Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

09 грудня 2019 року до Шишацького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява ПАТ «НАСК «ОРАНТА» до [PERSON] про стягнення з відповідача в порядку регресу понесених страховиком збитків у розмірі 29356,61 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26 серпня 2018 року з вини відповідача на 76 км. автодороги Лубни-Миргород-Опішня, поблизу с. Баранівка Шишацького району Полтавської області сталась ДТП. В наслідок ДТП було пошкоджено автомобіль «Fiat Tipo» д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] . На момент настання події транспортний засіб «Daewoo Lanos» д.н.з. [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] був забезпечений ПАТ «НАСК «ОРАНТА» за договором обов`язкового страхування, посвідченого полісом № АМ/7488514. 28 березня 2019 року водій [PERSON] звернулась до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» із заявою про страхове відшкодування та 23 травня 2019 року отримала від страховика відшкодування у сумі 29356,61 грн. В супереч вимогам Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» [PERSON] не повідомив позивача у визначені Законом строки про настання ДТП, документів про поважність пропуску вказаних строків не надав. В зв`язку цим на підставі п. 38.1 ст. 38 вищевказаного Закону та ч.1 ст. 1191 ЦК України у позивача виникло право подання регресного позову про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування. Враховуючи відмову відповідача сплатити позивачу суми страхового відшкодування в добровільному порядку, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду. Ухвалою суду від 12 грудня 2019 року відкрито провадження та визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 16 грудня 2019 року відповідачем отримано копію позовної заяви з додатками та ухвалу суду про відкриття провадження. Заяв по суті справи від сторін не надходило. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи проведено судом без повідомлення сторін за наявними матеріалами позовної заяви. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані позивачем докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні юридичні факти та правовідносини, що їх супроводжують. Вироком Шишацького районного суду Полтавської області від 18 грудня 2018 року, частково зміненим вироком Полтавського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року, [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років позбавленням волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки. На підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки. Вирішено питання щодо долі речових доказів, зокрема обох транспортних засобів у часників ДТП. З описово-мотивувальних частин даних вироків встановлено, що 28 серпня 2018 року з вини [PERSON] , який керував автомобілем «Daewoo Lanos» д.н.з. [NUMBER] на 76 км. автодороги Лубни-Миргород-Опішня сталась ДТП в наслідок якої водій іншого автомобіля «Fiat Tipo» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження від яких помер. Як встановлено судом з полісу № АМ/7488514 обов`язкового страхування від 14.08.2018 цивільна правова відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу «Daewoo Lanos» д.н.з. [NUMBER] застрахована ПАТ «НАСК «ОРАНТА» (а.с.10-11). 28 березня 2019 року потерпіла - власник автомобіля «Fiat Tipo» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] звернулась до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» із заявою про страхове відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АМ № 7488514 (а.с.12). 21 травня 2019 року на підставі огляду транспортного засобу, оцінки розміру збитків затверджено розрахунок страхового відшкодування у розмірі 29356,61 грн (а.с. 13-21, 26), а 22 травня 2019 року складено та затверджено страховий акт № ОЦВ-19-16-4934/1 згідно якого сума страхового відшкодування [PERSON] складає 29356,61 грн. (а.с.27). Відповідно до платіжного доручення № 27799 від 23.05.2019 сума страхового відшкодування в розмірі 29356,61 грн. перерахована на картковий рахунок потерпілої [PERSON] , зазначений нею у заяві про страхове відшкодування (а.с.28). В матеріалах справи мається датована 03 липня 2019 року копія письмової вимоги від імені Полтавської обласною дирекцією ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на ім`я [PERSON] про відшкодування збитку в порядку регресу в розмірі страхового відшкодування до 30 липня 2019 року. Натомість докази, щодо направлення вказаної вимоги адресату, а тим більше її отримання ним в матеріалах справи відсутні. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі за текстом Закон № 1961-IV) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно підпункту 33.1.4. пункту 33.1. статті 33 Закону № 1961-IV у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, поміж іншого, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Відповідно до підпункту 38.1.1. «ґ» пункту 38.1 ст. 38 Закону України № 1961-IV страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Вказаний підпункт змінив свою нумерацію з 33.1.2 на 33.1.4 з 19 вересня 2011 року на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» від 17 лютого 2011 року № 3045-VI. З ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У свої Постанові від 04 квітня 2018 року (справа № 522/24655/16-ц, провадження № 61-18св17) колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду дійшла висновку, що передбачений підпунктом 33.1.4. пункту 33.1. статті 33 Закону № 1961-IV обов`язок водія про невідкладне повідомлення страховика про ДТП встановлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Факт неповідомлення страховика про ДТП є підставою для відшкодування страхувальником у порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування. Проте в разі, якщо факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; страховик сплатив страхове відшкодування, то сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може братися за основу ухвалення рішення, яке повинно ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування шкоди у недоговірних зобов`язаннях. Вищевказана позиція також узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-284цс15 та від 22 березня 2017 року у справі №6-2011цс16. В даному випадку з матеріалів справи вбачається, що факт настання страхового випадку був зафіксований правоохоронним органами шляхом початку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12018170000000463 від 26 серпня 2018 року, відповідач, як винна в ДТП особа, притягнутий до кримінальної відповідальності, страховик узгодив з потерпілою та без заперечень виплатив страхове відшкодування. Крім того з вироків суду вбачається, що автомобіль потерпілої перебував під арештом як речовий доказ у кримінальному провадженні з 28 серпня 2018 року по 20 лютого 2019 року (дата набрання вироком законної сили), що унеможливлювало його огляд уповноваженою особою страховика без дозволу компетентних органів та відповідно узгодження розміру та здійснення стразової виплати до набрання вироком законної сили. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що звернення позивача з регресним позовом до відповідача виключно на підставі неповідомлення останнім страховика про настання страхового випадку не ґрунтується на правильному застосуванні підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33, підпункту «ґ» 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Крім того, в супереч встановленого ст.ст. 12,81 ЦПК України обов`язку доказування позивачем не надано доказів, що відсутність письмового повідомлення відповідача про ДТП у порядку та строки, передбачені підпунктом 33.1.4. пункту 33.1. статті 33 Закону № 1961-IV призвело до необґрунтованих страхових виплат та спричинили позивачу відповідні збитки. В той же час регресні зобов`язання входять до групи позадоговірних зобов`язань, а тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позовних вимог. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 12, 19, 264-265, 268, 274, 279, 353 ЦПК України, суд,

Outcome: dismissed