Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

08.04.2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за ним, в порядку спадкування за заповітом після смерті дідуся [PERSON] , померлого [INFO] право власності на квартиру [ADDRESS] , мотивуючи тим, що вищевказане майно належить [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до заповіту від 28.04.1992 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Веліковою М.Д., [PERSON] заповів квартиру, розташовану в [ADDRESS] , яка належала йому на праві власності - [PERSON] . [PERSON] вступив в управління спадковим майном, оскільки на час відкриття спадщини постійно мешкав разом із спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] . При зверненні до нотаріуса для отримання свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, позивачу було відмовлено, у зв`язку з тим, що оригінал документа, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкове майно, відсутній. Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав, на задоволенні позовних вимог наполягав. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що [PERSON] належить квартира [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу 11.02.1991 року, що підтверджено довідкою КП «Ізмаїльське МБТІ» №725 від 06.05.2019 року. Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 09.03.1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської ради народних депутатів Одеської області, [PERSON] помер [INFO] . За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Частиною 1 статті 524 ЦК УРСР (1963 року) визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР (1963 року) - кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до заповіту від 28.04.1992 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Веліковою М.Д., [PERSON] заповів квартиру, розташовану в [ADDRESS] , яка належала йому на праві власності - [PERSON] . Згідно витягу з реєстру (заповіти/спадкові договори) № 58147397 від 01.11.2019 року, наданого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, заповіт [PERSON] від 28.04.1992 року, зареєстрований за № 4/2390 не змінювався та не скасовувався. Згідно до ст. 535 ЦК УРСР (1963 року) неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. Особою, яка має право на обов`язкову частку в спадщині, незалежно від змісту заповіту відповідно до ст. 535 ЦК УРСР (1963 року), являється [PERSON] , однак вона у встановлений законом строк відмовилась від обов`язкової частки на користь [PERSON] . Згідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] вступив в управління спадковим майном, оскільки на час відкриття спадщини постійно мешкав разом із спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується будинковою книгою, тобто вважається таким, що прийняв спадщину. Письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області Черненко С.М. №1404/02-14 від 26.10.2019 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку тим, що оригінал документа, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкове майно, відсутній. Дослідивши матеріали справи, та приймаючи до уваги, що оформлення спадщини в нотаріальному порядку неможливе, іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту на підставі ст. 16 ЦК України, в зв`язку з чим задовольняє позов. На підставі викладеного,

Outcome: approved