Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

07 липня 2021 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся представник Акціонерного товариства «Універсал Банк» з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просив суд ухвалити рішення на підставі якого, стягнути солідарно з відповідачів на користь АТ «Універсал Банк» три відсотки річних у розмірі 117\~103, 15 гривень, а також стягнути витрати по сплаті судового збору в розі 2 270,00 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 13.09.2018 між АТ «БМ Банк» та Акціонерним товариством «ВТБ Банк» був укладений Договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитними договорами №13092018. В подальшому, 21.10.2020 між АТ «ВТБ Банк» та АТ «Універсал Банк» було укладено Договір №75-РБ про відступлення прав вимоги. За цим договором,в порядку та на умовах, визначених цим договором, АТ «ВТБ Банк» відступає АТ «Універсал Банк», який в свою чергу набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців та/або поручителів, включаючи право вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки та/або договорами застави. За цим договором новий кредитор набуває усі права банку за основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів, право вимагати сплати неустойок, пеней, штрафів, передбачених основними договорами, право вимагати сплати сум, передбачених статтею 625 ЦК України, право вимагати передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань за основним договором, право вимагати застосування наслідків реституції при недійсності правочинів, право отримання коштів від реалізації заставного та іншого майна боржників, вимоги, які випливають з розірвання та/або визнання недійсними договорів із боржниками, права, що випливають із судових справ, у тому числі справ про банкрутство боржників, виконавчих проваджень щодо Боржників, в тому числі щодо майна боржників, яке не було реалізоване на торгах та підлягатиме передачі стягувачу в погашення боргу після укладення цього договору. 07 листопада 2013 року між АТ «ВМ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №7/171/071113, згідно якого, останній було надано кредит в сумі 432\~000,00 гривень, на придбання нерухомості на вторинному ринку строком до 06.05.2022, з процентною ставкою 19, 49% річних. Окрім того, з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 07.11.2013 було укладено договір поруки№7/171/ [NUMBER] з [PERSON] . Згідно вищевказаного договору поруки, у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за кредитним договором [PERSON] зобов`язався відповідати перед банком в тому ж обсязі, що і [PERSON] за кредитним договором, зокрема, за повернення основної суми заборгованості, відсотків за використання кредиту, а також сплати пені та інших штрафних санкцій, встановлених кредитним договором. Починаючи з 2014 року, [PERSON] систематично не виконувала зобов`язання по поверненню належних до сплати частин кредиту та відсотків за його використання. Відтак, 23 березня 2015 року Жовтневим районним судом м.Харкова за позовом Публічного акціонерного товариства «ВМ Банк» до [PERSON] , [PERSON] про дострокове солідарне стягнення заборгованості, позовні вимоги задоволено в повному обсязі, а саме стягнуто солідарно з відповідачів на користь ПАТ «ВМ Банк» заборгованість за кредитним договором №7/171/071113 від 07.11.2013 в розмірі 481\~770, 15 та судові витрати на користь ПАТ «ВМ Банк» у розмірі 1 827, 00 гривень з кожного. На виконання вказаного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.03.2015 по справі №635/131/15-ц було видано виконавчі листи. Однак, відповідачі не виконали вказане рішення суду вчасно, а тільки шляхом направлення окремих періодичних платежів, а отже допустив прострочення грошового зобов`язання за вказаний період. АТ «Універсал Банк» здійснено нарахування 3% річних та втрат від інфляційних процесів, що полягає в компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Розмір заборгованості відповідно до розрахунку виконаного АТ «Універсал банк» за період прострочення з 03.03.2018 по 02.03.2021, станом на 02.03.2021 складає: за ставкою 3% річних 35\~202, 22 гривень, інфляційні втрати 81\~900, 93 гривень, а всього разом 117\~103, 15 гривень. Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини, та в зв`язку із невиконанням відповідачами взятого на себе зобов`язання, на думку позивача, з них на його користь підлягають стягнення 3% річних від несплаченої суми боргу стягнутої за рішенням суду. Представник позивача, Скоробогатий О.В., який діє на підставі довіреності від 21.12.2020 та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧН №000434, в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачі по справі в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і представник позивача по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши надані позивачем і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 07.11.2013 [PERSON] отримала від позивача кредит у розмірі 432 000,00 гривень зі сплатою 19,49 % річних, на придбання нерухомості на вторичному ринку терміном остаточного повернення кредиту 06.05.2022. 07.11.2013 також було укладено між АТ «БМ Банк» та [PERSON] договір поруки № 7/171/07/1113, відповідно до якого поручитель зобов`язався в повному обсязі відповідати за зобов`язаннями, що випливають з кредитного договору. Відповідно до п.4 договору поруки поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором ( а.с.15-18, 19). АТ «БМ Банк» виконав свої зобов`язання, надавши кредит, відповідач [PERSON] належним чином не виконувала зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 22.12.2014 склалась заборгованість у сумі 481770,15 гривень, яка складається: з строкової заборгованості по кредиту 377 475, 79 гривень , простроченої заборгованості по кредиту - 37 747, 53 гривень, прострочених процентів 61826, 09 гривень, строкових процентів 4720, 74 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.03.2015 позов Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» до [PERSON] , [PERSON] про дострокове солідарне стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» заборгованість за кредитним договором №7/171/071113 від 07.11.2013 у розмірі 481\~770, 15 гривень , яка складається з : строкової заборгованості по кредиту 377 475, 79 гривень, простроченої заборгованості по кредиту - 37 747, 53 гривень, прострочених процентів 61826, 09 гривень, строкових процентів 4720, 74 гривень. Стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» витрати по сплаті судового збору у розмірі по 1 827, 00 гривень з кожного. (а.с. 20-21) Як вбачається з ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.12.2020, ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.01.2019 заяву Акціонерного товариства «ВТБ Банк» про заміну сторони у виконавчому провадженні - задоволено. Замінено первісного стягувача ПАТ «БМ Банк» на АТ «ВТБ Банк» у виконавчому провадження №48303517, № 48302265 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «БМ Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 481 770,15 гривень та судового збору у розмірі 1\~827, 00 гривень. Також ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.01.2019 заяву Акціонерного товариства «ВТБ Банк» про заміну сторони у виконавчому провадженні - задоволено. Замінено первісного стягувача ПАТ «БМ Банк» на АТ «ВТБ Банк» у виконавчому провадження № 48143656 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «БМ Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 481 770,15 гривень та судового збору у розмірі 1\~827, 00 гривень. (а.с. 22-23) Як вбачається з наданих суду доказів, 21.10.2020 між АТ «ВТБ БАНК» та АТ «Універсал Банк» було укладено договір № 75-РБ про відступлення прав вимоги, відповідно до якого АТ «ВТБ Банк» відступив на користь АТ «Універсал Банк» право вимоги, в тому числі і за кредитним договором №7/171/071113 від 07.11.2013 та договором поруки №7/171/071113 від 07.11.2013. (а.с.7-11) За вказаним Договором про відступлення прав вимоги АТ «ВТБ Банк» відступив новому Кредитору належні Банку, а новий кредитор набув права вимоги Банку до позичальників та заставодавців (іпотекодавців) та поручителів, зазначених у Додатку №1, Додатку №2, Додатку №3 до Договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту) та договорами поруки та договорами іпотеки (іпотечними договорами) та договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1, Додатку № 2, Додатку №3 до Договору. Згідно з п.п. 1, 2 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва. Згідно статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 55 ЦПК України передбачено процесуальне правонаступництво, а саме визначено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив. Отже АТ «Універсал Банк» набув прав кредитора по відношенню до [PERSON] за вищевказаними кредитними договорами. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 грудня 2020 року заяву Акціонерного товариства «Універсал Банк» про заміну сторони у виконавчому провадженні - задоволено. Замінено стягувача Акціонерне товариство «ВТБ Банк» на Акціонерне товариство «Універсал Банк» у виконавчому провадженні № 48143656 про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «ВТБ Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 481 770,15 грн. (чотириста вісімдесят одна тисяча сімсот сімдесят грн. 15 коп.) грн. та судового збору у розмірі 1 827 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім грн.). (а.с. 22-23) Відповідачі вчасно не виконали заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.03.2015, лише направляли періодичні платежі, у зв`язку з чим АТ «Універсал Банк» здійснено нарахування 3% річних та втрат від інфляційних процесів, що є особливою мірою відповідальності боржника відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України. Розмір заборгованості відповідно до розрахунку виконаного АТ «Універсал банк» за період прострочення з 03.03.2018 по 02.03.2021, станом на 02.03.2021 складає: за ставкою 3% річних 35\~202, 22 гривень, інфляційні втрати 81\~900, 93 гривень,а всього разом 117\~103, 15 гривень. За змістом положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно вимог статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до статті 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Згідно зі ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов`язання. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК України. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень ст.ст. 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за Договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього Договору та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення. Згідно ч.2 ст.509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Частиною п`ятою статті 11 ЦК України передбачається можливість виникнення цивільних прав та обов`язків з рішення суду. Таким чином, на підставі рішення суду можуть виникати зобов`язання, які залежно від змісту можуть бути грошовими або негрошовими. За змістом статей 524, 533-535 та 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Статтею 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Матеріали справи свідчать про те, що у відповідачів на підставі заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 березня 2015 року виникло грошове зобов`язання у зв`язку із стягненням грошових коштів - заборгованості за кредитним договором №7/171/071113 від 07.11.2013 у розмірі 481\~770, 15 гривень. Хоча відповідачі і частково сплачували вказану заборгованість, проте у повному обсязі вони зобов`язання не виконали. З огляду на те, що відповідачі прострочили виконання грошового зобов`язання із виплати кредитної заборгованості у сумі 481\~770, 15 гривень, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до ст.625 ЦК України. Позивачем до суду надано розрахунок втрат від інфляційних процесів та трьох процентів річних на загальну суму 117\~103, 15 гривень, нараховані банком за весь період починаючи з 13 вересня 2018 року по 18 лютого 2021 року, з яких: сума за ставкою 3% річних складає 35\~202, 22 гривень, а сума інфляційних втрат складає 81\~900, 93 гривень. Нарахування інфляційних витрат та трьох процентів річних було виконано позивачем правильно, тобто з суми основної заборгованості, що була визначена за рішенням суду і здійснено відповідно до умов чинного законодавства. Оскільки, стягненню підлягають інфляційні втрати за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми, оскільки боржник зобов`язаний відшкодувати інфляційні втрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у постанові від 25.05.2016 по справі № 6-157цс16, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, суд приходить до висновку, що прострочення [PERSON] та [PERSON] виконання грошового зобов`язання з повернення коштів за кредитним договором є підставою для стягнення з них на користь позивача трьох процентів річних від простроченої суми та встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. При цьому, наявність судового рішення про стягнення боргу не позбавляє позивача права на стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За вимогами ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства «Універсал Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення трьох відсотків річних підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. За частиною першою вищевказаної статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжного доручення № 9019/39 від 24 червня 2021 року, позивачем за подання до суду вказаного позову було сплачено судовий збір в розмірі 2270 гривень, який підлягає стягненню з відповідачів на його користь.

Outcome: approved