Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

08.06.2017 р. позивач в особі представника звернулася до суду з позовом і свої вимоги мотивує тим, що 02.11.2013 р. між нею і відповідачем укладено договір завдатку, відповідно до якого [PERSON] як продавець брав на себе зобовязання продати їй за 258874 грн. до 17 години 31.01.2014 р. належну йому трикімнатну квартиру [ADDRESS], а вона у якості завдатка передала йому 6000 грн. Відповідно до п. 9 договору вона як покупець не несла відповідальності за неможливість виконати взяті на себе зобовязання у випадку неможливості продажу 2-х кімнатної квартири за адресою СКД 18 кв. 39 ПФ «Сумська нерухомість». Ці договори не можуть бути виконані через те, що відповідач за свою квартиру [ADDRESS] постійно збільшував ціну від передбаченої договором, передумав продавати квартиру і вселив родичів. Відтак ПФ «Сумська нерухомість» не має можливості виконати умови договору, продавши належну [PERSON] квартиру [ADDRESS] за ту ціну, яка б задовольнила [PERSON] Через дії відповідача виконання укладеного договору є фактично зірваним, проте [PERSON] ухиляється від вирішення питання повернення отриманого завдатку. На підставі ст.ст. 652-653, 1212 ЦК України просить стягнути з відповідача на її користь 6000 грн. У судове засідання позивач не зявилася, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав. Суду пояснив, що [PERSON] виставив свою трикімнатну квартиру на продаж, яка знаходиться в одному будинку з квартирою позивача. [PERSON] виявила бажання придбати квартиру для чого звернулася до ПФ «Сумська нерухомість», яка у свою чергу повинна була продати двокімнатну квартиру позивача, а потім доплативши придбати квартиру відповідача. Ціна квартири відповідача постійно збільшувалася, тому вини позивача у неукладені договору купівлі-продажу не було. Оскільки підстава відпала, відповідно до ст. 1212 ЦК України сплачений позивачем завдаток 6000 грн. є безпідставно набутими коштами і підлягає стягненню з відповідача. Відповідач [PERSON] позов не визнав. Суду пояснив, що він звернувся в агентство нерухомості з метою продажу належної йому квартири. Позивач проживала також у будинку 18 по вул. СКД в м. Суми, де він продавав трикімнатну квартиру і їй агентство запропонувало купити його квартиру. Коштів [PERSON] не мала, вирішила продати свою двокімнатну квартиру у цьому ж будинку, доплатити і купити його квартиру. Її квартира не продавалася, оскільки вона мала претензії до агентства нерухомості, у визначений договором завдатку час до 17 години 31.01.2014 р. позивач договір купівлі-продажу квартири не оформила. Відповідно до п. 1 Договору завдатку позивач сплатила йому 6000 грн., як доказ наміру укладення договору купівлі-продажу належної йому трикімнатної квартири. [PERSON] в односторонньому порядку розірвала договір завдатку. Пунктом 9 Договору завдатку було передбачено ведення переговорів у разі неможливості продажу двокімнатної квартири позивача, від яких вона відмовилася. Він подавав відповідну заяву у агентство нерухомості щодо невиконання позивачем умов договору. Подав заяву про застосування позовної давності, яка сплила з моменту закінчення дії договору завдатку, тобто з 17 години 31.01.2014 р. Представник третьої особи ПФ «Сумська нерухомість» у судове засідання не прибув, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, надано заяву про розгляд справи без їх участі (а.с. 37). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази суд дійшов наступних висновків. 11.11.2013 р. [PERSON] уклала з ПФ «Сумська нерухомість» Договір про надання послуг з продажу обєкту нерухомості квартири [ADDRESS] (а.с. 3). 24.11.2013 р. [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) уклали Договір завдатку (далі Договір) за умовами якого позивач передала відповідачу завдаток у розмірі 6000 грн. у рахунок належних платежів, як доказ наміру укладання договору купівлі-продажу (міни) обєкту нерухомості трикімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Пунктом 2 Договору передбачено, що покупець взяла обовязок сплатити продавцю 258874 грн., що еквівалентно 31570 доларів (за вирахуванням завдатку п. 1 даного договору) у строк до 17-00 години 31.01.2014 р. та підписати договір купівлі-продажу на обєкт нерухомості. Продавець стверджує, що наявність коштів на придбання обєкту нерухомості залежить від власного нерухомого майна двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] та готівки. Пунктом 8 Договору передбачено, що у випадку невиконання умов цього Договору з вини покупця сума завдатку (п.1) залишається у продавця. Продавець і покупець не несуть відповідальності в передбачених в п.п. 8,9 даного Договору у випадку коли договір купівлі-продажу (міни) не був укладений за обставин, які покупець та продавець не знали та не могли знати: нещасний випадок, стихійне лихо; зі сторони покупця: - у випадку неможливості продажу двокімнатної квартири СКД 18, кв. 39 сторони будуть оговорювати зміну домовленостей. Одностороння відмова від виконання зобовязань за договором не допускається (п. 10). За умовами пункту 14 Договору всі доповнення до цього Договору повинні бути зроблені за узгодженнями сторін та в письмовому вигляді (а.с. 4). Сплату позивачем [PERSON] відповідачу [PERSON] 6000 грн. у рахунок належних платежів, як доказ наміру укладання договору купівлі-продажу (міни) обєкту нерухомості трикімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] сторонами не оспорюється. Договір купівлі продажу квартири [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] у визначений строк до 17-00 години 31.01.2014 року не укладено. 01.02.2014 р. [PERSON] звернувся до ФОП [PERSON] (директора ПФ «Сумська нерухомість») з заявою у якій вказав, що при зустрічі з [PERSON] для підписання угоди про внесення змін і доповнень, продовження дії завдатку до 21.02.2014 р. остання в односторонньому порядку відмовилася підписати угоду до завдатку, мотивуючи оголошенням війни ріелторам, які показують її квартиру реальним покупцям, а не через фото в Інтернет. Вважав, що покупцем розірвано договір завдатку не виконано зобовязань по ньому. При розірванні договору завдатку покупець не звернулася з вимогою про повернення завдатку (а.с. 47). Згідно з вимогами ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 635 ЦК України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Необґрунтоване ухилення однієї зі сторін від укладення основного договору, передбаченого попереднім договором, може бути підставою для відшкодування другій стороні збитків, завданих простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства (ч. 2 ст. 635 ЦК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Відповідно до змісту вказаної норми ознакою завдатку є те, що він одночасно виступає способом платежу, способом забезпечення виконання зобов'язання обома його сторонами, а також доказом факту укладення договору. Згідно з ч. 2 ст. 570 ЦК України якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Статтею 571 ЦК України передбачено правові наслідки порушення або припинення зобов'язання, забезпеченого завдатком. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов'язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов'язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. Правила ст. 571 ЦК України про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в таких випадках, коли між сторонами укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін. У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і мають бути повернуті в тому розмірі, в якому вони надавалися. Внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку, якщо таке зобов'язання випливає із договору, укладеного сторонами. Аналогічна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 13.02.2013 р. № 6-176цс12, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна між сторонами у справі не укладено, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, передана [PERSON] [PERSON] грошова сума у розмірі 6000 грн. є авансом. Позивач просить стягнути з відповідача 6000 грн. як завдаток з підстав, передбачених ст. 1212 ЦК України. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обовязків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК України. Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобовязанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобовязання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобовязання не вважається безпідставним. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Указаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 02.10.2013 р. № 6-88цс13, від 24.04.2014 р. № 6-122цс14, від 03.06.2015 р. № 6-100цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено і не оспорюється сторонами, що 6000 грн. відповідач набув у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству з метою подальшого продажу позивачу у майбутньому належної йому квартири. Обов'язок по поверненню безпідставно отриманих коштів не ставиться в залежність від того, з чиєї вини не був укладений договір купівлі-продажу квартири, який сторони мали намір укласти та у рахунок плати по якому відповідач отримав аванс. За таких обставин, ураховуючи, що у подальшому договір купівлі-продажу між сторонами не укладено, оспорювана сума вважається отриманою відповідачем безпідставно у розумінні статті 1212 ЦК України. Відповідач [PERSON] подав суду заяву про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Сторони домовилися укласти договір купівлі-продажу квартиру у строк до 17-00 години 31.01.2014 р. Доказів проведення переговорів щодо зміни домовленостей за Договором завдатку після 31.01.2014 р. позивач та її представник суду не надали. Відмова позивача вести переговори після 31.01.2014 р. підтверджується заявою [PERSON] від 01.02.2014 р. на імя ФОП [PERSON] (директора ПФ «Сумська нерухомість»). Даний позов надійшов до суду 08.06.2017 р. Як на дотримання строку позовної давності представник позивача посилався на ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 25.05.2017 р., відповідно до якої ухвалу Зарічного районного суду м. Суми про повернення позовної заяви для подання до належного суду за територіальною підсудністю залишено без змін (а.с. 6). З вказаної ухвали суду вбачається, що позивач зверталася до Ковпаківського районного суду м. Суми з іншим позовом і ухвалою судді від 10.02.2017 р. позовну заяву було повернуто. Перебіг позовної давності шляхом предявлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства, зокрема статей 109, 119, 120 ЦПК України. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або її повернув, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підсудності, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами (правовий висновок Верховного Суду України у справі за № 6-1763цс16 від 24.05.2017 р.). На підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У даному випадку позов надійшов до суду з пропуском загальної позовної давності - три роки, що є підставою для відмови у позові.

Outcome: dismissed