Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

08 вересня 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачки про припинення права на частку у спільному майні. В обґрунтування своїх вимог, позивачка зазначила, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 вересня 2015 року, їй належить 2/9 частини квартири [ADDRESS], а відповідачці на підставі також вказаного свідоцтва належить 1/9 частини в зазначеній квартирі. Оскільки, квартира є неподільним майном, просила припинити право власності [PERSON] на 1/9 частку в квартирі [ADDRESS] із стягненням з неї на корить відповідачки грошової компенсації, яка визначена експертом, а право власності на зазначену частину квартири визнати за нею. Позивачка та її представник [PERSON] надали суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. Відповідачка надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, проти позовних вимог [PERSON] не заперечує. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. 28 грудня 1995 року Управлінням міського майна міської ради було видано [PERSON] на право власності на житло (№39608 від 28.12.1995 року) квартиру [ADDRESS], відповідно до якого вона належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Загальна площа квартири складає 84,8кв.м. Відповідно до технічного паспорту, загальна площа вищевказаної квартири становить 84,8кв.м., житлова площа 55,8кв.м. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 вересня 2015 року, виданого Приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] належить 2/9 частини квартири за №179 у будинку №136 по проспекту Будівельників у місті Маріуполі, а [PERSON], 1/9 частка вищевказаної квартири, батько якої [PERSON] помер 08 жовтня 2000 року у місті Києві, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-БК №334298, актовий запис №12833 від 09.10.2000р. зареєстрований Відділом реєстрації смерті у місті Києві. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] народилась 16 серпня 1970 року у місті Маріуполі Донецької області ([PERSON] I-НО №264634, актовий запис №1599 від 07.09.1970 року зроблений Іллічівським районним ЗАГС міста Маріуполя Донецької області. Батьками вказані [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу ([PERSON] І-НО №290702) між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований шлюб 18 листопада 1994 року, про що Маріупольським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецької області зроблений актовий запис №1680. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON]. [PERSON] помер 21 лютого 2015 року у місті Маріуполі, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-НО №898666, актовий запис №414 від 23.02.2015 року зареєстрований Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського МУЮ у Донецькій області. Відповідно до висновку будівельно-технічної судової експертизи від 24 листопада 2016 року вартість 1/9 частки квартири [ADDRESS] становить 67538 гривень. Відповідно до квитанції №0.0.697158421.1, [PERSON] на депозитний рахунок Держказначейської служби України в м. Києві, було внесено вартість 1/9 частки квартири [ADDRESS] в сумі 67538 гривень. Частиною 1 статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Частиною 2 ст.365 ЦК України встановлено, що припинення права особи на частку у спільному майні можливе за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. У ч.2 ст.183 ЦК України зазначено, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Проаналізувавши норми діючого законодавства, суд приходить до висновку, що за змістом зазначеної ст.365 ЦК України припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України випадку, але в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Відповідні ж розяснення наведенні Верховним Судом України у «Висновках Верховного Суду України, викладених в постановах, прийнятих за наслідками розгляду заяв про перегляд судового рішення на підставах, передбачених п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України, за перше півріччя 2013 року» від 01 липня 2013 року. При цьому висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей обєкта, який є спільним майном. У силу положень ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечується рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Згідно із розясненнями, наданими у постанові № 20 Пленуму ВСУ від 20 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», за чинним законодавством суд вирішує спори учасників спільної власності щодо розпорядження чи користуванням майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової компенсації за частку у спільній власності, якщо її неможливо виділити або поділити в натурі чи спільно користуватися ним. За таких обставин, суд приходь до висновку щодо наявності правових підстав для припинення права власності відповідачки [PERSON] на 1/9 частку квартири [ADDRESS] та стягнення грошової компенсації у сумі 67538 гривень на її користь із [PERSON] На підставі Цивільного кодексу України,

Outcome: approved