Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

07 липня 2016 року [PERSON] звернулася до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином, в якому просить суд стягнути на її користь з відповідача майнову шкоду у розмірі 2150,00 гривень. Свої вимоги обґрунтовує тим, що ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 26.05.2016 року до малолітнього сина відповідача було застосовано примусові заходи виховного характеру за скоєння злочину, передбаченого ч.1, ч.2 ст. 185 КК України, по даному кримінальному провадженню позивач був потерпілим. Малолітній син відповідача спричинив позивачу майнову шкоду у сумі 2150,00 гривень, тому позивач змушений звернутися до суду з цим позовом. В судове засідання позивач не зявилася, повідомлена про дату, час та місце розгляду справи належним чином, надала до суду заяву, в якій просить слухати справу без її участі, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. В судове засідання відповідач не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася судом. Виклики відповідачу в судове засідання були направлені за адресою, згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу, які повернулися до суду з відміткою «не проживає». Інших відомостей про місце роботи або місце перебування відповідача у суду немає. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Відповідно ч. 3 ст. 76 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сімї, які проживають разом з нею. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. За таких обставин, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи та неявку в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи в її відсутності, суд вважає за можливе розглядати цивільну справу у відсутності сторін та ухвалити заочне рішення по даній справі в порядку ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Враховуючи, що сторони не скористалися правом брати участь у судовому засіданні, суд розглядає цивільну справу за наявними у справі матеріалами. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.05.2016 року Рубіжанським міським судом Луганської області було постановлено ухвалу в кримінальному провадженні № 425/1542/16-к, відповідно до якого у відношенні малолітнього [PERSON] застосовано примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі під нагляд матері [PERSON] за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1, ч. 2 ст. 185 КК України. Ухвала набрала законної сили 29.06.2016 року (а.с. 3-4). Як вбачається з ухвали Рубіжанського міського суду Луганської області від 26.05.2016 року, 19.03.2016 року приблизно о 14:30 годині малолітній [PERSON], маючи намір на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), із корисливих мотивів, знаходячись біля 2 підїзду будинку № 93 по вулиці Богдана Хмельницького міста Рубіжне Луганської області, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, підійшов до велосипеду марки «Winner», який був пристебнутий до лавочки біля виказаного будинку. Після чого, реалізуючи свій злочинний намір, за допомогою власного ключа, відімкнув замок тросу, шляхом вільного доступу, таємно викрав велосипед марки «Winner», який належить [PERSON], після чого з викраденим місце скоєння кримінального правопорушення покинув, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на суму 2150 гривень згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 19/113/9-5/99е від 13.04.2016 року. Відповідно п. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Відповідно ст. 56 КПК України потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом. Відповідно ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному процесі, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно ч. 1 ст. 1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою. Відповідно ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині відшкодування майнової шкоди в розмірі 2150,00 грн., яка має бути стягнута з відповідача [PERSON], матері малолітнього [PERSON], на користь позивача [PERSON] Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору. Позивач є звільненим від сплати судового збору за п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved