Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

09 серпня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз»» (далі - АТ «Волиньгаз»), де третіми особами на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, залучив [PERSON] та [PERSON] , про захист прав споживача, визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії. Позовну заяву мотивував тим, що з 12 листопада 2018 року йому на праві спільної часткової власності належить 11/18 частки житлового будинку з надвірними та господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] , яку він успадкував після смерті своєї матері [PERSON] , що померла [INFO] . Незадовго до смерті матері, а саме [INFO] у даному домоволодінні трапилась пожежа. На місце пожежі разом із пожежниками прибули представники відповідача, які склали акт про порушення у зв`язку із виявленням несанкціонованого втручання в роботу засобів вимірювальної техніки (лічильника газу) та цього ж дня відключили будинковолодіння від газопостачання. Згідно акту про порушення від 05 березня 2018 року, його розгляд мав відбутись на засіданні комісії оператора газорозподільчої мережі (відповідача) 15 березня 2018 року. 06 березня 2018 року працівниками відповідача було встановлено новий лічильник газу та відновлено газопостачання. Отримавши стрес та хвилювання під час пожежі, мати позивача [PERSON] [INFO] померла. Про даний факт було повідомлено начальника служби обліку та головного інженера Володимир-Волинського відділення ПАТ «Волиньгаз» шляхом надання копії свідоцтва про її смерть. Проте, незважаючи на ту обставину, що власник помер і працівникам відповідача було відомо про вказаний факт, 15 березня 2018 року регіональною газовою компанією «Волиньгаз» було проведено засідання комісії з розгляду актів про порушення та винесено рішення. За наслідками виявленого порушення визначено обсяги необлікованих об`ємів природного газу з врахуванням наявних в приміщенні газових приладів у кількості 5427, 36 м3 за період з 06 вересня 2017 року по 05 березня 2018 року, що у вартісному еквіваленті становить 53039, 88 гривень. Про прийняте рішення відповідачем було повідомлено листом [PERSON] , яка не мала жодного відношення до справи. Надалі у зв`язку із несплатою заборгованості за газопостачання, відповідачем його було повторно припинено. Позивач не погоджується із рішенням відповідача з підстав того, що його було прийнято без участі матері, яка померла. Разом з тим вважає нараховану суму необґрунтованою. Вказав, що як новий власник намагався врегулювати спір у позасудовому порядку, неодноразово звертався до відповідача з листами про безпідставне нарахування боргу та відновлення газопостачання, однак у його проханнях було відмовлено. Просив визнати незаконним нарахування вартості обсягу природного газу за адресою: [ADDRESS] , в сумі 53039 гривень 88 копійок, та відновити газопостачання за вказаною адресою за рахунок відповідача. Ухвалою суду від 12 серпня 2019 року відкрито провадження у справі, її розгляд постановлено проводити за правилами загального позовного провадження. 05 вересня 2019 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, за яким позов заперечено. В обґрунтування заперечень представник відповідача зазначив, що позивач у справі не є споживачем природного газу за адресою: [ADDRESS] , оскільки з ним не укладалось жодних договорів щодо постачання природного газу, а відтак жодні його права у справі порушеними не були. 04 жовтня 2019 року позивачем подано до суду заяву, якою було уточнено та збільшено позовні вимоги у справі. По суті предмету спору позивач позовних вимог не змінив, проте додатково просив стягнути з відповідача витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 8000 гривень. 09 жовтня 2019 року відповідачем повторно скеровано до суду відзив щодо уточненої позовної заяви із збільшеними позовними вимогами, за змістом якого він своєї позиції не змінив. Вказав, що зважаючи на те, що позивач не є споживачем, оскільки не укладав жодного договору на постачання природного газу, повинен сплатити у справі судовий збір, а разом з тим порушив вимоги щодо територіальної підсудності справ. На підставі вказаних доводів просив на стадії підготовчого провадження постановити ухвалу про залишення позову без розгляду. Ухвалою суду від 29 жовтня 2019 року викладено обґрунтування причин відмови в задоволенні клопотання відповідача щодо залишення позову без розгляду, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали у повному обсязі. Зазначили про те, що відповідачем розгляд актів про порушення та винесення рішення про визначення обсягів необлікованих об`ємів природного газу на суму 53039, 88 гривень відбулось 15 березня 2018 року з явними порушеннями вимог Кодексу газорозподільчих мереж, оскільки на ньому була відсутня [PERSON] , яка і не могла з`явитись у зв`язку із смертю, і про даний факт відповідачу було достовірно відомо. Вказаний факт можуть підтвердити свідки [PERSON] , який напередодні розгляду акту про порушення передав копію свідоцтва про смерть [PERSON] працівнику Володимир -Волинського відділення АТ «Волиньгаз» [PERSON], а також остання. Крім того позивач та його представник звернули увагу на ряд процесуальних порушень допущених під час складення акту про порушення працівниками відповідача, а саме: відсутність реєстраційного номеру акту та підпису другого представника ГРМ. Треті особи, на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] та [PERSON] до суду не з`явились, ще 04 вересня 2019 року подали заяви про розгляд справи без їх участі. Представник відповідача у справі позовні вимоги заперечив повністю з підстав, викладених у відзивах. Окремо зазначив про те, що позивач маніпулює обставинами з приводу виникнення у володінні пожежі та смерті матері, оскільки саме пожежа у домоволодінні матері позивача надала можливість працівникам АТ «Волиньгаз» виявити несанкціоноване втручання в роботу газорозподільної мережі, що проявилось у самовільному демонтажу лічильника газу із діючої внутрішньобудинкової системи газопостачання і встановлення на його місце перехідника (калача). У підтвердження вказаного факту представив до суду копії фотокарток, якими було задокументовано вказаний факт та клопотав про допит в судовому засіданні працівників, що виявили порушення. За клопотанням сторін в судовому засіданні були опитані свідки. Так, опитаний в судовому засіданні свідок позивача [PERSON] вказав, що 05 березня 2018 року у домоволодінні [PERSON] трапилась пожежа, внаслідок якої до нього було припинено газопостачання. Як колишній працівник ПАТ «Волиньгаз», наступного дня він допомагав у відновленні газопостачання. У зв`язку із смертю [PERSON] , він передав копію свідоцтва про її смерть [INFO] провідному фахівцю відділу балансування Володимир-Волинського відділення АТ «Волиньгаз» [PERSON] . Опитана в судовому засіданні [PERSON] підтвердила, що працює у Володимир-Волинському відділенні АТ «Волиньгаз», а також те, що їй передавалась копія свідоцтва про смерть [PERSON] , яку вона долучила до матеріалів справи. Свідок сторони відповідача [PERSON] в судовому засіданні вказав, що працює майстром аварійно-диспетчерської служби Володимир-Волинського відділення АТ «Волиньгаз». 05 березня 2018 року за викликом працівників МНС, які під час гасіння пожежі у домоволодінні [PERSON] виявили факт самовільного від`єднання лічильника газу від мережі, виїжджав разом із слюсарем [PERSON] та водієм [PERSON] на місце події. У зв`язку із виявленням порушення, що проявилось у несанкціонованому від`єднанні лічильника газу та встановлення на його місце технічного калача здійснили відключення газопостачання, а також повідомили про це майстра відділу інспектування Володимир-Волинського відділення АТ «Волиньгаз» [PERSON]. Опитана в судовому засіданні свідок [PERSON] підтведила пояснення [PERSON] . Вказала, що 05 березня 2018 року прибула на місце гасіння пожежі за адресою: [ADDRESS] , де нею у зв`язку з виявленням несанкціонованого втручання в роботу засобу вимірювальної техніки (лічильника газу) за описаних вище обставин було складено акт про порушення, проти якого власник домоволодіння [PERSON] не заперечувала та його підписала. З`ясувавши позиції сторін, опитавши заявлених свідків та дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступні правовідносини, які виникли між сторонами, та прийшов до наступних висновків. У справі встановлено, що [PERSON] за свого життя була побутовим споживачем природного природнього газу, оскільки отримувала його у ПАТ «Волиньгаз», сплачувала за послуги газопостачання, мала свій особовий рахунок [NUMBER] . Вказаний факт сторонами у справі не оспорювався. 05 березня 2018 року у домоволодінні [PERSON] відбулась пожежа, що підтверджено позивачем копією акту про пожежу від 05 березня 2018 року, складеним провідним інспектором Володимир-Волинського МРВ УДСНС України у Волинській області Нарвойшем О.Г. Цього ж дня, 05 березня 2018 року майстром відділу інспектування Володимир-Волинського відділення ПАТ «Волиньгаз» [PERSON] складено акт про порушення у зв`язку із встановленням несанкціонованого втручання в роботу засобів вимірювальної техніки, що заборонено підпунктом 3 пункту 1 глави 2 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРМ), знято лічильник, припинено газопостачання до домоволодіння [PERSON] та повідомлено її під розпис у акті про час та адресу проведення засідання комісії щодо розгляду питання про порушення. Долученими до справи фотокартками з місця виявлення порушення встановлено, що втручання в роботу засобу вимірювальної техніки (ЗВТ) виражалось у демонтажі лічильника газу із діючої внутрішньобудинкової системи газопостачання і встановлення на його місце перехідника (технічного калача), що унеможливило облік спожитого газу. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджено у справі також копією її свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Копією протоколу № 15/03/18 стверджується про те, що 15 березня 2018 року відбулось засідання комісії з розгляду актів про порушення. За результатами розгляду акту про порушення № 509 від 05 березня 2018 року, який відбувся без участі [PERSON] та її представника, за наслідками виявленого порушення у її домоволодінні, передбаченого п.1 глави 3 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем, що кваліфіковано як несанкціонований відбір природного газу з газорозподільних систем «несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ», прийнято рішення провести визначення необлікованих об`ємів природного газу та їх вартості від дати останнього зняття показників ЗВТ про обсяги спожитого газу до дня виявлення порушення, з оформленням акту розрахунку необлікованих (донарахованих) об`ємів газу. Щодо прийнятого рішення було повідомлено листом [PERSON] . Як встановлено у справі, позивач [PERSON] з 12 листопада 2018 року є власником 11/18 частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 144898086 від 12 листопада 2018 року. Право власності набув на підставі свідоцтва про спадщину за заповітом № 2-1347 по смерті матері [PERSON] . Відповідач у справі заперечував право позивача звертатись до суду із позовом про захист прав споживача з підстав, що з ним не було укладено жодного договору про надання послуг, відтак він не може мати статус споживача у справі. Суд в даному випадку не погоджується із доводами відповідача з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом статей 11, 15 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі №6-32цс13. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини. Правовідносини між газорозподільними підприємствами та споживачами природного газу (населенням) урегульовано Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність», Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексом газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРМ), затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2494, Положенням про проведення експертизи лічильників газу, установлених у споживачів і призначених для обліку природного газу в побуті, затвердженим наказом Міністерства палива та енергетики України № 619 від 27 грудня 2005 року, а також договорами про приєднання споживача до газорозподільної системи. Відповідно до ст.ст. 66, 67, 162 ЖК України, за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Відповідно до п.1 ст.1 Закону України «Про житлово комунальні послуги» в редакції, яка була чинною на момент виниклих правовідносин (далі - Закон), житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Споживачем комунальних послуг є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Визначення поняття «споживач» також міститься у п.22 ст.1 Закону України «Про захист прав споживача», відповідно якого споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (постанова Верховного Суду від 15.03.2018 р. у справі № 401/710/15-ц). Позиція законодавця щодо обов`язку споживача укладати договори із виконавцями житлово комунальних послуг була змінена у чинній редакції Закону, проте до правовідносин, які виникли між сторонами слід застосовувати положення попередньої редакції Закону, оскільки у відповідності до ч.3 ст.5 ЦК України, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до ст.322 ЦК України, на власника покладається тягар утримання майна. Отже, обов`язок власника майна утримувати його, своєчасно та у повному обсязі сплачувати отримані житлово-комунальні послуги безпосередньо пов`язані із його правом володіння майном, яке є у його власності та відповідати по зобов`язаннях, пов`язаних із його володінням та користуванням. Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ч.2 ст.1268 ЦК України, не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно з ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Положеннями ч.1 ст.1282 ЦК України визначено обов`язок спадкоємців задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Відтак, прийнявши спадщину, позивач взяв на себе обов`язок у відповідності до законодавства нести відповідальність по зобов`язаннях, які виникли у зв`язку із володінням спадкодавцем спадковим майном. За фабулою справи, відповідач відмовляється відновити газопостачання до будинку, успадкованого позивачем, до моменту сплати у повному розмірі заборгованості за спожитий необлікований газ, яка була нарахована ще спадкодавцеві, що створює позивачу перешкоди у користуванні власним майном, а відтак і є фактично предметом спору. Зважаючи на те, що лише позивач, як спадкоємець майна, є заінтересованим у вирішенні даного спору, а тому оскаржує правомірність перерахування відповідачем об`ємів за спожитий газ, суд прийшов до висновку про те, що обов`язок сплати заборгованості за спожитий газ для відновлення права користуватись послугами газопостачання, прямо пропорційний та кореспондується із правом позивача, як споживача, захищати свої інтереси, що виникли у зв`язку з володінням та користуванням спадковим майном до набуття його у власність. Відтак, суд погоджується із доводами позивача проте, що предметом спору в даній справі є саме захист його прав, як споживача, а тоже при його вирішеннізастосовує відповідні норми законодавства. За змістом пункту 12 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРМ передбачено, що вартість необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу, яка пред`являється до сплати споживачу (несанкціонованому споживачу) в результаті задоволення акта про порушення, зазначається в окремому платіжному рахунку оператора газорозподільної системи, який надається під особистий підпис споживача (несанкціонованого споживача) або надсилається йому рекомендованим поштовим відправленням разом із супровідним листом, що оформлюється у довільній формі. У разі незгоди споживача (несанкціонованого споживача) з об`ємом та/або вартістю необлікованого (донарахованого) природного газу, він може оскаржити їх у судовому порядку, тоді до винесення остаточного рішення у судовій справі заборгованість за необлікований (донарахований) об`єм природного газу не вважається простроченою. У відповідності до пункту 2 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ, цей Кодекс визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем. Відтак, як акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз»», так і споживач, на той час [PERSON] , зобов`язані були діяти у відповідності Кодексу газорозподільних систем, з врахуванням положень інших нормативних актів, якими регулюються спеціальні правовідносини між ними. У відповідності до пп.3 п.1 глави 2 розділу ХІ Кодексу ГРМ, до порушень споживача та несанкціонованого споживача, які кваліфікуються як несанкціонований відбір природного газу з ГРМ (крадіжка газу) та внаслідок яких щодо них здійснюється нарахування необлікованих об`ємів (обсягів) природного газу, належать, у тому числі, несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ (комерційного ВОГ, зокрема лічильника газу). Визначення поняття несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ/лічильника газу міститься у пункті 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ,- це втручання в роботу або конструкцію чи складові комерційного вузла обліку (зокрема лічильника газу), у тому числі шляхом їх підробки, пошкодження чи пошкодження на них пломб, впливу дії спрямованого постійного магнітного поля або зміни конфігурації даних обчислювача/коректора об`єму газу (первинного програмування чи протоколу параметризації), внаслідок чого витрата (споживання) природного газу комерційним вузлом обліку не обліковується (обліковується частково чи з порушенням законодавства), та інші дії, що призводять до викривлення даних обліку природного газу. Самовільний демонтаж газового лічильника та встановлення на його місце технічного калача (перехідника), є несанкціонованим втручанням в роботу ЗВТ/лічильника газу. Вказаний факт у справі повністю доведений відповідачем та підтверджується актом про порушення № 509 від 05 березня 2018 року з долученими фотокартками на яких чітко зафіксоване порушення, а також показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] . Позивачем у спростування факту несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ жодного доказу подано не було. У відповідності до положень глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРМ, у разі виявлення у споживача або несанкціонованого споживача порушень, визначених у главі 2 цього розділу, на місці їх виявлення представником Оператора ГРМ складається акт про порушення за формою, наведеною в додатку 16 до цього Кодексу. Акт про порушення після пред`явлення представником Оператора ГРМ службового посвідчення складається в присутності споживача/несанкціонованого споживача та/або незаінтересованої особи (представника власника/користувача, на території чи об`єкті якого сталося порушення, або органу місцевого самоврядування) за умови посвідчення його особи та засвідчується їх особистими підписами. Акт про порушення складається в двох примірниках, один з яких залишається у споживача (несанкціонованого споживача), який має право внести до акта про порушення свої зауваження та заперечення. Представник Оператора ГРМ перед складанням акта про порушення зобов`язаний повідомити споживача (несанкціонованого споживача) про його право внести зауваження та заперечення до акта про порушення, викласти мотиви своєї відмови від його підписання або підписати його без зауважень. Судом встановлено, що працівниками відповідача вказаних вимог законодавства було дотримано. При складенні акту про порушення [PERSON] підписала його без жодних зауважень чи заперечень. Суд не вважає достатніми для визнання протиправною процедуру оформлення акта про порушення доводи позивача про відсутність реєстраційного номеру та підпису майстра [PERSON] на примірнику, який було вручено [PERSON] . Як встановлено судом, даний акт було зареєстровано після його складення, а [PERSON] підписав його перший примірник та був присутнім при його складенні, що підтвердив також у судовому засіданні. На підставі п.п.8 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРМ, акт про порушення має бути розглянутим комісією з розгляду актів про порушення Оператора ГРМ, яка визначає його правомірність та приймає щодо них відповідне рішення. Згідно п.п.10 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРМ, споживач (несанкціонований споживач) зобов`язаний бути присутнім на засіданні комісії з розгляду актів про порушення, на якому буде розглядатися складений на нього акт про порушення. За неможливості бути присутнім на засіданні особисто споживач (несанкціонований споживач) має право дати письмову згоду у довільній формі на проведення засідання без його присутності або у присутності його уповноваженої особи. У разі неприбуття споживача (несанкціонованого споживача) та/або уповноваженої ним особи на засідання комісії остання розглядає складений акт про порушення без його (її) участі. Відтак, законодавство не встановлює будь-яких перешкод чи обмежень для розгляду комісією акту про порушення за відсутності споживача, незалежно від причин його неявки. За змістом акту про порушення № 509 від 05 березня 2018 року [PERSON] у відповідності до вимог Кодексу ГРМ було повідомлено про дату, час і місце розгляду акту про порушення. Її смерть не дала їй можливості взяти участі у розгляді даного акту, що не позбавляло комісію права провести розгляд у її відсутності та прийняти рішення, в разі незгоди з яким її спадкоємці або інші співвласники будинковолодіння, які також є споживачами газу вправі оскаржити рішення до суду. Згідно п.1 глави 3 розділу ХІ Кодексу ГРМ, у разі виявлення оператором ГРМ несанкціонованого газопроводу або несанкціонованого втручання в роботу лічильника газу розрахунок об`єму необлікованого природного газу здійснюється за граничними об`ємами споживання природного газу населенням (додаток X цього Кодексу) з урахуванням усіх газових приладів і пристроїв споживача (фізичної особи) за період з дня останнього контрольного зняття показань лічильника (контрольного огляду вузла обліку або його перевірки) до дня виявлення порушення (але не більше ніж за 6 місяців) та з урахуванням строку на його усунення. За таких обставин суд прийшов до висновку про те, що відповідачем правомірно нараховано 53039 гривень 88 копійок необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості, що підтверджено відповідним актом-розрахунком № 25 від 03 травня 2018 року. Безпосередньо правильність проведеного розрахунку позивачем не оспорювалась. Позивачем не заперечувався також факт, що станом на день розгляду даної справи вказана заборгованість погашеною не була. У відповідності до пп.9 п.1 глави 7 розділу 5 Кодексу ГРМ, наявність заборгованості за несанкціонований відбір природного газу з ГРМ є однією з підстав, яка надає право оператору ГРМ в установленому законодавством порядку припинити або обмежити газопостачання (розподіл природного газу) на об`єкт споживача (у тому числі побутового споживача). Зважаючи на це, суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог, а відтак і необхідність відмови в задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed