overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

07 грудня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням у будинку № 27 по вул. Сергєєва-Ценського м.Павлограді. Позов мотивовано тим, що 07 вересня 2012 року позивач придбав у відповідача домоволодіння з земельною ділянкою, які розташовані по вул. Сергєєва-Ценського, 27 в м.Павлограді. 29 травня 2012 року у вказаному будинку було зареєстровано постійне місце проживання позивача. 13 червня 2012 року на прохання відповідача позивач дозволив йому зареєструвати своє місце проживання у [INFO]. З листопада 2012 року відповідач не користується житловим приміщенням у будинку № 27 по вул. Сергєєва-Ценського в м. Павлограді. Позивач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] належить на праві власності будинок № 27 по вулиці Сергеєва-Ценського, м.Павлоград, Дніпропетровської області на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 07 вересня 2012 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області та зареєстрованого за р.№ 1-3820, що підтверджується відомостями з Реєстру прав власності на нерухоме майно. У вказаному будинку зареєстровано місце проживання [PERSON], [INFO], що підтверджується відомостями адресно-довідкового підрозділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, довідкою, виданою квартальним комітетом № 65 м. Павлоград від 05 грудня 2016 року. Відповідно до акту про не проживання, складеного головою квартального комітету №65 м. Павлоград, підписаного сусідами [PERSON]І.( вул. Сергеєва-Ценського, буд. 25), [PERSON]Д.( вул. Сергеєва-Ценського, буд. 29), [PERSON]В.( вул. Сергеєва-Ценського, буд. 23а), [PERSON], [INFO], не проживає за адресою: [INFO] з листопада 2012 року. Відповідно до ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача та усунути перешкоди у здійсненні права користування майном шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Сергеєва-Ценського, буд. 27.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

07 грудня 2016 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому вказував, що 11 серпня 2008 року у виконкомі Неветленфолівської сільської ради Виноградівського району Закарпатській області зареєстровано шлюб між ним та відповідачкою [PERSON], про що було зроблено актовий запис в книзі реєстрації за №7. Від даного шлюбу сторони дітей не мають. Сімейне життя в них не склалось, шлюбні стосунки припинені, сторони проживають окремо один від одного, спільне господарство не ведеться, сімя фактично розпалась. На підставі вищезазначеного позивач просить розірвати шлюб. В судове засідання відповідач не з'явився, хоча про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, а тому суд вирішив проводити розгляд справи у відсутності відповідача в заочному порядку, про що постановив ухвалу, оскільки на проведенні розгляду наполягав позивач. В судове засідання позивач не зявився, однак надав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав, обставини справи підтвердив. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував. Судом встановлено, що між сторонами склалися сімейні правовідносини щодо припинення шлюбу, які врегульовуються ст.ст. 104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1, 112 Сімейного кодексу України. Так, під час судового слідства встановлено, що дійсно між [PERSON] та [PERSON] 11 серпня 2008 року укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб, видане виконкомом Неветленфолівської сільської ради Виноградівського району Закарпатській області, й зроблено в книзі реєстрації актів запис за №7 (а.с.3). Від даного шлюбу сторони дітей не мають. З матеріалів справи вбачається, що спільне життя у них не склалося, подальше існування їхньої сім'ї неможливе, у звязку з чим вони відмовляються від примирення. Шлюбні стосунки між ними припинені, спільне господарство не ведеться. Також в судовому засіданні встановлено, що майновий спір між позивачем та відповідачем відсутній. З урахуванням зазначеного суд визнає встановленим, що між сторонами у справі подальше спільне життя неможливе, у звязку з чим позивач звернувся з позовом в порядку ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України. Саме той факт, що сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, сім'я фактично розпалась, що унеможливлює їх сумісне співіснування. При ухваленні рішення судом враховано бажання [PERSON] швидше розірвати шлюб, оскільки подальші шлюбні відносини між ними є неприпустимими. Враховуючи вказане, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, що має істотне значення, у звязку з чим шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України. Судові витрати у справі, а саме суму судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп. покласти на позивача, оскільки рішення ухвалено на його користь.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

07 грудня 2016 року [PERSON] звернулась в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що 21 листопада 1987 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Реєстрація шлюбу проводилась Межівським РАГС Дніпропетровської області, актовий запис № 117. Від шлюбу діти повнолітні. Спільне життя не склалося. Зловживання алкоголем, неконтрольована агресія та насильство в сімї з боку відповідача стали основною причиною неможливості спільного проживання. Позивач [PERSON] просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем; стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилась, надавши заяву про розгляд справи в її відсутність. На задоволенні позову наполягає. Відповідач [PERSON] проти позову не заперечує. Суд, вислухавши пояснення відповідача, перевіривши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Сторони зареєстрували шлюб 21 листопада 1987 року. Реєстрація шлюбу проводилась Межівським РАГС Дніпропетровської області, про що зроблено актовий запис № 117 (а.с.8). Від шлюбу мають повнолітніх дітей. Згідно з ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з позову, сторони шлюбні відносини не підтримують, їм надавався термін для примирення, але до позитивного результату це не призвело, на примирення позивач не згідна, тому збереження шлюбу суперечило б її інтересам. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст.ст.111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сімї є неможливим і суперечить інтересам позивача, позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно з ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати по справі, які складаються зі сплати судового збору в розмірі 551 гривня 20 копійок.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

07 грудня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з зазначеною заявою, яку обґрунтовує тим, що на підставі рішення 6 сесії 23 скликання Руднєвської сільської Ради народних депутатів від 28 жовтня 1999 року їй було передано у приватну власність земельну ділянку площею 3,363 га, що розташована на території Руднєвської сільської ради Путивльського району Сумської області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER]. Оскільки заявник виявила бажання розпорядитись даною земельною ділянкою, а у Державному акті на право приватної власності на землю помилково записано дошлюбне прізвище власника - [PERSON], замість - [PERSON], вона просить встановити факт належності їй зазначеного Державного акта на право приватної власності на землю. Заявник у судове засідання не з'явилась, подала заяву про підтримання своїх вимог та розгляд справи у її відсутність. Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що заява про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого на ім'я [PERSON], яка мешкає у с. Руднєве Путивльського району, останній належить земельна ділянка загальною площею 3,363 га, що розташована на території Руднєвської сільської ради Путивльського району (а.с.6). Відповідно до витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку, [PERSON] є власницею земельної ділянки площею 3,3627 га, під кадастровим номером [NUMBER], що розташована на території Руднєвської сільської ради Путивльського району, на підставі Державного акта про право приватної власності на землю серії [NUMBER](а.с.8-10). 06 травня 1995 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, і остання взяла собі шлюбне прізвище - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 06 травня 1995 року (а.с.7). Згідно з паспортом громадянина України прізвище заявника - [PERSON] (а.с.4). Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

07 грудня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, який укладений з відповідачем [PERSON] 14 лютого 2015 року в відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нововолинського міського управління юстиції Волинської області. Від спільного шлюбу подружжя має малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що подружнє життя з відповідачем не склалось, через різні погляди на сімейне життя, людські цінності та ведення спільного господарства. Сторони проживають окремо. Позивач зазначає, що шлюб носить формальний характер, примирення та збереження сім`ї неможливе та суперечить інтересам позивача, фактично сім'я розпалась. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, після розірвання шлюбу змінити їй прізвище на дошлюбне [PERSON], стягнути з відповідача понесені по справі судові витрати. Позивач [PERSON] до проведення судового засідання подала до суду письмову заяву, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглянути у її відсутності, позов задовольнити. Відповідач [PERSON] до проведення судового засідання подав до суду письмову заяву, просив справу розглядати у його відсутності, позов визнає в повному обсязі. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи визнання позову відповідачем, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та наявність законних підстав для розірвання шлюбу, суд позов задовольняє і розриває шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] Після розірвання шлюбу прізвище позивачу [PERSON] відновити на дошлюбне прізвище [PERSON]. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягає до стягнення 551,20 грн. сплаченого судового збору, що підтверджується документально (а.с.1) та 400,00 грн. понесених витрат за надання правової допомоги, що підтверджується документально (а.с.7-8), всього: 951,20 грн. понесених по справі судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

07 грудня 2016 року [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, де зазначила, що на сьогоднішній день вона досягла пенсійного віку , проте продовжує працювати. У звязку з досягненням пенсійного віку, вона звернулась до УПФУ Кальміуського району м. Маріуполя щодо оформлення їй пенсії, у чому їй було відмовлено, у звязку з тим, що в її трудовій книжці прізвище не підтверджено свідоцтвом про шлюб та розірвання шлюбу. Її дівоче прізвище - [PERSON]. Після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON]. На вказане прізвище була відкрита трудова книжка 23 квітня 1979 року. Через декілька років шлюб з [PERSON] було розірвано , після розірвання шлюбу змінила прізвище на дівоче [PERSON]. Свідоцтво про розірвання шлюбу втрачено. 09.12.1983 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON]. Просила встановити факт належності трудової книжки серії АТ-ІІ №4175149 належить їй [PERSON], [INFO] До судового засідання заявник не зявився, надав суду заяву, якою підтримав заяву та просив її задовольнити. Представник зацікавленої особи Управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі м. Маріуполя, у судове засідання не зявився, суду надано лист про розгляд справи у відсутності представника, просили винести рішення на розсуд суду. В звязку з неявкою до суду заявника та представника зацікавленої особи, суд приймає рішення на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ст. 197 ЦПК України. Судом встановлено, що заявниця [PERSON], 01 лютого 1978 року була прийнята на роботу вихователем в Каменський дитячий садок, робітником відповідальним за видачу трудових книжок 23 квітня 1979 року була заповнена трудова книжка серії АТ-ІІ 1475149 на імя [PERSON] [INFO] Внаслідок реєстрації шлюбу прізвище заявниці було змінено на [PERSON] В звязку з труднощами щодо оформлення пенсії, заявниця звернулась до суду з відповідною заявою. Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, в тому числі: належності правовстановлюючого документу . Аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає,що вимоги заявника обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки підтверджені наданими суду письмовими доказами, з яких вбачається ,що заявниця [PERSON] народилась 5 березня 1959 року, зареєструвала шлюб з [PERSON], після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON]. Після розірвання шлюбу з [PERSON] змінила прізвище на дівоче [PERSON]. 9 грудня 1983 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON]. На підставі свідоцтва про шлюб І-ФО№409220, виданого Кузнецовською селищною радою прізвище «Малишева» було виправлено на «Бегунова». Таким чином, судом достовірно встановлено, що трудова книжка серія АТ-ІІ №1475149, яка була видана 23 квітня 1979 року на імя [PERSON], [INFO] , належить заявниці - [PERSON] , [INFO]. Встановлення даного факту має для заявниці юридичне значення, і надасть їйможливість оформити належним чином пенсію, при цьому права інших осіб не порушуються.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

07 грудня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 23.05.1998р. у виконкомі Переможненської сільської ради Городоцького району, актовий запис № 7. В обґрунтування своєї заяви зазначила про те, що від спільного шлюбу з відповідачем у них є двоє синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Вказує, що сімейне життя у них не складалось добре, відсутнє взаєморозуміння та повага. Шлюбні і сімейні відносини, а також спільне проживання між ними фактично припинені, їхня сім'я розпалась повністю і остаточно, шлюб існує лише формально, примирення не можливе. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги та надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову не заперечив. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши взаємини подружжя, наявність неповнолітніх дітей, дійсні причини заяви про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 23.05.1998р. у виконкомі Переможненської сільської ради Городоцького району, актовий запис № 7 (а.с.11). Від спільного шлюбу з відповідачем у них є двоє синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.6,7). Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства і проживають окремо. Сім'я розпалася остаточно, примирення неможливе. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи наведене, після розірвання шлюбу позивачу залишити шлюбне прізвище [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

07 грудня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26 березня 2011 року з відповідачем [PERSON] уклали шлюб, від даного шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Вказує, що через зловживання відповідачем спирними напоями, шлюб розпався, на даний час позов про розірвання шлюбу знаходиться на розгляді в суді. Зазначає, що протягом подружнього життя відповідач майже ніколи не мав постійної роботи, останній рік відмовився від пошуку роботи ігноруючи свої обов`язки по утриманню дитини. Позивач вказує, що відповідач ухиляється від утримання дитини, добровільно матеріальну допомогу не надає, не бере участі у вихованні дитини. Відповідач офіційно не працює, інших утриманців не має, має можливість та зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON], тому позивач просить суд стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі по 1500,00 грн. щомісяця з індексацією стягуваної суми, з дня звернення до суду і до повноліття дитини, та стягнути понесені витрати по справі. До проведення судового засідання позивач [PERSON] подала до суду письмову заяву, змінила розмір позовних вимог, просила стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання сина в розмірі по 800,00 грн. щомісяця, інші вимоги лишила без змін. Просила справу розглядати у її відсутності, змінені позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] до проведення судового засідання подав до суду письмову заяву, змінені позовні вимоги визнав повністю, не заперечує щодо їх задоволення. Просив справу розглядати у його відсутності. Відповідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України, батько зобов'язаний брати участь в утриманні дитини до її повноліття. Згідно ст.184 Сімейного Кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та наявність законних підстав, суд позов задовольняє та присуджує до стягнення з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 800,00 гривень щомісяця починаючи з 07 грудня 2016 року до досягнення дитиною повноліття. До стягнення з відповідача в користь позивача підлягає 400 грн. понесених витрат за надання правової допомоги, що підтверджується документально (а.с.11-13). Відповідно до ст.88 ЦПК України з [PERSON] підлягає до стягнення в дохід держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

07 грудня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, заявивши вимогу стягувати з [PERSON] аліменти на утримання їх неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1500 грн. щомісячно. [PERSON] вимога обґрунтована тим, що дитина перебуває на утриманні позивачки, а відповідач матеріальної допомоги не надає. Позивач, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про підтримання позовних вимог з клопотанням розгляду справи за її відсутності. Відповідач, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення в матеріалах справи, в судове засідання не зявився, надав заяву про визнання позовних вимог з клопотанням розгляду справи за його відсутності. Справа розглянута за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового засідання звукозаписувальним технічним засобом відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Статтею 180 СК України передбачений обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач являється батьком спільної із позивачкою доньки [PERSON], яка народилася 28 вересня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ИД № 165264, виданим 10 жовтня 2012 р. Великоходачківською сільською радою Козівського району Тернопільської області. Дитина утримується позивачкою, що підтверджується довідкою з місця проживання Кунчанською сільською радою від 02 грудня 2016 р. № 525. Враховуючи викладені обставини, а також визнання позову відповідачем, судом вбачається можливість стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі, заявленому позивачем.

Outcome: approved