Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

07.11.2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, в якій просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича, вчинений 31.10.2017 р., зареєстрований в реєстрі за № 24466, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за Договором кредиту від 30.07.2008 року № 640/728-К728, за період з 26.02.2015 р. по 06.09.2017 р., в загальній сумі 197880,31 дол. США, що складається з : - заборгованості за кредитом 90328,62 дол. США, - заборгованості за відсотками за користування кредитом 107551,69 дол. США. Свої вимоги мотивувала тим, що приватним нотаріусом Чуловським В.А. порушено вимоги статей 87, 88 ЗУ «Про нотаріат», п.п. 3.2., 3.5. глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України у зв`язку з втратою чинності з 22.02.2017 року положеннями п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів стосовно стягнення кредитної заборгованості, що унеможливило вчинення нотаріусом виконавчого напису. Зазначила, що строк повернення кредиту за договором кредиту був змінений на підставі п. 4.5. договору кредиту, тому право вимоги заборгованості за кредитним договором фактично виникло у банку 09.02.2009 р., тобто з дня виникнення права вимоги до вчинення виконавчого напису пройшло більше 3 років. Окремо зазначила, що не підписувала договір від 09.12.2013 р. про внесення змін до Договору кредиту, що є підставою нікчемності цього договору згідно ст.ст. 207, 654, 1055 ЦК України. Ухвалою від 08.11.2019р. позовну заяву прийнято до розгляду в загальному позовному провадженні та призначено до розгляду в підготовчому провадженні. Ухвалою від 08.11.2019 р. на забезпечення позову зупинено стягнення згідно вказаного виконавчого напису. Відповідач у поданому відзиві позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Вважає, що виконавчий напис вчинений нотаріусом з дотриманням вимог законодавства, а заборгованість вказана у виконавчому написі є безспірною. Заявою від 25.05.2020 р., що надійшла до канцелярії суду 11.06.2020 року, позивач доповнила предмет позову вимогою про встановлення нікчемності договору від 10.12.2013 року про внесення змін до договору кредиту № 640/728-К728 від 30.07.2008 року та додатку №1 до цього договору. В обґрунтування вимоги про встановлення нікчемності договору посилається на ст.ст. 207, 215, 654, 1055 ЦК України та зазначає, що не укладала і не підписувала даний договір, додаток № 1 до нього та Детальний розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту (поточна дата 10.12.2013), про існування цих документів дізналася з матеріалів виконавчого провадження, відкритого Заводським відділом державної виконавчої служби міста Миколаїв з виконання вказаного виконавчого напису. Дана заява прийнята судом до розгляду. Ухвалою від 14.05.2020 р. до участі у справі як правонаступника відповідача АТ «Укрсоцбанк» залучено Акціонерне товариство «Альфа-Банк». Ухвалою від 28.07.2020 р. призначено по справі судову почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено. 24.09.2020 р. до канцелярії суду надійшов висновок судового експерта Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 31.08.2020 р. № 284.У зв`язку з цим, ухвалою від 29.09.2020 р. провадження у справі поновлено. Ухвалою від 01.12.2020 р. підготовче провадження у справі закрито, справи призначено до розгляду по суті. 26.11.2021 р. до канцелярії суду надійшли письмові пояснення представника відповідача, в яких він вважає позовні вимоги безпідставними та просить відмовити у їх задоволенні. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, а представник відповідача просив суд у задоволенні позові відмовити. Третя особа в судове засідання не з`явилась, причину неявки суду не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Суд, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, дійшов наступних висновків. 30.07.2008 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений Договір кредиту № 640/728-К728, згідно п.1.1., пп.1.1.1. якого банк надає Позичальнику у тимчасове користування грошові кошти в сумі 91343,00 дол. США зі сплатою 13,5% річних, з кінцевим строком повернення кредиту до 29.07.2023 року, з порядком повернення кредиту - з вересня 2008 по липень 2023 щомісячно до 10 числа по 507,00 дол. США, та в липні 2013 - 590,00 дол.США. 31.10.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинений виконавчий напис за реєстровим № 24466, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за Договором кредиту від 30.07.2008 року № 640/728-К728, за період з 26.02.2015 року по 06.09.2017 року, в загальній сумі 197880,31 дол.США, що складається з заборгованості за кредитом 90328,62 дол.США, за відсотками за користування кредитом 107551,69 дол. США. На підставі виконавчого напису, постановою державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 22.10.2019 р. відкрито виконавче провадження № 60364546. Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 87 Закону «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно ч. 1 ст. 88 цього Закону (в редакції на дату вчинення виконавчого напису) визначено умови вчинення виконавчих написів, а саме, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Пунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 р. № 296/5 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Такі правові висновки наведені в постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 року у справі № 754/9711/14-ц, провадження 6-887цс17, та упостановах Великої палати Верховного Суду від 27.03.2019 року у справі № 137/1666/16-ц, провадження № 14-84цс19, від 02.07.2019 року у справі № 916/3006/17, провадження № 12-278гс18, від 15.01.2020 року у справі № 305/2082/14-ц, провадження № 14-557цс19, від 23.06.2020 року у справі № 645/1979/15-ц, провадження № 14-706цс19. Згідно п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 р. № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» Перелік документів після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» був доповнений новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.» Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 р. № 662 визнано незаконною та нечинною з моменту її прийняття, зокрема, в частині змін, внесених до Переліку документів та доповнення його розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Отже, на день вчинення виконавчого напису зазначені положення розділу Переліку документів «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» втратили чинність. Пунктом 1 Переліку документів передбачено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами подаються оригінал нотаріально посвідченого договору; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Тобто, Отже, на день вчинення виконавчого напису існувала можливість стягнення заборгованості за виконавчим написом нотаріуса лише за нотаріально посвідченими договорами. Такий правовий висновок міститься у постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 21.10.2020 року у справі № 172/1652/18, провадження № 61-16749св19, від 12.03.2020 року у справі № 757/24703/18-ц, провадження № 61-12629св19, від 15.04.2020 року у справі № 158/2157/17, провадження № 61-14105св18. Укладений між банком та позивачем договір кредиту не посвідчений нотаріально, тому, враховуючи втрату чинності розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», у нотаріуса не було підстав вчинення виконавчого напису щодо стягнення заборгованості за договором кредиту. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 611 ЦК України, уразі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов`язання. Згідно п. 4.5. Договору кредиту, у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.п. 3.3.6., 3.3.7. Договору кредиту, протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, Позичальник зобов`язаний протягом 1 робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Пунктами 3.3.6, 3.3.7. Договору кредиту встановлені обов`язки Позичальника своєчасно погашати кредит із нарахованими процентами та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п.п. 1.1., 2.4., 2.10. Договору кредиту. Строки сплати позивачем платежів на погашення кредиту визначені п. 1.1.1. договору - щомісячно до 10 числа, а строки сплати процентів за користування кредитом - п. 2.4.5. договору, не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним місяцем, в якому нараховані проценти, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі. Таким чином, сторони у п. 4.5 договору кредиту врегулювали питання дострокового повернення кредиту, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання в разі несплати Позичальником платежів за договором. Судом встановлено, що згідно довідки від 06.09.2017 р., наданої банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, позивач з 15.08.2008 р. по 10.10.2008 р. щомісячно сплачував платежі на погашення кредиту та процентів, однак не сплатив чергові щомісячні платежі у строк 10.11.2008 р., і протягом наступних 90 календарних днів не сплачував платежів на виконання договору, сплативши наступний платіж на погашення процентів тільки 04.04.2011 р. Тому у відповідності до п. 4.5. договору кредиту строк повернення кредиту був змінений на перший робочий день після закінчення 90 календарних днів з початку прострочення, тобто на 09.02.2009 року. Позивач у вказану дату кредит не повернув та проценти за його використання не сплатив. Таким чином, право вимоги основного боргу за кредитом та процентів, нарахованих на 09.02.2009 р., виникло у банку 10.02.2009 р. Виконавчий напис було вчинено нотаріусом 31.10.2017 р., тобто значно пізніше трьох років з дня виникнення у банку права вимоги, що зумовлює невідповідність виконавчого напису вимогам ст. 88 ЗУ «Про нотаріат». Стосовно доводів позивача про припинення права банку нараховувати проценти, суд зазначає наступне. У постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 23.04.2020 р. у справі № 661/1892/18, провадження № 61-1699св19 за позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,міститься такий правовий висновок: «Встановивши, що останній платіж на виконання договору про надання відновлювальної кредитної лінії від 24 липня 2007 року № Ф070568П [PERSON] здійснила 08 грудня 2008 року і протягом наступних 60 календарних днів не виконувала зобов`язань, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано виходив з того, що відповідно до пункту 4.5 цього договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив 11 березня 2009 року і позичальник зобов`язана була протягом одного робочого дня, тобто 12 березня 2009 року погасити кредит в повному обсязі. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не переконався у безспірності заборгованості та не врахував, що після спливу визначеного договором строку кредитування (11 березня 2009 року) банк не мав права нараховувати передбачені договором проценти за кредитом. За таких обставин, зважаючи на те, що банк звернувся до нотаріуса лише 12 червня 2017 року, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про вчинення нотаріусом виконавчого напису без дотримання вимог законодавства про безспірність заборгованості та з пропуском встановленого статтею 88 Закону України «Про нотаріат» трирічного строку з дня виникнення права вимоги.» Аналогічні правові висновки стосовно припинення нарахування процентів після зміни строку повернення кредиту містяться у постановах Верховного Суду України від 16.11.2016 р. у справі № 756/17216/13-ц, провадження № 6-900цс16, від 02.11.2016 року у справі № 759/11503/14-ц, провадження № 6-1174цс16, від 07.12.2016 року у справі № 753/21547/14-ц, провадження № 6-719цс16, а також у постанові Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18. Враховуючи вищевказані правові висновки Верховного Суду, суд вважає, що право банку нараховувати проценти за договором кредиту припинилося після зміни строку повернення кредиту 09.02.2009 р. На підставі викладеного суд вважає, що нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, не врахував, на дату вчинення виконавчого напису п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів втратив чинність на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. у справі № 826/20084/14, крім того не дотримані вимоги закону щодо строку вчинення виконавчого напису протягом трьох років з дня виникнення права вимоги, а розмір заборгованості за виконавчим написом в частині процентів не відповідає умовам договору кредиту. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтованими та доведеними, такими, що підлягають задоволенню. Відносно вимоги про встановлення нікчемності Договору від 09.12.2013 р. про внесення змін до Договору кредиту № 640/728-К728 від 30.07.2008 р. та Додатку № 1 до нього, суд зазначає наступне. Пунктом 7.1. Договору кредиту встановлено, що всі додатки, зміни та/або доповнення до цього Договору мають бути вчинені в письмові формі та підписані належним чином уповноваженими на те представниками Сторін. Згідно висновку судового експерта Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 31.08.2020 р. № 284, підписи з обох сторін Договору від 09.12.2013 про внесення змін до Договору кредиту № 640/728-К728 від 30.07.2008 року у графах «Позичальник» та на другій сторінці договору зліва від запису « [PERSON] », на першій сторінці Додатку № 1 від 09.12.2013 року до Договору від 09.12.2013 про внесення змін до Договору кредиту № 640/728-К728 від 30.07.2008 року у графі «Сторона 2 [PERSON] » та графі «Позичальник», на другій сторінці Детальному розписі сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту (поточна дата 04.12.2013 року) у графі «Позичальник» виконані не [PERSON] , а іншою особою. Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Згідно ст. 654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Згідно статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі . Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Підпис учасника(-ів) правочину є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника(-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Оскільки висновком судової експертизи встановлено, що позивач не підписувала Договір від 09.12.2013 року про внесення змін до Договору кредиту № 640/728-К728 від 30.07.2008 року з Додатком № 1 до нього, зазначений договір не можна вважати таким, що вчинений в письмовій формі. Таким чином, суд констатує, що Договір від 09.12.2013 року про внесення змін до Договору кредиту № 640/728-К728 від 30.07.2008 року з Додатком № 1 до нього - є нікчемним у зв`язку з недодержанням письмової форми та не породжує правових наслідків для сторін вказаного Договору кредиту. Водночас визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину (такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 року у справі № 916/3156/17, провадження № 12-304гс18). У зв`язку з цим, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні вимоги про встановлення нікчемності вказаного договору.

Outcome: partial