Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

09.03.2021 року представник позивача адвокат Герасимова Т.І. звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради про визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтували тим, що [PERSON] з 01.08.2012 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. [INFO] у сторін народився син - [PERSON] . Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 27.11.2019 року вищевказаний шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу дитина залишалася проживати з матір`ю. На теперішній час дитина з позивачем мешкають за адресою: [ADDRESS] . Зазначила також, що будинок, у якому проживають позивач та їх спільна з відповідачем дитина, належить їй на праві приватної власності. Позивач здійснює всі необхідні дії задля повного і гармонійного фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку своєї дитини, а також створює необхідний для такого розвитку рівень життя. Малолітній [PERSON] відвідує Центр психологічного розвитку для дітей «Індиго». Усі освітні, медичні, соціальні та супутні послуги для сина оплачуються позивачем за рахунок власного бюджету без будь-якої фінансової чи фактичної участі батька. [PERSON] є діючим народним депутатом України (9-го скликання), має постійне та достатнє матеріальне забезпечення, що свідчить про наявність у неї забезпечувати потреби дитини. Посилаються також на те, що відповідач у вихованні дитини безпосередньої участі не приймає, хоча і не ухиляється від виконання окремих своїх батьківський обов`язків, однак навчанням, фізичним, психологічним та духовним розвитком дитини не цікавиться. Дитина не проживає з відповідачем з моменту розлучення сторін. Відповідач категорично відмовляється надавати згоду на зміну адреси реєстрації місця проживання спільної з позивачем дитини, попри фактичне проживання дитини з матір`ю. У зв`язку з викладеним, звернулись з відповідним позовом до суду. Ухвалою суду від 24.03.2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Стороною відповідача надано відзив, згідно якого в задоволенні позову просять відмовити частково та визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , як з батьком, так і з матір`ю за місцем їх проживання потижнево. Ухвалою суду від 07.07.2021 року закінчено підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, наполягали на їх задоволенні. При цьому заявила, що дитина постійно проживає з матір`ю, для неї створено належні умови та з боку позивача не чиняться перешкоди батьку в спілкуванні з дитиною. В судовому засіданні відповідач та його представник не заперечували проти задоволення позовних вимог та зазначили, що дитина має проживати з матір`ю, однак зазначили, що зі сторони позивача з листопада 2020 року чиняться перешкоди у спілкуванні батька із сином. До судового засідання представник третьої особи не з`явився на адресу суду надано письмову заяву згідно якої проти задоволення позовних вимог не заперечувала, з урахуванням, в першу чергу інтересів дитини, згідно з висновком органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради, вважають, що доцільним є визначення місця проживання дитини разом із матір`ю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбу з 01.08.2012 року, який було розірвано рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 27.11.2019 року. [INFO] у сторін народився син - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції від 20.11.2014 року. Після розірвання шлюбу дитина проживає з матір`ю. Відповідно до довідки про доходи №9-1-12/431 від 11.01.2021 року [PERSON] працює народним депутатом України та її заробіток з січня 2020 року по грудень 2020 року склав 466388 грн. 17 коп. Згідно Договору купівлі продажу земельної ділянки з розташованим на ній житловим будинком від 07.12.2020 року, зареєстрованому в реєстрі за № 983 [PERSON] є власником житлового будинку та земельної ділянки під ним за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ч. 7 ст.\~7\~СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до п. п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно положень ст. 9 зазначеної Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Положеннями ч.1 та ч.2 ст. 27 Конвенції визначено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. ст. 1, 17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського Суду\~з прав\~людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні в справі «М.С. проти України» від 11.07.2017 року Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання проте, що найкраще відповідає інтересам дитини, у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому, Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по - друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків. Саме з урахуванням зазначених принципів ЄСПЛ здійснював оцінку того, чи національні суди вжили всіх заходів для визначення найкращих інтересів дитини у цій справі та визначили її місце проживання з дотриманням вимог статті 8 Конвенції Згідно ст.\~141\~СК України мати і батько мають рівні права і обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). За частинами першою, другою статті 161\~цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Аналіз наведених норм права, зокрема практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до Висновку Виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 4189/02.02.01-22/25/14/21 від 16.06.2021 року про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] встановлено, що дитина проживає з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Мати створила належні умови для нормальної життєдіяльності та розвитку малолітнього, що підтверджено актом обстеження умов проживання. [PERSON] матеріально забезпечена та належним чином виконує свої батьківські обов`язки. Батько дитини, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , працює та має стабільний дохід, за місцем проживання характеризується позитивно. Питання щодо доцільності визначення місця проживання з матір`ю розглядалось 10.06.2021 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини. В результаті проведеної роботи членами комісії не було виявлено підстав для зміни місця проживання дитини, батько не заперечував проти проживання дитини з матір`ю. Позивачем надано докази на підтвердження місця її реєстрації та проживання у будинку за адресою: [ADDRESS] , що належить позивачу на праві власності, офіційного працевлаштування, що підтверджується копією довідки про доходи, відповідно до якої [PERSON] дійсно працює народним депутатом України. Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, взявши до уваги висновок органу опіки та піклування, яким рекомендовано визначити місце проживання дитини з матір`ю, виходячи в першу чергу з інтересів дитини, суд приходить до переконання про наявність підстав для визначення місця проживання дитини з матір`ю, у зв`язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Проте, суд звертає увагу, що в даній справі мова не йде про розлучення батька з дитиною, батько не має бути обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у її вихованні. Більш того, виходячи з положень ст. ст. 157, 181\~СК України той з батьків хто проживає окремо зобов`язаний так само брати учать у вихованні та утриманні дитини, як і той хто проживає з дитиною, останній до того ж не має права перешкоджати у такому спілкуванні. А отже, батько не позбавляється можливості спілкування з дитиною та участі у її вихованні та утримання. Одночасно, відповідно до ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved