Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

09 грудня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , яким просив стягнути з відповідача на власну користь : суму боргу в розмірі 200 доларів США, що станом на 30 листопада 2020 року за курсом НБУ становить 5694 грн. 00 коп., три відсотки річних у розмірі 64057 грн. 50 коп., інфляційні втрати в розмірі 142 грн. 35 коп., моральну шкоду в розмірі 5000 грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору. Вимоги обгрунтовано тим, що 04 листопада 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено в простій письмовій формі договір займу, розписка про запозичення грошових коштів, відповідно до умов даного договору позивач передав відповідачу гроші в сумі 200 доларів США, а [PERSON] зобов`язалася повернути позику до 25 листопада 2019 року. Відповідач умов за розпискою не виконав та борг ні у строк до 25 листопада 2019 року, ні на час подачі позову до суду, не повернув. Наведене, в свою чергу, спричинило значні хвилювання позивача, погіршення стану його здоров`я, ввело сім`ю у скрутне становище та зумовило [PERSON] акумулювати додаткові зусилля для організації життя, налагоджен-ню нормальних стосунків у родині. Зважаючи на вказане позивач був змушений звернутись до суду за вирішенням спору та захисту його майнових інтересів. Ухвалою суду від 04 січня 2021 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання, сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. Відповідач своїми процесуальними правами не скористався та відзиву на позов до суду не подав. На підставі ухвали суду від 25 березня 2021 року у справі закрито підготовче провадження, а справу призначено до розгляду по суті. Належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання позивач до суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Натомість подав заяву, якою позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач до суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Заяв, клопотань, пояснень чи відзиву на позов не подав. Враховується судом і рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року за № 17-рп/2011 згідно якого у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. На підставі ст. 223, 280, 281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи не заперечує і позивач. Суд, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Згідно ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами 1-3 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 04 листопада 2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено в простій письмовій формі договір розписку про запозичення грошових коштів, відповідно до умов якого позивач передав, а відповідач отримав гроші кошти в сумі 200 доларів США. [PERSON] зобов`язалася повернути позику [PERSON] у строк до 25 листопада 2019 року. Однак, даної домовленості відповідачем не виконано. Доказів протилежного суду сторонами не надано. Крім того, оригінал боргового документа - розписка, знаходиться у позивача. Відповідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У частині 1 ст. 1049 ЦК України вказано, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно правового висновку, наведеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. За змістом положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, відповідно ст. 599 ЦК України, припиняється виконанням, проведеним належним чином. У статті 610, 611 ЦК України вказано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зважаючи на вказане та відсутність доказів у справі щодо виконання відповідачем боргового зобов`язання перед [PERSON] , суд приходить висновку, що позов підлягає задоволенню та з [PERSON] слід стягнути на користь позивача грошові кошти в розмірі 200 доларів США. Суд, згідно ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач, при зверненні до суду з даним позовом перевів вказану вище суму (200 доларів США) в еквівалент у національній валюті станом на 02 грудня 2020 року та, у зв`язку з цим, просить стягнути на власну користь 5712 грн. 00 коп. Проте, згідно даних, розміщених на офіційному сайті Національного банку України курс іноземної валюті долар США станом на 02 грудня 2020 року становить 28 грн. 5583 коп. за 1 долар США. Відтак 200 доларів США станом на 02 грудня 2020 року дорівнює 5711 грн. 66 коп., а не 5712 грн. 00 коп., як зазначає [PERSON] . Враховуючи наведене позов в цій частині підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути 5711 грн. 66 коп. Відповідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що боргова розписка не містить даних щодо визначення відсотків. Доказів протилежного суду сторонами не надано. Відтак, три відсотки річних від невиконаного грошового зобов`язання становить 97 669 грн. 38 коп. (5711 грн. 66 коп. х 3% х 570 дні (за період з 25 листопада 2019 року до 15 червня 2021 року включно)), які слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] .. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Відповідна правова позиція Верховного суду України, наведена у постанові № 6-284цс17 від 01 березня 2017 року. Згідно п. 2 Інформаційного листа ВГСУ від 17 липня 2012 року за № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції виконується шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості. Сукупний індекс інфляції за період з грудня 2019 року по травень 2021 року становить (99,80% ? 100,20% ? 99,70% ? 100,80% ? 100,80% ? 100,30% ? 100,20% ? 99,40% ? 99,80% ? 100,50% ? 101,00% ? 101,30% ? 100,90% ? 101,30% ? 101,00% ? 101,70% ? 100,70% ? 101,30%) 111,219%. Інфляційні нарахування становлять 640 грн. 79 коп. (5 711 грн. 66 коп. (сума боргу) ? 111,219% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 5 711 грн. 66 коп. (сума боргу)). Зважаючи на вказане, з відповідача на користь позивача належить стягнути індекс інфляції в розмірі 640 грн. 79 коп. Відповідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають : наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Виходячи зі змісту вищезазначеного, при вирішенні вказаного спору, у судовому засіданні підлягає обов`язковому встановленню наявність самої шкоди; протиправна, винна поведінка у формі дій або бездіяльності відповідача; причинний зв`язок між діями або бездіяльністю відповідача та наслідками, у вигляді шкоди, що були заподіяні позивачеві. Відповідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає у душевних стражданнях яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умови порушення права цієї особи, наявність такої шкоди, протиправність дій відповідача та причинно-наслідковий зв`язок із такими діями та наслідками у вигляді моральних страждань. Проаналізувавши надані позивачем докази, подані в обгрунтування заявленої моральної шкоди, суд приходить висновку про відсутність у матеріалах справи будь - яких доказів заподіяння моральної шкоди, як і не обґрунтовано її розмір. Зважаючи на вказане, вимоги щодо відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають. В ч. 6 ст. 141 ЦПК України вказано, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Так, [PERSON] звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом, оскільки є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії. Наведене підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] , виданого Київською обласною адміністрацією 26 березня 1993 року на ім`я позивача (а. с. 7). Відтак, з [PERSON] на користь держави Україна належить стягнути судовий збір у розмірі 1040 грн. 22 коп. (5711 грн. 66 коп. + 97 669 грн. 38 коп. + 640 грн. 79 коп. / 100%). Зважаючи на вказане та

Outcome: partial