Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

10.04.2019 р. позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дочки в розмірі ј його доходу (заробітку) щомісяця. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 04.11.2008 року зареєструвала шлюб з відповідачем у відділі реєстрації актів цивільного стану Яремчанського міського управління юстиції Івано-Франківської області. В шлюбі у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Рішенням Яремчанського міського суду від 25.10.2017 року шлюб між сторонами розірвано. Неповнолітня дочка проживає з позивачем та перебуває на повному її утриманні. Відповідач не бере матеріальної участі в житті дитини та ухиляється від обов`язку утримувати її. Позивач працює в ДЗ «Дитячий спеціалізований /спеціальний/санаторій «Прикарпатський» на посаді молодшої медичної сестри, її середній заробіток за місяць становить 3200 грн., однак цих доходів не вистачає для повноцінного утримання дитини. Позивач не має земельної ділянки, підсобного господарства, проживає у будинку батьків. Відповідач не працює, але працездатний, має нерегулярний заробіток, приймає туристів. Інших неповнолітніх дітей у нього немає, стягнення по виконавчих документах не проводяться. А тому просила задовольнити позов. 14.05.2019 року позивач подала уточнену заяву і просила суд стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1500 грн. щомісяця, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення нею повноліття. Позивач в судове засідання 04.05.2019 р. не з`явилася, подала суду заяву, за змістом якої просить розглянути справу без її участі, уточнені позовні вимоги підтримала і просила позов задовольнити. Відповідач двічі 14.05.2019 року та 04.06.2019 року в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений відповідно до вимог закону, від нього не надійшло клопотання про перенесення слухання справи, відзив на позовну заяву не надав суду, а тому вважаю за можливе розглянути справу у його відсутності на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 30.08.2017 року (а.с.7), сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Рішенням Яремчанського міського суду від 25.10.2017 року (а.с.6), шлюб між сторонами розірвано, неповнолітню дочку [PERSON] залишено на проживання з матір`ю. Судом встановлено, що сторони проживають окремо, неповнолітня дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні.Проживання дитини сторін з позивачем також стверджується довідкою (а.с.8) та актом обстеження матеріально-побутових умов (а.с.10). Конституцією України визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч.2 ст.51 Основного Закону - батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до положень Конвеції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991р.) дитина, враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Відповідно до положень ч.8 ст.7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Положеннями ст.180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. В силу дії ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами ч.2 ст.182 цього кодексу розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ч.1 ст 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.2 ст.184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. За правилами ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням наведених положень, беручи до уваги, що позивач просить про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, суд дійшов висновку, що аліменти, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання дитини слід визначити в твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік» у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Оскільки, двоє батьків зобов`язані утримувати свою неповнолітню дитину до досягнення нею повноліття, то визначений позивачем розмір аліментів - 1500 грн. щомісяця, є достатньо обгрунтуваним, а тому суд вважає, що слід визначити розмір аліментів, який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1500 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця,що буде відповідати інтересам дитини та зможе забезпечити її належний фізичний та духовний розвиток, не порушуватиме прав відповідача та норм чинного законодавства. Відповідно до вимог ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно із ч.6 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. А тому з відповідача слід стягнути в дохід держави 768,40 гривень судового збору. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст.180, 181, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст.1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», ст.ст.141, 247 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved