Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

07 травня 2014 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач через свого представника із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 13 листопада 2007 року між сторонами у справі було укладено кредитний договір №750/1, за яким відповідач, як позичальник, отримав кредит в розмірі 54000 доларів США, зобов'язавшись його повернути до 12 листопада 2014 року щомісячними ануїтетними платежами, сплативши 12,5% річних за користування кредитом. Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх кредитних зобов'язань у останнього виникла заборгованість, яку частково погашено за рахунок реалізації заставного майна, а 27 лютого 2014 року позивачем направлено відповідачу вимогу про погашення решти боргу, що відповідачем здійснено не було. За таких обставин позивач просить суд стягнути з відповідача наявну станом на 01 квітня 2014 року заборгованість в розмірі 51656,68 доларів США. Також позивач просив покласти на відповідача судові витрати по справі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні в повному обсязі, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в зв'язку із чим суд вважає за можливе на підставі ст.ст.169, 224 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи в заочному порядку відповідно до Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 13 листопада 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», як кредитодавцем, правонаступником якого є позивач, та відповідачем, як позичальником, укладено кредитний договір №750/1, за яким позичальник отримав кредит в розмірі 54000 доларів США, зобов'язавшись його повернути не пізніше 12 листопада 2014 року щомісячними платежами в розмірі 975 доларів США, сплативши 12,5% річних, а також інші обов'язкові платежі. Пунктом 5.2 договору передбачена відповідальність позичальника за неналежне виконання взятих на себе договірних зобов'язань зі своєчасного повернення кредиту та плати за нього - у вигляді пені в розмірі 0,03% від суми несплаченого платежу за кожний день прострочення. Пунктами 2.3, 3.3 договору передбачено право кредитодавця та кореспондуючий йому обов'язок позичальника вимагати дострокове повернення кредиту і сплати процентів та інших платежів у випадку затримання сплати позичальником кредиту та процентів за користування кредитом понад двох місяців. (а.с.8-31, 44-70) Із матеріалів справи встановлено, що позичальник з листопада 2009 року перестав виконувати належним чином взяті на себе грошові зобов'язання, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка 18 жовтня 2012 року була погашена частково за рахунок заставного майна за виконавчим написом нотаріуса - на суму 29825,98 гривень, в зв'язку із чим станом на 01 квітня 2014 року залишковий боргу відповідача за кредитом становить 111333,84 доларів США (за курсом НБУ гривень 1336361,01 гривень), з яких 51656,68 доларів США (за курсом НБУ 620044,84 гривень) - заборгованість за тілом кредиту, 27513 доларів США (за курсом НБУ 330243,71 гривень) - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 25256,46 доларів США (за курсом НБУ 303158,04 гривень) - пеня, 6907,7 доларів США (за курсом НБУ 82914,42 гривень) - 3% річних згідно ст.625 ч.2 ЦК України. (а.с.5-7, 32-48) Правовідносини, які виникли між сторонами у справі, окрім положень зазначених вище договорів, врегульовані нормами ЦК України. Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір, який є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов'язково укладається в письмові формі (ст.ст.1054, 1055 ЦК України), а також договір поруки (ст.553 ЦК України). Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до норми ст.1050 ЦК України, в контексті положення ст.1054 ч.2 ЦК України, якщо кредитним договором встановлений обов'язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась зі сплатою процентів. При цьому відповідно до норми ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, різновидом якої є пеня (ст.549 ЦК України). Нормою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Божник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ст.591 ЦУ України, ст.24 Закону України «Про заставу» у випадках, коли суми, вирученої від продажу предмета застави, недостатньо для повного задоволення вимог заставодержателя, він має право, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення вимоги, з іншого майна боржника в порядку черговості, передбаченої законодавством України. Згідно ст.16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов'язку в натурі. Відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача за кредитним договором №750/1 від 13 листопада 2007 року, приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є позивач, та відповідачем вказаного кредитного договору із дотриманням вимог законодавства, а також підтверджено невиконання відповідачем, на відміну від кредитодавця, своїх зобов'язань за даним договором, що зумовило виникнення у відповідача кредитної заборгованості, яка була частково погашена за рахунок заставного майна, а решта частини боргу відповідає наведеній позивачем сумі, враховуючи виникнення у позивача права вимагати дострокове повернення кредиту внаслідок порушення відповідачем строків погашення кредиту, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім при зверненні до суду із даним позовом судові витрати в розмірі 3654 гривень (а.с.4). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved