Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

07.12.2016 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який зареєстровано 14.07.2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Білгород-Дністровського міського управління юстиції Одеської області, актовий запис за №160 та визначення місця проживання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], разом з батьком, неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], разом з матірю. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав і просив задовольнити, зазначивши, що шлюбні відносини припинили з відповідачкою у грудні 2015 року, тобто рік тому. За минулий рік остаточно для себе обидва зясували, що разом проживати більше не можуть і не бажають, оскільки втратили почуття любові та поваги один до одного, тому розірвати шлюб, це їх обоюдне бажання. З цих підстав просить строк на примирення їм не надавати. За обоюдною їх згодою та з урахуванням бажань дітей між ними також досягнута згода, що старший син [PERSON] залишається проживати разом з ним, а молодший син [PERSON], разом з матірю. Відповідач [PERSON] позов визнала і просила його задовольнити, зазначивши, що шлюб розпався по підставам, вказаним позивачем і на сьогоднішній день їх сімю зберегти не можливо. Також просить строк на примирення не надавати та визначити місце проживання дітей згідно їх бажання. Після розірвання шлюбу бажає залишитися на шлюбному прізвище. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. Відповідно із ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Частина 1 статті 110 СК України передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Судом установлено, що 14.07.2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Білгород-Дністровського міського управління юстиції Одеської області зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], актовий запис за №160. Після реєстрації шлюбу дружина перейшла на прізвище чоловіка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-ЖД №324731 /а.с.10/. Від шлюбу подружжя [PERSON] мають двох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження /а.с.8-9/. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Виходячи з пояснень сторін, суд вважає, що збереження між сторонами шлюбу не можливо, оскільки шлюбні відносини ними припиненні у грудні 2015 року, сторони разом не проживають, зберегти сімю не бажають, тобто шлюб існує формально, у звязку з чим підстав для надання сторонам строку на примирення не вбачається, за таких обставин позов підлягає задоволенню з визначенням місця проживання неповнолітніх дітей з батьками виходячи із їх спільної згоди. На підставі ст.ст.105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved