Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

08 грудня 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк (надалі - ПАТ КБ) «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, предметом якого є: стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 13073 грн 60 коп.. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 10 грудня 2010 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк») та [PERSON] уклали кредитний договір б/н (надалі - Договір), який складається із Заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку. За умовами Договору відповідачка отримала кредит у розмірі 8000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка свої зобов'язання за договором не виконує, у зв'язку з чим у неї перед банком виникла заборгованість у сумі 13073 грн 60 коп., з яких 6171 грн 56 коп - заборгованість за кредитом; 4703 грн 60 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1100 грн 00 коп. - заборгованість з комісії за користування кредитом; 500 грн - штраф (фіксована частина), 598 грн 74 коп. - штраф (процентна складова). В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю та уточнив позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки 1100 грн, пояснивши, що вказана сума є не комісією, а пенею. В наданій заяві представник банку також зазначив, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, про причини неявки суд не повідомила. Суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, ухвалив розглядати справу в заочному порядку. Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 10 грудня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», з одного боку, та [PERSON], з другого боку, був укладений кредитний договір, який складається із Заяви позичальника від 10 грудня 2010 року про відкриття рахунку та надання кредитної картки у валюті - гривні, Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку. Вказане підтверджується самим змістом заяви позичальника, в якій вказано, що вона із вищезазначеними документами ознайомлена та погоджується, що ці документи разом із заявою складають кредитний договір. 10 грудня 2010 року відповідачка отримала кредитну картку. З 30 квітня 2013 року у відповідачки утворилась прострочена заборгованість по тілу кредиту, внаслідок чого станом на 13 листопада 2014 року заборгованість [PERSON] перед банком за тілом кредиту склала 6 171 грн 56 коп. (4 180 грн 92 коп. - поточна заборгованість, 1 990 грн 64 коп. - прострочена заборгованість), за відсотками - 4 703 грн 30 коп., а 01 грудня 2013 року - заборгованість з пені у розмірі 1100 грн. Крім того, відповідачці нараховано штраф у розмірі 1 098 грн 74 коп., що складається із фіксованої частини у розмірі 500 грн та процентної складової у розмірі 598 грн 74 коп. Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК. Відповідно до п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг, Договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий самий строк. Договором, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Так, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. За порушення зобов'язання винна особа несе цивільно-правову відповідальність, тобто зазнає основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні боржника певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). У той самий час, згідно із ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов'язання. Штраф та пеня є різновидами неустойки, тобто засобами цивільно-правової відповідальності. Як вбачається з Умов та правил надання банківських послуг, довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів льотного періоду», підставою нарахування банком як пені, так і штрафу є порушення позичальником строків внесення платежів (п. 1.1.5.21, п.2.1.1.7.5, Умов). Вказане свідчить, що відповідачку двічі притягнуто до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме порушення зобов'язання. За змістом ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з позичальника одночасно пені та штрафу підлягають частковому задоволенню, а тому відмовляє у стягненні з відповідачки суми пені. За приписом ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Судом встановлено, що при подачі позову, позивач сплатив судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) гривень 60 коп., що підтверджується платіжним дорученням №BO1S9B0O0O від 19 листопада 2014 року, доданим до матеріалів справи (а.с.1). Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За таких обставин, враховуючи принцип обов'язковості виконання зобов'язання, принцип недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов'язання, суд задовольняє позов частково, стягує з відповідачки суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати. З урахуванням викладеного,

Outcome: partial