Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-03 00:00:00

07 липня 2015 року [PERSON] звернувся до Словянського міськрайонного суду з уточненою в ході судового розгляду позовною заявою до ПАТ «[PERSON] та Кредит», про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу. На обґрунтування заявлених вимог зазначив наступне. 08 грудня 2014 року між позивачем [PERSON] з однієї сторони та ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» з іншої, було укладено Договір-заяву №300131/143555/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт». Згідно умов вказаного договору, позивач розмістив на вкладному рахунку банку 10\~000,00 грн. за ставкою за вкладом в розмірі 24 відсотка річних, яка діє з 08 грудня 2014 року по 08 травня 2015 року. 22 грудня 2014 року позивачем було додатково внесено 5 000,00 грн., таким чином, розмір коштів на рахунку становить 15\~000,00 грн. Відповідно до п. 2 вказаного Договору-заяви, нараховані відсотки зараховуються на рахунок відкритий у банку №2638.9.319178.004. Відповідно до довідки про операції за весь період, розмір нарахованих відсотків станом на 08 травня 2015 року становить 1433, 41 грн., станом на 29 травня 2015 року 1599,23 грн. 21 травня 2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою про дострокове розірвання договору банківського вкладу та видачу йому грошових коштів. Однак до теперішнього часу, гроші відповідачу не виплачені. Просив суд стягнути з ПАТ «Банк «[PERSON] та кредит» на його користь банківський вклад у сумі 15\~000,00 грн., відсотки за перші шість місяців дії договору у сумі 1 433,41 грн., та пеню за період з 22 травня 2015 року по19 серпня 2015 року у сумі 1350,00 грн. Ухвалою суду від 19 серпня 2015 року, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за перші шість місяців дії договору у сумі 1 433,41 грн., залишено без розгляду (а.с. 45). Позивач, та його представник [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги №88 від 15 червня 2015 року (а.с. 16) будучи належним чином повідомленими про час та дату розгляду справи, в залу суду не зявилися. Представником позивача [PERSON], надано суду заву, з проханням розгляд справи проводити у його відсутності та відсутності позивача, позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с. 49). Будучи допитаними у попередньому судовому засіданні, надали пояснення аналогічні викладеним у позові. Представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі довіреності №818 від 08 квітня 2015року (а.с.23) будучи належним чином повідомленою про дату та час розгляду справи (а.с. 48) до судового засідання не зявилась, відомостей про причини неявки не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. В наданих суду запереченнях відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначив, що дійсно між Банком та позивачем 08 грудня 2014 року було укладено договір-заяву №300131/143555/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт». Банк надав позивачу послугу, яка зводилась до прийняття ним від позивача грошової суми з обовязком виплати процентів на неї. Надання такої послуги було оформлено укладеним банком з позивачем договором банківського вкладу. Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 01.12.2014 року за №758 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», відповідно до пункту 9 пункту 6 даної постанови, уповноважені банки зобовязані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15\~000,00 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України. Відповідно до п. 6 Договору про банківський вклад, «після закінчення строку визначеного п. 1 Договору-заяви, Вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п. 5.2 «Основних умов». На підставі п. 5.2 Основних умов, по закінченню строку закінчення депозиту Банком була перерахована сума вкладу та сума процентів на рахунок на вимогу, позивача. На підставі викладеного, відповідач вважає, що вимога позивача щодо стягнення суми вкладу є необґрунтованою, незаконною та такою, що не підлягає задоволенню. Щодо стягнення пені за прострочення виконання зобовязання за договором, відповідач зазначив, що після укладання цього договору між банком та позивачем виникли зобовязальні відносини, які регулюються нормами зобовязального права та положеннями укладеного договору банківського вкладу. Положення закону України «Про захист прав споживачів», які встановлюють відповідальність виконавця робіт (послуг) за її невиконання в обумовлений договором строк у вигляді сплати пені, виниклі між сторонами відносини не регулюють. Таким чином, підстави для стягнення з Банку пені також відсутні. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши надані докази і вивчивши матеріали справи, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. В судовому засіданні встановлено, що 08 грудня 2014 року між [PERSON] з однієї сторони та ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» з іншої, було укладено договір-заяву №300131/143555/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт». Згідно якого [PERSON] розмістив грошові кошти на Вкладному рахунку банку №2630.3.319178.002 у сумі 10\~000,00 грн., на строк з 08 грудня 2014 року по 08 травня 2015 року. (а.с. 6). Згідно додаткової угоди до договору про банківський строковий вклад (депозит) №300131/143555/5-14, 22 грудня 2014 року, позивачем було здійснено поповнення вкладу у сумі 5 000,00 грн. Сума вкладу на депозитному рахунку №2630.3.319178.002 стала складати 15\~000,00 грн. (а.с. 7). Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Відповідно до положень ч. ч. 1,2 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу на вимогу банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Згідно ст. 526, ч. 2 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно п. 3.3 глави 3 «Порядок повернення банками грошових коштів і банківських металів та сплата процентів за договорами банківського вкладу (депозиту)» Постанови Національного банку України №516 від 03.12.2003 р. «Про затвердження Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами» за договором банківського вкладу (депозиту) на вимогу банк зобов'язаний видати вклад або його частину та нараховані проценти на першу вимогу вкладника. 21 травня 2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою про дострокове розірвання договору банківського вкладу та видачу йому грошових коштів. Однак, до теперішнього часу, гроші відповідачу не виплачені, що підтверджується наданою позивачем випискою з особового рахунку станом на 15.06.2015 року. Згідно якої, залишок на особовому рахунку №2630.3.319178.002 складає 15\~000,00 грн. (а.с. 32). [PERSON], відповідач порушив право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання вкладу, таке право підлягає судовому захисту. Відповідно до п. 32.2. ст. 32 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними. Позивачем не додано доказів на підтвердження виплати йому вкладу, та даних про відмову Банку у виплаті пені. Таким чином, відповідно до Закону та Інструкції відповідач має право на стягнення з банку, що його обслуговує, вкладу та пені за несвоєчасне виконання грошового зобовязання. Будь-які розрахункові відомості про виплату належного позивачу грошового вкладу не представлено, а тому, дотримуючись принципу диспозитивності у цивільному процесі, в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню банківський вклад в сумі 15\~000,00 грн. Суд погоджується з розрахунком пені, наданим позивачем, оскільки він не оспорюється відповідачем і підтверджується випискою з особового рахунку виданою ПАТ «[PERSON] та Кредит» (а.с. 32). Так згідно розрахунку позивача, за період прострочення відповідачем виплати йому грошових коштів, а саме: з 22.05.2015 року по 19.08.2015 року, сума пені склала 1 350,00 грн., відповідно до кількості днів прострочення виплати помножених на 0,1 відсоток від суми заборгованості. У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 року №5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» розяснено, що [PERSON] поширюється на зазначені в ньому відносини, які виникли після введення його в дію. До правовідносин, які виникли до введення Закону в дію, він застосовується лише щодо тих прав і обов'язків, які виникли вже після введення його в дію. [PERSON] не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону. Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України закріплено принцип змагальності сторін і гарантується сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні процесуальні можливості з метою захисту їхніх порушених, оспорюваних чи невизнаних прав та законних інтересів, зокрема й щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до цієї норми кожна сторона та інша особа, яка бере участь у справі, повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а у випадку неможливості стороною подати докази з поважних причин суд має сприяти особі в їх витребуванні, тим самим суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Згідно ч.1 та ч.4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У звязку з наведеним, суд вважає позов обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню. Крім того, у відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати у сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved