Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

08 жовтня 2018 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON] Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ № 848189 від 26 грудня 2006 року є власницею квартири № 10, що розташована за адресою: Миколаївська область, Очаківський район, с. Іванівка, вул. Дніпробузька (раніше Радянська), буд. 6, в якій зареєстрований з 14 червня 2007 року відповідач [PERSON] Разом з тим останній з дня реєстрації не проживає за вказаною адресою. Наявність зареєстрованої особи позбавляє її права у повній мірі розпоряджатися своїм нерухомим майном. Посилаючись на викладене, просила визнати відповідача таким, що втратив право користування зазначеним жилим приміщенням. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій крім того зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити та не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, в силу ч. 11 ст. 128 ЦПК України вважається таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивачки і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. Позивачка є власницею квартири № 10, що розташована за адресою: Миколаївська область, Очаківський район, с. Іванівка, вул. Дніпробузька (раніше Радянська), буд. 6, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ № 848189 від 26 грудня 2006 року (а.с. 8). Як вбачається з довідки Куцурубської сільської ради ОТГ Очаківського району Миколаївської області № 844 від 05 жовтня 2018 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO] (раніше Радянська)[ADDRESS], але з 2007 року не проживає (а.с. 11). Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно з положеннями ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до акту обстеження квартири № 10 за адресою: Миколаївська область, Очаківський район, с. Іванівка, вул. Дніпробузька (раніше Радянська), буд. 6 від 25 вересня 2018 року комісією у складі депутата сільської ради [PERSON], фахівця із соціальної роботи [PERSON], сусідів [PERSON], [PERSON], [PERSON] встановлено, що відповідач [PERSON], який є колишнім зятем позивачки, зареєстрований за вказаною адресою, але понад пять років за даною адресою не проживає (а.с. 12). Отже, судом встановлено, що у 2007 році відповідач [PERSON] набув право користування (сервітут) спірною квартирою як член сімї власниці, однак понад пять років відповідач сервітутом не користується. За змістом ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 406 ЦК України, сервітут припиняється в разі невикористання його особою протягом трьох років підряд. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення (ч. 2 ст. 406 ЦК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Враховуючи викладене, а також той факт, що відповідач більше пяти років сервітутом не користується та обставини, що були підставою для вселення [PERSON] до квартири минули, суд дійшов висновку про те, що право відповідача на користування чужим майном (спірним жилим приміщенням) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна саме відповідно до положень ч. 2 ст. 406 ЦК, а тому позов [PERSON] підлягає задоволенню. Судові витрати суд відносить на рахунок позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved