overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

09 грудня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] посилався на те, що 11 серпня 2001 року Виконавчим комітетом Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб між ним та відповідачем, актовий запис № 16. Від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO]. Позивач зазначив в заяві, що він та відповідач [PERSON] з вересня 2015 року не проживають спільно, не ведуть сумісного господарства, в зв'язку з несумісністю характерів, внаслідок чого виникали суперечки, сварки, він втратив почуття любові та поваги до дружини, подальше спільне життя та збереження шлюбу він вважає неможливим, таким, що суперечить його інтересам. В зв'язку з наведеним, в позовній заяві [PERSON] просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, в своїй заяві просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує, Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, в своїй заяві просила суд розглянути справу без її участі, позов визнала, просила суд розірвати шлюб, в разі задоволення позову, просила її прізвище залишити без змін. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, з наступного. Судом встановлено, що 11 серпня 2001 року Виконавчим комітетом Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб між сторонами, актовий запис № 16. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. На підставі ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони з вересня 2015 року не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, позивач втратив почуття любові та поваги до дружини, подальше спільне життя і збереження шлюбу вважає неможливим, за таких обставин суд приходить до переконання, що подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, що мають істотне значення, і шлюб підлягає розірванню. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

09 грудня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] посилався на те, що 14 листопада 1987 року Виконавчим комітетом Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб між ним та відповідачем, актовий запис № 23, від шлюбу дітей не мають. Позивач зазначив в заяві, що тривалий час, з 2009 року він та дружина не проживають спільно, не ведуть сумісного господарства, в зв'язку з відсутністю взаєморозуміння, сварками, він втратив почуття любові та поваги до дружини, подальше спільне життя та збереження шлюбу він вважає неможливим, таким, що суперечить його інтересам, в зв'язку з чим, просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, в своїй заяві просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує, Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлена, в зв'язку з чим, судом проведений заочний розгляд справи. Суд, дослідивши докази, надані позивачем, приходить до наступного. Судом встановлено, що 14 листопада 1987 року Виконавчим комітетом Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб між сторонами, актовий запис № 23. Судом встановлено, що сторони не мають дітей від шлюбу. На підставі ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони тривалий час, з червня 2009 року не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, позивач втратив почуття любові та поваги до дружини, подальше спільне життя і збереження шлюбу вважає неможливим, за таких обставин суд приходить до переконання, що подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, що мають істотне значення, і шлюб підлягає розірванню. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

09 грудня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб. Позов мотивовано тим, що 03 березня 2012 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Шлюб зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції у місті Донецьку, актовий запис № 77. Спільне життя з відповідачем не склалося. Подружні відносини припинені з грудня 2013 року через різні погляди на сімейне життя. Сторони спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають. В зв'язку з цим позивач просить суд розірвати шлюб. Позивач у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, згідно якої просить суд розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі з 03 березня 2012 року. Шлюб зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції у місті Донецьку (а.с.12). Спору про поділ майна, що є спільною власністю на даний час не має. В сім'ї позивача та відповідача подружні відносини припинені з грудня 2013 року через різні погляди на сімейне життя. Сторони проживають за різними адресами. Враховуючи ці обставини суд вважає, що родина розпалась остаточно, відновлення подружніх відносин неможливе, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суттєво суперечити інтересам сторін. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

09 грудня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки, [PERSON], [INFO], та сина, [PERSON], [INFO], в розмірі третини його доходу (заробітку), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповіданого віку на кожну дитину, до повноліттня дітей, починаючи з дня подання заяви до суду. Позов мотивовано тим, що відповідач є батьком їх неповнолітньої дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які мешкають з позивачем. Між сторонами не було досягнуто згоди стосовно порядку та розмірів сплати аліментів. У судове засідання позивач та відповідач не з'явились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримала в повному обсязі, відповідач визнав. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які знаходяться на утриманні у позивача. Згоди щодо надання матеріальної допомоги на утримання дітей сторони в досудовому порядку не дійшли. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України (яка визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі). Відповідно до ч.2 ст.183, ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, ящо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. У відповідності до п.3 ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

09 грудня 2015 року [PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Полтави із позовною заявою про стягнення коштів посилаючись на те, що між сторонами укладені договори про внесення внесків, на виконання яких позивачем внесені відповідні кошти. [PERSON] закінчення терміну дії договорів, відповідач кошти з нарахованими відсотками не повернув, а тому просила стягнути з відповідача на її користь кошти у розмірі 30\~953 грн. 77 коп. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач КС «Полтава і Полтавці» свого представника у судове засідання не направив, суду надано заяву про розгляд справи у відсутність представника відповідача . Суд, дослідивши докази по справі дійшов до висновку , що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 листопада 2013 року між кредитною спілкою «Полтава і полтавці» та [PERSON] укладений договір № 218 про внесення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок , відповідно до умов якого, позивач внесла кошти у розмірі 18\~000 грн. на рахунок відповідача строком до 26 листопада 2014 року з нарахуванням 23 % річних. 01 вересня 2014 року між цими ж сторонами укладений договір № 152 про внесення внеску(вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок та позивачем на виконання умов договору внесено 24 790 грн. на строк до 01 вересня 2015 року з нарахуванням 21,5 % річних. Додатковою угодою № 1.1 до договору № 152 від 01.09.2014 року визначено, що днем закінчення строку вкладу є 01 грудня 2015 року та процентна ставка складає 14 %. Позивачем на виклонання умов депозитних договорів внесені кошти . По закінченню дії договорів , відповідачем не повернута сума вкладу та нараховані відсотки позивачу. Відповідно до ст.23 Закону України «Про кредитні спілки» внески членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нарахована на такі кошти та пайові внески плата належать членам кредитної спілки на праві приватної власності. Кожний член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти, зазначені в частині першій цієї статті, у порядку і строки, які визначені відповідно до частини сьомої\~статті 10 цього Закону, статуту кредитної спілки або укладеними з членом кредитної спілки договорами. Відповіднодо довідки № 1338 від 08 грудня 2015 року виданої КС «Полтава і Полтавці» станом на 08 грудня 2015 року позивач має внески на депозитних рахунках згідно договору № 152 від 01 вересня 2014 року в розмірі 24\~790 грн. та нараховані відсотки в розмірі 2263,77 грн., № 218 від 26.11.2013 року нараховані відсотки у розмірі 3\~900 грн. Згідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

09 грудня 2015 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду з вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позовної заяви, пояснила, що 16 травня 2008 року вона одружилася зі [PERSON] і прожила з ним до червня 2015 року. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою. Відповідач, [PERSON], добровільно матеріальної допомоги не надає. За таких підстав позивачка звернулася з даним позовом до суду. [PERSON] просить суд стягнути зі [PERSON] на свою користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітків (доходів), не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09 грудня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання [PERSON] не з'явилася, надала заяву в якій просила розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач, [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Вивчивши та проаналізувавши всі докази зібрані по справі, суд вважає, що справу необхідно розглянути з постановленням заочного рішення, на підставі доказів, що містяться в справі, позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони мають спільну дитину: [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження,а.с.3), який проживає разом з позивачкою. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів судом враховуються наступні обставини: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Оскільки позивачем не надано суду жодних даних щодо місця роботи відповідача, інших доказів які б давали змогу оцінити матеріальний стан [PERSON], тобто позивачем не обґрунтовано свою вимогу про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітків на утримання неповнолітньої дитини, а тому, суд вважає за доцільне задовольнити позов частково, а саме стягнути зі [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітків (доходів), щомісяця, на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина - [PERSON]. Згідно ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. А тому зі [PERSON] необхідно стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 223 грн. 30 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

09 грудня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту належності її матері [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17 січня 1992 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в зазначеному свідоцтві прізвище її матері помилково вказане [PERSON], тоді як за паспортом вона була [PERSON]. Встановлення даного факту необхідно їй для оформлення спадщини після смерті матері, яка померла 24 травня 2015 року. Посилаючись на викладені обставини, просила про задоволення заяви. У судовому засіданні заявниця [PERSON] та її представник [PERSON] заяву підтримали у повному обсязі. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До судового засідання надійшла заява від останнього, в якій він просить розглянути справу без його участі, з заявою згоден. Вислухавши пояснення заявниці та її представника, дослідивши письмові матеріали справи, допитавши свідків, суд дійшов наступного. Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17 січня 1992 року, виданого другою Очаківською державною нотаріальною конторою Миколаївської області та зареєстрованого в реєстрі за № 95, [PERSON] є спадкоємцем майна після смерті [PERSON], померлої 18 березня 1991 року. Спадкове майно складається з цілого житлового будинку з надвірним спорудами за адресою: Миколаївська область, Очаківський район, с. Чорноморка, вул. Приморська, 11. Вказане свідоцтво зареєстровано в ММБТІ 21 січня 1992 року за № 58. Заявниця [PERSON] є донькою [PERSON], померлої 24 травня 2015 року, що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії ІІІ-ФП № 429787, актового запису про укладення шлюбу № 178 від 21 жовтня 1995 року, та копією свідоцтва про смерть серії І-ФП № 215220. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили факт того, що [PERSON], яка померла 24 травня 2015 року, належав на праві приватної власності житловий будинок з надвірним спорудами за адресою: Миколаївська область, Очаківський район, с. Чорноморка, вул. Приморська, 11, який вона отримала у спадок за заповітом. Вказані обставини свідчать про те, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім'я [PERSON] фактично належить [PERSON]. Встановлення факту належності зазначеного документа має для заявниці юридичне значення, оскільки дозволить їй реалізувати своє право на спадкове майно.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

09 грудня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що шлюб між ними був укладений в 2010 році, мають дочку [PERSON] 2011, року народження та сина [PERSON], [INFO], які живуть з позивачкою. Подружнє життя не склалось внаслідок того, що не змогли знайти спільного порозуміння. Просить шлюб розірвати, стягнути судові витрати з відповідача. Адвокат позивачки в суді вимоги позову підтримує і пояснив, що сторони не проживають спільно близько трьох років. Відповідач перебуває в Росії на заробітках і повідомив позивачку, що проживає там у фактичному шлюбі з іншою жінкою. Відповідач, повідомлений за його місцем реєстрації проживання про час та місце слухання справи, в судове засідання не прибув. Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України вважається повідомленим про розгляд справи. Суд за згоди представника позивачки ухвалює заочне рішення. Дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно з ст..112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. В судовому засіданні встановлено, що через непорозуміння сторони припинили спільне проживання близько трьох років назад, не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, позивачка не бажає примиритися. Ці обставини встановлені з пояснень представника позивачки та письмових доказів свідоцтва про шлюб, свідоцтва про народження дітей. З огляду на зазначені правові положення та встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними, відповідають чинному законодавству - подальше сумісне проживання сторін у шлюбі є неможливим і буде суперечити їх інтересам. Тому суд вважає, що цей шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

09 грудня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивований тим, що вона з 07 травня 2011 року перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області, актовий запис за № 149. Від спільного подружнього життя мають малолітню дитину: [PERSON], [INFO], останніх півроку подружніх відносин не підтримують. Вказуючи, що примирення між ними неможливе та їхній шлюб існує лише формально, просила шлюб розірвати. Позивач у судове засідання не зявилася, однак подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує повністю, судові витрати по справі просила залишити за нею, а справу розглядати у її відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився, однак подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позовні вимоги визнає повністю, просив справу розглядати без його участі. Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не зявилися і згідно з ч. 2 ст. 158 ЦПК України заявили клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Відповідно до положень ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. З матеріалів справи вбачається, що сторони з 07 травня 2011 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області, актовий запис за № 149 (а.с. 4). Від шлюбу мають малолітню дитину: [PERSON], [INFO] (а.с. 5), який проживає разом з позивачем. Судом встановлено, що позивач та відповідач не підтримують подружніх стосунків та їхній шлюб існує лише формально. За таких обставин справи та відповідно до зазначених норм матеріального права, а також враховуючи фактичні взаємини подружжя, те, що відповідно до ст. 174 ЦПК України визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, а тому шлюб між ними слід розірвати. Судові витрати по справі суд залишає за позивачем [PERSON] у зв'язку з відповідним її клопотанням. На підставі викладеного, ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-03 00:00:00

09 грудня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В заяві послалася на таке, що перебувала з відповідачем у цивільному шлюбі. Від спільного проживання мають сина [PERSON] [INFO], який проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач працездатний, але добровільно не бажає надавати допомогу на утримання сина. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до її повноліття. В судове засідання позивачка не з'явилася, але надіслала письмову заяву. Просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та згодна на заочний розгляд справи в суді. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду повідомлений належним чином та своєчасно. Про причини не явки суд не повідомив. Судом ухвалено слухати справу у його відсутність в порядку заочного розгляду справи на підставі ст. ст. 224-226 ЦПК України. Суд перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, прийшов до висновку що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що сторони перебували у цивільному шлюбі. Від спільного проживання мають сина [PERSON] [INFO] що стверджується свідоцтвом про народження видане виконавчим комітетом Кобзарцівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області (а.с.2). Який проживає разом з позивачем та потребує матеріальної допомоги. (а.с.5) Відповідач працездатний, має тимчасові заробітки, але добровільно не бажає надавати допомогу на утримання сина. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на одну дитину, визначається судом. У зв'язку з наведеним вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України суд покладає на відповідача обов'язок по оплаті на користь держави судового збору у розмірі 487 гривень 20 копійок за розгляд справи в суді.

Outcome: approved