Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-11 00:00:00

08 листопада 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням. Позивач просить визнати [PERSON] , особою, яка втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Мотивує вимоги тим, що Позивач є власником квартири [ADDRESS] . В даній квартирі також зареєстрована онука [PERSON] . З 2015 року відповідач не проживає у даній квартирі. [PERSON] добровільно залишила місце проживання, її особисті речі відсутні. Місце проживання відповідача невідоме. Добровільно знятися з реєстрації за вказаною адресою відповідач не бажає, чим чинить перешкоди у користуванні зазначеною квартирою. Оплату всіх комунальних послуг, позивач сплачує самостійно. Ухвалою від 21 листопада 2019 року по справі відкрито провадження, встановлений розгляд справи в загальному порядку. 03 квітня 2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою суду від 27 квітня 2020 року внесені виправлення в ухвалу від 03 квітня 2020 року в частині зазначення дати призначення справи до розгляду. 11 листопада 2020 року від [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності, позовні вимоги визнала, просила їх задовольнити. 18 листопада 2020 року від представника позивача [PERSON] адвоката Сойми Д.Д. до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про день місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Дослідивши матеріали справи, на підставі наявних у матеріалах справи доказів, суд вважає що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 22 грудня 2004 року, [PERSON] є власником квартири, за адресою [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 27.12.2004 року виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради. Як вбачається з довідки № 960 від 30.09.2019 року за адресою [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] з 15.07.2005 року (а.с. 12). Не зважаючи на реєстрацію у квартирі, відповідач не проживає у квартирі з серпня 2015 року та по теперішній час, житловою площею не цікавиться, що підтверджується актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 08.10.2019 року, підписаним особами, які проживають поруч(а.с. 13). Отже, встановлені обставини свідчать, що на даний час, реєстрація відповідача за вказаною адресою перешкоджає позивачу повністю реалізувати своє право власності на свою квартиру. При цьому, суд приймає до уваги, що відповідачка визнала позовні вимоги та зазначила, що не проживає у спірній квартирі більше 5 років, а має лише реєстрацію за цією адресою. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися розпоряджатися своєю власністю. Згідно із ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за свою волею, незалежно від волі інших осіб. Положення статті 317 Цивільного кодексу України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону. Частиною другої статті 405 ЦК України встановлено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або квартири, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Суд встановив, що реєстрація відповідача в квартирі, яка є приватною власністю позивача, створює перешкоди у користуванні останньої своїм майном, що є прямим порушенням статті 319 Цивільного кодексу України. Таким чином, оскільки реєстрація відповідача в квартирі позивача, створює для останньої перешкоди у користуванні своєю власністю, а відповідач не проживає у спірній квартирі та визнає позовні вимоги, суд доходить висновку, що [PERSON] має бути визнаною такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved