Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-08 00:00:00

08.09.2020 до Бориспільського міськрайонного суду Київської області поштою надійшов позов АТ КБ Приватбанк від 31.08.2020 з проханням: стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 04.12.2013 у розмірі 20912 гривень 94 копійки станом на 04.08.2020, яка складається з наступного: 4735 гривень 95 копійок - заборгованість за кредитом; 4621 гривня 76 копійок - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 11555 гривень 23 копійки - заборгованість за пенею, - а також просить стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102 гривні (а.с.2-4). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт №б/н від 04.12.2013 [PERSON] отримав кредит у розмірі 5789 гривень 55 копійок у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Зазначає, що відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договором, та у зв`язку з порушенням и зобов`язань за кредитним договором станом на 04.08.2020 має вищевказану заборгованість - 20912 гривень 94 копійки, яка складається з наступного: 4735 гривень 95 копійок - заборгованість за кредитом; 4621 гривня 76 копійок - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 11555 гривень 23 копійки - заборгованість за пенею. Ухвалою судді від 24.09.2020 відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження (а. с. 63). 27.01.2021 відповідачем [PERSON] подана заява з запереченнями на позов, за змістом якої він звертає увагу, що позивачем не надано суду Кредитного договору, на який посилається позивач у Генеральній угоді від 04.12.2013 року. Вказує, що інформація про видачу кредитної картки датована 12.08.2006 року, а сама кредитна картка видавалась йому як фізичній особі-підприємцю та була ним здана після закінчення терміну її дії та закриття діяльності ФОП. Вважає, що позивачем не доведено отримання ним будь-яких коштів. Також вказує на пропущення позивачем строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною. Також стверджує, що позивач продав його борг колекторській компанії «ДЕЛЬТА М», від якої він отримував листи про погашення боргу, такій він сплатив вказану ними суму, проте документа про сплату не отримав. Просить застосувати при розгляд справи висновки Верховного Суду України, наведені у постанові від 11 березня 2015 року у справі №6-16цс15 (а.с.83-86). 12.05.2021 від позивача до суду надійшла відповідь на заяву відповідача (а.с.97-101), за змістом якої позивач підтверджує викладені в позовній заяві обставини, зазначає, долучив до позовної заяви копію укладеної сторонами Генеральної угоди від 04.12.2013 року, яка була укладена по наступним кредитним договорам: № SAMDN34000008690794 від 12.08.2006 року. Вказує, що 04.12.2013 року відповідач, маючи невиконане кредитне зобов`язання, за якими ним неодноразово порушені строки та порядок погашення заборгованості, за власним бажанням звернувся до Банку з метою створення сприятливих умов для виконання зобов`язань по вищевказаним кредитним договорам. Банк, пішовши на зустріч відповідачу, погодив підписання генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та списання частини заборгованості за вказаними договорами, а саме, при підписанні договору реструктуризації було списано: процентів на 922,54 грн., штраф на 293,21 грн., а загальна сума заборгованості після підписання договору реструктуризації складала 6169,55 грн. з урахуванням суми першого внеску в розмірі 380,0 грн. (п.1.2 генеральної угоди). Також зазначає, що Генеральною угодою сторони погодили новий строк погашення заборгованості, а саме з 04.12.2013 по 31.12.2015 року, розмір заборгованості, розмір відсоткової ставки, порядок і спосіб внесення платежів на погашення заборгованості, а саме шляхом відкриття картрахунку та встановлення кредитного ліміту на платіжну карту в розмірі загальної суми заборгованості. Також зазначено, що, на підставі ч.1 ст.634 ЦК, підписавши Генеральну угоду, позичальник приєднався до запропонованих банком Умов надання кредиту, що підтверджується його особистим підписом, за змістом якої погодився, що Генеральна угода, разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та Банком Кредитний Договір та що він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку. Також вказує, що з Генеральної угоди чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 1,5% (18% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Крім того, зазначає, що Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку. Також зазначено, що відповідачем не надано до суду жодного належного доказу на підтвердження своїх заперечень. Посилання на правову позицію Верховного Суду України у справі №6-16цс15 від 11 березня 2015 року вважає неправильним. У вказаній справі відповідач заперечував проти пункту 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» (стандарт), яким був встановлений збільшений строк позовної давності та посилався на те, що зміст цього пункту, зазначений у цих Умовах і в заяві позичальника, містить розбіжності. Підставою розгляду справ №6-16цс15 від 11 березня 2015 року являлось неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї й тієї самої норми матеріального права, а саме частини першої статті 259 ЦК України, якою передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін, договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Звертають увагу, що в силу вимог ст. 81 ЦПК України саме на відповідача покладено обов`язок доведення того факту, що він не був ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, не отримував кредитний ліміт чи не підписував кредитний договір, за невиконання умов якого до нього пред`явлено позов. Також зазначено, що суду надано виписку по картрахунку, яка є підтвердженням, що позичальнику було видано платіжну картку та відкрито картрахунок, на який встановлено кредитний ліміт. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів відповідача - всі проведені операції. Виписка є первинним бухгалтерським документом, а відповідачем не доведено відсутність заборгованості та виконання умов договору належним чином, а тому вимоги позовної заяви підлягають задоволенню в повному обсязі. Зауважують, що АТ КБ «ПриватБанк» не несе відповідальності за інформацію, надану юридичним відділом ТОВ «Юридична фірма «Дельта М». Звертають увагу, що згідно з наданим відповідачем листом повідомлення про наявність заборгованості стосується кредитного договору №4536543 від 14.10.2014 року. Щодо строку позовної давності вказують, що строк дії перевипущеної картки діє до останнього дня 10.2017 року, і позивач звернувся до суду з позовом 07.09.2020 року, до спливу строку позовної давності. Враховуючи викладене, просять суд задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги та викладені в позовній заяві обставини, просив позов задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві а також у відповіді на заяву відповідача. Відповідач в призначене судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, додаткових заяв, а також клопотань у зв`язку зі своєю неявкою до суду не направив. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подану відповідачем заяву із запереченням на позову та письмові матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено, що У судовому засіданні встановлено, що 04 грудня 2013 року сторони уклали Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, копія якої була приєднана до позовної заяви (а.с.9, 111-112). Зі змісту Генеральної угоди встановлено, що вона укладена з метою виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором № SAMDN34000008690794 від 12.08.2006 року, а також приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (на сайті privatbank.ua). Так, сторони домовилися по Договору 1: зменшити розмір заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту, а саме: відсотки на 922,54 грн., комісію на 0,0 грн., пеню на 0,0 грн., штраф на 293,21 грн.(підпункт 1.1.1 п.1.1 ст.1 Генеральної угоди). Сторони також домовились, що заборгованість за договором 1 з дати підписання Генеральної угоди становить 6169,55 грн., дата остаточного погашення заборгованості- 31.12.2015 р. (підпункт 1.1.2, 1.1.3 п.1.1 ст.1 Генеральної угоди ). Згідно п.п.1.3.1, 1.3.2, 1.3.3 п. 1.3. ст.1 Генеральної угоди, строком повернення кредиту, який зазначений в п.п. 1.1.3 Генеральної угоди, являється 2-й день з моменту такого порушення. Вся заборгованість по кредиту, починаючи з дня, наступного за днем повернення кредиту(2-й день), вважається простроченою. В день наступний за днем повернення кредиту(2-й день) позичальник сплачує банку штраф: в розмірі 1215,75 грн. за Договором 1. За змістом п.2.1 ст.2 Генеральної угоди сторони домовились, що Банк надає позичальнику терміновий кредит в сумі 5789,55 грн. на строк 24 місяці, з 04.12.2013 по 31.12.2015 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі на зазначену суму, в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті процентів в розмірі 1,5% в місяць (18% річних) на суму залишку кредиту в зазначені в угоді та Правилах строки. Також цим пунктом передбачено, що погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця позичальник надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 289,71 грн. для погашення заборгованості по кредиту, яка складається із заборгованості за кредитом, процентів, а також інших видатків відповідно до Умов та правил. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31.12.2015 року. Згідно з умовами п.2.2 ст.2 Генеральної угоди сторони передбачили, що відповідно до ст.212, 611,651 Цивільного кодексу України при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, зазначених в цій Генеральній угоді, Умовах та правилах більш ніж на 31 день за зобов`язаннями, строк яких не наступив, сторони погодили, що строк повернення кредиту вважається 32 й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 1215,75 грн. Пунктом 2.8 Генеральної угоди визначено, що при порушені позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої зазначено в Умовах і правилах за кожен день прострочення. Так, за змістом ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 вказаної статті до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до вимог ч.1-3 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За змістом ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Суд звертає увагу, що факт підписання, а відповідно, укладення вищевказаної Генеральної угоди відповідачем не заперечується. З наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 4-5) вбачається, що станом на 04.08.2020 за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 20912 гривень 94 копійки, яка складається з наступного : 4735 гривень 95 копійок - заборгованість за кредитом; 4621 гривня 76 копійок - заборгованість за процентами за період з 04.12.2013 по 04.08.2020 включно, заборгованість по пені - 11555 гривень 23 копійки. Згідно з наданою суду випискою за договором № б/н на 06.08.2020 на ім`я відповідача (а.с.53-55) останнє поповнення картки готівкою відповідачем здійснено 16.03.2015 року. Інші докази користування відповідачем кредитної карткою після вказаної дати, а також докази погашення заборгованості за використаними кредитними коштами сторонами суду надано не було та не зазначено джерел їх здобуття. Водночас, надаючи оцінку обґрунтованості та доведеності заявленої позивачем суми заборгованості, суд дійшов наступних висновків. Оскільки розмір заборгованості за використаними кредитними коштами підтверджено уповноваженою банком особою у вищезазначеному розрахунку та підтверджується випискою по картковому рахунку, підстави сумніватися в дійсності наведеної в розрахунку інформації в частині використаних відповідачем кредитних коштів, а також сплачених на погашення заборгованості з отриманого кредиту та нарахованих процентів сум у суду відсутні. Будь-яких заперечень щодо правильності нарахованої заборгованості за кредитом, а також доказів, які це підтверджують, відповідачем не надано та не зазначено джерел їх здобуття. Не викликає у суду сумнівів і правильність нарахування банком процентів за визначеною Генеральною угодою ставкою 18% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Щодо нарахованої банком пені в сумі 11555 гривень23 копійки, то в цій частині позов належним чином не обґрунтований та не доведений. Так, п.2.8 Генеральної угоди містить посилання, що при порушенні зобов`язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує пеню, розмір якої вказаний в Умовах та правилах за кожен день прострочення. Разом із цим, конкретний розмір пені в Генеральній угоді не вказаний, як і не надано доказів ознайомлення відповідача з конкретним розміром пені, вказаним в Умовах та правилах, розроблених позивачем. Так, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 зробила висновок, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Таким чином, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Вищевказаний висновок Великої Палати Верховного Суду є актуальним та має враховуватися судом при прийнятті рішення в частині можливості застосування до спірних правовідносин, що виникли між сторонами, положень долучених до позовної заяви Умов та Правил надання банківських послуг щодо встановленого розміру пені. Оскільки долучені позивачем Умови та правила надання банківських послуг (а.с.10-43) не містять підпису відповідача про ознайомлення з їх змістом, як і дати їх підписання самим позивачем, вони не можуть враховуватись судом як частина укладеного сторонами договору. Отже, нарахування позивачем пені в сум 11555 гривень 23 копійок на підставі вищевказаних Умов та правил надання банківських послуг слід визнати необґрунтованим. Таким чином, доведеними слід вважати вимоги позивача лише в частині розміру заборгованості за наданим кредитом та нарахованими процентами. Водночас відповідач заперечує проти стягнення боргу в тому числі і через пропуск позивачем строку позовної давності. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постановах цього суду від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16 та від 09 серпня 2017 року у справі № 6-2322цс16. Так, умовами договору визначено, що погашення заборгованості за кредитом та сплата відсотків здійснюється щомісячними (ануїтетними) платежами по 289 гривень 71 копійка, а дата остаточного погашення кредиту - 31.12.2015 року. Позивач звернувся до суду 07.09.2020, про що свідчить дата відправки на поштовому конверті (а.с.59),тобто з пропуском встановленого законом трирічного строку позовної давності. При цьому слід зазначити щодо твердження позивача, що строк позовної давності має відраховуватися з дати закінчення строку користування кредитної карткою, суд вважає необґрунтованими, оскільки остання дата використання кредитної картки відповідачем - 16.03.2015 , що підтверджується випискою по рахунку (а.с.53-55). Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням викладеного, в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості за використаними кредитними коштами, а також відсотків за користування кредитними коштами в розмірі погодженої сторонами ставкою - 18% річних слід відмовити внаслідок пропуску позивачем строку позовної давності, в іншій частині: щодо стягнення пені - позов задоволенню не підлягає у зв`язку необґрунтованістю та недоведеністю заявлених вимог. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір не відшкодовується. Інші судові витрати по справі не значаться. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed