Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

07.12.2015 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] зазначила, що вона та відповідач з 17.08.1996 р. перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Також від вказаного шлюбу вони мають повнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання доньки та сина не надає. Його стан здоров'я є задовільним, він працює, тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання і розвиток неповнолітньої дитини. Рішенням суду від 21.12.2015 р. на утримання повнолітнього сина з відповідача стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини доходу [PERSON] Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Посилаючись на наведені у позові обставини та ст. 184 СК України, просила суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісяця, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Відповідач [PERSON] повідомлений про час і місце судового розгляду належним чином, до судового засідання не з'явився, не повідомивши причини неявки. Від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, тому суд за згодою позивача вважає можливим вирішити справу за правилами ч. 1 ст. 224 ЦПК України за відсутності відповідача, на підставі наявних у ній даних і доказів, з ухваленням заочного рішення. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Під час розгляду справи встановлено, що сторони з 17.08.1996 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, актовий запис № 804 відділу реєстрації актів громадянського стану міськвиконкому м. Запоріжжя (а.с. 5). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Заводського районного управління юстиції м. Запоріжжя сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], актовий запис № 93 (а.с. 6). Також сторони мають повнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Під час розгляду справи встановлено, що відповідач ухиляється від батьківських обов'язків щодо утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплений ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України). Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обов'язку утримання неповнолітньої дитини судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо порядку та способу утримання доньки не досягнуто. Оцінивши надані по справі докази, суд дійшов висновку, що [PERSON] добровільно не виконує передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки з утримання неповнолітньої дитини, чим порушує її право на достатній рівень життя. З урахуванням викладеного, позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, суд визнає обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з наступного. Згідно з роз'ясненнями, що містяться у абз. 3 п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Під час розгляду справи встановлено, що заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21.12.2015 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання повнолітнього сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, починаючи з 07.12.2015 року та до закінчення сином навчання. Вказане рішення набрало законної сили 05.01.2016 року (а.с. 21-22). Відповідач офіційно працевлаштований, має аліментні зобов'язання з утримання повнолітнього сина на період навчання останнього у розмірі 1/4 частини доходу. Стан здоров'я [PERSON] та здоров'я неповнолітньої дитини є задовільним. Враховуючи викладене, суд визначає розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача у частці від доходу батька у розмірі однієї шостої частини, але не менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі наведеного, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Вимогами ч. 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до штампу Заводського районного суду м. Запоріжжя, позивач пред'явила позов до суду 07.12.2015 р., тому аліменти на утримання дитини підлягають стягненню з відповідача, починаючи з вказаної дати. Відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір» та положень ст. 88 ЦПК України, позивач звільнений від сплати судового збору при звернені з даним позовом до суду, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 311,81 грн. - пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial