Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-13 00:00:00

08.04.2014 року до Слов'янського міськрайонного суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] за участі третьої особи: Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтувала тим, що після розпаду їх з відповідачем родини, їхня спільна донька від шлюбу залишилась проживати разом з нею. Після припинення сімейних відносин відповідач перестав цікавитися долею своєї доньки її станом здоров'я та психологічним станом, приймати участь у її вихованні, не забезпечує матеріальний добробут дитини. 03 квітня 2014 року відповідач зареєстрував у приватного нотаріуса заяву щодо відмови від прав на свою доньку. Просила позбавити [PERSON] [INFO] батьківських прав по відношенню до його доньки [PERSON] та стягнути з нього аліменти на її утримання у розмірі 13 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явилася, надала до суду заяву з проханням слухати справу за її відсутності, надавши право представляти свої інтереси своєму представнику. Просила позовні вимоги задовольнити. У судовому засіданні представник позивача, адвокат [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги, підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити, надав пояснення, які співпадають з викладеним у позові. Прокурор Мєшков Г.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Овчаров Р.В. діючий на підставі довіреності, просив винести рішення на розсуд суду. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Згідно ст. 169 ч. 4 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, а на підставі ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд вправі постановити заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, заслухавши думку прокурора, який підтримав позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Слов'янську (а.с. 13), відповідач [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON]. Згідно з Актом комітету мікрорайону Черевківка від 12.06.2014 року [PERSON] з 25.06.2013 року по теперішній час за адресою [ADDRESS] не проживає, спільного господарства з [PERSON] не веде. З матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово зверталась з заявами до Слов'янського МВ про прийняття заходів щодо свого чоловіка, оскільки останній погрожував їй, її рідним та здійснював психологічний тиск, внаслідок чого позивач була змушена переїхати жити до своїх батьків. 03 квітня 2014 року відповідач [PERSON] зареєстрував у приватного нотаріуса заяву щодо відмови від прав на свою доньку [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що відповідач після припинення сімейних відносин з позивачкою перестав цікавитися долею своєї малолітньої доньки і її станом здоров'я, приймати участь у її вихованні. Не піклується про матеріальний добробут дитини та не цікавиться її майбутнім. Крім того, відповідно до заяви зареєстрованої у приватного він відмовився від прав на свою доньку [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч.2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини; ч.ч. 2,3,4 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ч.4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частиною 2 статті 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ч. 1 ст.164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав у випадках їх винної поведінки: ухилення від виконання обов'язків по вихованню дітей, або зловживання своїми батьківськими правами, або жорстоким поводженням з дітьми, або шкідливого впливу на них своєю аморальною антигромадською поведінкою, зокрема коли вони є хронічними алкоголіками або наркоманами. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони свідомо не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, хоча мають реальну можливість для цього. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усiх дiях щодо дiтей, незалежно вiд того, здiйснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соцiального забезпечення, судами, адмiнiстративними чи законодавчими органами, першочергова увага придiляється якнайкращому забезпеченню iнтересiв дитини. Встановивши в судовому засіданні, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, не спілкується з донькою, не проявляє до неї батьківської турботи, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, хоча має таку можливість та фактично відмовився від неї, суд з метою захисту прав та інтересів малолітньої [PERSON] [INFO] вважає, що [PERSON] необхідно позбавити батьківських прав відносно його доньки. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд, згідно ст.. 166 СК України, може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини, питання про стягнення аліментів на дитину суд може вирішити одночасно з позбавленням батьківських прав. Позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої [PERSON] [INFO] у розмірі 13 частини усіх видів доходів відповідача, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В порушення вимог ст. 60 ЦПК України позивач не надала суду належних та переконливих доказів, які б довели перед судом можливість відповідача сплачувати саме 1/3 частину від своїх доходів. Матеріали справи не містять об'єктивних доказів, щодо достатньої платоспроможності відповідача для повного задоволення вимог позивача в цій частині. Тому суд вважає позов в цій частині задовольнити частково та здійснити стягнення аліментів з відповідача на утримання малолітньої [PERSON] [INFO] у розмірі 14 частини усіх видів доходів відповідача, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Outcome: partial