Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-18 00:00:00

07 березня 2019 року позивачка звернувся до суду з вищезазначеним позовом. На підтвердження позовних вимог зазначила, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] із 03 червня 2006 року. Від даного шлюбу у подружжя є неповнолітній син: [PERSON] , [INFO] . [PERSON] в позовній заяві зазначила, що причинами розірвання шлюбу між нею та [PERSON] стало відсутність взаєморозуміння та постійні сварки. Сторонами вживалися заходи для збереження сім`ї, однак сварки продовжувалися та шлюб носить формальний характер. На примирення не погоджується. Подальше спільне життя неможливе. Спору майнового характеру між сторонами немає. Спільне господарство не ведеться. Шлюбні відносини між сторонами припинено з 27 лютого 2019 року. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 березня 2019 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Позивачка, [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила розгляд справи провести за її відсутністі, позовні вимоги підтримала повністю. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище « [PERSON] ». Відповідач, [PERSON] , в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій розгляд справи просив провести за його відсутністі. Позовні вимоги визнає, на розірвання шлюбу погоджується. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03 червня 2006 року. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції Полтавської області, актовий запис - № 106 (а.с.4). Від даного шлюбу у подружжя є неповнолітній син: [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки, це суперечило б інтересам сторін. Позивач не бажає продовжувати подружні стосунки з відповідачем. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки сторони наполягали на розірванні шлюбу позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. ст. 141, 142 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На стягненні судових витрат на свою користь позивач не наполягає. Користуючись принципом диспозитивності, визначеним ч.1 ст.13 ЦПК України, суд не виходить за межі заявлених позовних вимог, а тому підстав для стягнення судових витрат із відповідача на користь позивача не вбачається.

Outcome: approved