Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-05 00:00:00

09 грудня 2019 року [PERSON] звернувся з позовною заявою до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Єнакіївського міського суду Донецької області на користь відповідача на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частини до 1/10 частини доходу. В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що він з [PERSON] перебував у шлюбі, який 02 грудня 2009 року розірвано. Під час перебування у шлюбі у сторін народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Єнакіївського міського суду Донецької області від 29 жовтня 2009 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу на користь відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 01 жовтня 2009 року і до повноліття дитини. Після винесення рішення суду у позивача суттєво змінилось матеріальне становище, оскільки з 12 грудня 2012 року він перебуває у шлюбі з [PERSON] , під час перебування у якому у них народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . Так, на утриманні у [PERSON] знаходяться: дитина та дружина, яка не працює, оскільки доглядає дочку, яка постійно хворіє, а також батько, який є інвалідом І групи та не може самостійно пересуватись, у зв`язку з чим потребує постійного догляду, який надається матір`ю позивача, яка у зв`язку з цим не має можливості працювати. Пенсію батько позивача не отримує, оскільки проживає на тимчасово окупованій території: у смт. Софіївський Краснолуцького району Луганської області, у зв`язку з чим батьки [PERSON] знаходяться у тяжкому матеріальному становищі. Крім того, у зв`язку з переїздом позивача до міста Покровськ Донецької області, де він працює у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ШАХТОБУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ» (далі за текстом - ТОВ «ШАХТОБУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ») та проживає разом з родиною, він вимушений також витрачати грошові кошти на оренду житла. З огляду на викладене, враховуючи, що на теперішній час з заробітної плати [PERSON] утримуються аліменти в розмірі, який перевищує 10 000 гривень, та є значно більшим, ніж прожитковий мінімум на дитину, а також те, що його майновий стан змінився, позивач вважає, що розмір аліментів на утримання [PERSON] підлягає зменшенню з 1/4 частини до 1/10, з огляду на що звернувся до суду з даним позовом. Оскільки позовну заяву подано з порушенням вимог статті 175 ЦПК України, ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13 грудня 2019 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі. 03 січня 2020 року позивачем недоліки усунуто, у зв`язку з чим ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2020 року позовну заяву прийнято до свого провадження, відкрито спрощене позовне провадження, у зв`язку з чим призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін для розгляду справи по суті на 11 годину 30 хвилин 03 березня 2020 року та визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву з одночасним надісланням копії відзиву відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України позивачу. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, зазначених у позові, та просив їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні частково заперечувала щодо задоволення позовних вимог, оскільки вважала, що у разі зменшення розміру аліментів до 1/10 частини, як просить позивач, будуть порушені права їх сина на належний рівень утримання. Так, позивач дійсно отримує заробітну плату у великому розмірі, однак у випадку зменшення її розміру, розмір аліментів також буде значно меншим, ніж на теперішній час, а тому не заперечувала щодо зменшення розміру аліментів з 1/4 на 1/5 частину. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши надані суду докази та проаналізувавши встановлені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який 02 грудня 2009 року розірвано, що вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 22 липня 2011 року (а.с. 8). Під час перебування у шлюбі у позивача та відповідача народилась дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 31 березня 2008 року (а.с. 52). Рішенням Єнакіївського міського суду Донецької області від 29 жовтня 2009 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01 жовтня 2009 року до повноліття дитини, тобто до [INFO] , що вбачається з копії ухвали Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 01 листопада 2019 року, якою відновлено втрачене судове провадження у справі № 2-3975/2009 року в частині рішення (а.с. 57-61). 12 грудня 2012 року позивач одружився з [PERSON] , [INFO] , якій після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище [PERSON] , що вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12 грудня 2012 року (а.с. 9). [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є [PERSON] (позивач) та [PERSON] , що вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29 червня 2016 року (а.с. 10). Малолітня [PERSON] , [INFO] , спостерігається в Комунальному підприємстві «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Покровської міської ради Донецької області» амбулаторії № 3 на «Д» обліку як часто та довгохворіюча дитина (ЧДХ), у 2019 році тричі перехворіла ГРВІ та один раз гострим ринотанзелітом, що підтверджується копією довідки, виданої в.о. амбулаторії № 3 [PERSON] 28 листопада 2019 року (а.с. 11). Згідно копії довідки № 12 про потребу дитини (дитини-інваліда) у домашньому догляді, виданої 24 січня 2020 року лікувально-консультативною комісією Комунального підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Покровської міської ради Донецької області», [PERSON] , [INFO] , з 24 січня 2020 року перебуває на диспансерному обліку та потребує домашнього догляду (а.с. 51). [PERSON] витрачаються кошти на придбання ліків для дочки, що вбачається з наданих ним у судовому засіданні копій товарних чеків, згідно яких ним витрачено за період з липня 2019 року по березень 2020 року 4820,00 гривень (а.с. 48-50). Позивач працює у ТОВ «ШАХТОБУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ», де обіймає посаду головного механіка, та його дохід складає: у липні 2019 року - 39 984,78 гривень; у серпні 2019 року - 66 000 гривень; у вересні 2019 року - 65 000 гривень; у жовтні 2019 року - 65 129,87 гривень, а всього за вказаний період без урахування аліментів та з відрахуванням податку з доходу фізичних осіб - 195 371,32 гривень, що підтверджується довідкою про доходи, виданою 06 листопада 2019 року генеральним директором ТОВ «ШАХТОБУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ» [PERSON] та головним бухгалтером ТОВ «ШАХТОБУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ» [PERSON] (а.с. 7). [PERSON] , [INFO] , який є батьком позивача (даний факт визнається учасниками справи, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає), є пенсіонером за віком, має право на пільги, передбачені Законом України «Про донорство крові та її компонентів», та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що вбачається з наявних в матеріалах справи копій: паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Краснолуцьким МВ УМВС України в Луганській області 29 жовтня 1997 року (а.с. 12-14), посвідчення серії [NUMBER] , виданого 20 травня 2002 року (а.с. 16), пенсійного посвідчення № [NUMBER], виданого 13 травня 2009 року (а.с. 16). Згідно довідки до акту обстеження медико-соціальною експертною комісією серії ЛЦ № 054110, виданого Міжрайонною Краснолучською МСЕК Луганської народної Республіки, батько позивача з 01 травня 2019 року є інвалідом першої Б групи за загальним захворюванням та потребує постійного стороннього догляду, у зв`язку з різко вираженим обмеженням життєдіяльності (а.с. 15). Даючи оцінку допустимості вищезазначеного доказу (довідки до акту обстеження МСЕК), як документу, що виданий органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується частиною 2 статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки наданого доказу, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі за текстом - ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v. Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacase), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. [PERSON] , [INFO] , яка є матір`ю [PERSON] (даний факт визнається учасниками справи, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає), з 21 січня 2015 року звільнена за власним бажанням з Комунального закладу «Краснолуцький перинатальний центр зі стаціонаром», що вбачається з запису за порядковим № 21 у трудовій книжці серії [NUMBER] , виданій 06 серпня 1979 року (а.с. 17). Дружина позивача з 22 серпня 2011 року не працює, що вбачається з копії трудової книжки серії [NUMBER] , виданої 24 травня 2003 року (а.с. 18). 21 січня 2020 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області за заявою відповідача видано дублікат виконавчого листа по справі № 2-3975/2009, виданий за рішенням Єнакіївського міського суду Донецької області від 29 жовтня 2009 року, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 1 жовтня 2009 року до повноліття дитини, тобто, до [INFO] (а.с. 53-55). Постановою головного державного виконавця Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного межрегіального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Клещевникова М.І. від 17 лютого 2020 року при примусовому виконанні виконавчого листа № 219/14238/19, виданого Артемівським міськрайонним судом Донецької області про стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01 жовтня 2009 року до повноліття дитини, тобто до [INFO] , звернено стягнення на доходи боржника ( [PERSON] ), які він отримує у ТОВ «ШАХТОБУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ» (а.с. 46). Згідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз статті 192 СК України свідчить про те, що за позовом платника аліментів суд може зменшити їх розмір лише за наявності поважних причин, а саме: зміни його матеріального чи сімейного стану; погіршення його здоров`я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Даний перелік обставин, які можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Обов`язок доказування наявності наведених обставин покладається на позивача. Крім того, враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків, з яким проживають діти, може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Таким чином, обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України. Відповідно до п.п. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, не дозволяє йому утримувати дитину, він може зменшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при змінні розміру аліментів аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 81 цього Кодексу. Так, позивачем надано суду достатньо належних та допустимих доказів, які підтверджують зміну його сімейного стану та матеріального становища, оскільки з 22 травня 2016 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі та на його утриманні знаходиться двоє неповнолітніх дітей, на утримання одного з яких з нього в примусовому порядку стягується 1/4 частина зі всіх доходів. Таким чином, з урахуванням майнового та сімейного стану обох сторін, обов`язку як матері, так і батька утримувати дитину, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у зв`язку з чим вважає за можливе зменшити розмір аліментів, стягнутих за рішенням Єнакіївського міського суду Донецької області від 29 жовтня 2009 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частини до 1/6 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. При цьому, викладені у позовній заяві позивачем аргументи щодо того, що його батько не отримує пенсію, оскільки проживає на тимчасово окупованій території, а тому фактично перебуває на його утриманні, не приймаються судом, оскільки [PERSON] під час розгляду справи доказів (довідки про наявність заборгованості зі сплати пенсії, відомостей з Центральної бази даних одержувачів пенсій щодо не перебування [PERSON] на обліку в управліннях Пенсійного фонду України на підконтрольній Україні території, тощо) на підтвердження даного факту не надано. Даючи оцінку аргументам відповідача з приводу того, що у випадку зменшення розміру доходу позивача, розмір аліментів також буде значно меншим, що негативно позначиться на рівні утримання сина, суд вважає доцільним роз`яснити їй її право у випадку настання таких змін матеріального стану, на підставі ч. 1 ст. 192 СК України, в подальшому звернутись до суду з позовом поро збільшення розміру аліментів. Інших обставин, які б мали істотне значення у справі, судом встановлено не було. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при змінні розміру аліментів аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. На підставі викладеного,

Outcome: approved