Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

09.07.2013р. [PERSON] звернулась з вищевказаним позовом до суду та просить стягнути з відповідача [PERSON] кошти в сумі 20300 гривень, з яких: 9100 гривень боргу за розпискою про позику від 09.07.2008р. грн. та 11200 гривень боргу за розпискою про позику від 15.07.2008р., а також просить стягнути 1471,75 гривень, що нараховані нею як 3% річних за період з 17.01.2011-17.06.2013 та судові витрати. В суді позивачка підтримала свої вимоги та пояснила, що [PERSON] у 2008 році позичила в неї 22000 гривень, а саме: 09.07.2008 року - 10000 гривень та 15.07.2008 року - 12000 гривень. Вони домовились, що [PERSON] поверне кошти за рік, сплачуючи борг частинами по 1000 гривень щомісяця. Умови позики та факт передачі коштів відповідачка підтвердила, надавши відповідні розписки. Гроші вона почала повертати після спливу одного року від дня позики, по 300 та 500 гривень не щомісячно, а як їй заманеться. При цьому вона не з'ясовувала у [PERSON], на погашення якого саме з двох боргів вона передавала їй кошти. Вона (позивачка) кожного разу робила записи про повернення цих сум у своєму блокноті, які переносила на зворотній бік розписок. Всього відповідачка повернула їй 1700 гривень. [PERSON] позов не визнала та пояснила, що вона 09.07.2008 року дійсно позичила в [PERSON] 10000 гривень та зобов'язалась повертати борг протягом року по 1000 гривень, тобто за 12 календарних місяці вона повинна була повернути 12000 гривень. Вона з власної ініціативи написала розписку та віддала [PERSON] Однак вже через кілька днів [PERSON] їй пояснила, що розписка написана не конкретно, а тому попросила переписати розписку. 15.07.2008 року вона приїхала на роботу до [PERSON] та переписала розписку таким змістом, як вимагала остання. В той день вона не брала грошей в позику, а позивач сказала, що попередня розписка у неї вдома і вона її порве. Позичені кошти вона повертала невеликими частинами, як могла. Вважає, що розрахувалась і боргу у неї перед позивачкою немає. Представник відповідачки [PERSON] просив відмовити в задоволенні позову у зв'язку зі спливом строку позовної давності, оскільки у них немає доказів повного розрахунку з позивачкою. Записи на зворотному боці розписок, про нібито повернуті частини позики зроблені самою позивачкою з зазначенням довільних дат аби показати переривання строку позовної давності по кожній розписці. Таке доказування на думку представника є неналежним, оскільки в такий спосіб позивачка намагається показати суду переривання строків позовної давності. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши всі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог. В судовому засіданні встановлено, що 09 липня 2008 року відповідач [PERSON] взяла в борг у [PERSON] 10 000 гривень та зобов'язалася повернути кошти на протязі року частинами - по 1000 гривень щомісяця, про що написала розписку з власної ініціативи. Цей факт визнаний сторонами та підтверджується розпискою (а.с.4). Відповідно до боргової розписки від 15 липня 2008 року [PERSON] взяла в борг у [PERSON] ще 12 000 гривень та зобов'язалася повернути кошти на протязі року частинами (а.с.3). Сторони визнали, що цю розписку [PERSON] написала на вимогу позичальника. Правовідносини, що виникли між [PERSON] та [PERSON], передбачають передачу однією стороною у власність іншій стороні грошей під зустрічне зобов'язання повернути у майбутньому таку саму кількість коштів. Таким чином у [PERSON] виникло грошове зобов'язання перед [PERSON] За правилами ч. ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Статтю 1046 ЦК України визначено, що договір позики є реальним і вважається укладеним з моменту передачі коштів або інших речей, визначених родовими ознаками. З аналізу цих правових норм можна зробити висновок, що боргова розписка може підтвердити реальність договору позики, а також слугує доказом на підтвердження укладання сторонами усного договору позики та його умов. З тексту наданих суду розписок слідує, що гроші в сумі 10 000 грн. [PERSON] взяла у [PERSON] 09.07.2008 р., а гроші в сумі 12 000 гривень вона взяла у [PERSON] 15.07.2008 р. За змістом ці розписки є абсолютно самостійними, не пов'язаними між собою ні предметом позики ні умовами. Обидві розписки перебувають у позикодавця - позивачки по справі. А тому у суду немає підстав вважати, що розписка про позику від 15.07.2008 р. є уточненням домовленостей, що мали місце 09.07.2008 року, як стверджує відповідач. Отже матеріалами справи підтверджується наявність двох договорів позики, предметами, яких є різні суми грошових коштів: 10000 та 12000 гривень, позичених в різний час та на умовах про повернення суми боргу частинами: по 1000 гривень протягом року за кожним зобов'язанням окремо. Таким чином, суд приходить до переконання, що на підставі боргових розписок у [PERSON] виникли два грошових зобов'язання перед [PERSON], які різніться в часі їх виконання: повернути позичені кошти в сумі 10 000 гривень в строк до 09.07.2009 р. та повернути позичені кошти у [PERSON] в строк до 15.07.2009 р. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 527 цього Кодексу, кожна сторона у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризи наслідків не пред'явлення такої вимоги. За правилами ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Відповідно до ч.1 ст. 61 цього Кодексу, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Вирішуючи спір щодо виконання грошового зобов'язання суд бере за основу наявність у позивача оригіналів боргових розписок та відсутність будь-яких доказів у відповідача на підтвердження повернення коштів. Разом з тим, суд приймає до уваги визнання позивачем того факту, що [PERSON] станом на 2011 рік повернула їй 1700 гривень частинами: по 300, 500 грн., про що вона ([PERSON]) самостійно зробила записи на зворотній стороні розписок, не уточнивши у [PERSON] на виконання якого саме з двох зобов'язань вона повертає кошти. Такий спосіб повернення коштів визнала також і відповідачка, яка додатково зазначила, що повертала лише один борг, а іншого не визнає. Оскільки вищевказані записи на зворотній стороні розписок зроблені кредитором на власний розсуд, без відома позичальника та не містять відомостей про суму боргу або дату боргового зобов'язання, на виконання якого передаються кошти, суд, з урахуванням обставин справи,

Outcome: partial