Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

07 лютого 2020 року представник позивача [PERSON] , який діє в інтересах позивача [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про захист прав споживачів, в якій просить: 1) розірвати договір купівлі-продажу (віконних блоків) від 23 жовтня 2019 року, укладений між позивачем [PERSON] та [PERSON] ; 2) стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] , [INFO] , у відшкодування матеріальної шкоди суму у розмірі 15100 грн.; 3) стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] , [INFO] , пеню у розмірі 562,74 грн.; 4) стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] , [INFO] , у відшкодування моральної шкоди 5000 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 23 жовтня 2019 року між позивачем [PERSON] та фізичною особою - підприємцем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу (віконних блоків). Згідно з умовами цього договору, відповідач зобов`язався продати блоки віконні: профіль WDS Тrіо колір білий, скління 4*16*4, додаткові матеріали підвіконня 100*3200, відлив 100*3200, козирок 300*3200 з установкою (відповідно до листа замірів, погодженого сторонами). Доставка Товару повинна здійснюватися продавцем за адресою проживання позивача: [ADDRESS] . Ціна договору була встановлена у розмірі 18800 грн. Передоплату у розмірі 15100 грн. було внесено позивачем при укладенні цього договору, а остаточний платіж у розмірі 3700 грн. повинен був здійснитись у день поставки товару на адресу, вказану в п.1.4 договору, одночасно з підписанням акта приймання-передачі. Згідно з п.п. 2.1 п. 2 договору, вказані вище вироби мають бути поставлені позивачу протягом 40 робочих днів, тобто орієнтовно до 17 грудня 2019 року. Точну дату поставки виробу покупцю сторони узгоджують не пізніше ніж 2 дні до дати, визначеної в п. 2.1 договору. Відповідач зі своєї сторони договірні зобов`язання не виконав. Числені усні звернення позивача до нього з цього приводу успіху не дали. Наразі відповідач взагалі не виходить з позивачем на зв`язок, тобто всіляко ухиляться від виконання своїх договірних зобов`язань. 03 лютого 2020 року він звернувся з цього приводу до поліції з відповідною заявою, оскільки вважав, що в діях відповідача вбачається склад злочину, передбаченого ст. 190 Кримінального кодексу України (шахрайство). Окрім того, йому відомо, що 25 листопада 2019 року відповідач припинив взагалі свою підприємницьку діяльність, що, на думку позивача, лише підтверджує факт його шахрайських дій, оскільки між укладенням договору та припиненням його підприємницької діяльності пройшов лише один місяць, а виконання умов договору передбачалось не пізніше 40 днів. На сьогоднішній день умови договору відповідачем не виконані. Оскільки будь-які спроби вирішити питання про виконання відповідачем умов договору в досудовому порядку не мали успіху, то він вимушений звернутися до суду з вимогою розірвати укладений договір та зобов`язати відповідача відшкодувати йому матеріальну та моральну шкоду. Оскільки відповідач повинен був виконати свій обов`язок за договором ще 17 грудня 2019 року, але до цього часу його не виконав, то з 18 грудня 2019 року на суму 18100 грн. має бути нарахована пеня у розмірі подвійної ставки НБУ за кожен день прострочення, а саме у розмірі 562,74 грн. Також зазначив, що діями відповідача йому було спричинено моральну шкоду, яка полягає в тому, що позивач до теперішнього часу не має можливості користуватися металопластиковими вікнами. Він вимушений був безрезультатно звертатися як усно, так і письмово до відповідача, щоб останній нарешті виконав умови договору, при цьому позивач віддав відповідачу усі свої гроші з метою прискореного виконання останнім свого зобов`язання. Розмір моральної шкоди він оцінює у сумі 5000 грн. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13 березня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 23 квітня 2020 року на 13 годину 10 хвилин. 23 квітня 2020 року, 04 червня 2020 року та 10 липня 2020 року судове засідання було відкладено у зв`язку із неявкою у судове засідання відповідача [PERSON] . Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явилися. Від представника позивача Гуревича Р.Г. надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явився. Про причини неявки суд не повідомив і на підставі частини 3 ст. 131 ЦПК України суд вважає, що він не з`явився у судове засідання без поважних причин. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223 ЦПК України. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне. Відповідно до частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)), а ст. 13 ЦК України передбачено заборону на вчинення дій, які б могли завдати шкоди іншій особі, та зловживання правом. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 23 жовтня 2019 року між позивачем [PERSON] (покупець) та фізичною особою - підприємцем [PERSON] (продавець) було укладено договір купівлі-продажу (віконних блоків) (а.с. 8-9). Згідно з умовами цього договору, відповідач [PERSON] зобов`язався продати позивачу [PERSON] блоки віконні: профіль WDS Тrіо колір білий, скління 4*16*4, додаткові матеріали підвіконня 100*3200, відлив 100*3200, козирок 300*3200 з установкою (відповідно до листа замірів, погодженого сторонами) (п. 1.2 договору). Доставка товару повинна здійснюватися продавцем за адресою проживання позивача [PERSON] : [ADDRESS] . Відповідно до п.п. 3.1 п. 3 договору, ціна договору була встановлена у розмірі 18800 грн. (а.с. 8-9). Передоплату у розмірі 15100 грн. було внесено позивачем при укладенні цього договору, а остаточний платіж у розмірі 3700 грн. повинен був відбутися у день поставки товару на адресу, вказану в п.1.4 договору, одночасно з підписанням акта приймання-передачі (п.п. 3.2.1 та 3.2.2 договору) (а.с. 8-9). Згідно з п.п. 2.1 п. 2 договору, вказані вище вироби мають бути поставлені позивачу протягом 40 робочих днів, тобто орієнтовно до 17 грудня 2019 року. Точну дату поставки виробу покупцю сторони узгоджують не пізніше ніж за 2 дні до дати, визначеної в п. 2.1 договору. Відповідач [PERSON] зі своєї сторони договірні зобов`язання не виконав. Численні усні звернення позивача до нього з цього приводу успіху не дали. Наразі відповідач взагалі не виходить з позивачем на зв`язок, тобто всіляко ухиляється від виконання своїх договірних зобов`язань. 03 лютого 2020 року позивач звернувся з цього приводу до поліції з відповідною заявою, оскільки вважав, що в діях відповідача вбачається склад злочину, передбаченого ст. 190 Кримінального кодексу України (шахрайство). Листом від 13 лютого 2020 року № 3231/201/05-2020 Бахмутським ВП ГУНП в Донецькій області на звернення [PERSON] повідомлено, що його заяву було зареєстровано до Журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області за № 2293 від 03 лютого 2020 року та розглянуто на підставі ст. 19 Закону України «Про звернення громадян». В ході проведення перевірки встановлено, що вказане питання відноситься до цивільно-правових відносин та вирішується в суді в порядку приватного обвинувачення, тому йому рекомендовано звернутися до суду (а.с. 39). Відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, відповідач [PERSON] з 25 листопада 2019 року припинив підприємницьку діяльність (а.с. 35-36). У судовому засіданні встановлено, що до теперішнього часу умови договору відповідачем [PERSON] не виконані. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 4 ст. 42 Конституції України, Держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Відповідно до ст. ст. 837, 854 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи. Статтею 846 ЦК України встановлено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту. Оскільки відповідно до договору відповідач зобов'язався продати та встановити металопластикові вікна, а позивач повинен сплатити грошові кошти за вказані роботи, то на ці правовідносини розповсюджуються норми ЦК України про договір побутового підряду (ч. 1 ст. 865 ЦК України). До відносин за договором побутового підряду, не врегульованим ЦК України, застосовується законодавство про захист прав споживачів (ч. 3 ст. 865 ЦК України). Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 872 ЦК України, якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки в роботі, виконаній із матеріалу замовника, він має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Згідно з положеннями ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання, з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання (ст. 614 ЦК України). Згідно з ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Частиною 2 ст. 627 ЦК України передбачено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги) (ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів»). Згідно з ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Зміна або розірвання договору купівлі-продажу допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Проте, договір купівлі-продажу може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Крім того, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін або рішенням суду. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. За таких підстав, у зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язання за договором, слід розірвати договір купівлі-продажу (віконних блоків) від 23 жовтня 2019 року, укладений між позивачем [PERSON] та [PERSON] , а також з відповідача на користь позивача слід стягнути завдану відповідачем матеріальну шкоду у розмірі 15100 грн. Відповідно до п. 6.3 договору, у разі порушення продавцем терміну поставки товару, за умови повного дотримання покупцем п. 2.3 договору, продавець сплачує покупцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від ціни товару за кожен день прострочення. Таким чином, суд погоджується з доводами представника позивача щодо того, що оскільки відповідач повинен був виконати свій обов`язок за договором ще 17 грудня 2019 року, але до цього часу його не виконав, то з 18 грудня 2019 року на суму 15100 грн. має бути нарахована пеня у розмірі подвійної ставки НБУ за кожен день прострочення, а саме: загальна кількість днів прострочки 49 днів; у період з 13 грудня 2019 року по 31 січня 2020 року облікова ставка складала 13,5%, а подвійна ставка складала 27%; у період з 01 лютого 2020 року по 07 лютого 2020 року облікова ставка складала 11%, а подвійна облікова ставка складала 22% (інформація за даними офіційного веб-сайту НБУ). Із урахуванням наведенного, суд приймає до уваги та вважає таким, що зроблений вірно розрахунок пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, наданий представником позивача, згідно з яким пеня за несвоєчасне виконання забов`язання за вказані періоди складає 562,74 грн. (а.с. 47). Таким чином, відповідач має сплатити позивачу пеню за несвоєчасне виконання зобов`язання у розмірі 562,74 грн. В обґрунтування вимог про відшкодування моральної шкоди, яку позивач оцінює у розмірі 5000 грн., позивачем зазначено, що діями відповідача [PERSON] йому було спричинено моральну шкоду, яка полягає в тому, що позивач до теперішнього часу не має можливості користуватися металопластиковими вікнами. Він вимушений був безрезультатно звертатися як усно, так і письмово до відповідача, щоб останній нарешті виконав умови договору, при цьому позивач віддав відповідачу усі свої гроші з метою прискореного виконання останнім свого зобов`язання. Крім того, у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача щодо нього, він звертався до поліції з відповідною заявою, оскільки вважав, що в діях відповідача вбачається склад злочину, передбаченого ст. 190 Кримінального кодексу України (шахрайство), що також призвело до душевних страждань позивача. Гарантією нормального здійснення фізичними особами особистих немайнових прав є їх належний цивільно-правовий захист (ст. 276 ЦК України). Право на захист особистих немайнових прав - це регламентоване правове регулювання на випадок оспорення, невизнання чи порушення особистого немайнового права. Право фізичних та юридичних осіб на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок порушення їхніх прав, свобод та законних інтересів, має конституційно-правову природу і передбачено статтями 32, 56, 62, 152 Конституції України. Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування моральної шкоди. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Верховний Суд України в п. 1 постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди. Крім цього, в п. 3 вищезазначеної Постанови передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 9 постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 звернуто увагу судів на «Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, яка визначається від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. На підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, суд повинен керуватися засадами розумності, виваженості та справедливості. При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди суд врахував обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров`я, вину відповідача [PERSON] в заподіянні шкоди та істотність вимушених змін в життєвих стосунках позивача [PERSON] . Тому, з урахуванням наведеного обґрунтування спричиненої шкоди,

Outcome: approved