Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

08 грудня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Рафалівська селищна рада, про скасування свідоцтва на право власності на нерухоме майно та знесення об`єкта самочинного збудованого нерухомого майна. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Рафалівської селищної ради Володимирецького району Рівненської області №353 від 17.04.2017, [PERSON] надано дозвіл на розроблення технічної документації надано із землеустрою щодо відновлення (встановлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,1437 та для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за рахунок земель житлової та громадської забудови, що перебуває в його користуванні, яка розташована по [ADDRESS] . За результатами рішення, останній звернувся до суб`єкта господарювання, що є виконавцем робіт із землеустрою, для розроблення технічної документації із землеустрою щодо відновлення (встановлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). 17.11.2017 позивач згідно інформації Рафалівської селищної ради дізнався, що рішенням Рафалівської селищної ради №18 від 11.05.2006 [PERSON] передано у власність земельні ділянки по [ADDRESS] - 0,15 га для обслуговування житлового будинку, 0,01 га для ведення особистого селянського господарства та виготовлено Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 15.06.2006 р., серії [NUMBER] , згідно якого [PERSON] є також власником житлового будинку з надвірними будівлями в [ADDRESS] . Позивач вважає що [PERSON] самовільно зайняв частину земельної ділянки, яка належить [PERSON] та самочинно збудував господарську будівлю, сарай, площею 11,9 кв.м, частина якої розташована на земельній ділянці позивача, без будь-якої проектної документації на будівництво. [PERSON] вважає, що [PERSON] оформив право власно незаконно, просить визнати незаконним та скасувати Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 15.06.2006 р., серії [NUMBER] , зобов`язати [PERSON] знести самочинно збудований дерев`яний сарай, що розташований по [ADDRESS] та звільнити частину самовільно зайнятої земельної ділянки, що належить [PERSON] . Згідно Протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 08.12.2017 справу передано для розгляду судді Котик Л.О. 11 грудня 2017 року суддя Котик Л.О. заявила самовідвід, який задоволено, і справу передано для повторного авторозподілу. Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.12.2017 справу передано для розгляду судді Поровському В.А. Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 02 січня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. 29.01.2018 [PERSON] подано зустрічний позов до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Рафалівська селищна рада, про скасування рішення Рафалівської селищної ради та зобов`язання вчинити певні дії та відзив щодо первісного позову. Свій зустрічний позов [PERSON] обґрунтовує тим, що він на законних підставах отримав земельні ділянки, а саме: 0,15 га для обслуговування житлового будинку та 0,01 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , та свідоцтво про право власності на нерухоме майно, серії [NUMBER] від 15.06.2006, видане виконавчим комітетом Рафалівської селищної ради. Вважає, що житловий будинок та господарські будівлі побудовані на його земельній ділянці з дотриманням вимог чинного законодавства за наявними дозволами на будівництво. Вважає, що рішення Рафалівської селищної ради Володимирецького району Рівненської області №353 від 17.04.2017, яким [PERSON] надано дозвіл на розроблення технічної документації надано із землеустрою щодо відновлення (встановлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,1437 га та для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за рахунок земель житлової та громадської забудови, що перебуває в його користуванні, яка розташована по [ADDRESS] є незаконним, оскільки порушує його право на вже виділену йому земельну ділянку, оскільки в такому разі земельна ділянка [PERSON] накладається на його земельну ділянку, яка розташована по [ADDRESS] . Окрім того, [PERSON] самочинно, без будь яких дозволів, впритул до його сараю (позначений «Б» на схемі земельної ділянки індивідуального житлового будинку технічного паспорту [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ) збудував господарські будівлі, та використовує його стіну, що є порушенням державних будівельних норм та обмежує його право у догляді за сараєм, здійснювати його поточний ремонт, тощо. [PERSON] просить позов задовольнити. 30.01.2018 представником позивача за первісним позовом подано заяву про забезпечення позову, просить заборонити Рафалівській селищній раді здійснювати будь-які дії щодо надання дозволів на виготовлення проекту землеустрою щодо виділення земельної ділянки, погодження меж, (винесення її меж в натурі) у власність [PERSON] по [ADDRESS] . 20.02.2018 представником [PERSON] подано відзив на зустрічний позов. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] просить відмовити. 22.02.2018 представником відповідача за первісним позовом подано відповідь на відзив, вважає, що первісний позов і відзив є безпідставним, необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню. Просить зустрічний позов задовольнити. Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 22 лютого 2018 року задоволено заяву про забезпечення позову. Заборонено Рафалівській селищній раді здійснювати будь-які дій щодо надання дозволів на виготовлення проекту землеустрою (технічна документація) щодо виділення земельної ділянки , погодження меж, (винесення її меж в натурі) у власність відповідачу [ADDRESS] . Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 22 лютого 2018 року прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Рафалівська селищна рада Володимирецького району Рівненської області, про скасування рішення Рафалівської селищної ради від 27.04.2017 року №353 та зобов`язання до вчинення дій. Призначено судову будівельно - технічну експертизу відповідності будівельним нормам дерев`яного сараю, площею 11,9 кв.м., що розташований по [ADDRESS] та належить [PERSON] . Закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. На час проведення експертизи провадження по цивільній справі зупинено. Згідно повідомлення судового експерта Фурсович М.О. 379 від 02.05.2018, оскільки [PERSON] не з`явився в головний офіс ППФ «Експерт-Рівне» для укладення договору та не оплатив роботи по виконанню експертизи, то проведення експертизи є неможливим, повернуто матеріали справи і ухвали суду без виконання. 08.05.2018 поновлено провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 07.09.2018, зобов`язано [PERSON] та третю особу, яка не\~заявляє самостійних\~вимог на\~предмет спору - \~Рафалівську селищну\~рада Володимирецького\~району Рівненської\~області, залежно від належності документації, надати суду оригінали документів, а саме: інвентаризаційну справу №1253; витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №11075905 від 29.06.2006 року; дозвіл на забудову №66 від 25.11.1982 року. 19.10.2018 ухвалою суду доповнено ухвалу Володимирецького районного суду від 30.03.2018 додатковими питаннями. Призначено судову будівельно - технічну експертизу, проведення експертизи доручити Рівненській філфї «Експерт Рівне». На час проведення експертизи провадження по цивільній справі зупинено. 22.01.2019 до суду надійшов Висновок експерта №181106/2_ФМ від 10.01.2019. Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 25 січня 2019 року поновлено провадження в справі та призначено судове засідання. 29 травня 2019 року судом відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача за первісним позовом про залучення як третьої особи Головного управління Держгеокадастру в Рівненській області. Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 19.09.2019 призначено комплексну судову земельно-технічну та будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Волинському відділенню Львівського НДІСЕ та зупинено провадження в справі. 09.01.2020 поновлено провадження в справі, оскільки експертом повернуто матеріали справи, у зв`язку з тим, що не здійснено оплату за її проведення. Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 27.01.2020 призначено судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Рівненському відділенню Львівського НДІСЕ та зупинено провадження в справі. Згідно розпорядження в.о.керівника апарату Володимирецького районного суду Рівненської області №71 від 27 лютого 2020 року, у відповідності до рішення зборів суддів Володимирецького районного суду від 14 лютого 2020 року підлягають авторозподілу справи, що перебували в провадженні судді Поровського В.А.Ю оскільки 13.02.2020 Вищою радою правосуддя прийнято рішення про звільнення його з посади судді, у зв`язку з відставкою. Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2020 справу передано для розгляду [PERSON] 14 грудня 2020 року поновлено провадження\~у цивільній\~справі та призначено судове засідання. За клопотанням представників сторін судові засідання у справі відкладались. Ухвалою суду від 31 березня 2021 року доручено землевпоряднику Рафалівської селищної ради провести обстеження суміжних земельних ділянок [PERSON] і [PERSON] , за наслідками обстеження скласти план-схему (абрис), а в разі виявлення накладення земельних ділянок зазначити про це в абрисі, вказавши площу та конфігурацію накладення, розташування в межах накладення об`єктів нерухомого майна (за наявності). 02.12.2021 року представником відповідача надано суду висновок судової земельно-технічної експертизи №9961 від 19.11.2021 року. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом адвокат Бурма О.В. підтримав первісні позовні вимоги, заперечив зустрічний позов, надав пояснення в межах позовних вимог. Представник відповідача за первісним позовом адвокат Савонік Л.О. в судовому засіданні заперечила проти первісного позову, підтримала зустрічні позовні вимоги, надала пояснення в межах відзиву та зустрічних позовних вимог. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних позовних вимог за зустрічним позовом, Рафалівської селищної ради, в судове засідання не з`явився, клопотав про розгляд справи у його відсутності, пояснень з приводу первісних та зустрічних позовних вимог не надав. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість та достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд рахує, що первісний позов підлягають задоволенню, а в зустрічному позові слід відмовити за безпідставністю, з наступних підстав. Відповідно до частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому надані стороною докази повинні відповідати критеріям належності, допустимості, достатності та достовірності, як це вбачається зі ст.ст.77-80 ЦПК України. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи з предмета та підстав позову на позивача у цій справі, згідно з вимогами процесуального права покладено обов`язок доведення факту порушення його законного права неправомірними діями відповідача при здійсненні самовільного будівництва на суміжній земельній ділянці. Так, судом встановлено, що на підставі рішення Рафалівської селищної ради Володимирецького району Рівненської області №18 від 11.05.2006 [PERSON] передано у приватну власність земельні ділянки по [ADDRESS] , а саме: 0,15 га для обслуговування житлового будинку та 0,01 га для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серії [NUMBER] від 15.06.2006, виданого виконавчим комітетом Рафалівської селищної ради, Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №11075905 від 29.06.2006, виданого КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації», [PERSON] має у приватній власності житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно інформації Рафалівської селищної ради Володимирецького району Рівненської області №02-23/593 від 17.11.2017, [PERSON] не надавався дозвіл на виготовлення проекту землеустрою (технічної документації) щодо виділення земельної ділянки (винесення її меж в натурі) у власність по [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Рафалівської селищної ради, Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №20493244 від 07.10.2008, виданого КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації», [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Рафалівської селищної ради Володимирецького району Рівненської області №353 від 17.04.2017, [PERSON] надано дозвіл на розроблення технічної документації надано із землеустрою щодо відновлення (встановлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,1437 га та для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за рахунок земель житлової та громадської забудови, що перебуває в його користуванні, яка розташована по [ADDRESS] . Відповідно до Акту обстеження та обміру земельних ділянок та погодження суміжної межі, 06.04.2017 було проведено обстеження і обмір вищезазначених земельних ділянок і на засіданні постійної комісії Рафалівської селищної ради з питань законності, правопорядку, боротьби із злочинністю, торгівлі, спорту, регулювання земельних відносин, охорони навколишнього середовища, будівництва та житлово-комунального господарства рекомендовано селищному голові та спеціалісту ІІ категорії, не погоджувати технічну документацію із землеустрою щодо відновлення (встановлення) меж земельної ділянки в натурі гр. [PERSON] до вирішення спору із суміжним землекористувачем. Рішенням Рафалівської селищної ради №359 від 27.04.2017 було затверджено Протокол постійної комісії з питань законності, правопорядку, боротьби із злочинністю, торгівлі, спорту, регулювання земельних відносин, охорони навколишнього середовища, будівництва та житлово-комунального господарства від 6.04.2017 року. На підставі рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 10 листопада 2017 року рішенням Рафалівської селищної ради №359 від 27.04.2017 скасовано. Рішення суду набрало законної сили 22.11.2017. Судом також встановлено, що будівництво на земельній ділянці, яка розташована за адресою: [ADDRESS] відповідач проводив на підставі дозволу на забудову №66 від 25.11.1982 та дозволу на виконання будівельних робіт №401 від 15.12.1982. Як зазначено в довідці №1432 від 28.03.2006, виданої виконавчим комітетом Рафалівської селищної ради Володимирецького району Рівненської області, будинковолодінню [ADDRESS] на підставі рішення виконкому №60 від 04.09.1996. Згідно Висновку експерта №181106/2_ФМ від 10.01.2019, місце розташування будівель і споруд, що розташовані на земельній ділянці [PERSON] не відповідає відстаням, визначеним у дозволі на забудову №66 від 25.11.1982, дозволі на виконання будівельних робіт №401 від 15.12.1982 та плану земельної ділянки [PERSON] . Відстань від будівель сарай, погріб (літери Б, Пг/Б), сарай (літера Г), вбиральня (літера В), що розташовані на земельній ділянці [PERSON] до будівель і споруд, що розташовані на земельній ділянці [PERSON] , не відповідає відстаням, які наведені у відповідних будівельно-технічних нормах. На виконання ухвали Володимирецького районного суду від 31.03.2021 щодо обстеження землевпорядником Рафалівської селищної ради суміжних земельних ділянок [PERSON] і [PERSON] та складання план-схеми (абрис) за наслідками обстеження, що надійшла до селищної ради 25.05.2021, спеціалістом II категорії-землевпорядником Людмилою Булан та начальником відділу- юристом правової, кадрової, інформаційної роботи та земельних ресурсів [PERSON] було здійснено виїзд до земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] , для проведення обстеження суміжних земельних ділянок даних громадян та складено план-схему (абрис). Відповідно до Висновку експерта №9961 від 19.11.2021, згідно наданої інформації та проведених робіт сертифікованого інженера землевпорядника щодо проведення топографо-геодезичного знімання земельної ділянки, встановлено, що у користуванні [PERSON] перебуває земельна ділянка площею 0,1553 га за адресою: [ADDRESS] . Згідно наданої інформації та проведених робіт сертифікованого інженера землевпорядника Н.Книшук, щодо проведення топографо-геодезичного знімання земельної ділянки, встановлено, що у користуванні [PERSON] перебуває земельна ділянка площею 0,1435 га за адресою: [ADDRESS] . Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Згідно з частиною першою статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 ЗК України). Статтею 126 ЗК України передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» про самовільне зайняття земельної ділянки свідчить вчинення особою будь-якої дії, спрямованої на фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дії, які відповідно до закону є правомірними. Частина 2 статті 152 ЗК України передбачає, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем за первісним позовом надано належні, допустимі та достовірні докази, які в своїй сукупності свідчать про самочинне будівництво відповідачем [PERSON] на земельній ділянці позивача [PERSON] господарської будівлі сараю, що також свідчить і про самовільне зайняття відповідачем частини земельної ділянки позивача. Такими доказами, зокрема є: ?свідоцтво про право власності на нерухоме майно, серії [NUMBER] , видане виконавчим комітетом Рафалівської селищної ради, Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №20493244 від 07.10.2008, виданий КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації», відповідно до яких [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані за адресою: [ADDRESS] ; ?рішення Рафалівської селищної ради Володимирецького району Рівненської області №353 від 17.04.2017, яким [PERSON] надано дозвіл на розроблення технічної документації надано із землеустрою щодо відновлення (встановлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,1437 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за рахунок земель житлової та громадської забудови, що перебуває в його користуванні, яка розташована по [ADDRESS] . ?акт обстеження та обміру земельних ділянок сторін від 10.12.2015 року, яким встановлено, що [PERSON] самовільно зайняв частину земельної ділянки [PERSON] орієнтовною площею 7,32 кв.м. і влаштував на ній тимчасову споруду з дошок; ?протокол засідання постійної комісії Рафалівської селищної ради від 10.12.2015 року, рішенням якої зобов`язано [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку та розібрати самочинну споруду; ?план меж суміжних земельних ділянок та план-схема земельних ділянок [ADDRESS] та [ADDRESS] , якими зафіксовано площу та конфігурацію самовільно зайнятої [PERSON] земельної ділянки [PERSON] ; ?актом обстеження та обміру земельних ділянок та погодження суміжної межі, 06.04.2017 року, під час проведення якого встановлено, що частина господарської будівлі [PERSON] перебуває на земельній ділянці [PERSON] ; ?дозвіл на забудову №66 від 25.11.1982 та дозвілу на виконання будівельних робіт №401 від 15.12.1982, які підтверджують право відповідача [PERSON] на забудову земельної ділянки. ?довідка №1432 від 28.03.2006, видана виконавчим комітетом Рафалівської селищної ради Володимирецького району Рівненської області, з якої вбачається, що будинковолодінню [ADDRESS] на підставі рішення виконкому №60 від 04.09.1996. ?висновок експерта №181106/2_ФМ від 10.01.2019, з якого вбачається, що місце розташування будівель і споруд на земельній ділянці [PERSON] не відповідає відстаням, визначеним у дозволі на забудову №66 від 25.11.1982, дозволі на виконання будівельних робіт №401 від 15.12.1982 та плану земельної ділянки [PERSON] . Відстань від будівель сарай, погріб (літери Б, Пг/Б), сарай (літера Г), вбиральня (літера В), що розташовані на земельній ділянці [PERSON] до будівель і споруд, що розташовані на земельній ділянці [PERSON] , не відповідає відстаням, які наведені у відповідних будівельно-технічних нормах. ?план-схема (абрис) суміжних земельних ділянок, складений спеціалістами Рафалівської селищної ради на виконання ухвали Володимирецького районного суду від 31.03.2020 року. Ці докази в своїй сукупності доводять, що відповідач [PERSON] вчинив самовільне зайняття земельної ділянки позивача [PERSON] шляхом спорудження на цій ділянці господарської будівлі сараю. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому, суд враховує, що у відповідності до вимог ст.212 Земельного Кодексу України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного права відповідає вимогам закону і обставинам справи, і на думку суду, є єдиним можливим засобом захисту, оскільки будь-які інші способи захисту не будуть ефективними і не забезпечать повне відновлення порушених прав позивача. Крім того, як це вбачається зі ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. За змістом даної норми, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. При цьому, за положеннями частини четвертої цієї статті, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. За змістом частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови. З урахуванням змісту вище наведеної правової норми в поєднанні з положеннями статей 16 , 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2021 року у справі № 653/104/19(провадження № 61-18648св20). Відповідно до вимог частини сьомої статті 376 ЦК України для задоволення позову у цій категорії справ (про знесення самочинно збудованого нерухомого майна) необхідна наявність таких фактів, як неможливість перебудови об`єкта або відмова особи, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови; у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил знесенню самочинного будівництва передує прийняття судом рішення про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову; знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, яка передбачена законом, і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року, справа № 725/5630/15-ц, провадження № 14-341цс18 зазначила, що юридичними фактами, які складають правову підставу знесення самочинного будівництва, є: істотне відхилення від проекту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, від її проведення. При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно з`ясовувати, зокрема, як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо. Європейський суд з прав людини у справі «Іванова і Черкезов проти Болгарії» (№46577/15) від 21 квітня 2016 року, підтвердив, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Під час розгляді даної справи судом встановлено, що господарська споруда сарай, позначений в технічному паспорті домогосподарства [PERSON] під літерою «Г» площею 11,9 кв.м. є самочинно збудованою спорудою, оскільки споруджена на самовільно зайнятій земельній ділянці і з відхиленням від проекту. Позивач [PERSON] як власник земельної ділянки не бажає визнання за ним права власності на дану будівлю, а вимагає її знесення. Крім того, в силу приписів ч.2 ст.376 ЦК України, [PERSON] не міг набути права власності на самочинно споруджену господарську будівлю, у зв`язку із чим підлягає задоволенню також і позовна вимога про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серії [NUMBER] від 15.06.2006. Разом з тим, вказане свідоцтво підлягає скасуванню тільки в частині визнання права власності на самочинно збудовану господарську споруду сарай «Г», оскільки підстав для скасування свідоцтва в цілому суд не вбачає. Доводи відповідача про те, що позивач [PERSON] немає права захисту земельної ділянки, оскільки не є її власником, суд відхиляє, оскільки, виходячи з положень ч.2 ст.152 Земельного Кодексу України, право вимагати усунення будь-яких порушень прав на землю та відшкодування збитків належить як власнику земельної ділянки, так і землекористувачу. Враховуючи всі встановлені обставини, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, в т.ч. в частині звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та знесення розташованої на ній самочинно збудованої споруди повністю, а в частині визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності частково. В той же час, зустрічні позовні вимоги не доведені в ході судового розгляду належними та допустимими доказами. Зокрема, оскаржуване рішення Рафалівської селищної ради Володимирецького району Рівненської області №353 від 17.04.2017, яким [PERSON] надано дозвіл на розроблення технічної документації надано із землеустрою щодо відновлення (встановлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,1437 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за рахунок земель житлової та громадської забудови, що перебуває в його користуванні, яка розташована по [ADDRESS] , прийнято в межах компетенції органу місцевого самоврядування, у відповідності до вимог чинного законодавства (в редакції, яка діяла на час його прийняття), і будь-яких доказів, які б вказували на його незаконність, або на те, що цим рішенням порушено права [PERSON] , позивач за зустрічним позовом не надав. Також не надано жодного доказу, який би підтвердив факт незаконного чи самочинного будівництва [PERSON] споруд чи будівель на межі земельних ділянок сторін. Наданий суду висновок експерта №9961 від 19.11.2021 також не підтверджує зустрічних позовних вимог. Зокрема, з вказаного висновку вбачається, що у відповідності до проведених робіт сертифікованого інженера землевпорядника щодо проведення топографо-геодезичного знімання земельної ділянки, встановлено, що у користуванні [PERSON] перебуває земельна ділянка площею 0,1553 га за адресою: [ADDRESS] , у користуванні [PERSON] перебуває земельна ділянка площею 0,1435 га за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, висновки експерта не підтверджують факт накладення земельної ділянки [PERSON] на земельну ділянку [PERSON] , а відтак не підтверджують і позовних вимог за зустрічним позовом. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Що стосується стягнення судових витрат, то з цього приводу судом встановлено наступне. У відповідності до ч.1, ч.2 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати, на залучення експертів, на професійну правничу допомогу. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки первісний позов [PERSON] судом задоволено, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовлено, з відповідача підлягають стягненню кошти, витрачені позивачем [PERSON] на сплату судового збору в сумі 640 грн. Представником позивача [PERSON] у відповідності до ч.8 ст.141 ЦПК України до завершення судових дебатів зроблено заяву про відшкодування судових витрат на професійну допомогу, у зв`язку з чим дане питання буде вирішено після подання відповідних доказів шляхом постановлення додаткового рішення. В той же час, судові витрати, понесені [PERSON] , відшкодуванню не підлягають.

Outcome: partial