Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

10.01.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та просила суд визнати [PERSON], ІПН [NUMBER], [PERSON], ІПН [NUMBER], [PERSON], ІПН 202716775 такими, що втратили право на користування квартирою № 9 що на вул. Щурата, 10 у м.Львові. В обґрунтування позовних вимог покликалися на те, що згідно договору купівлі- продажу квартири від 20.08.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 688, [PERSON], [PERSON], [PERSON] продали позивачу квартиру №49 на вул..Щурата у м.Львові, яку вона згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 24.08.2016 року є єдиною власницею даної квартири. Між позивачкою та відповідачами була усна домовленість, що вони добровільно знімляться з реєстрації у даній квартирі, однак цього не зробили. Оскільки відповідачі не є власниками квартир, не проживають у ній, не отримують кореспонденцію, не оплачують житлово-комунальні послуги, то за таких обставин вона змушена звернутися до суду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 13.12.2016 року/ а.с.10/, позовні вимоги підтримала повністю, покликаючись на мотиви викладені в позові та просила додатково стягнути з відповідачів 200 грн. за розміщення оголошення у пресі про виклик до суду. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявилися повторно, хоча належним чином були повідомлені про розгляд справи через засоби масової інформації (газета Високий замок № 18(5567) від 14.02.2017 року) заперечень на позовну заяву ними до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без їх участі, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статей 169, 224 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] на підставі договору купівлі продажу від 20.08.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №688 є власником квартири №49 у будинку 10 на вул.Щурата у м.Львові./а.с.4-5/ Як убачається з витягу з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 24.08.2016 року, номер інформаційної довідки 66526236, квартира 49 у будинку 10 на вул..Щурата у м.Львові на праві приватної власності належить [PERSON] /а.с.6-7/. З наданої представником позивача довідки ЛКП «Північне-411» від 27.02.2017 року №484 вбачається, власником квартири 49 на вул. Щурата, буд. 10 у м.Львові є [PERSON], яка складається з 3-х житлових кімнат площею 38,90 кв.м., кухні площею 8,40 кв.м., загальною площею 66,20 кв.м. і у ній зареєстровані: [PERSON],[INFO], зареєстрована 01.08.1995 р., [PERSON], [INFO], зареєстрована 08.07.2010 р., [PERSON],[INFO], зареєстрований 01.08.1995 р. /а.с.24/. Згідно ст. 319 ч.1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ст. 321 ч.1 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 9 ч.4 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 7 ч.1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі в тому числі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Стаття 391 ЦК України зазначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки в судовому засіданні доведено, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] не є власниками та не проживають у квартирі 49 на вул. Щурата, буд. 10 у м.Львові, не надають коштів на утримання даної квартири, а тому в силу формальної реєстрації відповідачів у квартирі, яка належить на праві приватної власності позивачу, відповідачі порушують право позивача на володіння, користування та розпорядження належним йому майном. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено судові витрати присуджуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. З огляду на викладене суд стягує з відповідачів на користь позивача судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду: судовий збір у розмірі 640 грн., а також 200 грн. за розміщення оголошення у пресі про виклик до суду, згідно рахунку № В3-0000225.

Outcome: approved