Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

08 вересня 2020 року [PERSON] звернувся з заявою в порядку окремого провадження, в якій просить встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року. Як зазначає заявник, встановлення даного факту необхідно йому для отримання паспорту громадянина України. У судовому засіданні заявник та його представник підтримали заяву. Представник заінтересованої особи - Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області у судове засідання не з`явився, надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що судове засідання призначено на понеділок, що є вихідним днем згідно графіку роботи територіальних підрозділів ГУ ДМС України в Дніпропетровській області. Представник заявника заперечував проти відкладення розгляду справи, оскільки це призведе до затягування судового розгляду та порушення прав заявника. Також представник заявника наголосив на тому, що заінтересованій особі належним чином було повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, зазначена у заяві причина неявки не є поважною. Зважаючи на те, що представником Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області не надано письмових заперечень по суті заяви, не обґрунтовано необхідності обов`язкової участі представника ГУ ДМС у судовому засіданні, враховуючи думку заявника та його представника, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника заінтересованої особи. З доданих до заяви документів видно, що [PERSON] , [INFO] , який народився у місті Грозний Чеченської Республіки Російської Федерації, звертався з заявою до Павлоградського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області із заявою щодо встановлення особи. Проведеною за заявою перевіркою встановлено особу заявника, але не встановлено належності до громадянства будь-якої держави (а.с.20). У жовтні 2019 року [PERSON] звертався до Павлоградського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області з заявою про втрату особистих документів (а.с.18). Згідно записів у трудовій книжці заявника він у період з 04 липня 1989 року по 16 травня 1991 року проходив службу в армії, у період з 18 березня 1992 року по 04 серпня 1993 року працював на Павлоградській станції технічного обслуговування (а.с.8). 16 липня 1994 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Павлоградської міської ради народних депутатів Дніпропетровської області згідно актового запису № 483 був зареєстрований шлюб [PERSON] з [PERSON] (а.с.17). 27 лютого 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Павлограду Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області було повторно видане свідоцтво про народження [PERSON] , яка народилася [INFO] . Батьками дитини записані громадяни України [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Павлоградському, Юр`ївському районах та місту Павлограду Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) надано відповідь на заяву [PERSON] стосовно зазначення громадянства батька в актовому записі про народження [PERSON] , яка народилася [INFO] (а.с.14). Згідно цієї відповіді громадянство батьків в актовому записі про народження дитини та громадянство наречених в актовому записі про шлюб зазначається відповідно до паспортів. При державній реєстрації шлюбу [PERSON] був пред`явлений паспорт зразка [NUMBER] , виданий 03 листопада 1987 року Ленінським УМВС м.Грозного. В актовому записі про шлюб № 483, складеному 16 липня 1994 року, зазначено громадянство [PERSON] «громадянин України» та місце проживання « [ADDRESS] ». Так само при реєстрації народження [PERSON] в актовому записі № 709 від 10 липня 1995 року громадянство батька [PERSON] зазначено «громадянин України» відповідно до пред`явленого паспорту зразка РСРС, де на той час проставлялася відмітка про громадянство України. З цього можна зробити висновок, що [PERSON] мав паспорт громадянина колишнього СРСР, в якому був проставлений штамп про набуття громадянства України. Цей паспорт був втрачений заявником, про що він заявив до відділу поліції та Державної міграційної служби (а.с.12, 18). Заявник за його згодою був допитаний у судовому засіданні як свідок відповідно до положень статті 234 ЦПК України, пояснив, що він після служби в армії у липні 1991 року прибув у м.Павлоград, де мешкали його родичі, і з того часу постійно проживає в Україні. З липня 1991 року він проживав у будинку своєї двоюрідної бабусі [PERSON] за адресою [ADDRESS] , працював неофіційно, у березні 1992 року прописався за цією ж адресою. В подальшому після укладення шлюбу він прописався в будинку дружини за адресою [ADDRESS] . При укладенні шлюбу а також реєстрації народження дитини він пред`являв до органу реєстрації актів цивільного стану паспорт зразка колишнього СРСР зі штампом про громадянство України. Цей штамп йому поставили після проголошення незалежності України, також державною податковою інспекцією йому був присвоєний ідентифікаційний податковий номер, який він вказав у заяві. Приблизно у 2003-2004 роках під час переїзду він загубив свій паспорт громадянина колишнього СРСР зі штампом про громадянство України. Без цього паспорта він не може підтвердити своє громадянство та отримати новий паспорт. Суд приймає пояснення [PERSON] в якості свідка як належний доказ у справі, оскільки ці пояснення узгоджуються з іншими матеріалами справи і нічим не спростовуються. За таких обставин суд вважає можливим встановити факт постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року. Згідно з ч.7 ст.294 ЦПК України, \~при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved