Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

07 травня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Комунальної лікувально-профілактичної установи «Міська психіатрична лікарня № 7 міста Маріуполя» (далі КЛПУ «Міська психіатрична лікарня № 7 міста Маріуполя») про скасування наказу головного лікаря № 26 від 30 березня 2015 року в частині накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани. В обґрунтування позову зазначив, що з грудня 1988 року по теперішній час працює дільничним лікарем-психіатром КЛПУ та виконує обов'язки, передбачені Законом України «Про психіатричну допомогу» та посадовою інструкцією. Наказом головного лікаря № 26 від 30 березня 2015 року на нього було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани з формулюванням «за неналежне виконання своїх службових обов'язків, а саме несвоєчасного огляду комісією лікарів-психіатрів та несвоєчасне спрямування заяви для продовження надання амбулаторної психіатричної допомоги». Притягнення до дисциплінарної відповідальності вважає незаконним за таких підстав: - наказ є неконкретним, в ньому не зазначено який проступок був скоєний та коли; - адміністрація закладу не запропонувала надати пояснення з приводу обставин; - не наведені докази вини працівника тощо. Крім того, позивач вказує, що ніякого дисциплінарного проступку він не скоював. Як йому відомо, притягнення його до відповідальності відбулося через надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку хворому [PERSON] Цей хворий перебував у нього на лікуванні з 04 березня 2014 року на підставі ухвали Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 19 листопада 2013 року. За його поданням від 22 липня 2014 року хворий [PERSON] у цей же день був оглянутий комісією лікарів-психіатрів, яка прийшла до висновку про необхідність продовження застосування примусових заходів медичного характеру і відповідна заява 22 липня 2014 року була направлена до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя. Особисто він 6-ти місячний строк проведення чергового огляду не порушував, так як хворий перебував у нього на лікуванні з 04 березня 2014 року, а огляд був проведений 22 липня 2014 року. За таких обставин просив суд скасувати оскаржуваний наказ у частині накладення на нього дисциплінарного стягнення. Представники відповідача головний лікар Калугін І.В. та представник за довіреністю Веденєєва Н.С. проти позову заперечували. Зазначали, що у березні 2014 року прокуратурою Орджонікідзевського району міста Маріуполя проводилася перевірка додержання вимог законодавства у психіатричній лікарні зі звичайним наглядом КЛПУ «Міська психіатрична лікарня № 7 міста Маріуполя», за результатами якої на адресу головного лікаря надіслана вказівка прокурора про вирішення питання про притягнення лікарів-психіатрів [PERSON] та [PERSON], а також завідуючої диспансерним відділенням [PERSON] до дисциплінарної відповідальності за фактами несвоєчасного огляду хворих. У вказівці було зазначено, що лікар-психіатр [PERSON] порушив 6-ти місячний строк огляду комісією лікарів-психіатрів хворого [PERSON], так як ухвала Жовтневого районного суду міста Маріуполя про застосування до [PERSON] примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку була постановлена 19 листопада 2013 року, а черговий огляд хворого був проведений 22 липня 2014 року. На виконання вказівки прокурора був виданий наказ про проведення службового розслідування та створена комісія. За результатами службового розслідування комісія склала висновок, за яким комісія погодилася з фактами порушення лікарем [PERSON] службових обов'язків. На підставі цього висновку був виданий наказ, який оспорює позивач. Під час проведення службової перевірки [PERSON] відмовився від надання пояснень, також він відмовився отримувати копію спірного наказу, про що складалися відповідні акти. Також представник відповідача Веденєєва Н.С. зазначила, що з боку позивача дійсно був порушений 6-ти місячний строк проведення чергового комісійного огляду, так як до хворого [PERSON] примусові заходи медичного характеру були застосовані 19 листопада 2013 року (дата ухвали суду) і саме з цієї дати починається відлік такого строку. На думку представника відповідача такий огляд хворого [PERSON] мав бути проведений до 19 травня 2014 року, а був проведений за поданням [PERSON] тільки 22 липня 2014 року. Порушення цього строку є порушенням прав хворого [PERSON], а тому лікар [PERSON] законно притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Вислухавши сторони та свідків, дослідивши надані ними письмові докази, суд пришов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, виходячи з таких підстав. Наказом головного лікаря КЛПУ «Міська психіатрична лікарня № 7 міста Маріуполя» № 26 від 30 березня 2015 року за неналежне виконання своїх службових обов'язків, а саме несвоєчасного огляду комісією лікарів-психіатрів та несвоєчасне спрямування заяви для продовження надання амбулаторної психіатричної допомоги винесена догана дільничному лікарю-психіатру диспансерного відділення [PERSON] В описовій частині наказу зазначено, що цей наказ винесений на підставі листа-вказівки від 24 березня 2015 року прокуратури Орджонікідзевського району міста Маріуполя «Про усунення порушень вимог законодавства у психіатричній лікарні із звичайним наглядом КЛПУ «Міська психіатрична лікарня № 7 міста Маріуполя» щодо режиму, умов тримання, лікування, законності та обґрунтованості застосування до громадян примусових заходів медичного характеру» (а.с.39). Підстави і строки застосування дисциплінарних стягнень передбачені ст. 147-148 КЗпП України, згідно з якими дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом тільки за порушення трудової дисципліни, тобто за вчинення дисциплінарного проступку, безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Порядок застосування дисциплінарних стягнень передбачений ст. 149 КЗпП України. Вирішуючи питання щодо законності застосування дисциплінарного стягнення щодо позивача [PERSON], суд перевіряє наявність у діях позивача дисциплінарного проступку. Так, судом встановлено і не заперечується сторонами, що позивачу була оголошена догана за те, що ним був порушений 6-ти місячний строк проведення чергового комісійного огляду хворого [PERSON], до якого примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку були застосовані 19 листопада 2013 року (дата ухвали суду), а огляд був проведений за поданням [PERSON] тільки 22 липня 2014 року. За положеннями ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку, встановлених Кримінальним, Кримінальним процесуальним кодексами України, цим Законом та іншими законами. За рішенням суду, серед інших, застосовуються такі примусові заходи медичного характеру як надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. Продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюються судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, на підставі висновку комісії лікарів-психіатрів. Особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення або про зміну застосування такого заходу. У разі відсутності підстав для припинення або зміни застосування примусового заходу медичного характеру представник психіатричного закладу (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, направляє до суду заяву, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження застосування примусового заходу медичного характеру. У разі необхідності продовження застосування примусового заходу медичного характеру понад 6 місяців представник психіатричного закладу (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження застосування примусового заходу медичного характеру. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження надання особі такої психіатричної допомоги. В подальшому продовження застосування примусового заходу медичного характеру проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців. Питання про зміну або припинення застосування примусового заходу медичного характеру вирішується судом у разі такої зміни стану психічного здоров'я особи, за якої відпадає необхідність застосування раніше призначеного заходу або виникає необхідність у призначенні іншого примусового заходу медичного характеру. На виконання вимог Закону України «Про психіатричну допомогу» Наказом Міністерства охорони здоров'я від 08 жовтня 2001 року № 397 «Про затвердження нормативно-правових документів з окремих питань щодо застосування примусових заходів медичного характеру до осіб, які страждають на психічні розлади» був затверджений Порядок застосування примусових заходів медичного характеру до осіб з психічними розладами, які скоїли суспільно небезпечні діяння. Зазначений наказ зареєстрований в Міністерстві юстиції України 01 березня 2002 року за № 215/6503. Пунктом 7 Порядку передбачено, що надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може бути застосоване судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров'я не потребує госпіталізації до психіатричного закладу. Зазначені особи підлягають лікарському нагляду та лікуванню в амбулаторних психіатричних закладах. Пунктами 9, 12, 14 Порядку встановлено, що примусові заходи медичного характеру здійснюються у психіатричних закладах з відповідними умовами нагляду за наявності рішення суду й акта судово-психіатричної експертизи (або акта психіатричного огляду засуджених) з відповідними висновками про характер та тяжкість психічного захворювання в особи, ступінь її суспільної небезпечності для себе або інших осіб за характером її захворювання і медичних підстав для застосування відповідного примусового заходу медичного характеру, а також документів, які посвідчують особу і місце проживання. Особи, до яких застосовано примусовий захід медичного характеру, підлягають огляду не рідше одного разу на шість місяців комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу в складі: головного лікаря (заступника з медичної частини), завідувача відділення і лікуючого лікаря. У разі значного поліпшення психічного стану особи, одужання або коли дані психіатричного огляду викликають сумніви щодо наявності психічного розладу, складається відповідний висновок комісії лікарів-психіатрів психіатричного закладу, який направляється його керівництвом достроково (до закінчення шестимісячного терміну) до суду, який виніс рішення за цією справою для вирішення питання про її перегляд згідно з чинним законодавством. За посадовою інструкцією, затвердженою головним лікарем КЛПУ 12 січня 2012 року, з якою ознайомлений 12 січня 2012 року [PERSON], (п. 1.4) при наданні психіатричної та іншої медичної допомоги лікар-психіатр дільничний незалежний у своїх рішеннях і керується лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та Законом України «Про психіатричну допомогу». Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 19 листопада 2013 року на підставі ст. 93, 94 КК України до неосудного [PERSON] були застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, внаслідок вчинення ним у стані неосудності суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України. Сторонами не оспорюється, що за вимогами п.9 Порядку копія зазначеної ухвали суду та акт стаціонарної судово-психіатричної експертизи № 157 від 24 жовтня 2013 року надійшли до КЛПУ «Міська психіатрична лікарня № 7 міста Маріуполя» 27 лютого 2014 року. Цей факт також підтвердила допитана як свідок завідуюча диспансерним відділенням КЛПУ [PERSON] Згідно з даними амбулаторної карти № 242-3 хворого [PERSON] ця карта розпочата 28 лютого 2014 року, перший огляд хворого лікарем [PERSON] проводився 04 березня 2014 року, на черговий огляд хворий [PERSON] був направлений позивачем 22 липня 2014 року, в цей же день був проведений комісійний огляд хворого. За результатами комісійного огляду був складений акт № 26 психіатричного огляду осіб, які перебували на примусовому лікування (амбулаторна психіатрична допомога у примусовому порядку) від 22 липня 2014 року, у якому зазначено, що [PERSON] перебуває на примусовому лікуванні з 27 лютого 2014 року на підставі ухвали суду від 19 листопада 2013. Суд прийшов до переконливого висновку, що здійснення примусових заходів медичного характеру щодо неосудного [PERSON] на підставі ухвали суду від 19 листопада 2013 року було розпочато 27 лютого 2014 року, тобто з дня, коли на адресу КЛПУ надійшов необхідний для виконання пакет документів - копії ухвали суду та акту психіатричної експертизи, а граничний 6-місячний строк проведення комісійного огляду спливав 26 серпня 2014 року. Таким чином, обов'язковий комісійний огляд [PERSON], проведений 22 липня 2014 року за поданням лікаря [PERSON], був проведений до спливу граничного строку, встановленого законом, тобто, позивач [PERSON] при здійсненні примусових заходів медичного характеру щодо [PERSON] діяв у відповідності з положеннями Закону України «Про психіатричну допомогу», Наказу Міністерства охорони здоров'я від 08 жовтня 2001 року № 397 «Про затвердження нормативно-правових документів з окремих питань щодо застосування примусових заходів медичного характеру до осіб, які страждають на психічні розлади» і дисциплінарного проступку не вчиняв. Через відсутність факту вчинення позивачем дисциплінарного проступку, наказ № 26 від 30 березня 2015 року підлягає скасуванню у частині накладення на [PERSON] дисциплінарного стягнення у вигляді догани. Крім того, у даній справі суд не дає оцінку дотримання відповідачем положень ст. 148, 149 КЗпП України щодо строків та порядку накладення дисциплінарного стягнення через те, що відсутність факту вчинення дисциплінарного проступку взагалі виключає процедуру накладення дисциплінарного стягнення. На підставі наведеного,

Outcome: approved