Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

07 жовтня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом (а.с.2-4) в якому просила: - Накази директора ДП Іллічівський морський торговельний порт від 18.09.2014 р. за №462/О-3 та від 01.10.2014 р. за №494/О-1 про припинення трудового договору та звільнення [PERSON] з ДП «ІМТП» по п.1 ст.40 КЗпП України визнати незаконними та скасувати; - Поновити [PERSON] на роботі в ДП «Іллічівський морський торговельний порт» на посаді бухгалтера комбінату громадського харчування; - Стягнути з ДП «Іллічівський морський торговельний порт» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 18.09.2014 р. і по час постановлення рішення суду; - Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу допустити до негайного виконання. 23 грудня 2014 року позивач уточнила свої позовні вимоги в яких остаточно просила: - Поновити строк на оскарження наказу директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 01.10.2014 р. за №494/О-1 про припинення трудового договору та звільнення [PERSON] з ДП «Іллічівський морський торговельний порт» по п.1 ст.40 КЗпП України; - Накази директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 18.09.2014 р. за №462/О-3 та від 01.10.2014 р. за №494/О-1 про припинення трудового договору та звільнення визнати незаконними та скасувати; - Поновити [PERSON] на роботі в ДП «Іллічівський морський торговельний порт» на посаді бухгалтера комбінату громадського харчування; - Стягнути з ДП «Іллічівський морський торговельний порт» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 18.09.2014 р. і по час постановлення рішення суду; - Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допустити до негайного виконання. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у відповідача не було правових підстав видавати наказ від 18.09.2014 р. за №462/О-3, так як вона починаючи з 18.09.2014 р. по 30.09.2014 р. знаходилась на лікарняному, а також зазначала, що відповідач звільняючи її з підприємства за попередньою згодою на звільнення, до первинної профспілкової організації складських працівників НПП членом якої вона є не звертався, та питання переважного права залишення на роботі відповідачам стосовно неї не вирішувалось. Окрім того, позивач стосовно наказу директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 01.10.2014 р. за №494/О-1, яким вона була вдруге звільнена зазначила, що наказ був прийнятий без виконання відповідачем процедур передбачених ст.ст.32, 42, 43, 49-2, 49-4 КЗпП України (а.с.95, 96). В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечував посилаючись на те, що відповідач мав всі правові підстави для звільнення позивача, так як відмова Незалежної профспілки працівників порту є необґрунтованою. Також заперечуючи проти позову відповідач зазначив, що процедура звільнення позивача відповідачем додержана і доводи позивача стосовно того, що відповідач повинен був звертатися з відповідним поданням до первинної профспілки «Складських працівників» є безпідставним так як зазначена первинна профспілка відповідним чином не легалізована та відповідно до статуту Незалежної профспілки немає повноважень на розгляд таких питань (а.с.33, 34, 101, 102). Суд, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши та перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 вересня 2013 року відповідачем було прийнято наказ про зміни в організації виробництва та праці комбінату громадського харчування (надалі КГХ), яким передбачалось з 01.01.2014 р. ліквідацію структурного підрозділу ДП «Іллічівський морський торговельний порт» КГХ з усіма робочими місцями та посадами шляхом скорочення штату працівників цього структурного підрозділу, в порядку ст.49-2 КЗпП України з яким позивач була ознайомлена 19.09.2013 р. (а.с.47,48,49). 30.12.2013 р. відповідач попередив позивача про майбутнє вивільнення та запропонував переведення на посаду прибиральника службових третього терміналу з місячною тарифною ставкою 1278 грн.(а.с.43). 28.07.2014 р. та 04.08.2014 р. відповідач звертався до позивача з відповідними пропозиціями про переведення на вакантні посади з відповідною оплатою від яких вона відмовилась(а.с.45,46). 14.08.2014 р. відповідач звернувся до голови Незалежної профспілки з поданням на звільнення [PERSON] з ДП «Іллічівський морський торговельний порт» (а.с.42). 27.08.2014 р. Президія Незалежної профспілки працівників ІМТП розглянула подання відповідача на звільнення позивачки та не дала згоди на її звільнення (а.с.41). 18.09.2014 р. наказом директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 15.09.2014 р. за №462/О-3 у зв'язку з скороченням штату позивач була звільнена з роботи з підстав необґрунтованої відмови НПРП від 27.08.2014 р.(а.с.39). 01.10.2014 р. наказом директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» за №494/О - 1 з тих же самих підстав позивач була вдруге звільнена з роботи (а.с.37). 08.10.2014 р. наказом директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» за №507-О був скасований наказ про звільнення [PERSON] від 18.09.2014 р. за №462/О-3 в зв'язку з хворобою (а.с.106). Згідно з п.10 ст.38 Закону України «Про профспілки їх права та гарантії діяльності» виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі або організації дає згоду або відмовляє у дачі згоди на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця з працівником, який є членом діючої на підприємстві, в установі, організації профспілки, у випадках, передбачених законом. Відповідно до ч.ч.1 та 8 ст.43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав передбачених пунктами 1, 2-5, 7 ст.40 і пунктами 2 і 3 ст.41 Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації членом якої є працівник. Згідно з ч.3 ст.252 КЗпП України звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства (утому числі структурних підрозділів)крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання профспілок). Отже, вищезазначені норми, встановлюють порядок та розмежування повноважень в діяльності виборних органів профспілки чи їх об'єднань в питаннях надання згоди чи відмови на звільнення працівників. Яке встановлює, що питання звільнення працівників з ініціативи власника які не є членами виборних органів відноситься до виключної компетенції первинної профспілкової організації (загальний порядок). Відповідно до п.п.2,7 Статуту Незалежної профспілки працівників Іллічівського морського торговельного порту (дали Статут), Незалежна профспілка має статус місцевої профспілки та є об'єднанням первинних профспілкових організацій порту (а.с.21, 22). Згідно з п.п.11, 28 Статуту, до виборних органів профспілки належать первинні профспілкові організації які вирішують всі питання пов'язані з їх діяльністю(а.с.22, 23). Як вбачається з матеріалів справи (а.с.42,41) 14.08.2014 р. відповідач звернувся до голови Незалежної профспілки з поданням на звільнення з ДП «Іллічівський морський торговельний порт» позивачки по п.1 ст.40 КЗпП України. Президія Незалежної профспілки працівників ІМТП як вищий орган профспілки 27.08.2014р.розглянула подання та відмовила відповідачу в звільнені позивачки. Таким чином, суд приходить до висновку, що рішення Президії Незалежної профспілки в даному випадку виходить за межі повноважень установлених законом та не може бути підставою для звільнення позивачки так як це питання повинно розглядатися первинною профспілкою «Складських працівників» Незалежної профспілки членом якої є позивачка (а.с.19. 65). Що стосується доводів представника відповідача стосовно того, що первинні профспілки Незалежної профспілки є не легалізовані а тому відповідач незобов'язаний до них звертатися за відповідною згодою, то суд до них відноситься критично, так як Незалежна профспілка легалізована в установленому законному порядку, має статут в якому зазначено внутрішню будову профспілки, відповідно до якої первинні профспілки відносяться до виборних органів профспілки та вирішують всі питання пов'язані з їх діяльністю. Окрім того, відповідач без рішення профспілки та проходження процедур передбачених ст.ст.43, 49-2, КЗпП України видав новий наказ від 01.10.2014 р. за №494/О-1 яким вдруге звільняє з роботи уже звільнену позивачку (а.с.39, 37, 106). Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України Встановивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі. 11.11.2013 р. первинна профспілка «Складських працівників» Незалежної профспілки працівників порту відмовила в надані згоди на звільнення позивачки (а.с.64, 65). Відповідно до ст.235 КЗпП України при винесені рішення про поновлення на роботі, орган який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно з п.5 Постанови КМ України «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» від 8 лютого 1995 р. за N100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Відповідно до п.8 вищезазначеної Постанови, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Так відповідно до бухгалтерських довідок ДП «Іллічівський морський торговельний порт» за Формою 2 (а.с.109) заробітна плата позивачки в липні місяці 2014 року склала 4114,87 грн., а в серпні місяці 2014 року - 3869,95 грн. В липні та серпні місяці загальна кількість відпрацьованих робочих змін складає 42,95 робочих змін. А тому середньоденна заробітна плата складає: (4114,87 + 3869,95):(23,075 + 19,875) = 185,90 грн. Кількість вимушеного прогулу з 18.09.2014 р. по 25.12.2014 р. складає 99 днів. Таким чином середній заробіток за час вимушеного прогулу який підлягає стягненню складає 185,90 х 99 = 18404,10 грн. Відповідно до ст.234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу суд може поновити ці строки. Як вбачається з матеріалів справи позивач пропустив строк на оскарження наказу директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 01.10.2014р. за №494/О-1 (а.с. 37, 39, 104, 105). Але суд враховуючи правову необізнаність позивачки та той факт, що відповідно до ст.57 Конституції України саме відповідачем не виконані обов'язки про роз'яснення позивачці її прав та обов'язків стосовно порядку та строків звернення і оскарження наказу регламентованим трудовим законодавством, суд вважає що строк позовної давності пропущено позивачкою з поважних причин та підлягає поновленню. Що стосується позовних вимог позивача стосовно наказу директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 15.09.2014 р. за №462/О-3, то в зв'язку з скасуванням цього наказу відповідачем, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають за відсутністю предмету спору.

Outcome: partial