Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

08 квітня 2019 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з неповнолітньою дочкою батьком, який проживає окремо від неї. 11 липня 2019 року позивач уточнив позовні вимоги, у зв`язку з чим подав до суду оновлену позовну заяву. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що 18.09.2010 зареєстрував із відповідачем шлюб, який розірваний на підставі рішення суду, що набрало законної сили 28.10.2016 року. Від цього шлюбу сторони мають дочку, [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з відповідачем. З травня 2016 року, на підставі рішення суду, позивач належно виконує обов`язок зі сплати аліментів на її утримання у розмірі 1/4 (однієї чверті) з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Питання участі позивача у вихованні дочки врегульоване розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району від 24.01.2018 № 17р. Утім, відповідач усіляко перешкоджає йому у вихованні дочки, з різних причин відмовляється надавати дочку позивачу для побачення і спілкування. Умисне невиконання відповідачем умов згаданого розпорядження створює [PERSON] перешкоди у спілкуванні і вихованні дочки, порушує його права як люблячого і добросовісного батька, у зв`язку з чим він звернувся до суду за їх захистом. Ухвалою суду від 03.05.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, сторонам встановлено строки для одання заяв по суті справи. Відповідач проти позову заперечила. У відзиві на позовну заяву від 31.05.2019 пояснила, що не чинить позивачу перешкод у спілкуванні з дочкою, належно виконує умови розпорядження органу опіки і піклування. Водночас зазначила, що саме позивач неодноразово порушував встановлений порядок зустрічей із дитиною. На думку відповідача, зустрічі із батьком негативно впливають на психоемоційний стан дочки. Крім того, [PERSON] вказала, що позивач не сплачував аліменти на утримання дочки. Вважає, що аргументи [PERSON] не підтверджені жодними доказами, тому у позові слід відмовити. Зазначені доводи [PERSON] висловила і у відзиві на оновлену позовну заяву. Інших заяв чи клопотань від учасників справи не надходило. Ухвалою суду 21.11.2019 року підготовче провадження по справі було закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача\~до судового\~засідання надав\~суду заяву\~про розгляд\~справи без\~його участі,\~позовні вимоги\~підтримав у\~повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про дату, час і місце його проведення була повідомлена належним чином. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, просив ухвалити рішення в інтересах дитини. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, суд установив наступне. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 01.06.2011 та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 07.09.2019. Відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 03.08.2016 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 (однієї чверті) з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.05.2016 і до повноліття. Рішення набрало законної сили 15.08.2016. [PERSON] [PERSON] відкрите виконавче провадження для примусового виконання вказаного рішення суду, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 58606309, складеною державним виконавцем Василівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Запорізькій області 13.03.2019. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам, складеним Василівським районним відділом ДВС ГТУЮ у Запорізькій області 24.06.2019 за № 18677/2, станом на 05.04.2019 борг [PERSON] становить 20390,72 грн. Згідно із довідками про доходи [PERSON] за 2016-2018 роки, виданими ГУНП у Запорізькій області, аліменти стягувалися згідно з рапортом на користь [PERSON] у розмірі 25% на утримання неповнолітньої дитини. Згідно із листом АТ «Укрпошта» від 03.04.2019 № 20-20-Д-8311 [PERSON] здійснив протягом жовтня 2018 року-березня 2019 поштові перекази на ім`я [PERSON] на загальну суму 6700,00 грн. Згідно з квитанціями АТ КБ «Приватбанк» [PERSON] сплатив аліменти за вересень 2018 року-червень 2019 року шляхом переказу коштів на картку на загальну суму 23892,00 грн. Згідно з розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району від 24.01.2018 за № 17р визначено наступний порядок участі [PERSON] у вихованні малолітньої [PERSON] , [INFO] : 1 раз на 2 тижні, а саме: з 14.00 суботи до 16.00 неділі. Під час осінніх, весняних та зимових канікул по 3 дні з ночівлею у батька, під час літніх канікул 10 днів на місяць, у святкові дні з 11.00 до 15.00 за