Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

09 червня 2016 року позивач, [PERSON] звернувся до суду з уточненими під час судового розгляду позовними вимогами до [PERSON], [PERSON] районної державної адміністрації Хмельницької області, треті особи: [PERSON] міська рада Хмельницької області, Головне управління Держгеокадастру у Хмельницької області, ТОВ «Відродження» про визнання частково недійсним розпорядження та визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку посилаючись на те, що відповідно до розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації №34/2005-р від 19 січня 2005 р., [PERSON] - власнику сертифіката серії ХМ №0381292 на території Вихрівської сільської ради Дунаєвецького району надано у приватну власність земельну частку (пай) №683 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується архівним витягом №04-06/40 від 20.02.2015 р. архівного відділу [PERSON] райдержадміністрації. На підставі даного розпорядження 23 березня 2005 року [PERSON] районною державною адміністрацією видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №109989 на імя [PERSON] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Вихрівської сільської ради Дунаєвецького району, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю №010575300611. 23 березня 2005 року проведена державна реєстрація земельної ділянки, з існуючим державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №109989, кадастровий номер:6821881200:01:003:0025. В жовтні 2015 р. позивачу стало відомо, що належна йому земельна ділянка №683 була повторно передана у власність. [PERSON], згідно розпорядження [PERSON] райдержадміністрації №899/2005-р від 03.05.2005 р., посвідчена Державним актом серії ЯБ №580838 від 03.05.2006 р, кадастровий номер (6821881200:04:003:0056). Зазначені земельні ділянки перебувають в Національній кадастровій системі. У звязку із цими обставинами позивач змушений звернутися до суду про визнання частково недійсним розпорядження, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та скасування запису в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю. Позивач [PERSON] та його представник по договору про надання правової допомоги [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, зокрема представник пояснив, що земельна ділянка, яка була надана позивачеві відповідно до розпорядження та Державного акту була повторно передана відповідачеві, а тому розпорядження та державний акт необхідно визнати недійсними, оскільки таким чином порушені права позивача на володіння ,користування своєю земельною ділянкою, яку він бажає передати в оренду. Право власності у позивача виникло з моменту державної реєстрації державного акта про право на власність, а відповідно до ст.41 Конституції України право власності є непорушним. Про порушення своїх прав позивач дізнався в 2015 році, коли мав намір укласти договір оренди, однак йому повідомили, що зареєструвати договір оренди неможливо, оскільки його земельна ділянка виділена відповідачу, з цього часу не отримує орендну плату. В 2014р. орендну плату отримував, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав вчасно. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] проти позову заперечили, в задоволені просили відмовити і зокрема представник відповідача пояснив ,що позивач пропустив строк позовної давності, який просив застосувати за заявлених позовних вимог. Крім того зазначив, що позивач нічим не доводить, що дані земельні ділянки накладаються, а лист Держгеокадастру не є тим документом, що доводить даний факт Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації [PERSON] в судовому засіданні позов визнав та пояснив, що позивачу надана земельна ділянка на підставі розпорядження райдержадміністрації і видано державний акт на землю, однак в тому ж році видано розпорядження на цю ж земельну ділянку відповідачу [PERSON]. Виявилося, що помилково видано одну і ту ж земельну ділянку, яким присвоєно різні кадастрові номера. Представники третіх осіб: [PERSON] міської ради Хмельницької області та Головного управління Держгеокадастру у Хмельницької області в судове засідання не зявилися, однак надали суду повідомлення про розгляд справи у їх відсутності та визнання позову. Представник третьої особи ТОВ «Відродження» в судове засідання не зявився, однак надав суду заяву, в якій позов не визнає, в задоволенні просить відмовити та проводити розгляд справи у його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони та їх представників , вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Судом встановлено, що відповідно до копії Державного акту на право колективної власності на землю В Серії ХМ №000331 , який видано Вихрівською сільською радою Дунаєвецького району Хмельницької області 15 червня 1995 року агрофірмі «Козацька долина» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та додатку 1, Список громадян членів колективного сільськогоспоодарського підприємства,які мають право на земельну частку (пай) під №378 зазначено прізвище [PERSON]. Також судом встановлено, що рішенням зборів уповноважених членів агрофірми «Козацька долина» від 12 лютого 2000 року, яке затверджено рішенням сесії Вихрівської сільської ради від 29 лютого 2000 року були прийняті додаткові списки громадян, які мають право на земельну частку (пай) по бригаді №3 Червоне село,де під №43 значиться [PERSON]. Частинами першою, другою статті 116 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Згідно ст. 125 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час видачі позивачу державного акта на право власності на земельну ділянку) (надалі ЗК України), право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами (ч. 1 ст. 126 ЗК України). Судом встановлено, що відповідно до розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації від 19.01.2005 р. №34/2005-р. [PERSON], власнику сертифіката серії ХМ №0381292, надано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Вихрівської сільської ради земельну частку (пай) №683 площею 2,99 га і на підставі даного розпорядження 23 березня 2005 року [PERSON] районною державною адміністрацією видано державний акт серії ЯБ №109989 на земельну ділянку з кадастровим номером 6821881200:04:003:0025, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №010575300611, що підтверджується копією розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації від 19 січня 2005 року «Про надання в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) громадянам на території Вихрівської сільської ради та копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯБ №109989. Відповідно до витягу реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №17906235 від 18.02.2014 року за [PERSON] зареєстровано земельна ділянка розміром 2,99 га призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, дата державної реєстрації земельної ділянки 23.03.2005 року, підстава виникнення права власності державний акт на право власності на земельну ділянку, серія та номер ЯБ №109989, виданий 23.03.2005 року [PERSON] районною державною адміністрацією Хмельницької області, форма власті приватна, розмір частки 1/1. Відповідно до ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Отже, з моменту державної реєстрації зазначеного вище державного акта на право власності на земельну ділянку [PERSON] набув права власника земельної ділянки, тобто права володіти, користуватись та розпоряджатися своєю власністю. Судом встановлено, що в повній мірі реалізувати своє право власності на земельну ділянку позивач не може, оскільки встановлено, що на підставі розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації від 07 листопада 2005 року №899/2015-р [PERSON] власнику сертифіката ХМ № 04011269 надано земельну частку (пай) № 683, а 03.05.2006 року видано на дану земельну ділянку державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №580838 на території Вихрівської сільської ради, земельна ділянка площею 2,99 га, кадастровий номер 6821881200:04:003:0056, [PERSON] районною державною адміністрацією, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю № 01067530047, що підтверджується копією відповідного розпорядження та державного акта. З вищенаведеного вбачається, що [PERSON] видано Державний акт саме на земельну ділянку, на яку попередньо вже видано відповідний Державний акт на імя [PERSON] анатолія Володимировича. Згідно відповіді №31-2211-99.2-5713/2-15 від 30.10.2015 р. відділу Держгеокадастру у [PERSON] районі Хмельницької області на звернення позивача щодо розяснень про земельну ділянку, яка була надана [PERSON] у власність згідно розпорядження [PERSON] райдержадміністрації №34/2005 від 19.01.2005р., посвідчена Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 109989 від 23.03.2005., кадастровий номер (6821881200:04:003:0025), було виявлено, що дана ділянка повторно передана у власність [PERSON] згідно розпорядження [PERSON] райдержадміністрації №899/2005-р від 03.05.2005р., посвідчена Державним актом серія ЯБ №580838 від 03.05.2006р., кадастровий номер (6821881200:04:003:0056), а також повідомлено, що вищевказані земельні ділянки перебувають в Національній кадастровій системі. Статтею 328 ЦК України\~встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтями\~317,\~319 ЦК України\~закріплено права власника майна вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд та вчиняти будь-які дії, які не суперечать закону, не залежно від місця його проживання та місцезнаходження майна. Статтею 19 Конституції України\~встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений як\~Конституцією\~так і Законами України. Статтею 142 Конституції України\~визначається, що матеріальною та фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля тощо. Територіальні громади села безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що перебуває у комунальній власності (ст. 143 Конституції України). Частиною 2\~статті 90 ЗК України\~порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до\~ст.152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Відповідно до\~ст. 21 ЦК України\~суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Статтею 155 Земельного кодексу України\~встановлено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Судом встановлено, що на момент передачі у власність земельної ділянки [PERSON] вказана земельна ділянка вже була передана у власність позивачу [PERSON] на підставі чинного розпорядження №34/2005-р від 19 січня 2005 року [PERSON] райдержадміністрації. Суду не надано технічну документацію для виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки [PERSON] та [PERSON]Т в звязку з їх відсутністю в Головному управлінні Держгеокадастру у Хмельницькій області , лист від 16.08.2017 року № 452/408-17. Згідно наданої представником позивача кадастрової карти України, а саме : земельної ділянки площею 2,9879 га вбачається, що земельні ділянки сторін накладаються одна на одну. Визнання недійсним розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації Хмельницької області № 899/2005-р від 07.11.2005 року про надання в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) на території Вихрівської сільської ради Дунаєвецького району в частині надання для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за межами населеного пункту [PERSON], власнику сертифіката серії ХМ №0401269 земельної частки (пай) №683 , в повній мірі відновить порушені законні права та інтереси позивача, та буде достатнім для відшкодування завданої матеріальної шкоди, та не отриманням доходів від використання земельної ділянки, право власності на яку набуто на законних підставах. Пунктом 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ визначено, що земельні відносини, субєктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а обєктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю. Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями\~16,\~21,\~393 ЦК,\~статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування. Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них субєкта владних повноважень, згідно зі\~статтею 15 ЦПК\~розглядаються в порядку цивільного судочинства. Верховний суд України у цивільній справі № 6-2510 цс 15 визначив, що рішення субєкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за\~статтею 16 ЦК України\~та предявлятися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою предявлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема й права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення субєкта владних повноважень. Відповідно до ч.1\~ст.153 ЗК України\~власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Згідно \~ст.152 ЗК України\~власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно ч. 3 ст.\~10, ч. 1 ст.\~60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд відповідно до ч. 1\~ст. 11 ЦПК України, розглядає справи в межах заявлених вимог, на підставі доказів наданих сторонами. Відповідачем [PERSON] та його представником не надано доказів, що відповідачу відділена інша земельна ділянка, ніж позивачу і дані земельні ділянки не накладаються одна на одну і такі докази судом не встановлені. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації Хмельницької області № 899/2005-р від 07.11.2005 року про надання в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) на території Вихрівської сільської ради Дунаєвецького району в частині надання для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за межами населеного пункту [PERSON], власнику сертифіката серії ХМ №0401269 земельної частки (пай) №683 та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №580838, виданий [PERSON] на земельну ділянку площею 2,99 га, кадастровий номер 6821881200:04:003:0056 [PERSON] районною державною адміністрацією 03 травня 2006 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю № 010675300047 порушує права позивача, унеможливлює використання земельної ділянки за призначенням, а тому суд вважає, що заявлений позов є обґрунтованим. Щодо застосування строку позовної давності, то слід зазначити, що клопотання представника відповідача [PERSON] про застосування позовної давності суд не може прийняти до уваги, оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач дізнався ,що його земельну ділянку повторно передано у власність іншій особі в 2015 році ,тобто коли збирався переоформити договір оренди даної земельної ділянки. Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу (ч. 1\~ст. 256 ЦК України). Згідно із ч. 1\~ст. 257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1\~ст. 261 ЦК України). Оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач дізнався про порушення права власності на земельну ділянку близько одного року з моменту звернення з позовом до суду, тому застосування строків позовної давності не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягають до стягнення з [PERSON] районної державної адміністрації Хмельницької області на користь [PERSON] сплачений ним судовий збір, оскільки відповідач [PERSON], як інвалід ІІ групи, відповідно до копії довідки сер.МСЕ серії ХМ №121199 звільнений від сплати судового збору згідно Закону України « Про судовий збір» .

Outcome: approved