення в квартирі, а саме кімната №8 площею 13,6 кв.м , якою фактично користується [PERSON], не відповідає її ідеальній частці у праві власності. Сторони визнають, що вищезазначена частка [PERSON] є незначною і не може бути виділена в натурі, спірна квартири є неподільною, спільне володіння і користування нею неможливо, припинення права власності на 1/6 частку квартири не завдасть істотної шкоди інтересам [PERSON] та її малолітній дитині [PERSON] Як вбачається з висновку експертизи, грошова компенсація за належну [PERSON] 1/6 частку у квартирі становить 102817,5 грн. Сторони домовились, що [PERSON] сплачує [PERSON] грошову компенсацію за належну їй 1/6 частку вищезазначеної квартири в розмірі 690000 грн. /шістсот дев'яносто тисяч гривень/, що в еквіваленті становить 30 000 /тридцять тисяч/ доларів США, за комерційним курсом на день підписання мирової угоди, а [PERSON] передає у приватну власність [PERSON] належну їй 1/6 частку вищезазначеної квартири і не заперечує, щоб її право на 1/6 частку квартири [ADDRESS], що належало їй на підставі рішення суду Київського району м.Харкова від 16 квітня 2010 року, було припинено. [PERSON] стверджує, що зазначену ціну в розмірі 690000 грн. /шістсот дев'яносто тисяч гривень/, що в еквіваленті становить 30 000 /тридцять тисяч/ доларів США, за комерційним курсом на день підписання мирової угоди, вважає вигідною для себе та для своєї малолітньої дитини [PERSON]; її розмір не пов'язаний зі збігом якихось важких для неї обставин і повністю її задовольняє. З припиненням для [PERSON] права власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS], [PERSON] та її малолітня дитина [PERSON] втрачають право користування цим приміщенням. [PERSON] сплачує [PERSON] грошову компенсацію за належну їй 1/6 частку вищезазначеної квартири в розмірі 690000 грн. /шістсот дев'яносто тисяч гривень/, що в еквіваленті становить 30 000 /тридцять тисяч/ доларів США, за комерційним курсом на день підписання мирової угоди, а [PERSON] передає у приватну власність [PERSON] належну їй 1/6 частку вищезазначеної квартири і не заперечує, щоб її право на 1/6 частку квартири [ADDRESS], що належало їй на підставі рішення суду Київського району м. Харкова від 16 квітня 2010 року, було припинено. [PERSON] стверджує, що зазначену ціну в розмірі 690000 грн. /шістсот дев'яносто тисяч гривень/, що в еквіваленті становить 30 000 /тридцять тисяч/ доларів США, за комерційним курсом на день підписання мирової угоди, вважає вигідною для себе та для своєї малолітньої дитини [PERSON].; її розмір не пов'язаний зі збігом якихось важких для неї обставин і повністю її задовольняє. З припиненням для [PERSON] права власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS], [PERSON] та її малолітня дитина [PERSON] втрачають право користування цим приміщенням. [PERSON] з малолітньою дитиною [PERSON] звільнила займану нею кімнату ' та підсобні приміщення квартири [ADDRESS] від особистих речей; ключі від квартири [PERSON] передала [PERSON] до підписання зазначеної мирової угоди. [PERSON] стверджує, що за адресою квартири [ADDRESS] ні вона, ні її малолітня дитина [PERSON], не зареєстровані. У рахунок погашення заборгованості з оплати її частки комунальних та інших послуг [PERSON] передає [PERSON] гроші в сумі 5500 гривень. [PERSON] визнає, що внаслідок укладення зазначеної мирової угоди не порушено прав та інтересів інших осіб, в тому числі прав її малолітньої дитини [PERSON], оскільки він не є співвласником спірної квартири. [PERSON] зобов'язується не демонтувати газову колонку, унітаз, вхідні та міжкімнатні двері в спірній квартирі Сторони домовилися, що, не будуть вимагати у подальшому один від одного будь яких компенсацій. Сторони в подальшому претендувати на поділ будь якого іншого майна, яке знаходиться в спірній квартирі, не зазначеного в цієї мировій угоді, не будуть. На підставі ст. 175 ЦПК України, просять покласти зазначену мирову угоду в основу рішення по справі, яким : - Припинити право [PERSON] на 1/6 частину квартири [ADDRESS], що належало їй на підставі рішення суду Київського району м. Харкова від 16 квітня 2010 року. - Визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS], що належала [PERSON] на підставі рішення суду Київського району м. Харкова від 16 квітня 2010 року Правові наслідки здійснюваної процесуальної дії зрозумілі.» Текст даної мирової угоди від 17 грудня 2014 року, підписаний сторонами в судовому засіданні та залучений до матеріалів справи. Відповідач в судовому засіданні пояснила, що з позовними вимогами згодна в повному обсязі, між нею та позивачкою укладена мирова угода, текст якої наданий до суду, вона виїхала зі спірної квартири, отримавши грошові кошти за 1/6 частину спірної квартири в розмірі, зазначеному в угоді та знялася з дитиною з реєстраційного обліку, претензій один до одного вони не мають. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS], а [PERSON] власником 1/6 вищевказаної частини квартири. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №12630/1944 від 15 березня 2013 року ХНІІСЕ ім Засл.проф.М.С. Бокаріуса встановлено, що реальний виділ 1/6 частки належної [PERSON] у спірній квартирі неможливий, розділити спірну квартиру між співвласниками відповідно до їх ідеальних часток не надається можливим, визначити порядок користування спірною квартирою з урахуванням ідеальних часток також не надається можливим. Ринкова вартість 1/6 частини квартири станом на березень 2013 року складає 102817,50 грн. / а. с. 54 - 64 т.1/ Відповідно до ст.ст. 355, 356, 358 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного із них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Статтею 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1. частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2. річ є неподільною; 3. спільне володіння і користування майном є неможливим; 4. таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім*ї. Відповідно до вимог ст.174 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Надану до суду заяву сторін від 17.12.2014 року, суд визнає як заяву про визнання відповідачем позовних вимог та відсутність один до одного претензій по виконанню рішення суду. При цьому, порушень прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб даної мировою угодою та визнанням відповідачем позову судом не встановлено, у зв'язку з чим суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, оскільки вони визнані відповідачем в повному обсязі та сторони один до одного претензій по виконанню не мають.

Outcome: approved