Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

08 січня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON], треті особи: Восьма Дніпропетровська державна нотаріальна контора, Дніпропетровська міська рада про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на наступне. [INFO] року помер дядько позивача [PERSON], після його смерті відкрилась спадщина, що складається з квартири [ADDRESS]. Позивач звернулась до Восьмої Дніпропетровської нотаріальної контор для оформлення спадкових справ, однак у звязку з неможливістю подати правовстановлюючі документи на майно, оригінали яких відсутні, державним нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Крім того із заявою про прийняття спадщини, крім позивача до Восьмої Дніпропетровської нотаріальної контори звернулась [PERSON], що вважає себе спадкоємицею після смерті [PERSON] Відповідно до свідоцтва про право власності на житло виданого 18.04.1995 року квартира №76 в будинку №7 належить на праві приватної власності [PERSON]. [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] та актовим записом про смерть №963 від 12.10.2004 року. Так [PERSON] прийняв спадщину після смерті свого батька, оскільки проживав разом із ним на час відкриття спадщини, однак не оформив правовстановлюючих документів. рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30.10.2013 року позовні вимоги [PERSON] до Дніпропетровської міської ради задоволено в повному обсязі та визнано за [PERSON] право власності на спірну квартиру в порядку спадкування після смерті [PERSON]. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області, за результатом розгляду апеляційної скарги [PERSON], рішення суду від 30.10.2013 року скасовано, у задоволенні позовних вимог відмовлено, з тих підстав, що до участі у справі в якості третьої особи не було залучено особу, що вважає себе спадкоємцем, а саме [PERSON], відтак не було досліджено всі докази. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська у справі від 16.06.2014 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою задоволені в повному обсязі, а в задоволенні позовних вимог [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю, прийняття спадщини та визнання права власності на ? частину квартири відмовлено в повному обсязі. За результатами перегляду рішення апеляційним судом Дніпропетровської області частково задоволено апеляційну скаргу [PERSON], рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою змінено та відмовлено у задоволенні даної позовної вимоги, в решті рішення залишено в силі. Після отримання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області у справі, позивачка звернулась до Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав, однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.12.2014 року, позивачеві було відмовлено, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS], у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру, оформлених на імя спадкодавця. У звязку з неможливістю отримання дублікатів що підтверджує право власності на спадкове майно та не отримання спадкодавцем своїх спадкових прав після смерті батька, єдиною можливістю оформлення своїх спадкових прав для позивача є звернення до суду з позовною вимогою про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом за правом представлення. Позивач проси суд ухвалити рішення, яким визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 45,52 кв.м., житловою площею 30,9 кв.м., право власності на яку зареєстровано за [PERSON], померлим [INFO] року, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлим [INFO] року. 13.03.2015 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON], третя особа: Восьма Дніпропетровська державна нотаріальна контора про встановлення фактів постійного проживання разом спадкоємця та спадкодавця на час відкриття спадщини, проживання спадкоємця із спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років, до часу відкриття спадщини, а усунення відповідача від права спадкування за законом. Свої позовні вимоги позивач [PERSON] обґрунтувала тим, що з 20.08.2004 року вони з [PERSON] стали проживати однією сімєю як подружжя, спочатку на зйомній квартирі, а потім в квартирі [ADDRESS]. Вони вели спільне господарство та спільний бюджет, разом доглядали за [PERSON]. [INFO] року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина на спірну квартиру, яку фактично прийняв його єдиний син [PERSON], оскільки був зареєстрований та постійно в ній проживав. Після смерті [PERSON] вони так і залишилися проживати разом, та мали намір зареєструвати шлюб, однак [PERSON] помер від інфаркту. Всі витрати на поховання чоловіка сплачувала позивач, оскільки на момент йог смерті вона проживала з ним однією сімєю більш ніж пять років, і вважає себе його дружиною. Позивач [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із завою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду. Крім того, [PERSON] вважає відповідача за зустрічним позовом [PERSON], такою, яку необхідно усунути від спадкування за законом, оскільки вона не навіщала померлого, не піклувалася про його стан здоровя, ніяк не допомагала йому. Таким чином, [PERSON] ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу був у безпорадному стані. Після неодноразових уточнень [PERSON] просила суд ухвалити рішення, яким усунути [PERSON] від права на спадкування за законом, визнати за позивачем [PERSON], право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] у звязку з набувальною давністю, державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що зроблена 04.09.2013 року Реєстраційною службою Дніпропетровського міського Управління юстиції Дніпропетровської області скасувати. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити позовні вимоги на підставі обставин, викладених у позовній заяві, проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечували в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнали в повному обсязі та просили відмовити у їх задоволенні, зустрічні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити на підставі обставин, викладених у заяві. Представник відповідача за зустрічним позовом - Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома. Представник третьої особи - Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, та надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи - Дніпропетровської міської ради в судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома. Вислухавши пояснення сторін по справі, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло від 18.04.1995 року, виданого Держпідприємством по перевезенню вантажів та пасажирів Придніпровської залізниці, згідно з розпорядженням №2556, що підтверджується довідкою КП «ДМБТІ» (а.