Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

09 вересня 2015 року приватне акціонерне товариство «Лізинг інформаційних технологій» (далі по тексту ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій») звернулось з позовом, який в подальшому уточнило та просило стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 6495 гривень 65 коп. В обґрунтування позовних вимог ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» посилалось на те, що 19 березня 2013 року ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» та [PERSON] уклали договір № 120741313 про надання в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання Системний блок PrimePC Business a1461 Позивач у повному обсязі виконав свої договірні зобов'язання щодо надання обладнання відповідачу згідно договору у відповідні строки та належної комплектації, проте відповідач не виконав своїх грошових зобов'язань за договором, внаслідок чого йому нараховувалась плата за прострочення платежу. Згідно Структури грошових нарахувань та надходжень № [NUMBER] від 17 серпня 2015 відповідач сплатив лише 1965 гривню 34 копійок, з яких на підставі\~ст. 534 ЦК України\~та п. 6.8. Правил зараховано: 447 гривень 30 копійку на погашення плати за прострочення щомісячних платежів та 1518гривні 04 копійки на погашення місячних орендних платежів. Станом на день подання позовної заяви заборгованість відповідачем не погашена та становить 6495 гривень 65 копійок, що складається з: -679 гривень 96 копійок - компенсація вартості наданого обладнання; -5815 гривень 69 копійок - плата за прострочення щомісячних платежів; -234 гривні 50 копійок - компенсація понесених втрат, пов'язаних з отриманням виконання зобов'язання. 15.02.2016 року відповідачем [PERSON] було подану зустрічну позовну заяву в якій він просив визнати недійсним договір № 120741313 від 19 березня 2013 року та звільнити його від сплати неустойки (штрафу), нарахованої ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» у розмірі 6495,65 грн. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] посилався на те, що укладеним договором його було зобовязано виплатити загальну вартість системного блоку трьома частина по 732,67 грн. Перший платіж він повинен був здійснити одразу після отримання системного блоку, а інші наступні два місяця до 20 квітня травня відповідно. Перший платіж ним було здійснено 19.03.2013 року при отриманні системного блоку через службу [PERSON], а другий платіж 20.05.2013 року. Всі сплати він робив згідно квитанцій, які були надані разом із системним блоком. Влітку 2013 року до нього задзвонили з інтернет-магазину та повідомили що він має заборгованість. Він повідомив, що зробить оплату одразу ж після отримання відомостей про залишок боргу і реквізитів для сплати. Інформацію він повинен був отримати на електронну пошту, однак до цього часу так і не отримав. В структурі грошових нарахувань та надходжень від ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» вказані штрафні санкції у розмірі 6495,65 грн., а в позовній заяві вказано, що ці штрафні санкції виникли згідно договору, який був укладений між позивачем та ним, додатком на підтвердження цього є договір між ним та ФОП [PERSON], в якому є нібито його підпис. Однак з ФОП [PERSON] договору він не укладав і ніякиї договорів з ним він не підписував, з Правилами отримання обладнання він ознайомлений не був. Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 24 травня 2016 року позовні вимоги ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» задоволено частково. Суд вирішив стягнути з [PERSON] суму заборгованості за невиконання договірних зобовязань у розмірі 11 274 грн. 77 коп., судові витрати у розмірі 243 грн. 60 коп., а всього у розмірі 11\~518 грн. 37 коп. В задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] суд вирішив відмовити. В апеляційній скарзі [PERSON]просить скасувати рішення про задоволення позовних вимог ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вважає рішення суду необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також невідповідності висновків суду обставинам справи. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що на поточну дату заборгованість ним погашена, а розмір санкції за даним договором значно перевищує розмір збитків і компенсації, крім того він не був ознайомлений та не підписував договір № 120741313 від 19.03.2013 року, оскільки ніяких прямих контактів з позивачем не мав, тільки заповнив заяву, а його підпис в договорі підроблений, крім того позивачем не був наданий оригінал договору для огляду у судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Згідно з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В суді апеляційної інстанції відповідач апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити, посилаючись на вказані в ній доводи. Крім того, [PERSON] на підтвердження доводів про не укладення договору з ФОП [PERSON], на який посилався позивач, просив провести судову почеркознавчу експертизу. Позивач явку представника в судові засідання апеляційного суду не забезпечив, письмових заперечень на апеляційну скаргу з обґрунтуванням доводів не надав, хоча у передбаченому законом порядку апеляційним судом йому була надана копія апеляційної скарги, копії ухвал про призначення судової почеркознавчої експертизи та витребування письмових доказів з розясненням правових наслідків, передбачених ст.146 ЦПК України у разі ухилення від участі в експертизі, і належним чином повідомлявся про судові засідання, підтвердженням чого слугують отримання апеляційним судом поштові повідомлення про вручення позивачу листів апеляційного суду, копії апеляційної скарги, копії ухвал, судових повісток. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав. Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій», посилався на те, що 19 березня 2013 року ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» та [PERSON] уклали договір № 120741313 про надання в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання - Системний блок PrimePC Business a1461 (а1461.02.22) (а. с. 6). Згідно з п. 1.1. договору клієнт бере участь в системі LeaseIT, зокрема, отримує ІТ-обладнання та інші товари від постачальників - учасників системи LeaseIT, а також отримує послуги, на умовах, визначених обраним клієнтом пакетом фінансування LeaseIT, а оператор LeaseIT, зобов'язується на підставі договору забезпечити передачу клієнту ІТ-обладнання (ІТ-обладнання, запасних частин, копмлектуючих, витратних матеріалів, тощо) обраним клієнтом постачальником та надання клієнту послуг, за умови виконання клієнтом вимог, передбачених Пакетом LeaseIT. [PERSON] свої зобов'язання за договором належним чином не виконав, що призвело до виникнення заборгованості на загальну суму 11751 гривня 49 копійок. Однак, з такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд погодитись не може. Ухвалюючи нове рішення про задоволення апеляційної скарги та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову ПрАТ«Лізинг інформаційних технологій» апеляційний суд виходить з такого. Обґрунтовуючи позовні вимоги, ПрАТ«Лізинг інформаційних технологій» надав суду непосвідчену фотокопію договору, вказуючи, що згідно нього 9 березня 2013 року ФОП [PERSON] та [PERSON] уклали договір № 120741313 про отримання обладнання в системі LeaseIT (а.с. 6) ФОП [PERSON] діяла на підставі довіреності № 12121101 від 11.12.2012 року відповідно до якої їй надавалось право укладати від імені Оператора LeaseIT договори з клієнтами про отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT. (а.с. 22) Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців основним видом економічної діяльності ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» є фінансовий лізинг. Згідно ч.2 ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг» договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Частиною 1 статті 2 цього ж Закону передбачено, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Відповідно до п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовий лізинг є фінансовою послугою. Частиною 4 ст.12 того ж Закону передбачено, що фінансова установа від час надання інформації клієнту зобов'язана дотримуватися вимог законодавства про захист прав споживачів. Заперечуючи в апеляційному судді факт укладення договору № 120741313 від 19 березня 2013 рокута належності йому підпису у ньому, [PERSON] заявив клопотання про призначення судово-технічної та почеркознавчої експертизи, на вирішення якої були поставлені питання зокрема щодо належності відповідачу підпису у договорі № 120741313 від 19 березня 2013 рокута в акті прийому-передачі майна № 120741313 від 19 березня 2013 року. Однак, ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» не було вжито жодної дії з по виконано клопотання судового експерта і не було надано для огляду та дослідження оригінал договору та акт прийму передачі майна, через що Харківський НДІСЕ повідомив про неможливість надання висновку (а. с. 235-237). Стороні позивача неодноразово надсилалися судові повістки із повідомленням про час та місце розгляду справи, та ухвали Апеляційного суду Харківської області від 09.11.2016 року та 18.01.2017 року в яких зазначалося про витребування оригіналу договору № 120741313 від 19 березня 2013 рокута акту прийому-передачі майна № 120741313 від 19 березня 2013 року(а. с. 210, 216, 217, 231, 232), однак представник позивача не зявився у судові засідання та не надав суду оригіналу вказаних документів, що виключає можливість проведення у справі судово-технічної та почеркознавчої експертизи. Відповідно до ст. ст.10, 11, 60 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи,а кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.143 ЦПК України). Якщо у справі про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу відповідач заперечує або оспорює дійсність та належність йому підпису у цьому договорі, то належним і допустимим доказом щодо справжності та належності підпису боржника може бути підтверджено зокрема висновком експерта. Однак, оскільки позивачем не було надано ні експертній установі, ні суду апеляційної інстанції оригіналу договору № 120741313 від 19 березня 2013 рокута акту прийому-передачі майна № 120741313 від 19 березня 2013 року, які є основним доказом у справі, то суд позбавлений можливості належним чином оцінити докази у їх сукупності та перевірити доводи, на які посилається ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» як на підставу позову. Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Відповідно до ч. 1ст. 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Отже, позивач знехтував вимогами ст.ст.10,27,60 ЦПК України щодо процесуального обовязку по доведенню обставин, на які посилається, як на підставу своїх вимог, участі у зясуванні обставин, що мають значення для вирішення справи. Крім того, згідно з пунктом 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів є фінансовою послугою (пункт 111 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Судом першої інстанції не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), що суперечить вимогам законодавства. Не представлена ліцензія і при розгляді справи в апеляційному суді. Таким чином, перевіривши достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та враховуючи фактичні обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не доведено позовні вимоги, оскільки ним не надано належних і допустимих доказів на їх підтвердження, в звязку з чим апеляційний суд позбавлений можливості перевірити їх, а суд першої інстанції, у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України, належним чином не перевіривши доводів відповідача, не зясувавши фактичних обставин справи та належним чином не перевіривши докази, якими були обґрунтовані позовні вимоги, передчасно та необґрунтовано ухвалив рішення про задоволення позову ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій». Рішення Московського районного суду м.Харкова від 24 травня 2016 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову [PERSON] в апеляційному судді не оскаржувалось, а тому Апеляційним судом Харківської області не переглядалось. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» відповідно до ст. 309 ЦПК України з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи і неправильного застосування норм матеріального і процесуального права з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed