Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

09.08.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Фонду державного майна України, Регіонального відділення фонду державного майна України по Полтавській області; треті особи: Державне казначейство України, [PERSON] про відшкодування 3300, 49 грн. матеріальної та 50000 грн. моральної шкоди. Вимоги мотивує тим, що з 01 лютого 1991 року вона працює директором державного підприємства «Аграрно-промислова фірма «Полтавасадвинмаркет». Починаючи з вересня 2015 року керівництво Регіонального відділення фонду державного майна України по Полтавській області, намагаючись звільнити її із займаної посади, постійно здійснює психологічний та моральний тиск, приймає накази про звільнення та у той же день, за наказом призначає знову на посаду. Позивачка зазначає, що наказом Регіонального відділення фонду державного майна України по Полтавській області №170, 13 квітня 2016 р. на неї було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани та позбавлено протягом строку дії дисциплінарного стягнення заходів заохочення на підставі ст. ст. 147-149, ч.3 ст. 151 Кодексу законів про працю України. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 08.06.2016 року наказ №170 від 13 квітня 2016 року визнаний незаконним та скасований. Вважає, що внаслідок вказаних дій відповідача, їй завдана психологічна та моральна травма, у зв»язку з чим позивачка змушена проходити курс лікування в 2-й Полтавській міській лікарні із загостренням аритмії серця, яка переходить в лівосторонню радикулопатію з вираженим больовим синдромом грудної клітини. За час лікування нею витрачені грошові кошти на придбання необхідних ліків в розмірі 3\~300 грн. які прохає відшкодувати з відповідача РВФДМ України в Полтавській області. [PERSON] зазначає, що внаслідок психологічних та моральних тисків на неї з боку керівництва РВФДМ України в Полтавській області, її також завдана моральна шкода, яку остання оцінює в 50000 грн. та яка виразилася в постійному нервову хвилюванні і нервову зриві; порушенні відносин в сімї; порушенні нормальних життєвих звязків з колегами; порушенні і неповазі до неї законних прав з боку відповідача. У судовому засіданні позивачка та її представник вимоги підтримали та прохали задовольнити. Представники відповідачів заперечували щодо позову, прохали відмовити у його задоволенні. Треті особи до суду не з»явилися, будучи повідомленими належним чином. Вислухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що з 01 лютого 1991 року [PERSON] працює директором державного підприємства «Аграрно-промислова фірма «Полтавасадвинмаркет». Наказом Регіонального відділення фонду державного майна України по Полтавській області №170 від 13 квітня 2016 р. на [PERSON] було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани та позбавлено протягом строку дії дисциплінарного стягнення заходів заохочення на підставі ст. ст. 147-149, ч.3 ст. 151 Кодексу законів про працю України. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 08.06.2016 року, залишеним без змін Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 28 липня 2016 року, наказ № 170 від 13 квітня 2016 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON]Д.», яким накладено на [PERSON] дисциплінарне стягнення у вигляді догани та позбавлено протягом строку дії заходів заохочення, визнаний незаконним. Як зазначає позивачка, внаслідок незаконного накладення дисциплінарного стягнення керівництвом Регіонального відділення фонду державного майна України по Полтавській області та тривалого психологічного та морального тисків на неї, вона змушена була проходити курс лікування в 2-й Полтавській міській лікарні із загостренням аритмії серця, яка переходить в лівосторонню радикулопатію з вираженим больовим синдромом грудної клітини, та на підтвердження вказаного, надала до суду медичну документацію та квитанції на придбання необхідних ліків на суму 3300,39 грн. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Однак, позивачкою не доведено, що звернення за медичною допомогою через погіршення стану здоровя якимось чином повязані із виданням Регіональним відділенням наказу про накладення дисциплінарного стягнення від 13.04.2016 року. Крім того, виписки із медичної карти, додані до позову, датуються 2010, 2015 роками, березнем 2016 року, тоді як наказ № 170 про накладення дисциплінарного стягнення було прийнято лише 13.04.2016 року. Крім того, позивачка надала виписки з медичної картки про звернення за медичною допомогою 21.06.2016 року та 30.06.2016 року, тобто через 2 місяця після притягнення до дисциплінарної відповідальності. Окрім того, допитані в судовому засіданні, свідки заперечували факт здійснення будь-якого тиску керівництва РВФДМ України в Полтавській області на [PERSON] та вказували, що остання не скаржилася на погіршення стану здоров»я . Таким чином, вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди в сумі 3300,49 грн. є недоведеними. Обґрунтовуючи суму моральної шкоди у розмірі 50 000 грн. позивачка зазначила, що діями Регіонального відділення, які полягають у здійсненні на неї тривалого психологічного тиску, приниженнях, їй завдано фізичного болю та душевних страждань. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно зі ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 обов'язковому з'ясовуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Особа звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Отже, позивачка не довела факт заподіяння їй відповідачем моральної шкоди, яка за змістом ст. 1167 ЦК України завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, вину відповідача, а також яких саме втрат немайнового характеру вона зазнала та яке саме їх матеріальне вираження.\~ Моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Недоведеність позивачем зазначених обставин дає суду дійти до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Ураховуючи викладене, позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed