Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

10.02.2020р. [PERSON] (далі\~ позивач,\~ [PERSON] ) звернулась до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зв`язок плюс» (далі відповідач, ТОВ «Зв`язок плюс») в якій, після уточнення позовних вимог заявою від 17.07.2020 року (а.с.36), просить суд: визнати незаконним і скасувати наказ №154к від 31.10.2019р. директора ТОВ «Зв`язок плюс» про звільнення з роботи [PERSON] за п.4 ст.40 КЗпП України; зобов`язати директора ТОВ «Зв`язок плюс» внести відповідні записи до трудової книжки [PERSON] із зазначенням підстави звільнення частину 3 статті 38 КЗпП України; стягнути з ТОВ «Зв`язок плюс» на її користь середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.09.2019р. по 17.07.2020р. у розмірі 55331,10 грн.; стягнути з ТОВ «Зв`язок плюс» на її користь вихідну допомогу при звільненні у розмірі 16839 грн.; стягнути з ТОВ «Зв`язок плюс» на її користь понесені судові витрати у розмірі 840 грн. 80 коп.. В обґрунтування вимог позову позивач зазначила, що з 01.06.2019р. перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Зв`язок плюс» та працювала на посаді диспетчера. 13.09.2019р. головний інженер [PERSON] повідомив трудовий колектив про розірвання договору на виконання технічного обслуговування ліфтів між ТОВ «Місто для людей Енергодар» і ТОВ «Зв`язок плюс», і запропонував робітникам звільнитися за угодою сторін з 17.09.2019 року, так як не має об`єктів обслуговування і об`єму робіт. Аналогічні відомості в той же день повідомив і директор товариства [PERSON] . Вона, як і інші працівники, відмовилась звільнятися за угодою сторін, оскільки була заборгованість по заробітній платі, вирішили почекати 17.09.2019р., так як в цей день, зі слів директора товариства [PERSON] , обіцяно було призвести погашення заборгованості по заробітній платі. 16.09.2019р. відбулась передача ключів від машинних приміщень ліфтів, засобів зв`язку, журналів фіксування заявок від мешканців багатоповерхових будинків фірмі «Сансет», і з цього часу її та інших працівників відсторонили від роботи, так як не має об`єктів обслуговування та доступу до робочого місця. 18.09.2019р. на юридичну адресу відповідача була направлена заява про її звільнення, а 19.09.2019р. направлена заява, в якій просила вважати вимогу про звільнення за ст.39 КЗпП України помилковою, а вважати вірною ч.3 ст.38 КЗпП України, тобто за ініціативою працівника за невиконання працедавцем законодавства про працю. Наказом №154к від 31.10.2019р. її було звільнено на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України, тобто за прогули без поважних причин. Вважає наказ незаконним, таким, що порушує її трудові права та інтереси. У зв`язку з тим, що в день звільнення з нею не було проведено остаточний розрахунок по заробітній платі, просить стягнути з відповідача середньомісячну заробітну плату за час затримки розрахунку, та вихідну допомогу при звільненні, яка виплачується працівникові у випадку звільнення за ч.3 ст. 38 КЗпП України. Ухвалою суду від 12.02.2020р. відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.19). Ухвалою суду від 17.07.2020р. підготовче судове засідання закрито та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.40). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, просить розглянути справу без її участі, про що повідомила суд письмово. У судове засідання представник відповідача повторно не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, заяв або клопотань про відкладення слухання справи до суду не надав. Судові виклики направлялися відповідачу на юридичну адресу підприємства, проте до суду він так і не з`явився, до суду повернулись поштові конверти з позначкою «адресат відсутній» (а.с.42,50). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч. 3\~ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Враховуючи, що представник відповідача належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин, суд, відповідно до\~ст.\~280 ЦПК України, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у справі матеріали, суд дійшов наступного висновку. Частина шоста\~ст. 43 Конституції України\~гарантує громадянам захист від незаконного звільнення. Крім того, пунктом шостим ст. 51\~КЗпП України\~держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від незаконного звільнення. Таким чином, трудове законодавство не тільки зазначає перелік підстав розірвання трудового договору, але й встановлює юридичні гарантії забезпечення прав працівника від незаконного звільнення. Відповідно до\~ст.55 Конституції України\~та\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі трудових. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Способи захисту визначені\~ст. 16 ЦК України\~та\~КЗпП України. Стаття 36 КЗпП України \~визначає підстави припинення трудового договору якими, крім іншого, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41). Так, згідно ч. 3\~ст. 38 КЗпП України\~працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. В той час, згідно з пунктом 4 ч. 1\~ст. 40 КЗпП України\~трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Судом встановлено, що наказом №113к від 30.05.2019р. [PERSON] була прийнята на роботу до ТОВ «Зв`язок плюс» на посаду диспетчера з 01.06.2019р., а 19.09.2019р. була звільнена наказом №154к від 31.10.2019 року на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за прогули без поважних причин, що підтверджується трудовою книжкою (а.с.7 зворот) та довідкою №71 від 22.11.2019 року (а.с.11). Направлення [PERSON] на адресу ТОВ «Зв`язок плюс» заяви про звільнення від 18.09.2019р. та заяви від\~19.09.2019р.,\~в якій\~просила вважати\~вимогу про\~звільнення за\~ст.39\~КЗпП України\~помилковою,\~а вважати\~вірною ч.3\~ст.38\~КЗпП України, підтверджується поштовими відправленнями (а.с.8,9). Також підтвердженням подання позивачем заяви про звільнення саме за ініціативою працівника є лист Головного управління держпраці у Запорізькій області від 21.10.2019 №08/02.8-05/9006 (а.с.13). Відповідно до його змісту було розглянуто звернення [PERSON] стосовно порушення законодавства про працю в ТОВ «Зв`язок плюс» та встановлено, що у своїх заявах працівники просили звільнити їх з роботи за ст. 39 КЗпП України в зв`язку з порушенням власником законодавства про працю, однак ст. 39 КЗпП України передбачає розірвання строкового трудового договору за ініціативою працівника. Оскільки працівники ТОВ «Зв`язок плюс» були прийняті на роботу на невизначений строк, звільнити за цією статтею КЗпП України не можливо. Крім того, під час проведення заходу державного контролю в ТОВ «Зв`язок плюс» були виявлені інші порушення законодавства про працю, а саме: заробітна плата на підприємстві виплачується з порушенням строків виплати заробітної плати, остаточні розрахунки в день звільнення не проводяться. Згідно довідки №77 від 22.11.2019р. наданої відповідачем, зарплата позивача в розрахунковому періоді складала: серпень 2019р. 6386,03 грн., вересень 2019р. 3771,24 грн., середньоденна заробітна плата 267,30 грн. ( а.с.10). Відповідно до виписки з рахунка приватного клієнта [PERSON] , за період вересень листопад 2019р. їй були перераховані: 19.09.2019 року аванс за серпень 2019р. у розмірі 503,12 грн., заробітна плата за червень-липень 2019р. в сумі 5269,15 грн.; 18.10.2019р. - заробітна плата за серпень 2019р. у сумі 4637,63 грн.; 30.10.2019р. аванс за вересень 2019р. в сумі 3035,85 грн.; 25.11.2019р. розрахункові за жовтень 2019р. в сумі 754 грн. (а.с.15-16). Судом встановлено, що відповідач не виконував вимоги законодавства про працю, а саме не виплачував позивачу своєчасно та регулярно в повному обсязі заробітну плату, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість з заробітної плати перед позивачем, а тому не викликає у суду сумнівів щодо бажання позивача бути звільненою за ч.3 ст. 38 КЗпП України, а посилання у заяві від 18.09.2019р. на ст. 39 КЗпП України є помилковим. Вирішуючи питання про наявність правових підстав для звільнення позивача на підставі п. 4 ч. 1\~ст. 40 КЗпП України\~суд виходить з наступного. Згідно ст.147 КЗпП України\~за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Таким чином, звільнення робітника за прогули є одночасно дисциплінарним стяганням і тому до нього треба застосовувати статі\~147-149 КЗпП України. Так вказані положення\~КЗпП України\~ визначають, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (ст. 149 КЗпП України). В матеріалах справи відсутні та відповідачем не надано суду докази з яких вбачається, що був дотриманий порядок застосування такого дисциплінарного стягнення як звільнення робітника за прогули (акти про відсутності на робочому місці, письмові пояснення про причини невиходу на роботу, повідомлення працівника про застосування стягнення у вигляді звільнення). Відповідно до вимог ч.3\~ст.235 КЗпП України\~у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Як роз`яснив Верховний Суд України в п.18 своєї постанови №6 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», суд не вправі визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю. \~ \~ \~ \~ При цьому, згідно з п.2.26 ст.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства Юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 року, записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону. При розірванні трудового договору з ініціативи працівника з причин, за яких законодавство пов`язує надання певних пільг і переваг, запис про звільнення вноситься до трудової книжки із зазначенням цих причин. Отже, враховуючи те, що звільнення позивача за п.4 ст. 40 КЗпП України не відповідає дійсній причині звільнення та було проведено відповідачем з порушенням вимог трудового законодавства, суд вважає за необхідне визнати наказ директора ТОВ «Зв`язок плюс» №154к від 31.10.2019р. незаконним та скасувати, зобов`язавши ТОВ «Зв`язок плюс» змінити формулювання причини звільнення позивача, зазначивши в ньому причиною звільнення\~ за ініціативою працівника у зв`язку з порушенням законодавства про працю, відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України. Суд не може покласти обов`язок внести зміни до трудової книжки саме на директора ТОВ «Зв`язок плюс», оскільки позивачем не надано доказів, що це входить до його посадових обов`язків, відсутні відомості про відповідальну особу за ведення трудових книжок. У зв`язку з припиненням трудового договору внаслідок порушення відповідачем законодавства про працю, відповідно до\~ст.44 КЗпП України, ст. 27 Закону України «Про оплату праці», Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 №100, вихідна допомога становить 16839,90 грн. з розрахунку: 267 грн. 30 коп. (середньоденна заробітна плата) х 21 (робочі дні) х 3 (три місяця). Позивачем у позові наведений відповідний розрахунок, який приймається судом як належний. Вказаний розрахунок відповідачем не спростований та не заперечується. Розглядаючи вимогу про стягнення з відповідача середньої заробітної плати за час затримки розрахунку, в цій частині підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ч.1\~ст.47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Відповідно до\~ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до\~ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до роз`яснень викладених в п.20\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р., суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст.117 КЗпП України\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Позивач, заявляючи про стягнення з відповідача на свою користь сум середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 19.09.2019р. по 17.07.2020р., не врахувала, що відповідачем проведено виплату сум належних позивачу при звільненні 25.11.2019 року, що підтверджується відповідною випискою по рахунку та не заперечується самим позивачем. Крім того, [PERSON] зазначає початок періоду стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку 19.09.2019 рік, разом з цим відповідно до копії трудової книжки, наданої самим позивачем, вона звільнена 19.09.2019 року, а тому право оскільки з нею в день звільнення не були проведені всі розрахунки, право на отримання нею середнього заробітку за затримку розрахунку виникає в неї 20.09.2019 року. Отже період за який має бути стягнутий середній заробіток за час затримки розрахунку складає з 20.09.2019 р. 24.11.2019 р.. Таким чином,\~враховуючи,\~що відповідачем\~розрахунок з\~позивачем,\~згідно виписки\~з рахунка\~(а.с.15-16)\~було проведено\~25.11.2019р.,\~тому саме\~за період з 20.09.2019р. по 24.11.2019р. підлягає розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку. Так, середньоденна заробітна плата відповідача складає 267 грн. 30 коп., в періоді з 19.09.2019р. по 24.11.2019р. 45 робочих днів, сума середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільнені позивача дорівнюватиме 12028 грн. 50 коп., виходячи із розрахунку: 267 грн. 30 коп. х 46. Відповідно до змісту пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, а отже, суд, в резолютивній частині рішення, визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів. В силу\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн. На підставі ст.ст. 43,45 Конституції України, ст.ст.36,\~38,\~40,44, 47, 51, 116,117,147,\~235 КЗпП України,\~ постанови Верховного Суду України № 6 «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року, постанови Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці, ст.ст.12,\~13,\~41, 76,81,89,\~141,\~247,\~259,\~263-265,\~280-282,352,\~354,\~355,430 ЦПК України, суд

Outcome: partial