Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

08.11.2016 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що він має у власності житловий будинок по вул.Радянська (Миру), 28 в смт.Чорнухи Полтавської області, який отримав у спадщину після смерті у 1985 році матері [PERSON] згідно з ст.ст.548,549 ЦК УРСР 1963 року. Останні роки життя його батьки користувалися земельною ділянкою, на якій розташований будинок з господарськими будівлями та присадибною земельною ділянкою, площею близько 0,10 га. Після смерті матері він проживав в цьому будинку, а з 1987 року почав проживати в будинку, в якому проживає і по теперішній час по пров.Садовому,8 в смт.Чорнухи та продовжує постійно користуватися вищезазначеною земельною ділянкою. У 2014 році через хворобу він не зміг обробляти земельну ділянку, а восени 2015 року прибрав її від буряну та кущів, здійснив оранку. Навесні 2016 року виявив, що ця земельна ділянка обробляється іншою особою і в червні цього року отримав копію рішення Чорнухинської селищної ради від 14.04.2015 року «Про надання в користування земельної ділянки [PERSON]В.». Пізніше дізнався про наявність іншого рішення відповідача від 07.04.2016 року «Про надання [PERSON] дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості)». З посиланням на ст.19 Конституції України, ст.ст.116,119,122,123 Земельного кодексу України, п.34 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вважає, що рішення Чорнухинської селищної ради від 07.04.2016 року «Про надання [PERSON] дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості)» є таким, що порушує його права, суперечить вимогам законодавства, оскільки успадкувавши у 1985 році будинок продовжував користуватися земельною ділянкою біля будинку, що породжує його право на набуття вказаною земельною ділянкою за набувальною давністю. Відповідачу з відповідних погосподарських книг було відомо про те, що він є власником домоволодіння та користувачем земельної ділянки, за яку він сплачує відповідний податок. Враховуючи те, що користувачем даної земельної ділянки з 1987 року був він, до заяв третьої особи не було додано його письмову згоду як землекористувача, посвідчену нотаріально, що свідчить про невідповідність поданих документів вимогам ч.2 ст.123 ЗК України. З огляду на наведене просив скасувати рішення Чорнухинської селищної ради від 07.04.2016 року «Про надання [PERSON] дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості)». Позивач та його представник у судове засідання 23.12.2016 р. та 05.01.2016 року не зявилися з причин, які визнані судом неповажними. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача та його представника, виходячи з наступного. Згідно з приписів ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. За змістом ч.3 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки. У судове засідання, призначене на 01.12.2016 року, позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не зявилися, представником надіслано заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату у звязку з неможливістю прибуття позивача в судове засідання за сімейними обставинами, а представник бере участь в судовому засіданні Пирятинського районного суду. Судове засідання було відкладено на 23.12.2016 року. Аналогічна заява надійшла від представника позивача 23.12.2016 року та 05.01.2017 року, підтверджуючих документів причин неявки не надано. 23.12.2016 року визнавши причину неявки позивача та його представника у судове засідання неповажною, судом було відкладено розгляд справи на 09 годину 05.01.2017 року. При цьому необхідно зазначити, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є обєктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та повязані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами. Такі докази позивачем та його представником не надано. Також слід відзначити, що законодавцем не обмежено коло осіб, які можуть представляти інтереси сторін у справі, а тому позивач не був позбавлений права на здійснення представництва його інтересів іншого представника з метою запобігання затягування судового розгляду справи. З огляду на викладене, враховуючи також те, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобовязана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обовязки, суд вважає за можливе провести розгляд справи у її відсутність. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав і суду пояснив, що за відповідачем рахується 0,14 га земельної ділянки. Згідно з обліковими даними земельна ділянка, яка надавалась в користування [PERSON], за відповідачем не значиться. З заявами про надання вказаної земельної ділянки у власність чи користування [PERSON] до Чорнухинської селищної ради не звертався. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Відповідно до ч.5 ст.46\~\~Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сесія ради скликається в міру необхідності, але неменше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання\~\~документів\~\~дозвільного\~\~характеру\~\~у сфері господарської діяльності не рідше ніж один раз на місяць. Згідно\~з\~ч.1, ч.10 ст.59\~\~Закону України «Про місцеве самоврядування», рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. За змістом ст.12 ЗК України до повноважень міської ради у галузі земельних відносин належить, крім іншого, розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та надання земельних ділянок у користування відповідно до ЗК України. Статтями 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Частиною першою статті 122, ч.ч.1,2 ст.123 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною [PERSON] Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та обєднання). Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою. Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною [PERSON] Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу. Земельні ділянки державної та комунальної власності, на яких розташовані будівлі, споруди, інші обєкти нерухомого майна, що перебувають у державній чи комунальній власності, передаються особам, зазначеним у пункті «а» частини другої статті 92 цього Кодексу, лише на праві постійного користування. Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). [PERSON] Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. За змістом наведених правових норм державному захисту підлягають порушені права власників та землекористувачів. З цього випливає, що особа повинна довести своє право власності або право користування земельною ділянкою. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Із наведених положень вбачається, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників цивільних правовідносин, у спосіб, перелік яких передбачений законодавством. З урахуванням викладеного, кожна особа має конституційне право на судовий засіб захисту, зокрема право на предявлення позову. Відсутність же права на позов у матеріально-правовому розумінні, зокрема в звязку з тим, що позивач права на предмет спору не має, є підставою для ухвалення судом рішення про відмову в задоволенні позову за безпідставністю. Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частинами 3,4 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПУ України обставини, встановлені судовим рішенням, зокрема у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно з ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог зазначеної статті звертаючись до суду позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Судом встановлено, що рішенням 41 сесії 6 скликання Чорнухинської селищної ради від 14.04.2015 року третій особі [PERSON] було надано у користування земельну ділянку площею 0,06 га, біля р.Многа поблизу вул.Радянська, 28 в смт.Чорнухи (а.с.7). Рішенням 7 сесії сьомого скликання Чорнухинської селищної ради від 07.04.2016 року [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в смт.Чорнухи, поблизу вул.Миру (Радянській), 28, орієнтовною (згідно з записом облікових документів селищної ради) площею 0,06 га, з них для ведення особистого селянського господарства 0,06 га (а.с.8,35). Вказана технічна документація виготовлена (а.с.30-54), проте на час винесення судом рішення Чорнухинскою селищною радою не затверджена, що не заперечувалось представником відповідача. З свідоцтва про народження позивача видно, що його мати вказана як [PERSON] (а.с.12). Рішенням Чорнухинського районного суду Полтавської області від 08.07.2016 року у позові [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та стягнення збитків відмовлено (а.с.13-17). З облікової картки об'єкта погосподарського бліку по пров.Садовому,8 в смт.Чорнухи вбачається, що за [PERSON] рахуються земельні ділянки, загальною площею 0,14 га (а.с.76). Відповідно до ч.1-4 ст.15 ч.ч.1,2 ст.16 Земельного кодексу УРСР 1970 року, земля надається в безстрокове або тимчасове користування. Безстроковим (постійним) визнається землекористування без заздалегідь встановленого строку. Земля, яку займають колгоспи, закріплюється за ними в безстрокове користування. Тимчасове користування землею може бути короткостроковим до трьох років і довгостроковим від трьох до десяти років. У разі виробничої необхідності ці строки можуть бути продовжені на період, що не перевищує відповідно строків короткострокового або довгострокового тимчасового користування. Надання земельних ділянок у користування здійснюється в порядку відведення. Відведення земельних ділянок провадиться на підставі постанови [PERSON] Міністрів УРСР або рішення виконавчих комітетів обласної, районної, міської, селищної і сільської [PERSON] народних депутатів в порядку, встановлюваному законодавством Союзу РСР і Української РСР. Згідно з ч.ч.1,2,4,5 ст.7 Земельного кодексу УРСР 1990 року користування землею може бути постійним або тимчасовим. Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку. Тимчасове користування землею може бути короткостроковим до трьох років і довгостроковим від трьох до двадцяти пяти років. У разі виробничої необхідності ці строки може бути продовжено на період, що не перевищує одного строку відповідно короткострокового або довгострокового тимчасового користування. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності , зокрема громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства . У тимчасове користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, зокрема громадянам України для городництва, сінокосіння і випасання худоби, ведення селянського (фермерського) господарства . У тимчасове користування із земель, що перебувають у колективній і приватній власності, земля може надаватись відповідним власникам цієї землі за договором, який реєструється у сільській, селищній, міській [PERSON] народних депутатів , в тому числі громадянам України для городництва, сінокосіння і випасання худоби. Відповідно до п.а) ч.2 ст.83 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. Відповідно до ч.1 ст.92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Згідно з ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Зі змісту ст.126 ЗК України вбачається, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За ст.398 ЦК України право володіння чужим майном виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Всупереч вказаним вимогам позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження набуття ним у встановленому законом порядку прав на спірну земельну ділянку, чим не довів наявність у нього права володіння, користування, власності земельною ділянкою поблизу вул.Миру, 28 в смт.Чорнухи. Крім того, стверджуючи про те, що домоволодіння по вул.Радянська (Миру), 24 в смт.Чорнухи Полтавської області належить йому як спадкоємцю після смерті матері [PERSON] на підставі ст.ст.548, 549 ЦК УРСР 1963 року, позивачем не надано доказів про належність такому спадкодавцеві\~\~цього домоволодіння. Не надано позивачем жодних доказів на підтвердження набуття та оформлення спадкодавцем свого права на\~\~спірну земельну ділянку, а також доказів сплати ним земельного податку за користування цією земельною ділянкою. Технічний паспорт судом не береться до уваги, оскільки він не є правовстановлюючим документом, а тому в силу ст.ст.58, 59 ЦПК України не є належним та допустимим доказом належності домоволодіння. При цьому, як вбачається з технічного паспорту будинку по вул.Радянській, 24 квартал №48 в смт.Чорнухи, власником (користувачем) домоволодіння в ньому зазначено [PERSON] (а.с.9 зворотній бік). В звязку з цим відсутні підстави для висновку про порушення прав позивача відповідачем, оскільки [PERSON] жодних прав на спірну земельну ділянку не має. Вищевказане рішення міської ради щодо надання дозволу [PERSON] дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою прийнято компетентним органом у межах своїх повноважень. Посилання позивача на ст.119 ЗК України доводів представника відповідача про законність оспорюваних рішень міської ради також не спростовують. Так, набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється Земельним кодексом України (далі ЗК), зокрема статтею 119. Відповідно до ст.119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади; [PERSON] міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом. Норма ст.119\~\~ЗК України щодо набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю може застосовуватися лише з 01 січня 2017 року відповідно до п.1 розділу ІХ «Прикінцеві положення» ЗК України. Аналіз ст. 119 ЗК України дає підстави для висновку, що не передбачено жодних переваг для осіб, зазначених у ч. 1 цієї статті, оскільки навіть дотримання всіх умов набувальної давності не приводить до виникнення права власності на землю та фактично відсилає до загального порядку надання земельних ділянок у власність або в користування (статті 118, 123 ЗК). Ця норма надає лише право звернення до органу державної влади або місцевого самоврядування з клопотанням про передачу земельної ділянки у власність чи користування і не передбачає обовязкової передачі земельної ділянки у власність чи користування таким особам при дотриманні передбаченої законом процедури звернення та подання необхідних документів. Позивач не надав суду доказів є не довів факту його звернення до органу місцевого самоврядування з відповідним клопотанням. З огляду на викладене посилання позивача на ч.5 ст.116 ЗК України щодо передання земельних ділянок, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом, а також на те, що подані третьою особою документи до селищної ради не відповідають вимогам ч.2 ст.123 ЗК України, оскільки до клопотання не була додана його письмова згода, засвідчена нотаріально, є помилковими. Таким чином, в ході судового розгляду позивачем не доведено свого права\~\~власності чи права користування спірною земельною ділянкою, в зв'язку суд не встановив наявності порушених прав та законних інтересів позивача, які б потребували захисту. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed