Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

09 жовтня 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, яку надалі вточнила, про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором оренди нерухомого майна від 22 вересня 2012 року у розмірі 84694 грн. 00 коп., посилаючись на невиконання умов договору. Відповідач заперечив проти задоволення позовної заяви, посилаючись на її безпідставність, стверджує, що при укладенні договору оренди нерухомого майна від 22 вересня 2012 року він сплатив позивачці 1500 долларів США в якості гарантійної застави, проте після розірвання цього договору позивач не повернула ці кошти. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 22 вересня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір оренди нерухомого майна, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове користування приміщення (оренду) - квартиру [ADDRESS], загальною площею 121,5 кв. м. Відповідно до п. 4.2 договору оренди, оренда плата становить 14400 грн. 00 коп., що еквівалентно 1700 долларів США, щомісячно. 22 вересня 2012 року [PERSON] прийняв у користування вказану квартиру, що підтверджується актом приймання-передачі від 22 вересня 2012 року. Посилання відповідача, що договір діяв лише з листопада, а не з вересня 2012 року, жодними доказами не підтверджується та спір за цей період між сторонами відсутній. Згідно з ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Позивач виконав свої зобов'язання щодо надання відповідачеві в оренду квартиру. Однак відповідач не здійснив повну сплату коштів за користування квартирою, порушив умови договору, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за договором оренди нерухомого майна від 22 вересня 2012 року за листопад, грудень 2014 року, за січень та половину лютого 2015 року у загальному розмірі 111250 грн. 00 коп. Оскільки відповідач при укладанні договору надав гарантійну заставу у розмірі 1500 долларів США - позивач зменшила суму заборгованості відповідача на цю суму та не заявляє позовних вимог щодо стягнення заборгованості за січень та половину лютого 2015 року, прость стягнути лише заборгованість за договором оренди за листопад, грудень 2014 року у загальному розмірі 84694 грн. 00 коп. Посилання відповідача, що вимоги позивача є нелогічними та, відповідно до логіки боргових розписок у його заборгованості перед позивачем немає. Однак, саме з тексту розписок вбачається, що сторони впорядкували зміст розписок та, починаючи з травня 2014 року зазначали орендну плату за конкретні місяці. 06 серпня 2014 року сплачена за травень, червень, липень, залишок заборгованості - 400 долларів США за липень 2014 року; 04 вересня 2014 року сплачена за серпень + 400 долларів США за липень 2014 року; 28 листопада 2014 року проведена оплата за серпень та жовтень 2014 року. Оскільки остання оплата була проведена 28 листопада 2014 року за вересень та жовтень, вбачається наявність заборгованості за листопада та грудень 2014 року. Згідно з розпискою від 06 лютого 2015 року, відповідач визнав наявність у нього заборгованості за договором оренди. Посилання відповідача на те, що позивач ввела його в оману та змусила написати цю розписку, не підтверджено жодним доказом. Посилання відповідача на сплату оренди в повному обсязі є недоведеними. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Згідно зі ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Згідно з ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Outcome: approved