домовленістю з матір`ю дитини. Про наміри батька щодо виїзду з дитиною за межі міста повідомляти матір дитини за 3 дні до від`їзду та зобов`язано [PERSON] не перешкоджати [PERSON] в реалізації його права на особисте спілкування з донькою, а [PERSON] дотримуватися встановленого порядку з урахуванням прав та інтересів дитини. Згідно з матеріалами справи, та наданими позивачем та відповідачем роздруківок листування, сторони не дійшли згоди щодо визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з неповнолітньою дочкою батьком, який проживає окремо від неї. Згідно із висновком спеціаліста, складеним КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради 19.12.2018 за № 818/с щодо [PERSON] , рана в ділянці язика ліворуч, синець з набряком м`яких тканин в ділянці верхньої губи ліворуч, садна на бокових поверхнях шиї, 5-го пальця лівої кисті самі по собі кваліфікується як легкі тілесні ушкодження. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також на достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності суд дійшов таких висновків. Відповідно до положень ст. 7 Сімейного кодексу України (далі СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Також, відповідно до ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно із ч. 1 ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з рішенням Європейського Суду з прав людини «Мамчур проти України», заява № 10383/09, п. 100, рішення від 16.07.2015, при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини. Отже, при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Зазначене свідчить про необхідність батькам йти на взаємні поступки та компроміси за для найкращого забезпечення інтересів дитини. Позивач, будучи батьком дитини прагне спілкування із нею, оскільки участь у вихованні та розвитку дитини є його правом та обов`язком. Посилання відповідача на несвоєчасну сплату позивачем аліментів на утримання дочки спростовуються наданими довідками про доходи, листом АТ «Укрпошта» та квитанціями про зарахування грошей на картку АТ КБ «Приватбанк», що свідчать про добровільність сплати аліментів на утримання дочки. Суд погоджується з доводами позивача про те, що згадана заборгованість виникла через надання [PERSON] виконавчого листа від 20.09.2016 до органів ДВС лише 13.03.2019. Висновок спеціаліста № 818/с від 19.12.2018 суд відхиляє як доказ, оскільки той не належить до визначених ч. 2 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) засобів доказування. Крім того, він не містить підтверджень нанесення тілесних ушкоджень відповідачу саме позивачем. З цих же підстав суд не бере до уваги численні звернення відповідача до правоохоронних органів, позаяк вони не доводять того, що спілкування [PERSON] з дочкою перешкоджає її нормальному розвитку. Аргументи відповідача про те, що після спілкування з батьком дитина засмучується і замикається в собі не підтверджені належними та допустимими доказами. У ході розгляду справи не було встановлено жодних обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з малолітньою дочкою буде перешкоджати нормальному розвитку дитини, у зв`язку з чим суд приходить до переконання, що спілкування позивача з дитиною буде сприяти її повноцінному вихованню, розвитку, задоволенню життєво-важливих потреб, зростанню під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить їх виховання в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Невиконання відповідачем зобов`язань за розпорядженням органу опіки і піклування підтверджені дослідженими під час судового розгляду матеріалами справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, не надала суду доказів, (окрім тих, що зазначені у відзиві), що спростовували б доводи позивача і надані ним докази в обґрунтування позовних вимог. З урахуванням викладеного вище, беручи до уваги те, що в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування батька з дочкою, а також беручи до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, а також те, що обоє батьків мають рівні права щодо спілкування з дитиною та участі у її вихованні незалежно від того, з ким вона проживає, суд дійшов висновку про порушення прав позивача, тому позов слід задовольнити повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивачем при поданні позову сплачений судовий збір, що підтверджується квитанцією. Доказів понесення інших судових витрат сторони у справі не надали. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач не заявляв вимогу щодо відшкодування судових витрат, суд не вирішує питання їх розподілу.

Outcome: approved