с.70). [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.60) та актовим записом про смерть №963 від 12.10.2004 року (а.с.68). Спадщину після смерті [PERSON] прийняв його син [PERSON], однак не оформив правовстановлюючі документи на спадщину. Зазначений факт встановлено рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області від 01.09.2014 року, а тому у відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК України він не підлягає доказуванню (а.с.19-20). [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.10). Спадкоємцем за законам після смерті [PERSON] за правом представлення є позивач [PERSON], що підтверджується копією спадкової справі після смерті [PERSON] (а.с.42-124). Крім цього, цей факт встановлено рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.10.2012 року, яким визначено їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини терміном в три місяці (а.с.90-91). 31.10.2012 року [PERSON] подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с. 43). Постановою державного нотаріуса Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 29.12.2012 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з тим, що нею не було надано правовстановлюючих документів на спірну квартиру (а.с.66). Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16.06.2014 року відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю із [PERSON], прийняття спадщини та визнання права власності на ? частину спірної квартири відмовлено (а.с.14-18). Зазначене рішення в часті відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] залишено без змін рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.11.2014 року (а.с.12-13). Враховуючи той факт, що відсутні інші спадкоємці, яки б прийняли спадщину після смерті [PERSON], суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. Приймаючи рішення про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] суд виходить з наступного. В обґрунтування своєї вимоги про усунення позивача [PERSON] від права спадкування за законом відповідач [PERSON] посилається на ті обставини, що підчас хвороби [PERSON] позивач не навіщала його, не допомагала, ніяк не турбувалася про нього та навіть не цікавилася станом його здоровя. Частиною 5 статті 1224 ЦК України встановлено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Так, єдиним належним доказом наявності тяжкої хвороби у спадкодавця, на думку суду, може бути лише медична документація, з якої можливо було б встановити з якого часу та на яку саме хворобу страждав спадкодавець, та чи позбавляла вона його можливості самостійно забезпечити умови свого життя. Однак, відповідачем не надано суду будь-якої медичної документації, яка б підтверджувала факт наявності у [PERSON] тяжкої хвороби, та якої саме. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що приблизно з 2004 року [PERSON] мешкав однією сімєю з [PERSON] у спірній квартирі та вони вели спільне господарство. За деякий час до смерті [PERSON] захворів, через що йому було важко ходити та він рідко виходив з квартири. [PERSON] допомагала йому та доглядала за ним. Останній час [PERSON] з [PERSON] не спілкувався. Однак, покази вказаних свідків суд не може визнати належним доказом того, що [PERSON] за життя страждав на тяжку хворобу, оскільки їх судження щодо його стану здоровя є субєктивними та не підтверджуються іншими обєктивним доказами. Крім того, з їх показів вбачається, що [PERSON] міг самостійно пересуватися, хоч і з трудом, та обслуговувати себе. Таким чином суд знаходить не доведеним факт, що за життя [PERSON] знаходився у безпорадному стані, через який не міг самостійно забезпечити умови свого життя, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування. Щодо вимоги відповідача [PERSON] про визнання за нею права власності на спірну кварти у звязку з набувальною давністю, то в цій частині позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити з оглядну на наступне. Частиною 1 статті 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. В обґрунтування своєї вимоги відповідач [PERSON] посилається на те, що вона з лютого 2005 року проживала у спірній квартирі разом з [PERSON] однією родиною, у звязку з чим вважає, що вона на протязі більш ніж 10 років відкрито та безперервно володіє вказаним нерухомим майном, що є підставою для визнання за нею права власності. Однак, з такою позицією відповідача суд погодитися не може, оскільки, як встановлено судом, власником спірної квартири до моменту своєї смерті був [PERSON], і лише після його смерті, тобто після [INFO] року, зазначена квартира перейшла у фактичне володіння [PERSON] Таким чином твердження відповідача [PERSON] про те, що вона на протязі більш ніж 10 років вільно та відкрито володіє спірною квартирою спростовуються встановленими судом обставинами. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, на протязі 2011-2015 років мали місце декілька судових спорів щодо права власності на спірну квартиру, у звязку з чим твердження відповідача про вільність та відкритість володіння спірним майном також суперечать встановленим судом обставинам. Що стосується позовної вимоги [PERSON] про скасування реєстрації права власності [PERSON] на спірну квартиру, то ця позовна вимога також не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26.07.2013 року було задоволено позовні вимоги [PERSON] до Територіальної громади міста та визнано за нею право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] (а.с.121-122). На підставі вказаного рішення 29.10.2013 року Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області було зареєстровано право приватної власності [PERSON] на спірну квартиру (а.с.123). В подальшому ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2013 року за заявою відповідача було скасовано заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30.10.2013 року (а.с.192). Відмовляючи в задоволенні вищевказаної позовної вимоги суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Оскільки, судом прийнято рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] та визнання за нею права власності на спірну квартиру, то факт наявності реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за позивачем, зроблене на підставі іншого судового рішення, ніяким чином не порушує цивільні права відповідача [PERSON] Також у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати по справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved