Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-23 00:00:00

07.10.2020 позивач КП «Вода Донбасу» в особі Часовоярського РВУ звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , згідно якого просить стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення за період з 01 липня 2010 року по 01 вересня 2019 року в розмірі 4\~150,00 грн. та судові витрати в розмірі 1\~921 грн. В обґрунтування позову вказує, що КП «Вода Донбасу» має зобов`язання по забезпеченню населення питною водою та прийманню стічних вод. Позивач регулярно надавав відповідачам послуги з постачання питної води та приймання стічних вод, проводив нарахування за спожиті послуги відповідно до затверджених у встановленому законом порядку норм та тарифів. Однак, відповідачі, не заявивши відмови від споживання послуг з питного водопостачання (водовідведення) у встановленому порядку, тривалий час не виконують свої зобов`язання по сплаті отриманих послуг у повному обсязі. Порушуючи вимоги чинного законодавства щодо сплати комунальних послуг, та не сплачуючи борг за спожиті послуги з постачання питної води (прийманню стічних вод) добровільно, відповідачі спричинили майнову шкоду КП «Вода Донбасу» в сумі 4\~150,00 грн., яка утворилася за період з 01.07.2010 по 01.09.2019. У зв`язку з викладеним позивач вимушений звернутися до суду з цим позовом. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 09.12.2019 за вказаною цивільною справою було відкрито провадження та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження для розгляду справи по суті, відповідачам був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву. В строк, встановлений судом, відзиву на позовну заяву відповідачами подано не було. Представник позивача [PERSON] до судового засідання не з`явилася, разом з тим надала через канцелярію суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, вони у встановленому законом порядку були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, разом з тим 17.02.2020 року відповідач [PERSON] надіслала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позовні вимоги позивача визнає частково, просила застосувати строк позовної давності та стягнути заборгованість за період з вересня 2016 року по вересень 2019 року з урахуванням оплати за послуги водопостачання за вищезазначений період (а.с.36-38). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] також позовні вимоги позивача визнали частково, просили застосувати строк позовної давності та стягнути заборгованість за період з вересня 2016 року по вересень 2019 року. [PERSON] просила суд розглянути справу за її відсутності (а.с.57-58). На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, встановивши відповідні правовідносини, що склалися між сторонами щодо споживання та оплати комунальних послуг, судом встановлено, що згідно довідки № 40472 про склад сім`ї споживача послуг з централізованого водопостачання (водовідведення) за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] є власником вказаного житлового приміщення та разом з нею зареєстровані [PERSON] , [INFO] донька та [PERSON] , [INFO] - донька (а.с.11). Відповідачі проживають та зареєстровані в будинку за вищевказаною адресою, за якою у\~КП «Вода Донбасу», що надає послуги з\~водопостачання (водовідведення), на ім`я [PERSON] відкритий особовий рахунок № [NUMBER] . Відповідно до розрахунку заборгованості за послуги з\~водопостачання (водовідведення) за період з 01 липня 2010 року по 01 вересня 2019 року по особовому рахунку № [NUMBER] існує заборгованість в розмірі\~ 4150,00 грн. (а.с.5-8). При ухваленні судового рішення суд виходить з наступного. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до\~частини 1\~статті\~19Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово- комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом першим частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~\~визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої\~статті 20 цього Закону\~обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Позивачем було використано право на звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості за період з 2010 по 2012 рік, яка була задоволена шляхом винесення судового наказу від 03.01.2012 року по справі 2-н-20/12. Цим наказом стягнуто з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованість за постачання питної води та надання послуг з водовідведення у розмірі 3040,56 грн. 18.06.2012 року ухвалою суду вищезгаданий судовий наказ скасовано. В Єдиному державному реєстрі судових рішень вказано, що дана ухвала набрала законної сили 08.01.2013 року. Звернувшись до суду 07.10.2019 року з позовом, позивач просить стягнути з трьох осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] суму заборгованості у розмірі 4150 грн., втім у рахунку № [NUMBER] вказуючи про 4х осіб, з урахуванням визначення кількості спожитої води згідно з приладами обліку. Згідно з карточкою по особовому рахунку, який не підписано позивачем, в період з 01.07.2010 року по 31.12.2015 року відповідачами сплачено 992 грн., у тому числі в січні та лютому 2012 року по 200 грн., в листопаді та грудні 2015 року відповідно 300 та 292 грн. 05.09.2019 року позивач звернувся з претензією до [PERSON] про стягнення 4157,33 грн. із зазначенням наявності заборгованості станом на 01.09.2019 року. 28.11.2017 року представника позивача з участю споживача [PERSON] складено акт інвентаризації споживачів, які проживають в квартирі [ADDRESS] . З цього акту вбачається, що на той час в квартирі проживало 4 особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Акт підписаний споживачем [PERSON] та представником підприємства позивача контролером [PERSON] . Згідно з довідкою № 40472 станом 30.09.2019 року до складу сім`ї споживача власника [PERSON] входять її доньки [PERSON] (1988 р. н.) та [PERSON] (1990 р. н.). Згідно карткового особового рахунку за листопад та грудень 2010 року позивачем нараховано 158,40 грн. та 245,52 грн. відповідно, а всього 403,92 грн., тоді як позивач вказує суму боргу за 2010 рік 709,20 грн. В період з 01.01.2011 року по 31.12.2015 року нараховано позивачем 2707,75 грн., оплачено 992 грн. В 2016 році нараховано 938,79 грн., перераховано споживачем 1226,01 грн., в 2017 році нараховано 908,77 грн., перераховано 1000 грн., в 2018 році нараховано за спожиті послуги 1782,67 грн., але оплата не здійснювалася. В 2019 році станом на 01.09.2019 року нараховано за послуги 1085,10 грн., перераховано відповідачем в 2019 році 1500 грн. Тобто, позивачем за період з 01.07.2010 року по 01.09.2019 року нараховано за надані послуги 7827 грн., всього відповідачем оплачено 4718,01 грн. Картка заборгованості також містить дані про наявність заборгованості станом на 01.02.2009 року 445,86 грн. та 1048,34 грн., однак до загальної суми розрахунку заборгованості включено тільки суму 1048,34 грн. Суду не надано доказів виникнення заборгованості у сумі 445,86 грн. і цю суму не включено до розарахунку. Суду також не надано відомостей з якого періоду відповідачами є три особи, а не чотири (як вказується у рахунку 40472 (арк.с.5) або 5 осіб (на які йдеться посилання про видачу судового наказу 03.01.2012 року у відзиві на позовну заяву). Судом встановлено, що [PERSON] 12.09.2015 року уклала шлюб з [PERSON] , про що свідчить Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , прізвище після реєстрації шлюбу [PERSON] , а [PERSON] не [PERSON] як вказано позивачем) [PERSON] 23.01.2016 року укладено шлюб з [PERSON] , що вбачається зі Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] і її прізвище після реєстрації шлюбу [PERSON] . Тому незрозуміло, за яких підстав у акті-інвентаризації, складеному 28.11.2017 року представником позивача, прізвища доньок [PERSON] вказані дівочі. Згідно довідки № 45 від 11.02.2020 року(арк.с.56) із заробітної плати [PERSON] на підставі постанови Бахмутського МВ ДВС № 21792 від 16.05.2015 року до виконавчого листа № 2-н-666/2010 від 07.09.2010 року на користь КП «Компанія «Вода Донбасу» були проведені утримання із заробітної плати за період з жовтня 2015 року по січень 2016 року в сумі 1044,01 грн., у тому числі жотень 2015 року 300 грн., листопад 2015 року -292 грн., грудень 2015 року 111 грн., січень 2016 року 341,01 грн. (а.с.56). Відповідач просить застосувати строк позовної давності та частково визнає позовні вимоги в період з вересня 2016 року по вересень 2019 року з урахуванням оплати за послуги водопостачання та водовідведення у цей період, зазначивши, що позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості починаючи з 2012 року, але позовні вимоги пред`явлено лише 30.09.2019 року, тобто зі спливом строку позовної давності. Відповідно до вимог ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Чинним законодавством передбачено, що споживач повинен сплатити вартість наданих послуг щомісячно. Згідно зі ст. 68 ЖК України, наймач (власник) зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. За таких обставин зобов`язання відповідача оплатити надані послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг. Саме до цього зводяться висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 30 жовтня 2013 року по справі №6-59цс13 та від 25 листопада 2014 року по справі № 3-184гс14. Відповідачі загалом не заперечують щодо того, що вони отримували послуги з водопостачання та водовідведення, фактично не оспорюють суму заборгованості, але просять застосувати строк позовної давності та стягнути заборгованість з вересня 2016 року по вересень 2019 року. Відповідно до ст.256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1ст.261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов`язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою правомочною особою. Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5ст.261 ЦК України). У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.\~ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Частинами першою, п`ятою ст.261 ЦК України\~\~встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність відповідно до частини першої\~ст. 260 ЦК України\~обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими\~статтями 253-255 ЦК України. Частинами другою, третьою ст.264 ЦК України\~визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Судовий наказ відповідно до ч.1 ст. 95 ЦПК України 2004 року та ч.1 ст.160 ЦПК в редакції Закону № 2147 VIII від 03.10.2017 року \~є особливою формою судового рішення, що видається за результатами розгляду вимог про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг. Ураховуючи те, що судовий захист на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому\~розділом ІІ ЦПК України , перериває перебіг строку позовної давності. Саме до цього зводиться правовий висновок Верховного Суду України у постанові від 21 січня 2015року у справі № 6-214цс14 та Верховного Суду у справі № 16-13753св18 у постанові від 23 травня 2018 року. Судом встановлено, що здійснюючи виплати за період з жовтня 2015 року по січень 2016 року в сумі 1044,01 грн., у тому числі жовтень 2015 року 300 грн., листопад 2015 року -292 грн., грудень 2015 року 111 грн., січень 2016 року 341,01 грн., а також у листопаді 2017 року відповідачами перервано строк позовної давності. За таких обставин, застосування строку позовної давності безпідставне. Перевіривши розрахунок суми боргу, судом встановлено, що заборгованість становить 4150 грн. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Вищеприведені обставини та факти у їх сукупності надають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи представником позивача було обґрунтовано доведені ті обставини, на які він посилався як на підстави своїх вимог. З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги КП «Вода Донбасу» про стягнення з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованості за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення в розмірі 4150 грн. підлягають задоволенню. Крім того, позивачем під час подання до суду позовної заяви були сплачені витрати по сплаті судового збору у сумі 1 921 грн. У відповідності з ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин слід стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір в розмірі 1\~921 грн., який був сплачений останнім при подачі позову за платіжним дорученням № 10955 від 30.09.2019 (а.с.1). Оскільки відповідач [PERSON] інвалідом другої групи (довідка до акта огляду МСЕК серія 10 ААБ № 377283), то її слід звільнити від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного та

Outcome: approved