Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

07.12.2018 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», (код ЄДРПРОУ 21133352, місцезнаходження: 04114, м.Київ, вул.Автозаводська,54/19) звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , третьої особи, без самостійних вимог приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Шемечко Ірини Ярославівни про визнання недійсним договору дарування однокімнатної квартири, загальною площею 43,10 кв.м. житловою площею 17,40 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] 13 березня 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за № 421, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шемечко Іриною Ярославівною. В обґрунтування позовних вимог зазначає, 24.09.2007 року, між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 24/150-07К на загальну суму 34985,00 дол, США з терміном повернення кредиту до 23.09.2037 року. 02.03.2015 року, заочним рішенням Сколівського районного суду Львівської області прийнято рішення у цивільній справі № 453/76/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, яким солідарно стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Універсал банк» заборгованість за Кредитним договором 24/150-07К від 24.09.2007 р. у сумі 30742,05 (тридцять тисяч сімсот сорок два долари 05 центів США) доларів США та 3654,00 грн. судових витрат. 05.09.2017року ухвалою Сколівського районного суду Львівської області, заочне рішення у цивільній справі № 453/76/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, скасоване. Цивільну справу призначено до розгляду у загальному порядку. 22.06.2018 року рішенням Сколівського районного суду Львівської області прийнято рішення у цивільній справі № 453/76/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, яким стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал банк» заборгованість за Кредитним договором 24/150- 07К від 24.09.2007 р. у сумі 30742,05 (тридцять тисяч сімсот сорок два долари 05 центів США) доларів США та 3654,00 грн. судових витрат. Позивач зазначає, що з метою ухилення від виконання рішення від 22.06.2018, [PERSON] 13.03.2018 року відчужено однокімнатну квартиру, загального площею 43,10 кв.м. житловою площею 17,40 кв.м. що знаходиться в [ADDRESS] . шляхом переоформлення її Договором дарування №421 від 13 березня 2018 року на [PERSON] , що посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ІІІемечко Іриною Ярославівною. Звертає увагу позивач на те, що до укладання Договору дарування № 421 від 13.03.2018 року, однокімнатна квартира що розташована за адресою: [ADDRESS] , належала [PERSON] на підставі Договору № 24-1/0056-07 про участь у фонді фінансування будівництва виду А «Нове місто» від 24.09.2007 року. Вказаний Договір дарування № 421 від 13.03.2018 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] під час розгляду цивільної справи № 453/76/15-ц (після скасування заочного рішення суду), а тому просить визнати даний договір недійсним на підставі ст. 234 ЦК України. Відповідачі не скористалися правом подачі письмового відзиву на позовну заяву. Третьою особою приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шемечко І.Я. письмових пояснень на позовну заяву подано не було. Ухвалою від 10.12.2018 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалою від 10.12.2018 в порядку забезпечення позову накладено арешт на однокімнатну квартиру, загальною площею 43,10 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та заборонено відчужувати квартиру у будь-який спосіб. Ухвалою від 28.01.2019 в порядку забезпечення доказів витребувано належно завірену копію Договору дарування № 421 від 13.03.2018, укладений між [PERSON] та [PERSON] з додатками, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шемечко Іриною Ярославівною. Ухвалою від 18.03.2019 закрито підготовче провадження у справі за позовною заявою ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON] , [PERSON] , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Шемечко Ірина Ярославівна про визнання недійсним договору дарування та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання представник позивача не прибув, однак подав заяву про розгляд справи у відсутності представника позивача, підтримує в повному обсязі заявлені позовні вимоги просить задовольнити позов. Відповідачі в судове засідання не прибули повторно, причин неприбуття суду не повідомили, заяв про відкладення судового засідання до суду не надходило, письмового відзиву на позовну заяву ними подано не було. Третя особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Шемечко І.Я. в судове засідання не прибула, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутності. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із такого. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України). Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Суд встановив такі обставини справи. 24.09.2007 року, між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 24/150-07К на загальну суму 34985,00 дол, США з терміном повернення кредиту до 23.09.2037 року /арк.спр.5-6/. 22.06.2018 року рішенням Сколівського районного суду Львівської області прийнято рішення у цивільній справі № 453/76/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, яким стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал банк» заборгованість за Кредитним договором 24/150- 07К від 24.09.2007 р. у сумі 30742,05 (тридцять тисяч сімсот сорок два долари 05 центів США) доларів США та 3654,00 грн. судових витрат. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», з участю третьої особи [PERSON] про визнання договору поруки припиненим задоволено. Визнано договір поруки укладений 24.09.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» та [PERSON] , припиненим з дати його укладення /арк.спр.7-9/. Як вбачається з Договору дарування квартири від 13.03.2018, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шемечко І.Я. [PERSON] подарувала квартиру [ADDRESS] [PERSON] /арк.спр.79-80/ Заявою [PERSON] від 13.03.2018 року, останній надав згоду своїй дружині - [PERSON] на відчуження /дарування/ квартири [ADDRESS] її брату [PERSON] /арк. спр.88/. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом № 11 зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Згідно зі ст.717 Цивільного кодексу України за договором дарування одна сторони (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Положеннями ст. 203 ЦК України, передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам;особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. За змістом ч.5 ст.203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Для визнання правочину фіктивним суд повинен встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. Основними ознаками фіктивного правочину є: 1) введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; 2) свідомий намір невиконання зобов`язань договору; 3) приховування справжніх намірів учасників правочину. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належними доказами в розумінні ст.77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Із змісту оспорюваного договору вбачається, що при його посвідченні нотаріусом роз`яснено сторонам всі умови укладення договору (ст.ст.182, 203, 210, 229-235, 717, 719, 721,722, 727,728 Цивільного кодексу України, ст.ст. 57, 61-65, 74 Сімейного кодексу України). Так, зокрема п.8 Договору передбачено, що сторони підтверджують, що договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені в ньому. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 234 ЦК України повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на фіктивність правочину, який вчинений без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Наявність на розгляді справи про стягнення заборгованості з відповідачки не може розцінюватися як ухилення в майбутньому від виконання рішення, оскільки на момент укладення договору дарування рішення, яке набрало законної сили про стягнення заборгованості не було. Також, суд досліджував питання про наявність заборони на предмет спору на час укладення договору та встановлено, що дана квартира не була предметом застави на час укладення кредитного договору № 24/150-07К. Щодо фактичного виконання оспорюваного договору, суд встановив, що відповідач виконав всі умови договору дарування. Право власності на спірну квартиру зареєстровано за [PERSON] , що стверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна /арк.спр.12/. Інших доказів фіктивності оспорюваного правочину суд не здобув, відсутні і будь які клопотання позивача щодо витребування таких доказів через експлуатуючу організацію з утримання будинку. Суд критично ставиться до посилань представника позивача, що спірний договір укладений з метою уникнення невиконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки вказані доводи в ході розгляду справи не доведені безспірними, належними та допустимими доказами. Таким чином, системний аналіз наведених норм права та особливості передбачені законодавством щодо визнання правочинів недійсними, дають підстави для висновку про те, що відсутні підстави для визнання договору дарування недійсним. Судові витрати залишити за позивачем.

Outcome: dismissed