Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

07 червня 2019 року позивач звернулася з позовом до відповідача про надання дозволу на оформлення візи та на виїзд дитини без згоди одного з батьків мотивуючи тим що вона [PERSON] , та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.07.1998 року по 01.02.2019 року. У відповідності до рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01.02.2019 року шлюб було розірвано. Підставами для розірвання шлюбу було те, що Відповідач вже тривалий час (більше 4 років фактично не проживає з сім`єю), не піклується про сім`ю та не приймає участь у вихованні своїх дітей, яких до речі в нього троє. Так, від шлюбу з Відповідачем позивач має трьох дітей - [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] . 22.03.2019 року позивач уклала новий шлюб з громадянином Німеччини - [PERSON] , який проживає у містіБіппен, Нижня Саксонія, Німеччина . Ухвалою суду від 10 червня 2019 року провадження у справі відкрито та призначено справу в судове засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 14.06.2019 року залучено до справи третю особу. 13.06.2019 року від позивача надійшла уточнена позовна заява у якій вона просить:Надати дозвіл на оформлення візи (на постійне проживання у Федеративній Республіці Німеччина) в проїзних документах та виїзд з України малолітньої дитини - [PERSON] [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] (РНОКПП [NUMBER] ) у супроводі матері - [PERSON] [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] (РНОКПП [NUMBER] ) без дозволу (нотаріально посвідченої згоди) та супроводу батька [PERSON] [INFO] (паспорт серії [NUMBER] , виданий Жовтневим РВ Маріупольського МУУМВС України в Донецькій області 20.06.1996 року), до досягнення дитиною - [PERSON] [INFO] року повноліття з дати набрання рішенням законної сили; Надати дозвіл на оформлення візи (на постійне проживання у Федеративній Республіці Німеччина) в проїзних документах та виїзд з України неповнолітньої дитини - [PERSON] [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] (РНОКПП [NUMBER] ) у супроводі матері - [PERSON] [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] (РНОКПП [NUMBER] ) без дозволу (нотаріально посвідченої згоди) та супроводу батька [PERSON] [INFO] (паспорт серії [NUMBER] , виданий Жовтневим РВ Маріупольського МУУМВС України в Донецькій області 20.06.1996 року), до досягнення дитиною - [PERSON] [INFO] року повноліття з дати набрання рішенням законної сили; Позивач в судове засідання не з`явився позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Також надала суду заяву про подальший розгляд справи без її участі, не заперечуючи проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, тому суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та наявних у справі доказів ухвалює заочне рішення. Третя особа у судове засідання не з`явилася надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності залишила питання про розгляд справи у її відсутності. Судом встановлено, що з 16.07.1998 року до 01.02.2019 року позивач та відповідач перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких в них народилися спільні діти- [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] . З пояснень позивача вбачається, що на даний час діти постійно проживають з позивачкою, яка самостійно займається їх вихованням та створенням всебічних та сприятливих умов для зростання та розвитку дитини. 22.03.2019 року позивач уклала шлюб з громадянином Німеччини - [PERSON] , який дуже піклується про мене та про дітей, які залишилися від мого першого шлюбу. Дроссард Георг проживає у місті Біппен, Нижня Саксонія, Німеччина . На даний час чоловік позивача (до речі до якого дуже добре ставляться діти) пропонує поїхати до Німеччини, щоб діти мали змогу ознайомитися з культурою, побутом та краєвидами цієї країни, а також подорожувати в країнах Шенгенської зони, щоб діти всебічно розвивалися. Крім того, у разі якщо дітям сподобається Німеччина, то чоловік пропонує залишитися дітям там навчання. Наразі діти для того, щоб комфортно себе почувати у Німеччині активно вивчають німецьку мову, у учбовому центрі «Академія». Виниклі між сторонами спірні правовідносини регулюються положеннями Цивільного та Сімейного кодексів України. Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п. 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року (з змінами і доповненнями), за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 (із змінами і доповненнями), передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 вищевказаних Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Позивач зазначив, що на сайті Посольства Федеративної республіки Німеччини вказано, що для отримання візи для виїзду дитини, яка не досягла 18-річного віку обов`язково необхідна нотаріальна згода батька, тобто для однієї дочки - [PERSON] так і для [PERSON] необхідний дозвіл на отримання візи для виїзду у Німеччину. Разом з тим, дозвіл на тимчасові виїзди за кордон з дати набрання рішення законної сила у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17 (провадження № 14-244цс18) в якому Велика Палата відступила від правового висновку, згідно з яким пріоритетними в цій категорії справ є дотримання принципу рівності прав батьків щодо дитини. У вищевказаній постанові зроблено висновок, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Тимчасовий виїзд за кордон у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення. Крім того, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13) Європейський суд з прав людини, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. Оскільки у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд дитини за межі України для навчання та здобуття освіти,

Outcome: approved