Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

08.05.2020 року до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області звернулись [PERSON] та [PERSON] з позовною заявою, уточненою під час судового розгляду, до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Маріупольської міської ради по Центральному району, про усунення перешкод у спілкуванні з онуком, визначення способу участі у спілкуванні з онуком. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що позивачі є бабою та дідом [PERSON] [INFO] ,батьками якого є їх син [PERSON] та колишня дружина сина [PERSON] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 23.05.2017 року на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати разом з відповідачем. Крім того, на виконання судового наказу про стягнення аліментів син позивачів кожен місяць сплачує аліменти відповідачці на утримання дитини. Однак, з 2019 року внаслідок виникнення неприязних стосунків у зв`язку із розірванням шлюбу з сином позивачів, стягненням аліментів, відповідач, користуючись тим, що малолітня дитина проживає разом з нею, стала забороняти спілкуватись із онуком та зустрічались з ним, не дає можливості привітати його в день народження та інші свята ,розмовляти по телефону та приймати участь у його вихованні. Позивачі як баба та діда напротязі життя онука завжди приділяли йому належну увагу та підтримували, купували все, що було потрібно у рамках фінансової можливості. Наразі, через відсутність спілкування з онуком, позивачі дуже сумують та страждають. Проте, відповідач не надає позивачам можливості спілкуватись з онуком, чинить перешкоди в їх спілкуванні. Позивачі вважають дії відповідача протиправними та такими, що фактично обмежують право баби та діда на спілкування з онуком. Тому, просять суд ухвалити рішення, яким зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди в спілкуванні баби [PERSON] та діда [PERSON] з дитиною - онуком [PERSON] , визначивши такі способи участі баби та діда у вихованні та спілкуванні з дитиною: необмежене спілкування баби та діда засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку у зручний для онука час, що не передбачає безпосереднього фізичного спілкування між бабою, дідом та дитиною; зустріч та проведення часу з онуком [PERSON] дві суботи кожного місяця з 10.00 годин до 17.00 годин за місцем проживання баби [PERSON] та діда [PERSON] , або в інших, тому числі, громадських місцях, де перебування дитини буде комфортним ,цікавим та безпечним, без присутності [PERSON] ; участь баби та діда у святкуванні дня народження онука спільно з його батьками, в час та місці завчасно погодженому між батьками; проведення онуком [PERSON] ј частину зимових, весняних, літніх та осінніх канікул з бабою та дідом, в час та місці, завчасно погодженому з матір`ю дитини. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01.06.2020 року, відкрито провадження в зазначеній цивільній справі та призначено справу в порядку загального позовного провадження до розгляду у підготовчому засіданні. 24.06.2020 року від відповідачки на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, за яким відповідачка заперечувала проти задоволення позовних вимог у тому вигляді, у якому вони викладені. Обставини, викладені у позові, а саме те, що відповідачка забороняє позивачам з 2019 року спілкуватись засобами зв`язку з дитиною, не підтверджується жодним доказом та не відповідає дійсності. Оскільки після розірвання шлюбу позивачі бачились з онуком лише 3 рази, не виявляли до нього інтересу до того часу, як їх син звернувся до суду з аналогічним позовом, на прохання відповідачки про допомогу за доглядом дитини в певний час, відмовляли. Крім того, за позовом позивачки [PERSON] їх онука було визнано таким, що втратив право користуванні житловим приміщенням, на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23.04.2019 року. Таким чином, відповідачка не заперечує проти листування позивачів з онуком, електронного зв`язку вони не мають, проти спілкування по телефону не заперечує лише при наявності на це згоди дитини. Щодо зустрічей та проведення часу з онуком дві суботи щомісяця, заперечувала, оскільки у суді знаходилась справа за якою [PERSON] просив встановити час спілкування з дитиною кожну суботу з 10.00 год. до 14.00 год. Щодо проведення часу з онуком не менш 3 разів на місяць в установлений час за її згодою, заперечує, оскільки не розуміє, які зустрічі, де, кім повинні встановлюватися час та дні, якщо за домовленістю з нею, то вона не бажає домовлятись по цьому питанню, а суд не може зобов`язати її домовлятись з цього приводу. Щодо привітання з днем народження дитини,то вважає, що ця вимога сформульована не чітко. Щодо проведення канікул дитини за домовленістю з відповідачкою, то у позові не зазначено де саме дитина буде проводити ці канікули, а також вказала, що на Ѕ частину канікул претендує батько дитини. 14.09.2021 року від сторони позивачів до суду надійшла відповідь на відзив, згідно з якою вони викладені у відзиві заперечення не визнали, виходячи з наступного. Так, відповідачка після розлучення сама змінила місце проживання, забравши з собою дитину. І виселилась вона не на вулицю, а в буд. [ADDRESS] , де здійснювала догляд за людиною похилого віку, та у подальшому отримала цей будинок у спадковому договору, який був укладений ще у 2016 році, до розлучення. Відповідачка разом з дитиною, дійсно була знята з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , але це відбулось лише у 2019 році у зв`язку з тим, що сама відповідачка ніяким чином не намагалась компенсувати витрати по сплаті комунальних послуг, які постійно зростали. Бабуся не тільки відвідувала дитину в лікарні, але й користувалась тим, що є медичним працівником, сприяла якісному лікуванню онука, займатись доглядом онука після лікування бабуся не могла, проте дід пропонував здійснювати догляд, однак відповідачка бажала, щоб догляд здійснювався лише у неї вдома. Крім того, бабуся неодноразово зверталась до відповідачки з пропозицією посприяти отриманню безоплатної путівки. Також, наскільки відомо позивачам, відповідачка ніколи не зверталась до їх сина за компенсацією додаткових витрат на лікування дитини. Дідусь дитини до тих пір, поки відповідачка не стала чинити перешкоди у спілкуванні з онуком, возив його до школи. Відповідачка, посилаючись на ч.2 ст.14 ЦК України, заявляє, що вона не може бути примушена до дій, вчинення яких необов`язкове для особи, тобто вона не бажає домовлятися з позивачами про час та місце побачення дідуся та бабусі з онуком. Ця її заява і є підтвердженням того, що відповідачка чинить перешкоди у спілкуванні. Крім того, відповідачка плутає права та обов`язки. Виховання дитини, це не стільки право, а й обов`язок. Небажання відповідачки знаходити компроміси щодо часу та місця побачень є перешкодою до позивачів у реалізації як свого права на виховання, так і відповідного обов`язку, та є підставою для судового позову. І в даному випадку суд має захистити не право відповідачки не робити те, що їй не подобається, а перш за все ,права дитини, одним з яких є можливість спілкування з дідусем та бабусею, та право останніх на спілкування з онуком. Тим більше, відповідачкою не наведено жодного доказу того, що таке спілкування може негативно вплинути на дитину. Виходячи з викладеного, просять позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Ухвалою суду від 04.12.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивачі та їх представник уточнені позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позові. Просили задовольнити позовні вимоги в частині спілкування з дитиною засобами зв`язку, а також привітання з днем народження у повному обсязі. Не заперечували проти часткового задоволення позовних вимог в частини зустрічей та проведення часу з онуком під час короткотривалих зустрічей, шляхом відвезення дитини до школи чи іншого закладу, а також не заперечували проти проведення з онуком лише частини літніх канікул. Крім того, позивачка [PERSON] надала заяву проведення наступних судових засідань за її відсутності. Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, посилаючись на обставини, викладені у відзиві, а також надала заяву про розгляд справи за її відсутності та присутності її представника. Надала письмові пояснення, за якими вона не заперечує проти зустрічей батьків колишнього чоловіка з дитиною ( супровід у школу чи з неї). Щодо вимоги бачитись з дитиною дві суботи щомісяця з 10.00 год. до 14.00 год. вона заперечує, оскільки дитина бачиться щонеділі з батьком, вона працює 5 днів, тож теж бажає проводити один вихідний день разом з сином. Позивачам свою дитину довірити не може, оскільки вони не дотримуються рекомендацій лікарів, не дотримуються дієти, що може спровокувати підвищення ацетону у дитини. 20.09.2020 року колишній чоловік брав сина та вони відвідували позивачів, які нагодували дитину сосисками, що заборонено лікарями, після повернення у дитини погіршився стан здоров`я, та вона була вимушена викликати швидку допомогу. На день народження дитини від позивачів був дзвінок дитині, тривалість розмови 53 сек. На її телефонні дзвінки позивачі слухавку не брали. Того ж дня, батько дитини привіз сина знову з ацетоном, також, дитина була засмучена через те, що батько показав йому подарунок на день народження - велосипед, однак не віддав, сказав, що віддасть навесні, коли той буде на ньому кататись. У листопаді 2020 року після зустрічі дитини з батьком та його батьками, у дитини було діагностовано стригучий лишай, який вони лікували з 23.11.2020 по 25.01.2021 року. Вона та позивачка [PERSON] працюють на одному підприємстві, та останні неодноразово розпускала про неї плітки. Батько дитини навмисно зареєструвався в селі, щоб сплачувати менший розмір аліментів, а по факту мешкає у квартирі у місті. Після кожної зустрічі дитини з родичами настає погіршення здоров`я дитини. Вона вважає, що її колишній чоловік та його родичі несуть погрозу здоров`ю та життю дитині. Представник відповідачки у судовому засіданні визнала позов частково, пояснила, що ані вона, ані відповідач не заперечують, що дід та баба мають право спілкуватись із своїм онуком. Відповідачка не чинила перешкод у спілкуванні позивачів з онуком, останні самі не виявляли бажання спілкуватись з онуком. Щодо визначення способів участі позивачів у спілкуванні з дитиною та його вихованні, зазначила: не заперечують проти спілкування позивачів з онуком засобами телефонного та електронного зв`язку, у зручний для дитини час та за його згодою; заперечують проти зустрічі та проведення часу з дитиною 2 суботи кожного місяця з 10.00. год. до 17 год. за місцем мешкання баби та діда, оскільки дитина є інвалідом, за станом здоров`я потребує дотримання дієти та спеціального режиму харчування, а також за рішенням суду батько дитини проводить з дитиною кожну неділю, що фактично позбавляє мати спілкування з дитиною у вихідний час, однак не проти, щоб позивачі кожного дня відвозили та привозили дитину зі школи та додаткові зайняття; заперечували проти святкування дня народження дитини з позивачами та батьками дитини, оскільки не зрозуміло, що включає в себе «святкування» та ніхто не може зобов`язати відповідачку святкувати разом з позивачами та колишнім чоловіком, якщо вона не бажає, а також необхідна згода дитини на святкування, однак не заперечують проти привітання дитини та вручення йому подарунку; щодо проведення ј канікул з онуком за місцем проживання позивачів за згодою матері та дитини також заперечують, посилаючись на те, що буде здійснюватись поза межами контролю матері, а також враховуючи, що дитина Ѕ канікул проводить з батьком, відповідно до рішення суду, то буде порушений баланс прав батька та матері по відношенню до дитини. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Маріупольської міської ради по Центральному району в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за відсутності представника, вирішити справу на розсуд суду, при вирішення питання максимально врахувати права та інтереси малолітньої дитини. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з огляду на таке. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23.05.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Відповідно до судового наказу від 10.04.2019 року, виданого Жовтневим районним судом м. Маріуполя, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на неповнолітню дитину - сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів (заробітку), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18.03.2019 року, до повноліття дитини. Відповідно до посвідчення серія [NUMBER] [PERSON] є інвалідом з дитинства. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 23.04.2019 року визнано [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . З виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 5202-668 [PERSON] має: вроджене порушення вуглеводного обміну: первинна лактозна непереносимість, дисфункція жовчних шляхів, синдром гіперактивності з дефіцитом уваги на тлі органічного неврологічного дефіциту, лікування: дієта №5. Згідно з висновком Виконавчого комітету Маріупольської міської ради № 01.1-01-23-116 від 30.07.2020 року можливо встановити порядок спілкування бабусі [PERSON] та діду [PERSON] з малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , як: щотижнево у неділю з 10.00 до 13.00 годин, за їх місцем проживання, без присутності [PERSON] ; ј частину зимових, весняних, літніх та осінніх канікул, за домовленістю з [PERSON] . З довідки № 5 від 25.08.2020 року вбачається, що за період з 01.12.2012 року по 31.12.2016 року [PERSON] внесла благодійні внески по медичній програмі свого онука [PERSON] у розмірі 4 620,00 грн. та за [PERSON] 2160,00 грн. Відповідно до виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] від 12.10.2020 року, останній має ацетономічний стан. З відповіді директора КНП «ЦПМСД№2» № 86-34642-86.1 від 24.11.2020 року вбачається, що [PERSON] знаходиться на диспансерному обліку з народження, у дитини були негаразди з травленням. В 2015 році дитині була призначена соціальна допомога, як особі з інвалідністю з дитинства,у зв`язку з лактозою недостатністю. З 2017 року по 2020 рік були звернення матері з дитиною до лікаря у зв`язку з загостренням ацетонемічного стану. 16.10.2017року - 24.10.2017 року - хлопець знаходився на стаціонарному лікуванні в КНП-«МТМО здоровя дитини та жінки». 02.04.2018 року - 06.04.2018 року, 04.11.2019 року -06.11.2020 року, 28.01.2020 року - 31.01.2020 року, 30.07.2020 року - 25.08.2020 року, 20.09.2020 року - 24.09.2020 року - знаходився на амбулаторному лікування. Крім того, з оглянутого у судовому засіданні рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 10.07.2020 року вбачається, що [PERSON] зобов`язано не чинити перешкод [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] . Визначено способи участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та спілкуванні з ним шляхом систематичних побачень з дитиною, а саме: необмежене спілкування засобами телефонного зв`язку за згодою дитини та у зручний для неї час, що не передбачає безпосереднього фізичного спілкування між ним та дитиною; кожну неділю місяця з 10:00 годин до 14:00 годин зустріч та проведення часу з дитиною в громадських місцях, за попередньою домовленістю з матір`ю дитини; святкування дня народження сина спільно з обома батьками, в час та місці завчасно погодженому між ними; проведення з сином половини державних та релігійних свят, які передбачені ст.73 Кодексу Законів про Працю, в час та місці, завчасно погодженому між батьками; проведення з сином половини зимових, весняних,літніх та осінніх канікул, в час та місці, завчасно погодженому між батьками. Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів визначено СК України. Ч. 2 ст. 1 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ч. 9 та ч. 10 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності до ст. 257 СК України, баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до вимог ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно вимог ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до вимог ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ухвалюючи рішення в справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Незважаючи на те, що відповідач та її представник вказують про відсутність з її боку перешкод у спілкуванні діда та баби із її сином, невизнання нею позову, заперечення проти способу та порядку участі у спілкуванні з онуком, а також підтверджені сторонами у судовому засіданні неприязнені стосунки між ними - свідчать про її незгоду та небажання надавати можливість спілкуватися позивачам із її сином. Також відсутні об`єктивні дані вважати, що позивачі будуть негативно впливати на фізичний та психоемоційний стан, розвиток дитини. Відповідно, мати дитини не повинна зловживати своїм правом на спілкування з дитиною і давати можливість бачитися сину із бабою та дідом захищаючи та поважаючи право дитини на сімейне виховання. Крім того, про небажання відповідача у спілкуванні сина із родиною по батьківській лінії свідчить і той факт, що і батько дитини вирішував питання щодо участі у вихованні та спілкуванні із дитиною не шляхом спільного врегулювання цього питання між батьками, а шляхом звернення до відповідних компетентних органів. Оскільки за результатами розгляду справи судом встановлено наявність перешкод з боку відповідача у вихованні і спілкуванні баба та діда із онуком, а тому, на думку суду, слід зобов`язати її не чинити перешкоди у їхньому спілкуванні. Положеннями частини п`ятої статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд частково бере до уваги висновок Виконавчого комітету Маріупольськ5ої міської ради № 01.1-01-23-116 від 30.07.2020 року про можливість встановити порядок спілкування бабусі [PERSON] та діда [PERSON] з малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , оскільки він в певній частині не стосується уточнених позовних вимог. Щодо вимог позивачів про визначення способу участі у спілкуванні з онуком, суд зазначає наступне. При визначенні способу участі баби і діда у виховання онука, з метою забезпечення позитивного психоемоційного стану дитини, у відповідності до вимог та норм СК України, суд враховує вік та стан здоров`я дитини, щотижневий розпорядок дня дитини, індивідуальні потреби дитини даного віку, його особисту прихильність, стосунки між родинами (конкретними родичами), а також законодавчо закріплені права батьків та інших родичів брати участь у вихованні дитини. Cуд також звертає увагу на той факт, що батьки малолітнього [PERSON] не проживають разом. Спілкування з дитиною по телефону або електронними засобами зв`язку, піклування про дитину - це не лише право, а й обов`язок членів сім`ї, від якого останні не звільняються навіть у разі визначення способу спілкування з дитиною у судовому порядку. Отже, вимога позивачів щодо необмеженого спілкування засобами телефонного та електронного зв`язку у зручний для онука час, що не передбачає безпосереднього фізичного спілкування між бабою, дідом та дитиною, за згодою дитини, з урахуванням не заперечень з цього приводу в цілому позивачем, та доведеною наявністю можливого спілкування даними засобами зв`язку, і врахуванням інтересів дитини, суд вбачає за можливе встановити як спосіб спілкування з бабою та дідом необмежене спілкування засобами телефонного та електронного зв`язку у зручний для онука час, що не передбачає безпосереднього фізичного спілкування між бабою, дідом та дитиною, за згодою дитини. Щодо зустрічей і проведення часу з дитиною по вихідним, то, враховуючи пояснення сторін, вік та стан здоров`я дитини, а також те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 10.07.2020 року батько дитини проводить з дитиною кожну неділю, мати працює п`ять днів у неділю, окрім вихідних, та не заперечення сторін щодо можливості позивачам супроводжувати дитину до школи та зі школи, а також на додаткові зайняття, суд вважає за можливе встановити наступний спосіб спілкування з дитиною - зустріч та проведення часу баби [PERSON] та діда [PERSON] з онуком [PERSON] щотижня протягом 3 годин, в місці та час, завчасно погоджений сторонами, без присутності матері [PERSON] , за згодою дитини Щодо привітання позивачами онука з днем народження, враховуючи позицію сторін та інтереси дитини, а також відсутність заперечень з цього приводу в цілому позивачем, суд вважає за доцільне встановити такий спосіб спілкування з дитиною - участь баби [PERSON] та діда [PERSON] у привітанні в день народження онука [PERSON] , в час та місці, завчасно погодженому між сторонами, за згодою дитини. Щодо сумісного відпочинку позивачів з онуком під час літніх канікул, враховуючи надані пояснення та докази, з урахуванням стану здоров`я та інтересів дитини, суд вважає за доцільне становити наступний порядок спілкування баби та діда з дитиною - спільний відпочинок баби [PERSON] та діда [PERSON] з онуком [PERSON] протягом 10 днів під час літніх канікул, в час та місці, завчасно погодженому з матір`ю [PERSON] , за згодою дитини та з урахуванням його стану здоров`я. Суд вважає, що при встановленні таких способів спілкування буде дотриманий розумний баланс на участь мати та інших родичів у вихованні дитини. Крім того, враховуючи, що у судовому засіданні позивачі не заперечували проти часткового задоволення позовних вимог в частини зустрічей та проведення часу з онуком під час короткотривалих зустрічей, шляхом відвезення дитини до школи чи іншого закладу, а також не заперечували проти проведення з онуком лише частини літніх канікул, і відсутністю з цього заперечень інших осіб, суд вважає за необхідне відмовити в цій частині позовних вимог, а також в решті позовних вимог, які не відповідають встановленим вище способам участі баби та діла у спілкуванні з онуком.

Outcome: partial