Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

07 квітня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з відсутністю в ньому понад один рік без поважних причин. В обгрунтування своїх вимог зазначила, що вона є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності [NUMBER] від 29 жовтня 2015 року. Вирішившипродати вказаний будинок [PERSON], 18 березня 2016 року вона звернулася до Державної нотаріальної контори для оформлення договору купівлі-продажу житлового будинку. Але їй було повідомлено, що для оформлення вказаного договору необхідно зняти з реєстраційного обліку осіб, які там зареєстровані та рекомендовано звернутися до суду. Позивач та його представник надали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином відповідно до вимог абзаців 4,5 ч.5, ч.9 ст. 74 ЦПК України, причин неявки суду не повідомили. Згідно ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідачів, які належним чином повідомлені і від яких не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ними причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, на підставі п.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які особи, які беруть участь у справі посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно [NUMBER] від 29.10.2015 позивач [PERSON] є власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 7). Крім того, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 46567744 від 29.10.2015 наданого державним реєстратором Мацюк Т.Т., [PERSON] на праві власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 8). Відповідно до розпорядження Лукашівської сільської ради Близнюківського району Харківської області № 1.о від 05 лютого 2016 року [ADDRESS] перейменовано на [ADDRESS]. Згідно копій погосподарської книги за 1990-2016 роки в житловому будинку за адресою: [ADDRESS], зареєстровано три особи: [PERSON], 1990 року народження, [PERSON], 1991 року народження та [PERSON], 2010 року народження. (а.с. 10-19). Довідкою Лукашівської сільської ради Близнюківського району Харківської області від 17.03.2016 № 364 також підтверджується, що в житловому будинку за адресою: [ADDRESS], зареєстровано три особи: [PERSON], 1990 року народження, [PERSON], 1991 року народження та [PERSON], 2010 року народження. (а.с. 20). Відповідно до довідки Лукашівської сільської ради Близнюківського району Харківської області від 17.03.2016 № 364/1 в житловому будинку за адресою: [ADDRESS], фактично проживає двоє осіб: [PERSON], 1983 року народження та [PERSON], 1949 року народження. (а.с. 21). Згідно акту обстеження домоволодіння, складеного комісією Лукашівської сільської ради Близнюківського району від 23 березня 2016 року, за адресою: [ADDRESS], зареєстровано три особи: [PERSON], 1990 року народження, [PERSON], 1991 року народження та [PERSON], 2010 року народження. Проте [PERSON] з 2007 року по теперішній час фактично не проживає за місцем реєстрації, а [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за вказаною адресою з 2010 року, але фактично ніколи не проживали за місцем реєстрації, їхні особисті речі відсутні, за комунальні ті інші витрати по утриманню житлового будинку вони не сплачують. (а.с. 23). Згідно до ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до положень, передбачених ст.ст.383, 391 ЦК України, власник жилого будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Суд зазначає, що відповідачі по справі, що розглядається, своїми діями створюють перешкоди, які заважають нормальному здійсненню права власності позивача і полягають у нарахуванні додаткових коштів на утримання житлового будинку, яким позивач не користується. Судом встановлено, що особисті речі відповідачів за адресою: [ADDRESS], відсутні та останні вибули на інше місце проживання. Вибуваючи з зареєстрованого місця проживання, відповідачі ніяких претензій на житло не мали. Позивач, як власник житлового будинку, ніяких договорів (оренди, найму чи піднайму) з відповідачами не укладала, ніяких обов'язків перед ними не має, особливих домовленостей між ними щодо порядку та строків користування житловим будинком не має. Позивач ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачам не чинив, за захистом порушеного права на проживання відповідачі не зверталися. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з положеннями ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, враховуючи те, що відповідачі за адресою: [ADDRESS], фактично не проживають, а також те, що наявність зареєстрованих осіб позбавляє позивача права розпорядитися своїм нерухомим майном, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved