Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

09.04.2015 року ПАТ «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі договору від 02.04.2008 року [PERSON] отримала кредит в розмірі 7100 доларів США з кінцевим терміном повернення до 10.03.2015 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірах та в строки, що передбачено договором. [PERSON] припинила виконувати свої зобов'язання за договором, в результаті чого виникла заборгованість станом на 07.11.2014 року на загальну суму 22205,82 доларів США, що еквівалентно 309896 грн. 33 коп. З метою забезпечення виконання зобов'язань було укладено договір поруки, за яким [PERSON] поручилася за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором. Тому ПАТ «Універсал Банк» просить стягнути заборгованість за кредитним договором з [PERSON] та [PERSON] солідарно. 12.05.2015 року [PERSON] звернулася із зустрічним позовом до ПАТ «Універсал Банк» про визнаня поруки припиненою. Зустрічний позов мотивований тим, що протягом шести місяців з дня настання права вимоги, банк не подав позову до суду про стягнення з поручителя заборгованості за кредитним договором. Тому [PERSON] просить визнати поруку припиненю. Представник ПАТ «Універсал Банк» в судовому засіданні підтримав позовні вимоги банку і просив їх задовольнити. Представник банку посилався на те, що [PERSON] не виконала зобов'язання за кредитним договором, а [PERSON] є її поручителем. Тому заборгованість має бути стягнути з них солідарно. При цьому представник банку не визнав зустрічні позовні вимоги, зазначаючи про те, що днем настання права вимоги є 10.03.2015 року, оскільки саме в цей день збігає строк укладеного кредитного договору. Представник відповідачки-позивачки [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення первісного позову, просила задовольнити зустрічний позов, посилаючись на те, що на день звернення банку до суду порука є припиненою. Крім того, представник [PERSON] просила застосувати позовну давність до позовних вимог про стягнення заборгованості як з [PERSON], так і з [PERSON] Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідачки не надходило. Заслухавши представника банку, представника відповідачки-позивачки [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 02.04.2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та [PERSON] укладено кредитний договір, за умовами якого банк надає позичальнику кредит в розмірі 7100 доларів США з терміном користування кредитом до 10.03.2015 року. Позичальник зобов'язується сплачувати кредит та відсотки за користування кредитом в розмірі 24% річних щомісяця до 10-го числа кожного місяця згідно графіка щомісячних платежів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлено строку його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з вимогами ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, а з вимогами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Банк вказує на те, що відповідачкою [PERSON] умови договору не виконуються. Станом на 07.11.2014 року заборгованість за кредитним договором складається із заборгованості за кредитом в розмірі 5785,56 доларів США (80741 грн. 54 коп.), сума дострокового стягнення кредиту 932,71 доларів США (13016 грн. 62 коп.), заборгованості з відсотків в розмірі 6446,97 доларів США (89971 грн. 92 коп.), підвищені відсотки в розмірі 9040,48 доларів США (126166 грн. 25 коп.). Як вбачається із наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості по кредиту, станом на 07.11.2014 року загальна заборгованість за кредитним договором становить 22205, 72 доларів США. Таким чином, відповідачка [PERSON] порушила умови кредитного договору, зокрема, не здійснювала своєчасного погашення основного боргу та відсотків за користування кредитними коштами в установлені кредитним договором строки. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно з вимогами ч. 2 ст. 27 ЦПК України всі наявні докази для підтвердження своїх вимог та заперечень сторони повинні надати до початку розгляду справи по суті. Відповідачка [PERSON] доказів належного виконання своїх зобов'язань за договором суду не надала. Отже, факт порушення кредитором свого зобов'язання знайшов підтвердження в судовому засіданні. В судовому засіданні було зроблено заяву про застосування позовної давності. На думку представника банку строк позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості не сплив, оскільки має рахуватися з дня закінчення строку кредитного договору, а саме: з 10.03.2015 року. Суд не може з цим погодитись. Згідно з п.п. 5.1, 5.3 кредитного договору позичальник зобов'язався проводити погашення основної суми кредиту та сплату процентів у формі щомісячних платежів. Сума щомісячних платежів зазначена у додатку № 1, а графік погашення платежів визначено в додатку № 2. У додатку № 1 та додатку № 2 зазначено, що [PERSON] повинна сплачувати не пізніше кожного 10-го числа місяця платіж в розмірі 174,19 доларів США. Пунктом 6.6 кредитного договору передбачено право банку у разі недотримання позичальником умов цього договору вимагати дострокового погашення кредиту до настання остаточного строку погашення. Оскільки в кредитному договорі передбачено, що його виконання здійснюється частинами відповідно до графіка погашення кредиту, то початок перебігу позовної давності для стягнення кредиту й процентів за користування кредитом є день, коли боржник повинен був сплатити черговий платіж, однак не сплатив його, а тому загальна позовна давність застосовується до кожного щомісячного простроченого платежу, який був визначений у договорі графіком платежів. Так, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як вбачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору до повного погашення позичальником заборгованості за кредитами та процентами за користування ними, кінцевий строк повернення кредиту до 10.03.2015 року, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів щомісяця до 10-го числа кожного місяця для основної заборгованості і для процентів за користування кредитом. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України). При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, враховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами до 10-го числа кожного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Отже, аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, суд дійшов висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежа. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19.03.2012 року за результатами розгляду справи № 6-20цс14. Згідно ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом(судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачка [PERSON] перестала виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом з 10.05.2009 року. Тому саме з 10.05.2009 року починається перебіг позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. У свою чергу банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості 09.04.2015 року, тобто після спливу позовної давності. За вимогами ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК). Представником банку не наведено та не доведено обставин про причини пропущення позовної давності, а посилання на те, що початок перебігу позовної давності необхідно рахувати з 10.03.2015 року (з дати закінчення дії кредитного договору), ґрунтується на неправильному розумінні норм матеріального права. За таких підстав позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором № CL26160 від 02.04.2008 року задоволенню не підлягають. При вирішенні зустрічного позову судом враховано наступне. Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 03.04.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладено договір поруки № CL26160. Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч.1, 2 ст. 554 ЦК України). Пунктом 4.2 договору поруки встановлено, що порука за даним договором припиняється із припиненням всіх зобов'язань\~боржника за основним договором, що забезпечується такою порукою. Відповідно до ч. 1 ст. 251, ч. 1 ст. 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі сплином якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення і визначається він роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посилається на подію, яка має настати. Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін - певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК України). Таким чином, умова договору поруки про припинення поруки після припинення, тобто повного виконання своїх зобов'язань позичальником за кредитним договором не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки. Отже, зазначення замість строку, обчисленого датою, терміну припинення договору поруки події, з якою пов'язується таке припинення, не дає підстав не застосовувати ч. 4 ст. 559 ЦК України. Такий правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постановах від: 21.05.2012 року у справах № 6-48цс11, № 6-68цс11, від 23.05.2012 року у справі № 6-33цс12, від 18.07.2012 року у справі № 6-78цс12. Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Строки дії поруки, які передбачені ч. 4 ст. 559 ЦК України, не є строками захисту порушеного права, а строками існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. У постанові Верховного Суду України від 17.09.2014 року за результатами розгляду справи № 6-53цс14 зроблено такий правовий висновок: виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК, вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинна бути пред'явлена у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК, або із дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит має бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Оскільки за умовами кредитного договору [PERSON] зобов'язана погашати кредит періодичними платежами згідно графіку, узгодженому сторонами, ці умови нею не виконувались, а тому з часу непроведення нею чергового щомісячного платежу у банку виникло право протягом шести місяців пред'явити вимогу до поручителя. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] перестала погашати кредит з 10.05.2009 року. Також в судовому засіданні встановлено, що 26.08.2011 року банк направив [PERSON] вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором, яка станом на 22.02.2010 року становила 9303,37 доларів США. У вимозі зазначено, що [PERSON] повинна сплатити заборгованість у тридцятиденний строк. Однак із позовом до суду банк звернувся лише 09.04.2015 року, а тому порука [PERSON] припинилася. На підставі викладеного,

Outcome: approved