Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

09.09.2020 р. позивач звернувся до суду з позовом до Селидівської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Стислий виклад позиції позивача. В обґрунтування позову зазначив, що 19.01.2006 р. між ним та відповідачем було укладено договір оренди земельної ділянки несількогосподарського призначення, яка знаходиться в південносхідній частині Селидівської міської ради загальною площею 6,4647 га, у тому числі 0,4275 га під дамбою, 2,2547 га - прибрежна зона, 3,7825 га - під ставком. Разом із орендованою земельною ділянкою були передані в тому числі і безхозні гідротехнічні споруди - дамба та водосброс, що на ній розташовані. З 2006 р. Він користується, ремонтує та утримує ці споруди за власний кошт. Оскільки з моменту укладення договору оренди у 2006 р. він користується зазначеним майном, вважає, що має право на визнання права власності на ці об`єкти. Просив визнати за ним право власності на гідротехнічну споруду - дамбу з водозбросом, яка розташована на землях Селидівської міської ради на балці в басейні р.Солена в межах ставка з водним здеркалом 2 га за набувальною давністю. Процесуальні дії у справі. 14.09.2020 р. було відкрито провадження по справі. Розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного провадження без виклику сторін. Ухвалою від 15.10.2020 р. здійснено перехід в розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, відмовлено у задоволенні клопотання керівника Красноармійської місцевої прокуратури Донецької області про вступ прокурора у цивільну справу на стороні відповідача без самостійних вимог. 14.04.2021 р. закрито підготовче провадження, розпочато розгляд справи по суті. Заяви та клопотання сторін. Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що посилання позивача про те, що разом із орендованою земельною ділянкою йому були передані в тому числі і безхозні гідроспоруди є хибними. Умови договору не містять будь-якого посилання про передачу в оренду або користування гідроспоруди та вони не є предметом цього договору. Разом з тим у листі Донецького обласного виробничого управління меліорації та водного господарства № 03/905 від 13.07.2004 р. зазначено, що утримання та ремонт гідротехнічної споруди пропуску паводка покласти на орендаря, тобто, позивача. Тобто, це зобов`язання орендаря-позивача є умовою передачі в оренду земельної ділянки і не дає підстав для набуття права власності на гідротехнічну споруду. Разом з тим, доказів про належність спірної гідроспоруди на праві власності будь-якій особі (правовстановлюючих документів) позивачем не надано. У 2020 р. керівник Красноармійської місцевої прокуратури Донецької області, що діє в інтересах Селидіської міської ради, звертався до суду із заявою про передачу безхазяйної нерухомої речі (гідротехнічної споруди водного об`єкту, яка розташована в балці без назви басейну річки Солона) у комунальну власність. Вказане нерухоме майно було взято на облік КП Селидівське БТІ та подано оголошення з метою пошуку власника майна до місцевої газети. З вказаного періоду по теперішній час власника нерухомого майна не виявлено. Законодавством встановлені обмеження на набуття у приватну власність земельних ділянок водного фонду, у тому числі під гідроспорудами. Гідроспоруда нерозривно пов`язана з водним об`єктом і не може бути відокремлена від нього. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено, що 19.01.2006 р. між [PERSON] та Селидівською міською радою було укладено договір оренди земельної ділянки несільськогосподарського призначення - землі сільськогосподарського призначення, яка знаходиться в південно-східній частині Селидівської міської ради. Згідно узгодження передання [PERSON] в оренду пруду від 13.07.2004 р., так як пруд безхозний, визначено утримання та ремонт гідротехнічних споруд, пропуск паводка покласти на орендатора. Також, останньому слід виконати роботи по укріпленню траншейного водозбору. Надано звіт про експертну оцінку дамби з водозбором, безхозної. Постановою Донецького апеляційного суду від 10.02.2021 р. по справі 242/1576/20 щодо однієї з гідротехнічних споруд на території Селидівської міської ради, відносно яких було розпочато процедуру передачі безхазяйної речі в комунальну власність, було скасовано рішення Селидівського міського суду Донецької області від 20.10.2020 р., передано безхазяйну нерухому річ гідротехнічну споруду водного об`єкту, що знаходиться в балці без назви басейну річки Солона на території Селидівської міської ради у комунальну власність територіальної громади Селидівської міської ради. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Відповідно до ч.4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно п.п.9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК України). Позивач посилається на положення ст.344 ЦК України, яка передбачає добросовісне заволодіння чужим майном, в той час, як згідно матеріалів справи зазначене майно є безхазяйним. Відповідно до ст.335 ЦК України, після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність. Безхазяйні нерухомі речі можуть набуватись у власність за набувальною давністю. Відомостей про передання спірного майна у комунальну власність матеріали справи не містять. Також, посилання позивача про те, що разом із орендованою земельною ділянкою йому були передані в тому числі і безхозні гідроспоруди є хибними, оскільки умови договору не містять будь-якого посилання про передачу в оренду або користування гідроспоруди та вони не є предметом цього договору. Крім того, чинним законодавством встановлені обмеження на набуття у приватну власність земельних ділянок водного фонду, у тому числі під гідроспорудами. Аналогічна правова позиція викаледна в постановах Верховного Суду від 03.10.2018 р. по справі № 111/2457/13-ц та 05.12.2018 р. по справі № 359/2253/15-ц. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов не обґрунтований і задоволенню не підлягає, оскільки між сторонами було укладено договір оренди, а тому відсутня така ознака,як добросовісне заволодіння чужим майном, оскільки при укладенні договору оренди земельної ділянки позивач знав, що спірне майно є безхайним.

Outcome: dismissed