Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

09 жовтня 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача: Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Малкова Марія Вікторівна, в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 16883 від 14 серпня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» судові витрати у сумі 8261,20 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що у вересні 2020 року позивач дізналася, що відносно неї відкрито виконавче провадження про стягнення стягнення 59970,33 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» за виконавчим написом нотаріуса Горай О.С. № 16883 від 14.08.2020 року. У зв`язку з тим, що у позивача жодних правовідносин між ТОВ «Вердикт Капітал» не було, а тому були відсутні підстави для вчинення виконавчого напису. Враховуючи те, що позивач заперечує наявність заборгованості перед ТОВ «Вердикт Капітал», що свідчить про наявність спору, а тому виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 жовтня 2020 року заяву про забезпечення позову задоволено, зупинено стягнення у виконавчому провадженні №63036471, відкритому на підставі виконавчого напису №16833 від 14.08.2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 жовтня 2020 року відкрито загальне позовне провадження по цій справі та витребувано від приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни засвідчені копії документів, на підставі яких відкрито виконавче провадження ВП № 63036471, а саме виконавчий напис приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича від 14.08.2020 року № 16883 та інші документи, які надійшли разом із виконавчим написом, якщо такі надходили, від приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича засвідчені копії документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис № 16883 від 14.08.2020 року щодо стягнення з [PERSON] заборгованості. 28.12.2020 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить суд відмовити в задоволені позову [PERSON] . Відзив на позов обґрунтовує тим, що відповідно до статей 512, 214 ЦК України на підставі договору купівлі-продажу майнових прав від 09 листопада 2018 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» право грошової вимоги за кредитним договором № 11082656000 від 24листопада 2006 року (зазначені документи були надані нотаріусу для вчинення виконавчого напису). З посиланням на положення статей 512, 514, 516 ЦК України та постанову Верховного суду від 01.02.2018 року по справі № 569/8962/16-ц зазначає, що неповідомлення боржника про зміну кредитора у зобов`язанні не звільняє від погашення кредитного зобов`язання. Оскільки приватному виконавцю були надані всі необхідні документи, зокрема кредитний договір та виписка з рахунку боржника із зазначенням сум заборгованості, тому у нотаріуса були підстави для видачі виконавчого напису. Щодо застосування строків позовної давності, відповідач вважає, що позовна давність до спірних правовідносин не застосовується, оскільки передбачений ст. 88 Закону України «Про нотаріат» строк давності вчинення виконавчого напису не є позовною давністю, а діє як окремий (позасудовий) спосіб захисту цивільних прав. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача надав заяву про розгляд справи за відсутності позивача та представника. Відповідач, повідомлений належним чином про дату, час і місце судового засідання не з`явився у судове засідання. Треті особи будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час судового засідання, не з`явились, витребувані судом докази не надали. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малковою М.В. від 15 вересня 2020 року, відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 16833 виданого 14 серпня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про стягнення з боржника [PERSON] на користь стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 59970,33 грн. (а.с. 8). Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий перелік документів затверджений постановою Кабінетом Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (надалі Перелік). Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). В постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 зроблено правовий висновок про те, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Частинами 2 та 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як вбачається з позовної заяви [PERSON] , остання заперечує факт перебування в будь-яких правовідносинах з відповідачем - ТОВ «Вердикт Капітал». В той же час, відповідач, посилаючись у відзиві на позовну заяву про те, що Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» відступило відповідачу право грошової вимоги за кредитним договором № 11082656000 від 24 листопада 2006 року, однак відповідні докази для підтвердження цих обставин до суду не надав, крім того, не надав\~належних та\~допустимих доказів\~про те,\~щопозивач мав безспірну заборгованість перед відповідачем або іншою особою. Витребувані ухвалою суду від 13 жовтня 2020 року документи, які були підставою для видачі спірного виконавчого напису нотаріуса, третіми особами по справі також не надані суду. З огляду на зазначені обставини, а також не доведення відповідачем безспірності вимог до позивача за оскаржуваним написом нотаріуса, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання спірного напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до частин 1 та 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Відповідно частин 1 та 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно частин 1 та 2 статті 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Як вбачається з матеріалів справи, в розрахунку судових витрат позивач зазначила, що нею були понесені наступні судові витрати: судовий збір за подачу позову в сумі 840,80 грн., судовий збір за подачу заяви про забезпечення позову в сумі 420,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн. (а.с. 4). 28.12.2020 року відповідачем подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому він просить відмовити в стягненні витрат на правничу допомогу, оскільки обсяг та вартість цих витрат позивачем не доведена належними та допустимими доказами. Відповідно частин 1-3 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України»). З договору про надання правової допомоги та представництва інтересів від 23.09.2020 року, укладеного між позивачем [PERSON] (замовник) та адвокатом Фальченком Іваном Володимировичем (виконавець) вбачається, що за роботу, виконану виконавцем, замовник оплачує виконавцю гонорар у розмірах та порядку, визначених додатковою угодою між сторонами (п. 4 Договору) (а.с. 12). Згідно Додаткової угоди від 23.09.2020 року до вищезазначеного договору, позивач та адвокат визначили гонорар виконавцю за надання правової допомоги у розмірі 7000,00 грн., витрачений час 10 годин, видами правової допомоги зазначені: вивчення матеріалів справи, участь у судовому розгляді справи, в тому числі суді першої, апеляційної інстанції, складення процесуальних документів, клопотань (а.с. 13). Суд зазначає, що надані позивачем документи підтверджують лише обумовлений сторонами договору розмір гонорару адвоката, однак доказів щодо обсягу наданих адвокатом Фальченком І.В. послуг (детальний опис), які були фактичними та неминучими, а їхній розмір обґрунтованим, позивачем не наданою. Надані позивачем дві квитанції про перерахування адвокату Фальченку І.В. сум у розмірі по 3500,00 грн. (а.с. 14), суд не приймає як належний доказ, оскільки із зазначених квитанцій не вбачається хто саме є платником зазначених коштів, крім того, з призначення платежу не вбачається між ким укладено договір про надання правової допомоги від 23.09.2020 року. З огляду на викладене, позивачем на виконання приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України не доведено належними доказами понесення витрат на професійну правничу допомогу відповідно до договору про надання правової допомоги від 23.09.2020, укладеного з адвокатом Фальченком І.В., що є підставою для відмови в стягненні цих витрат з відповідача на користь позивача. Щодо витрат по сплаті судовому збору, суд виходить з наступного. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 840,80 грн. за подання позову, та 420,40 грн. за подання заяви про забезпечення позову (а.с. 14). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 1261,20 грн. На підставі ч. 7 ст. 158 ЦПК України, заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. На підставі викладеного та

Outcome: approved