Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

08 вересня 2016 року [PERSON] звернулася в суд з зазначеним позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги мотивує тим, що з 20 листопада 2008 року між нею ([PERSON].) та відповідачем було розірвано шлюб. Після розірвання шлюбу вона змінила прізвища на «[PERSON]». Від шлюбу у них є син - [PERSON]. 17 квітня 2010 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб 23 червня 2010 року Сімферопольською районною державною адміністрацією в Автономної Республіки Крим їй надано дозвіл на зміну прізвища сина [PERSON] з «[PERSON]» на «[PERSON]». 24 червня 2009 року Сімферопольським районним судом Автономної Республіки Крим ухвалено рішення, залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Автономної Республіки Крим, яким задоволено її позов до [PERSON] та стягнуто аліменти на утримання сина до досягнення ним повноліття. Зазначене рішення суду не виконувалось відповідачем, тому вироком Білогірського районного суду Автономної Республіки Крим від 17 лютого 2011 року [PERSON] був засуджений за ч. 1 ст. 164 КК України. Відповідач з моменту розірвання шлюбу повністю ухилявся від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, що підтверджується, зокрема, висновками служб у справах дітей, актом обстеження житлово-побутових умов, тому вона звернулась до Білогорського районного суду Автономної Республіки Крим з позовом про позбавлення відповідача батьківським прав та визначення місця проживання дитини. 19 лютого 2013 року Білогорським районним судом ухвалено рішення про часткове задоволення позовних вимог та позбавлено відповідача батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини, в частині визначення місця проживання дитини відмовлено. 16 квітня 2013 року Апеляційним судом Автономної Республіки Крим, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 липня 2013 року, скасовано рішення суду в частині задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав. Застосовано п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року, згідно якого, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків, суди мають можливість відмовити у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням батьківських обов'язків. Відповідач, всупереч попередженням, викладеним у цих рішеннях судів апеляційної та касаційної інстанції, продовжує ухилятись від виконання батьківських обов'язків, щодо виховання дитини, ніякої допомоги на утримання дитині не надає, у зв'язку з чим є підстави для позбавлення його батьківських прав. Просила суд ухвалити рішення, яким позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. Ухвалою судді Апеляційного суду міста Києва від 05 вересня 2016 року підсудність матеріалів позовної заяви [PERSON] до [PERSON]., третя особа: Управління у справах дітей Сімферопольської районної державної адміністрації Автономної Республіки Крим про позбавлення батьківських прав визначено Солом'янському районному суду м. Києва. Сторона позивача в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялась. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Зазначила, що пред'явлений позов підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення в справі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Будь-яких заяв чи клопотань щодо поважності причин неявки подано не було. Третя особа в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась. Суд за письмовою згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 20 листопада 2008 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Сімферопольського районного управління юстиції Автономної Республіки Крим від 30 грудня 2008 року (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується повторним свідоцтвом про народження, виданим Дніпровським районним у м. Херсоні відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управляння юстиції у Херсонській області (а.с. 7). 17 квітня 2010 року між позивачем та [PERSON] було укладено новий шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (8). 23 червня 2010 року Сімферопольською районною державною адміністрацією в Автономній Республіці Крим позивачу надано дозвіл аа зміну прізвища її сина [PERSON] з «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с. 9). 19 лютого 2013 року Білогорським районним судом ухвалено рішення про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини та відмовлено в задоволенні позову в частині вимог про визначення місця проживання дитини (а.с. 15-18). 16 квітня 2013 року Апеляційним судом Автономної Республіки Крим, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 липня 2013 року, скасовано рішення суду в частині задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав. Застосовано п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року, згідно якого, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків, суди мають можливість відмовити у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням батьківських обов'язків (а.с. 19-23, 24-26). Позивач посилається на те, що відповідач, всупереч попередженням, викладеним у цих рішеннях судів апеляційної та касаційної інстанції, продовжує ухилятись від виконання батьківських обов'язків, щодо виховання дитини, ніякої допомоги на утримання дитині не надає, її життям не цікавиться. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позивач на підтвердження своїх вимог про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав посилалась на письмові докази. 24 червня 2009 року Сімферопольським районним судом Автономної Республіки Крим ухвалене рішення, залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Автономної Республіки Крим, яким задоволено її позов до [PERSON] та стягнуто аліменти на утримання сина до досягнення ним повноліття (а.с. 10-11, 12-13). Зазначене рішення суду не виконувалось відповідачем, тому вироком Білогірського районного суду Автономної Республіки Крим від 17 лютого 2011 року [PERSON] був засуджений за ч. 1 ст. 164 КК України. З наданих суду довідок з відділів державних виконавчих служб, якими здійснювалось виконання рішення суду про стягнення з відповідача аліментів, від 20 травня 2010 року, 24 липня 2010 року, 12 листопада 2013 року, 22 листопада 2013 року, 08 липня 2014 року, 10 липня 2014 року, 31 липня 2016 року вбачається, що аліменти на утримання дитини відповідачем не сплачуються та наявна непогашена заборгованість по сплаті аліментів (а.с. 27-33). Зазначене свідчить про те, що [PERSON] тривалий час ухиляється від виконання своїх обов'язків щодо утримання неповнолітньої дитини. У довідці Піонерської дільничної лікарні від 29 липня 2014 року зазначено, що дитина знаходиться під наглядом відповідної лікарні, догляд за дитиною здійснюється лише його матір'ю (а.с. 38). Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов [PERSON] від 06 липня 2014 року дитина проживає разом з позивачем у належних умовах (а.с. 39). Аналогічні обставини зазначені й в письмовому підтвердженні депутата Добровольської сільської ради від 06 липня 2014 року (а.с. 40). Також суду надано договір про надання платних додаткових освітніх послуг від 29 серпня 2012 року та копій квитанцій про оплату, які здійснюються виключно позивачем (а.с. 46, 47-49). На спростування доводів позивача будь-яких доказів суду не надано. Частинами 4, 5 ст. 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Такі висновки були надані суду. Згідно з висновком Управління у справах дітей Сімферопольської державної адміністрації в Автономній Республіці Крим № 1727 від 09 серпня 2010 року та № 8622/04-20 від 21 грудня 2012 року відповідач ніякої участі у вихованні сина не приймає, за місцем проживання дитини її не відвідує (а.с. 34-35, 36-37). 16 квітня 2013 року Апеляційним судом Автономної Республіки Крим, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 липня 2013 року, відповідача попереджено про необхідність змінити ставлення до виховання сина та покладено на орган опіки та піклування Управління у справах дітей Сімферопольської районної державної адміністрації Автономної Республіки Крим контроль за виконанням відповідачем своїх батьківських обов'язків (а.с. 19-23, 24-26). Разом з тим, з висновку Сімферопольської районної державної адміністрації в Республіці Крим від 01 грудня 2014 року № 5034 вбачається, що [PERSON] не змінив свого ставлення до виховання та утримання дитини (а.с. 43-45). За таких обставин, суд вважає, що правомірною є вимога позивача про застосування крайнього заходу впливу на батька дитини, який не виконує батьківські обов'язки, - позбавлення батьківських прав. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову та на підставі статті 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 551 гривні 20 копійок.

Outcome: approved