Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-04 00:00:00

07 липня 2020 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що їй на праві власності належить 1 /2 будинку [ADDRESS] , а інша половина будинку належить її неповнолітньому синові [PERSON] , третій особі. У вказаному будинку зареєстрований відповідач, який фактично не проживає у ньому з 2008 року, в добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку не бажає. Його реєстрація в будинку порушує її права, як власника житла, користуватись, володіти та розпоряджатись своєю власністю. Тому вона звернулася з даним позовом до суду та просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. У судове засідання позивачка [PERSON] не прибула, направила заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, хоча належним чином був сповіщений про день, час і місце розгляду справи відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Представник третьої особи [PERSON] , який є неповнолітнім, - [PERSON] у судове засідіння не прибула, направила заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін за наявними в справі доказами та в заочному провадженні за згодою позивачки. Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 1/2 житлового будинку [ADDRESS] , а інша 1/2 частина вказаного будинку належить її неповнолітньому синові [PERSON] , що підтверджується договором про поділ майна подружжя від 24 березня 2020 року, договором дарування частки житлового будинку від 24 червня 2020 року, витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с. 12-13, 16-17, 14-15,18). У належному позивачці та третій особі на праві власності будинку зареєстрований [PERSON] , відповідач по справі, який фактично у вказаному будинку не проживає з 14 березня 2008 року, що підтверджується довідкою депутата Білопільського міського виборчого округу Запорожець О. від 02 липня 2020 року (а. с. 20). Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Аналогічне положення містить і ст. 150 ЖК України. Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення будь-яких порушень права власності, вимагати усунення будь-яких перешкод з боку інших осіб, пов`язаних із здійсненням ним володіння, користування або розпорядження належним йому майном. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Вказаний вище закон є спеціальним актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 даного закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язана з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Обраний позивачкою спосіб захисту свого права шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користуватись житловим приміщенням, не суперечить положенням ст. 391 та ч. 2 ст. 16 ЦК України. Відповідач [PERSON] не є власником або наймачем будинку, який належить на праві власності позивачу та третій особі, в будинку не проживає з 2008 року. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що відповідач без поважних причин не проживає у спірному будинку понад дванадцять років, а тому його необхідно визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved