Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-26 00:00:00

09.08.2021 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на період навчання у частці від заробітку. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 26.11.2002 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, після шлюбу їй присвоєно прізвище [PERSON] . Від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , який від вересня місяця 2020 року навчається на 1-му курсі інституту комп`ютерно-інформаційних технологій та дизайну, який діє від 03.04.2017 року за ініціативи Міжрегіональної Академії управління персоналом. Форма навчання денна. Відповідач до досягнення сином повноліття за рішенням суду сплачував аліменти на утримання сина, однак не завжди своєчасно та не в повному обсязі, через що існує кількатисячна заборгованість зі сплати аліментів. Станом на сьогодні відповідач не виявляє бажання в добровільному порядку надсилати кошти на утримання сина-студента, знаючи, що він навчається у вищому приватному навчальному закладі і через це потребує матеріальної допомоги для оплати навчання, на харчування, придбання взуття, одежі, тощо, а також на проживання у гуртожитку. Тільки на проживання сина у гуртожитку позивач сплачує 1600 грн. щомісячно. Сама, хоч і працює, однак не може забезпечити сина у достатньому розмірі матеріальною допомогою на період його навчання та проживання у гуртожитку. Тому, на підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі ј частки з усіх його заробітку (доходу) щомісячно, до закінчення дитиною навчання, але не більше як до досягнення віку 23-х років. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала суду клопотання про розгляд справи без її участі, просить позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, місце та час слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як зазначено в ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач зареєстрували шлюб 26.11.2002 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] виданим виконкомом Зеленодольської міської ради Апостолівського району Дніпропетровської області 26.11.2002 року. У позивача та відповідача є спільний син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03.06.2003 року. 13.02.2007 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , актовий запис №22. З довідки про доходи №944 виданої КП «Зеленодольський міський водоконал»20.07.2021 року встановлено, що за період з лютого 2021 року по червень 2021 року позивач [PERSON] отримала дохід в сумі 22989,25 грн. З довідки вищого навчального закладу «Міжрегіональна Академія управління персоналом» №671 від 27.05.2021 року встановлено, що [PERSON] дійсно є студентом І курсу навчального закладу Інститут комп`ютерно-інформаційних технологій та дизайну, форма навчання денна, термін навчання: 14.09.2020 року - 31.08.2021 року. З картки по оплатам студента МАУП [PERSON] вбачається, що за період з вересня 2020 року по травень 2021 року здійснювалася оплата за гуртожиток в сумі 1600 грн. щомісячно. Положеннями ч. 1, 3 ст. 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Аналіз статей 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дочок, синів, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. Стягнення аліментів на утримання дочки чи сина, які продовжують навчання є одним із способів захисту інтересів останніх, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності, оскільки на період навчання вони не мають самостійного заробітку та потребують матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дочок, синів, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Оцінивши в сукупності надані докази, суд встановив, що син сторін, на день звернення позивача до суду продовжував навчання, не працював, у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 200 СК України, відповідно до якої суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України, а також роз`яснень, наведених Пленумом Верховного Суду України в п. 17 вищевказаної Постанови, визначаючи розмір аліментів, судом враховується наявність у повнолітнього сина сторін потреби у матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання, форма навчання денна, враховує ту обставину, що обов`язок матеріально утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання, покладається на обох батьків, враховуючи при цьому вимоги розумності та справедливості, відсутність заперечень з боку відповідача, суд дійшов висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на строк навчання в розмірі ј частки всіх видів його заробітку, щомісячно, до закінчення навчання, але не більше як до досягнення віку 23-х років, оскільки саме такий розмір з урахуванням визначеного законом прожиткового мінімуму та рівного обов`язку батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, зможе забезпечити належні умови утримання та проживання сина, не порушуючи при цьому права відповідача. З відповідача також підлягає стягненню у відповідності до ст. 141 ЦПК України судовий збір в сумі 908,00 грн. на користь держави. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч.1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн. позивачем надано квитанцію д прибуткового касового ордера №737/251 від 02.08.2021 року на суму 1000,00 грн. та договір про надання професійної правничої допомоги у цивільній справі №737/21 від 02.08.2021 року, укладений між [PERSON] та адвокатом Галайдюк Ф.І., тому, враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати на професійну правову допомогу у розмірі 1000,00 грн.

Outcome: approved