Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

09.12.2019 до Московського районного суду м.Харкова засобами поштового зв`язку надійшов вказаний позов, у якому представник позивача просить стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 14402,44 грн. за кредитним договором №б/н від 28.09.2011, №НА09F421231308 від 18.07.2013 та судовий збір. В обґрунтування позовних вимог, представник позивача посилається на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 28.09.2011 [PERSON] отримала кредит у розмірі 7300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. Відповідно до укладеного договору № НА09F421231308 від 18.07.2013 [PERSON] отримала кредит у розмірі 8040,78 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 17.08.2016. [INFO] позичальник [PERSON] померла. Спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є відповідач по справі - [PERSON] , що підтверджується копіями паспорту позичальника та відповідача, місцем реєстрації зазначена адреса: [ADDRESS] . Банком 04.06.2014 року була направлена претензія кредитора до Третьої Харківської державної нотаріальної контори. Згідно відповіді нотаріальної контори, свідоцтва про право на спадщину після померлої [PERSON] не видавались. Позивач зазначає, що відповідач прийняв спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки відповідач не відмовився від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед Банком за кредитним договором №б/н від 28.09.2011 становить 7483,92 грн., яка складається з наступного: 7292,42 грн. - заборгованість за кредитом, 191,50грн. - заборгованість за відсотками. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед Банком за кредитним договором № НА09F421231308 від 18.07.2013 становить 6918,52 грн., яка складається з наступного:6917,71 грн. - заборгованість за кредитом, 0,81 грн. - заборгованість за відсотками, у зв`язку з чим позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 27.12.2019 вищевказану цивільну справу передано на розгляд до Київського районного суду м. Харкова за підсудністю. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.02.2020 справу передано для розгляду судді [PERSON] Ухвалою судді Київського районного суду м.Харкова Сенаторова В.М. від 14.02.2020 справу прийнято до провадження та призначено судове засідання. У зв`язку зі звільненням [PERSON] з посади судді Київського районного суду м. Харкова у відставку, відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, за наслідками повторного автоматизованого розподілу судової справи, зазначена справа 08.04.2020 передана в провадження судді Чередник В.Є. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи у разі виникнення обставин, викладених в ч.1 ст.280 ЦПК України. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки за місцем реєстрації, не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Відповідно до ухвали суду від 09.06.2020, враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлявся про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч.4 ст.223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Судом встановлені наступні фактичні обставини. 28.09.2011 між ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] у формі публічної оферти, шляхом приєднання відповідача до умов надання кредиту позивачем, був укладений кредитний договір без номеру, відповідно до якого позичальник отримав кредит в ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 7300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.9). 18.07.2013 між ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] був укладений кредитний договір № НА09F421231308, відповідно до якого позичальник отримав кредит в ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 8040,78 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 17.08.2016 (а.с.8). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як вбачається зі змісту вищевказаних кредитних договорів, свої зобов`язання банк перед позичальником виконав. Згідно свідоцтва про смерть від 26.01.2014 серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, [INFO] [PERSON] померла, про що складено відповідний актовий запис №1274. Відповідно до копії реєстру згрупованих поштових відправлень - рекомендованих листів Претензій кредитора до ДНК від 02.06.2014, ПАТ КБ «Приватбанк» направлено до Третьої Харківської державної нотаріальної контори претензію кредитора відносно [PERSON] . Як вбачається з відповіді на вказану претензію від 06.06.2014 №1234/02-14, Третьою Харківською державною нотаріальною конторою отримана претензія щодо майна померлої [INFO] [PERSON] та заведена спадкова справа №197/2014. З заявами про прийняття спадщини після померлої [PERSON] до нотаріальної контори ніхто не звертався. В разі звернення спадкоємців померлої вони будуть ознайомлені з претензією та заборгованістю померлої. Згідно копії реєстру згрупованих поштових відправлень - рекомендованих листів Претензій до спадкоємців 26.06.2019, АТ КБ «Приватбанк» було направлено лист-претензію до відповідача, в якому зазначено, що станом на дату смерті заборгованість позичальника складає 14402,44 грн. Проте, належного підтвердження про отримання відповідачем даної претензії до суду не надано. Згідно розрахунку заборгованості, наданого до суду, за договором №б/н від 28.09.2011, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] станом на дату її смерті, заборгованість становить 7483,92 грн., яка складається з: 7292,42 грн. - заборгованість за кредитом, 191,50 грн. - заборгованість за відсотками. Згідно розрахунку заборгованості, наданого до суду, за договором №НА09F421231308 від 18.07.2013, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] станом на дату її смерті, заборгованість становить 6918,52 грн., яка складається з наступного:6917,71 грн. - заборгованість за кредитом, 0,81 грн. - заборгованість за відсотками Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.608 ЦК України, зобов`язання припиняється зі смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину незалежно від настання строку вимоги. Згідно ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Оскільки позичальник (боржник) помер, то відповідати перед АТ КБ «Приватбанк» на підставі ст.1281-1282 ЦК України за борги спадкодавця має спадкоємець у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Також, згідно роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року, при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати, що з урахуванням положення ст.1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Таким чином, позивач зобов`язаний довести, що саме відповідач - [PERSON] є спадкоємцем померлої, прийняв після неї спадщину, наявність спадкового майна та його вартість. Позивач зазначає, що спадкоємцем боржника у порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є відповідач по справі. На підтвердження даної обставини позивач посилається на копії їх паспортів, де зазначено одну й ту саму адресу зареєстрованого місця проживання: [ADDRESS] . З наданої представником позивача копії паспорта відповідача вбачається, що [PERSON] з 20.05.2010 був зареєстрований в [ADDRESS] . Згідно Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова, відповідач з 31.03.2017 зареєстрований в буд. [ADDRESS] . Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, відповідач на час відкриття спадщини (час смерті) постійно проживав із спадкодавцем, протягом 6 місяців не відмовився від спадщини, а тому в силу ст.1268 ЦК України є такими, що прийняв спадщину після його смерті. Згідно ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 76 , ч. 1, 2 ст. 77, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 1,3 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Жодних заяв або клопотань з метою встановлення наявності спадкового майна та його вартості зі сторони позивача не заявлялось. Таким чином, порушуючи питання про стягнення із спадкоємця заборгованості за кредитом, позивач в порушення вимог ст.1282 ЦК України будь-яких обґрунтувань та доказів щодо наявності та вартості спадкового майна не надає. Відсутність відомостей щодо наявності та вартості майна, отриманого у спадщину, визначеного його ринковою вартістю на час відкриття спадщини, в свою чергу, позбавляє суд можливості вирішити позовні вимоги. Вказаний висновок суду узгоджується з висновком Верховного суду України, викладеного в постанові від 06.06.2018 року по цивільній справі №533/370/16-ц. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк», у зв`язку з недоведеністю позивачем обґрунтованості позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, як суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, то судовий збір покладається на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed