Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

08.09.2020 року [PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом який мотивує тим, що вона з відповідачем 10 червня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Баришівського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 42, зареєстровала шлюб із відповідачем по справі. Від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина. Позивач проживає разом з дитиною, а відповідач не надає їй допомоги в утриманні сина, тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно на її користь, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення сином повноліття. Позивач в судове засідання не з`явилась, до суду надійшла заява в якій просить суд розглянути вимоги позовної заяви без його участі на підставі наявних в справі доказів. Відповідач в засідання не з`явився надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти стягнення аліментів не заперечує. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено, що від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . На момент розгляду справи позивач та відповідач проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Перешкод для пред`явлення позову про стягнення аліментів судом не встановлено. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, визначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. За таких обставин, суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки воно не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Нормою 141 ЦПК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved