Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

08.06.2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 12017 ,72 грн. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що між Банком та відповідачем 27.12.2010 року був укладений кредитний договір відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 5000 грн. шляхом відкриття відновлюваної відкличної кредитної лінії у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 відсотків на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а останній зобов'язався вчасно повернути суму кредиту, а також інших сум шляхом внесення обов'язкового щомісячного платежу (7% від заборгованості) до 25 числа наступного місяця згідно Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою. Взяті на себе зобов'язання, відповідно до умов кредитного договору, Банк виконав у повному обсязі. Проте, відповідач [PERSON], незважаючи на це, порушив його, оскільки своєчасно не погашав кредит та не сплачував відсотки за користування ним, внаслідок чого станом на 30.04.2014 року утворилася заборгованість по кредитному договору в сумі 12017 ,72 грн., яка складається з: - заборгованості за кредитом у сумі 4815,27 грн.; - заборгованості за процентами у сумі 6153,99 грн.; - штрафів у сумі 500 грн. 00 коп. (фіксована частина), 548,46 грн. (процентна складова). В судове засідання представник позивача не з'явився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримання позовних вимог, згоду на винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав вказуючи, що кредитний договір не був складений у письмовій формі, в грудні 2010 року він отримав платіжну картку (кредитка «Універсальна») видану ПАТ «ПриватБанк» після заповнення заяви, надання ксерокопії паспорту та копії довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, але вони не є письмовою формою кредитного договору. Крім того, вказує на необхідність застосування строку позовної давності. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема, судом встановлено, що між Банком та відповідачем 27.12.2010 року був укладений кредитний договір відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 5000 грн. шляхом відкриття відновлюваної відкличної кредитної лінії у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 відсотків на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а останній зобов'язався вчасно повернути суму кредиту, а також інших сум шляхом внесення обов'язкового щомісячного платежу (7% від заборгованості) до 25 числа наступного місяця згідно Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою. Договір складається з письмової заяви позичальника з відмітками банку, а також Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжною картою. При укладанні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України. Згідно цієї статті договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією з сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно заяви позичальника [PERSON] ознайомився та згодний із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифів банку, які були надані йому у письмовій формі і своїм підписом підтвердив повну інформацію про умови кредитування ПриватБанку. За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно ч.ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Положення ст.ст. 546, 548-551, 553-554 ЦК України вказують на те, що сторони зобов'язання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобов'язання забезпечується, зокрема неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення встановлюється в Законі або договорі. З матеріалів справи слідує, що позичальник повинен був погашати кредит, сплачувати відсотки за користування кредитом, а також штрафи, проте свої зобов'язання не виконав. Так, як вбачається з матеріалів справи, позичальник дійсно порушив умови договору в частині вчасного повернення кредиту, в зв'язку з цим станом на 30.04.2014 року утворилася заборгованість по кредитному договору в сумі 12017 ,72 грн., яка складається з: - заборгованості за кредитом у сумі 4815,27 грн.; - заборгованості за процентами у сумі 6153,99 грн.; - штрафів у сумі 500 грн. 00 коп. (фіксована частина), 548,46 грн. (процентна складова). Умовами (п.1.1.7.31.) сторони відповідно до ст.259 ЦК України збільшили строки позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсоткам за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за цим договором. Згідно з ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання і перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу. В матеріалах справи є дані про виконання позивачем укладеного кредитного договору (розрахунок заборгованості), які свідчать про те, що позивач 06.02.2013 року виконував в останній раз свої зобов'язання. Таким чином строк позовної давності по позовним вимогам відповідача не закінчився на час подання позову 05.06.2014 року і тому доводи позивача в цій частині судом до уваги не приймаються. В силу ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved