Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

08 червня 2015 року прокурор Дворічанського району Харківської області звернувся до суду з позовом в інтересах неповнолітнього [PERSON] до Тавільжанської сільської ради Дворічанського району Харківської області, 3-я особа служба у справах дітей Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області про поновлення житлових прав дитини, позбавленої батьківського піклування, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON] є дитиною, позбавленою батьківського піклування. Рішенням виконавчого комітету Тавільжанської сільської ради Дворічанського району Харківської області № 57 від 13 квітня 2004 року малолітнього [PERSON] влаштовано на повне державне утримання до Нововодолазської школи-інтернату І-ІІІ ступенів для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування Харківської обласної державної адміністрації. Пунктом 3 рішення визначено обовязок щодо надання згідно ст. 46 ЖК України житла в разі досягнення дитиною повноліття. На теперішній час [PERSON] є учнем Державного навчального закладу «Харківський професійний ліцей будівельних технологій». Будь-якого нерухомого майна, придатного для проживання на території Тавільжанської сільської ради Дворічанського району Харківської області не має. У попередньому судовому засіданні представник позивача прокурор Кадун О.П. позов підтримав, просив його задовольнити та поставити на квартирний облік [PERSON] Представник відповідача Тавільжанської сільської ради Дворічанського району Харківської області [PERSON] позов визнала, не заперечувала проти його задоволення. Представник 3-ої особи служби у справах дітей Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області [PERSON] позов підтримала, просила його задовольнити та поставити на квартирний облік [PERSON] Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.121 Конституції України на прокуратуру покладено обовязок представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом. Частиною 2 ст.45 ЦПК України передбачено, що з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах своїх повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами. При цьому прокурор повинен надати суду документи, які підтверджують неможливість громадянина самостійно здійснювати представництво своїх інтересів. Згідно ст.36-1 Закону України «Про прокуратуру», підставою представництва у суді інтересів громадянина є його неспроможність через фізичний чи матеріальний стан, похилий вік або з інших поважних причин самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження. Формами представництва є: звернення до суду з позовами або заявами про захист прав і свобод іншої особи, невизначеного кола осіб, прав юридичних осіб, коли порушуються інтереси держави, або про визнання незаконними правових актів, дій чи рішень органів і посадових осіб. Прокурор самостійно визначає підстави для представництва у судах, форму його здійснення і може здійснювати представництво в будь-якій стадії судочинства в порядку, передбаченому процесуальним законом. [PERSON] народився 01 листопада 1997 року, на даний час є неповнолітнім. Матірю вказано [PERSON], відомості про батька не зазначені (а.с.9). Відповідно до рішення Дворічанського районного суду Харківської області від 24 березня 2004 року [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно [PERSON] та [PERSON], стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 150 гривень, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття (а.с.10) Рішенням виконавчого комітету Тавільжанської сільської ради Дворічанського району Харківської області № 57 від 13 квітня 2004 року малолітнього [PERSON] влаштовано на повне державне утримання до Нововодолазської школи-інтернату І-ІІІ ступенів для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування Харківської обласної державної адміністрації. Пунктом 3 рішення визначено обовязок щодо надання згідно ст. 46 ЖК України житла в разі досягнення дитиною повноліття (а.с.11). На теперішній час [PERSON] є учнем Державного навчального закладу «Харківський професійний ліцей будівельних технологій» (а.с.7-8). Будь-якого нерухомого майна, придатного для проживання на території Тавільжанської сільської ради Дворічанського району Харківської області не має (а.с.13-16, 18). Відповідно ч.1 ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно з ч.3 ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно п.1 ч.1 ст.15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, сімейних, трудових відносин. Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показання свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Частиною 3 ст.60 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Позивачем, відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 57, 60 ЦПК України, надано достатньо належних та допустимих доказів, достатніх для задоволення позовних вимог. Відповідачем не надано належних і допустимих доказів, достатніх для відмови в задоволенні позову. Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилався представник позивача, як на підставу своїх вимог, а представник відповідача не заперечувала проти задоволення позову, заслухавши думку сторін, враховуючи думку представника 3-ої особи, вивчивши матеріали справи, суд вбачає достатньо підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved