Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

07.10.2015 р.[PERSON] звернувся до суду з позовом до Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» (КДНВП «Кварсит»), в заяві від 15.10.2015 р. уточнив первісно заявлені позовні вимоги і просить: - стягнути з КДНВП «Кварсит» на його користь заборгованість усіх належних йому сум на час звільнення у розмірі 23837,97 грн., - стягнути з КДНВП «Кварсит»на його користь середню заробітну плату за час затримки розрахунку за період з 13.08.2015 р. по 15.10.2015 р. включно у розмірі 8737,20 грн., - стягнути з КДНВП «Кварсит»на його користь моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн., пославшись на таке: З 07.08.2002 р. він працював в КДНВП «Кварсит» шліфувальником скловиробів, 12.08.2015 р. звільнився за п.1 ст.36 КЗпП України - за згодою сторін. У 2015 році в порушення вимог ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачувалася йому відповідачем не регулярно, внаслідок чого на день його звільнення виникла заборгованість у розмірі 23837,97 грн., яка в порушення вимог ст.ст.47 ч.1, 116 КЗпП України не сплачена йому відповідачем і при звільненні. Згідно зі ст.117 КЗпП України у разі не сплати належних робітнику сум в строки, визначені у ст.116 КЗпП України, підприємство відповідача повинно сплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Його середньоденна заробітна плата, що розрахована із місячної заробітної плати за кожен календарний день у розрахунковому періоді, становить 194,16 грн. Заборгованість за затримку розрахунку за період з 13.08.2015 р. по день подання цієї заяви, а саме по 15.10.2015 р. включно, за 45 робочих днів складає: 194, 16 грн. х 45 днів = 8737,20 грн. Неправомірними діями відповідача йому спричинено моральну шкоду. При оформлені звільнення він розраховував отримати належну йому суму грошових коштів. Із-за неотримання коштів він був позбавлений можливості реалізації самих необхідних побутових потреб власного життя. Завдану моральну шкоду він оцінює в 5000,00 грн. В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі за наведених у позовній заяві підстав. Відповідач - Костянтинівське державне науково-виробниче підприємство «Кварсит» явку представника у судове засідання не забезпечив, надавши суду заяву про розгляд справи у відсутність представника, а також письмові заперечення проти позову, в яких зазначив таке: Щодо заборгованості із заробітної плати: Затримка виплати позивачу заробітної плати сталася внаслідок відсутності у позивача обігових грошових коштів, в зв'язку із забороною Державою експорту продукції, яка виробляється відповідачем, до Російської Федерації, та труднощами з пошуком нових ринків збиту вищезазначеної продукції та її реалізації. Позивач виготовляє та реалізовує продукцію військового призначення. Заборгованість із заробітної плати перед позивачем за період березень 2015 року - серпень 2015 року станом на 04.11.2015 р. становить 19982,97 грн.Заборгованість по заробітній платі за січень та лютий 2015 року була виплачена позивачеві 27.10.2015 р. в сумі 3855,00 грн. Щодо моральної шкоди: Моральна шкода відшкодовується працівникові за наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника, у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних зв'язків, або виникнення для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. Так дійсно позивачу своєчасно не було виплачену належну заробітну плату, але ж, як вже зазначалося вище, своєчасна невиплата заробітної плати сталася внаслідок заборони експорту продукції, що виготовляється відповідачем, на територію Російської Федерації та, як наслідок цього, відсутність грошових коштів та виникнення труднощів в пошуку нових ринків збуту. Просить суд також прийняти до уваги той факт, що в період своєчасної невиплати заробітної плати на території Донецької області проводилась і зараз проводиться антитерористична операція, що вже свідчить про порушення нормальних життєвих умов не лише позивача, але ж і усіх мешканців цієї території. Також просить суд прийняти до уваги той факт, що відповідачем при можливості (наявність грошових коштів) було здійснено часткове погашення заборгованості по заробітній платі за період січень-лютий 2015 року. До позовної заяви позивачем також не надано жодного доказу, що свідчив би про заподіяння йому відповідачем моральної шкоди. Таким чином відповідач не погоджується з вимогами позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. Дослідивши надані сторонами докази по справі, суд дістає таких висновків: Судом встановлено, що [PERSON] з 07.08.2002 р.перебував у трудових відносинах зКостянтинівським державним науково-виробничим підприємством «Кварсит», 12.08.2018 р.був звільнений з підприємства відповідача за п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін, що підтверджено відповідними записами у трудовій книжці позивача (копія - на а.с.4-4а). На час звільнення позивача 12.08.2015 р. підприємство відповідача мало перед ним заборгованість в сумі 23837,97 грн., що підтверджено довідкою КДНВП «Кварсит» №3-263 від 26.10.2015 р., у відповідності до якої заборгованість по заробітній платі за січень-серпень 2015 року дорівнювала сумі 23101,63 грн. (в тому числі компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати - 1893,97 грн.), компенсації за невикористану відпустку - 736,34 грн., а загалом - 23837,97 грн. (а.с.30). Як вбачається з довідки КДНВП «Кварсит» №3-276 від 04.11.2015 р. заробітна плата за січень і лютий 2015 року була виплачена позивачу в сумі 3855,00 грн. Загальна сума заборгованості за березень-серпень станом на 04.11.2015 р. склала 19982,97 грн. Невиплата при звільненні працівника всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, в день звільнення є порушенням ч.1 ст.116 КЗпП України, якою передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Тож з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість із заробітної плати в сумі 19982,97 грн., позов в цій частині - частковому задоволенню. За вимогами ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середньоденна заробітна плата позивача визначена відповідачем в розмірі 194,16 грн. за розрахунком, який дотримуєПорядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженомупостановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 р., що підтверджено довідкою №3-263 від 26.10.2015 р. (а.с.29) і не спростовано позивачем. Виходячи із середньоденної заробітної плати позивача в розмірі 194,16 грн. і кількості днів затримки розрахунку в період з 13.08. по 15.10.2015 р. включно (в межах заявлених позовних вимог), яка без урахування вихідних і святкових днів дорівнює 44 дням, середній заробіток за час затримки розрахунку визначений судом в розмірі 8543,04 грн. = 194,16 грн. * 44 дні. При цьому суд не приймає розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку, наведений позивачем, оскільки ним допущена лічильна помилка в частині визначення кількості днів затримки розрахунку. Зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, позов в цій частині- частковому задоволенню. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно абзацу 1 п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Суд вважає, що в зв'язку із порушенням конституційного права позивача на працю, яке виразилося в затримці розрахунку при звільненні, а саме, невиплатою на день звільнення нарахованої заробітної плати, позивач вимушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, звертатися за захистом своїх порушених прав до суду, що завдавало йому моральних страждань. В пункті 9 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи характер та обсяг моральних страждань позивача, їх тривалість, виходячи з вимог розумності та справедливості, моральні страждання позивача суд оцінює в 500 грн. При цьому, суд не приймає до уваги доводи сторони відповідача про відсутністьйого вини в непроведенні розрахунку з позивачем в день звільнення, що виключає покладення на нього обов'язку по відшкодуванню моральної шкоди, оскільки такі доводи відповідача не підтверджені будь-якими доказами. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що судом було задоволено як майнові, так і немайнові вимоги позивача, то з відповідача у відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України, ст.4 Закону України «Про судовий збір» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1218 грн. за вимогами майнового характеру і 1218 грн. за вимогами немайнового характеру.

Outcome: partial