Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

10.02.2016р. позивач звернувся до суду із заявою, в якій просив встановити факт смерті матері [PERSON] 05.08.1950р. народження, що настала 20 вересня 2015 року на тимчасово окупованій території України в м. Керч Автономної республіки Крим. В обґрунтування заяви зазначив про те, що після анексії АР Крим він з дружиною та дітьми переїхав на постійне проживання у [INFO], де мешкає його батько. Матір [PERSON] залишилась проживати у квартирі в м. Керч, з громадянства України не виходила. Через відсутність звязку з матірю він 20.09.2015р. приїхав в м. Керч де у квартирі знайшов матір без ознак життя. За результатами розтину судово-медичним експертом було встановлено, що причиною смерті стали: гостра серцева недостатність, дифузійний склероз, атеросклеротична хвороба серця. Керченським міським відділом запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим були видані відповідні документи. Родиною було прийняте рішення поховати матір в смт. Чутове Полтавської області, де поховані її батьки і проживає рідна сестра [PERSON]. За життя, весною 2015р. матір оформила на своє імя депозитний рахунок. Для спадкування згаданих коштів необхідне свідоцтво про смерть, в видачі якого органи РАЦС України відмовляють, посилаючись на відсутність документу належної форми про смерть виданого закладом охорони здоровя або судово-медичною установою, оскільки такі видані установами окупаційної влади і їх форма не відповідає вимогам діючого українського законодавства. Заявник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав. Представник заінтересованої особи - [PERSON] РАЦС по м. Стрию Стрийського МУЮ у Львівській області в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, вважав заяву такою, що подана з дотриманням вимог чинного законодавства, в оцінюванні доказів поклався на думку суду. Суд, заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що [PERSON] - є матірю заявника [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-АП 493394 (а.с.6). Згідно медичного свідоцтва про смерть серії 35 №010956 від 23.09.2015р. форми №106/о, виданого [PERSON] 05.08.1950р. народження померла 20.09.2015р. (а.с.7). З пояснень свідка [PERSON] вбачається, що він був чоловіком померлої [PERSON], дізнавшись про її смерть, поїхав в АР Крим, де організував доставку тіла покійної в смт. Чутове Полтавської області для захоронення. Відповідно до довідки Чутівської селищної ради Полтавської області №1033 від 05.02.2016р. [PERSON], яка померла 20.09.2015р., похована в смт. Чутове на кладовищі по вул. Зарічній. З копії паспорта громадянина України серії ЕС № 337890 вбачається, що [PERSON] народилася 05.08.1950р. в с.Олександрівка Чутовського району Полтавської області. [PERSON] РАЦС по м. Стрий Стрийського МРУЮ від 02.02.2016р. №1/02.1-03-18 заявнику повідомлено про неможливість проведення державної реєстрації смерті [PERSON] Відповідно до п.1 Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року № 52/5, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Згідно з п.2 розділу 5 Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні підставою для державної реєстрації смерті є лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у МЮ України 25.10.2006 за № 1150/13024. Відповідно до п.1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визнається тимчасово окупованою територією. Згідно з ч.ч.2, 3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом з тим, згідно із ст.1 вказаного Закону тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Україна зобов'язується підтримувати і забезпечувати економічні, фінансові, політичні, соціальні, інформаційні, культурні та інші зв'язки з громадянами України, які проживають на тимчасово окупованій території (ст. 5 Закону). Отже, враховуючи положення вищевказаних положень закону, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви [PERSON], оскільки наведені в ньому обставини знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.

Outcome: approved