Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

08.09.2014 року представник ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду із позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки, трикімнатну квартиру №1 в м. Вознесенську по вул. Жовтневої революції, № 32, яка належить відповідачу на праві приватної власності. В обгрунтування своїх вимог позивач зазначив, що15.02.2007року між ТОВ «Укрпромбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 47П/07 згідно якого останній отримав кредит у розмірі 25 650 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,5 % річних у строк з 15.02.2007 року по 14.02.2017 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 15 лютого 2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» та [PERSON] укладено іпотечний договір, за яким відповідач як іпотекодавець передав банку в іпотеку придбану ним за кредитні кошти вказану квартиру. 30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанка» на користь позивача, внаслідок чого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги щодо повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитним та забезпечувальним договором до боржника [PERSON] Станом на 05.08.2014 року банком нарахована заборгованість за кредитним договором, яка еквівалентна та складала 310 820 грн. 87 коп. (246 996 грн. 99 коп. - заборгованість по тілу кредиту, 57 707 грн. 18 коп. - заборгованість за процентами і 6 116 грн. 69 коп. - заборгованість за комісією). 20.08.2014 року на адресу позичальника та майнового поручителя [PERSON] направлена вимога щодо виконання зобов'язань та погашення заборгованості. Представник позивача в позовній заяві просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру №1 в м. Вознесенську вул. Жовтневої революції № 32, яка належить відповідачу на праві приватної власності, згідно нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу від 12.02.2007 року за № 204, шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження та стягнути судовий збір. Рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 06.02.2015 року, позов ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки було залишено без задоволення. Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 08.04.2015 року зазначене рішення було залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.10.2015 року рішення Вознесенського міськрайонного суду від 06.02.2015 року та ухвала апеляційного суду Миколаївської області від 08.04.2015 року скасовані, справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції. 11.12.2015 року представником ПАТ «Дельта Банк» було уточнено позовні вимоги, а саме: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, що станом на 23.11.2015 року становить 600395 грн.72 коп ( а.с. 1 т. 2), позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за банком. Ухвалою суду від 05.02.2016 року було задоволено клопотання представника позивача про залучення до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON] України( а.с. 65-71). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі зазначив, що в результаті неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору та договору іпотеки виникла кредитна заборгованість, яку позичальник не погасив, що є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, визначений банком, як іпотекодержателем. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] розмір, нарахованої банком заборгованості не оспорювали, але заперечували проти задоволення позову у зв`язку із порушенням порядку повідомлення боржника про передачу права вимоги про що є відповідне рішення Вознесенського міськрайонного суду. До того ж посилаються на пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду, оскільки після укладення договору про передачу активів та кредитних зобов'язань між ТОВ «Укрпромбанка» та ПАТ «Дельта Банк» відповідач жодного разу не платив позивачу за користування кредитом, так як вважає, що не був належним чином повідомлений про зміну кредитора. Крім того вказують на значне збільшення вартості предмета іпотеки після проведеного ремонту від суми заборгованості, що підтверджується висновками судової експертизи та дію Закону України «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] Банку Українине з`явився, в своїй заяві на адресу суду зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог, просив слухати справу у відсутності представника. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню зважаючи на наступне. 15.02.2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 47П/2007, за яким останній отримав споживчий кредит в сумі 25 650 доларів США строком до 14 лютого 2017 року, на придбання квартири, зі сплатою 11,5% річних та комісії. 15.10.2009 року між сторонами укладено додатковий договір №1 до кредитного договору щодо узгодження нової редакції графіку сплати процентів. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 15.02.2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено іпотечний договір, за яким відповідач як іпотекодавець передав банку в іпотеку придбану ним за кредитні кошти квартиру [ADDRESS]. Між ТОВ «Укрпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» 30.06.2010 року було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанка» на користь позивача. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 23.11.2015 року банком нараховано заборгованість відповідача за кредитним договором, яка становить 600395 грн.72 коп. і складається з 481\~729 грн. 97 коп. - заборгованість по тілу кредиту ( що еквівалентно 20084.99 дол. США), 112549 грн. 06 коп. (що еквівалентно 4692.56 дол. США) - заборгованість за процентами і 6 116 грн. 69 коп. - заборгованість за комісією ( а.с. 3 т. 2). Позивачем суду надано звіт про оцінку трикімнатної квартири №1 в м. Вознесенську вул. Жовтневої революції, 32, відповідно до якого ринкова вартість вказаного об'єкту нерухомості становить 447441 грн. ( а.с. 7-50). За клопотанням представника відповідача ухвалою суду від 06.04.2016 року було призначено судову будівельно-технічну експертизу. Згідно з висновками, якої ринкова вартість спірної квартири становить 1294036 грн. ( а.с. 131-155). \~\~\~\~Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. \~\~\~\~До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. \~\~\~\~Згідно ст.611, ч. 2 ст.612, ст.ст.623-625, ч. 1 ст.1049, ст.1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. \~\~\~\~В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, зокрема повинен достроково повернути суму позики разом з нарахованими процентами, внести інші платежі, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку, це має відношення й до іпотечного договору. \~Що стосується посилання представника відповідача, як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог банку на норми\~Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд виходить з наступного. \~\~\~\~Відповідно до п.1 вищевказаного закону\~\~не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст.4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст.5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. \~\~\~\~Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобовязання (п.2 ч.1ст.263 ЦК України). \~\~\~\~Разом з тим, обумовлений закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобовязань. Тому він не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності. \~\~\~\~Таким чином, установлений цим Законом мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника). \~\~\~\~Зазначена правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 27.05.2015 року, справа №6-58цс15; від 09.09.2015 року, справа №6-483цс15; від21.10.2015 року, справа №6-1644цс15, які відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. \~\~\~\~До суду [PERSON] звернувся 08.09.2014 року та просив стягнути заборгованість, яка утворилася станом на 05.08.2014 року. Згідно положень ст. ст. 257, 216, 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення права особи. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.\~\~\~\~\~\~ В разі порушення\~\~боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України\~\~кредитор протягом усього часу до закінчення строку виконання останнього зобовязання має право заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими відсотками, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з відсотками) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись залежно від закінчення строку сплати кожного зі щомісячних платежів. Така\~\~правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України\~\~ від\~\~ 6 листопада 2013 року ( № 6-11цс/13), 19 березня 2014 року (№ 6- 20цс/14), 18 червня 2014 року (6-61цс/14), 3 червня 2015 року (6-31цс/15), яка є обовязковою для застосування в силу ст. 360 -7 ЦПК України. Відповідно до п.1.3 кредитного договору дата повернення позичальником кредиту - 14.02.2017 року. Ухвалою суду від 29.02.2016 року за клопотанням представника відповідача і на його заперечення щодо відсутності оплат кредиту новому кредитору ПАТ «Дельта Банк» заборгованості по кредиту з боку відповідача, позивачем не надано оригіналів доказів, а саме первинних документів: квитанцій, меморіальних ордерів за період з 30.06.2010 року по 10.01.2012 року, тому суд не може врахувати посилання представника позивача на переривання перебігу позовної давності вчиненням особою дій, що свідчать про визнання нею боргу, а саме сплатою [PERSON] заборгованості в 2011-2012 році ( а.с. 90-91. 115-120). Посилання представника відповідача, як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог банку на застосування строку позовної давності, не заслуговує на увагу, оскільки строк позовної давності може бути застосований по даній цивільній справі тільки в межах трирічного строку щодо складових заборгованості - тіла кредиту та відсотків. Доводи представника відповідача щодо значного збільшення вартості предмета іпотеки після проведеного ремонту, суд вважає обгрунтованими, оскільки за висновками судової будівельно-технічної експертизи ринкова вартість трикімнатної квартири [ADDRESS] становить 1294036 грн. станом на 03.06.2016 року, тоді як згідно оцінки позивача обєкт нерухомості коштує 447441 грн. на 20.11.2015 року. \~\~\~\~ Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. \~\~\~\~ За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання, а також відшкодувати збитки та повернути інші витрати. \~\~\~\~ Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. \~\~\~ \~При цьому обовязковою передумовою звернення стягнення на предмет іпотеки є встановлення судом факту невиконання основного зобовязання. Згідно рішення суду від 14.11.2012 року ПАТ «Дельта Банк» було відмовлено у задоволенні позову про стягнення заборгованості з [PERSON] у розмірі 201869 грн.77 коп. станом на 15.03.2012 року, оскільки банком було порушено порядок повідомлення боржника про передачу права вимоги, передбаченого п. 4.8 договору про передачу активів та кредитних зобовязань. Дане рішення не було оскаржене банком і набрало законної сили 05.12.2012року ( а.с. 66-68). Згідно із ч. 3 ст. 36 Закону України\~ «Про іпотеку» \~договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України\~Про іпотеку. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване\~статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої\~статтею 38 цього Закону. Відповідно до положень ст. ст. 335 та 376 ЦК України можливість виникнення права власності за рішенням суду, виникає тільки у зазначених випадках, у іншому разі таке право набувається з інших не заборонених законом підстав, а саме з правочинів (ч. 1 ст 328 ЦК України. Згідно положень ст. 392 ЦК України визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Тобто при вирішенні даної категорії справ суду слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки. За пунктом 4.3 Договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, або згідно з порядком задоволення вимог іпотекодержателя , передбачених п. 4.4 цього Договору. Згідно п. 4.4. у випадку настання будь-якої з підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачених п. 4.1 цього договору, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги одним з наступних способів: шляхом прийняття іпотеко держателем предмета іпотеки у власність в рахунок виконання основного зобовязання. Цей іпотечний договір є правовою підставою для реєстрації права власності останнього на предмет іпотеки. Відповідно до п. 4.4.2. вказаного договору вимоги задовольняються шляхом продажу іпотекодержателем предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі - продажу. Іпотекодержатель зобовязаний за 30 днів до укладення договору купівлі - продажу письмово повідомити Іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані права чи вимоги на Предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. Ціна продажу Предмета іпотеки встановлюється за згодою між Іпотекодавцем і Іпотекодержателем або на підставі незалежної експертної оцінки Предмета іпотеки. Договір купівлі продажу Предмета іпотеки, укладений відповідно до цього Договору є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на Предмет іпотеки. П. 4.5 у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду чи виконавчого напису нотаріуса реалізація предмета іпотеки здійснюється шляхом продажу його на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження, зокрема пункт 4.4.1 в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»). Така правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові від 21.09.2016 року у справі № 6- 1685цс16. Крім того, як зазначено в тексті постанови Верховного Суду України від 30 березня 2016 р. у справі № 6-1851цс15 при вирішенні справ даної категорії слід враховувати умови договору іпотеки. Представник позивача в судове засідання 26.10.2016 року не зявився, хоча належним чином був повідомлений про слухання справи, а тому встановити суду чи звертався банк до державного реєстратора для реєстрації права власності на іпотечне майно, чи наявні у державного реєстратора підстави для відмови в державній реєстрації, передбачені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не виявилось можливим. Згідно\~ст. 10 ЦПК України\~обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для\~всебічного і повного дослідження обставин справи. Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно\~ст.60 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень. Тому в раховуючи вищезазначене, а також те, що застосування судом іншого, ніж зазначено в позові, способу звернення стягнення на предмет іпотеки, є виходом за межі позовних вимог, суд вважає недоведеними підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за позивачем права власності на іпотечне майно. \~\~

Outcome: dismissed