Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

08 серпня 2017 року ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси відкрито провадження по справі за заявою КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоровя» про доцільність примусової госпіталізації [PERSON], [INFO] (а.с.5). Ухвалою суду від 10 серпня 2017 року до участі у справі в якості заінтересованої особи залучено органі опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради (а.с. 12). Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 14 серпня 2017 року цивільна справа за заявою комунальної установи «Одеський обласний медичний центр психічного здоровя» про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку [PERSON] передана на розгляд до Приморського районного суду міста Одеси, в порядку ст. 116 ЦПК України (а.с. 22). 22 серпня 2017 року матеріали справи надішли до Приморського районного суду міста Одеси, справа прийнята до провадження та призначена до розгляду (а.с. 33, 36). В заяві, яка подана до суду Комунальна установа «Одеський обласний медичний центр психологічного здоровя», згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», просить вирішити в судовому засіданні питання про необхідність примусової госпіталізації [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: [INFO]. Мотивує вимоги тим, що в неї діагноз «Гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії» (а.с. 1). В судовому засіданні 29 серпня 2017 року представник заявника лікарпсихіатр [PERSON] пояснила, що 05 серпня 2017 року [PERSON] вперше доставлена до медичного центру у супроводі поліції. 07 серпня 2017 року законний представник [PERSON] ії мати [PERSON] звернулась з заявою про госпіталізацію ії доньки. В той же день комісією лікарівпсихіатрів наданий висновок про потребу у стаціонарному лікуванні та обстежені в КУ «ООМЦПЗ» по невідкладним показанням, всупереч власному бажанню, згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». [PERSON] перебувала в стані безпідставної мовної агресії, в звязку з чим була розміщена в гострому відділенні лікарні. Зі слів матері відомо, що її донька з малолітньою дитиною неодноразово у нічний час уходила з дому, а 05 серпня 2017 року доставлена до психіатричної лікарні. Медична допомога [PERSON] надавалась до відмови матері про надання медичної допомоги, яка була адресована 10 серпня 2017 року Суворовському районному суду міста Одеси. Після цього та до теперішнього часу медичне лікування [PERSON] не надавалось. Станом на теперішній час, в порівнянні з 05 серпня 2017 року психічний стан [PERSON] значно не змінився. Законний представник [PERSON] ії мати [PERSON] пояснила, що ії донька в травні 2016 року приїхала вагітною в Одесу із Держави Ізраїль та в вересні 2016 року народила третю дитину. Зазначає, що в 2008 році в неї після других пологів на фоні стресу відбулась післяродова депресія. В звязку з чим в 2008 році в Ізраїлі вона проходила лікування в денному стаціонарі. Зазначає, що підвищений емоціональний стан [PERSON] відбувається на фоні стресу. В судовому засіданні 10 серпня 2017 року після надання медичної допомоги вона побачила погіршення стану здоровя доньки, тому була вимушена звернутися з заявою про припинення примусового лікування. Вважає, що на теперішній час ії донька за психічним станом потребує в амбулаторному лікуванні, яке вони забезпечать це в добровільному порядку. В звязку з чим звернулась до суду з заявою про припинення примусової госпіталізації доньки. Малолітню [PERSON] [PERSON], [INFO] вона оформила у яслі єврейської організації, де дитина перебуває до теперішнього часу. Періодично вона відвідує дитину та задоволена станом догляду за дитиною та умовами ії перебування. Представник [PERSON], за довіреністю [PERSON] заперечувала проти примусової госпіталізації [PERSON], в звязку з відсутністю згоди матері та наявністю ії заяви про припинення примусової госпіталізації доньки. В судовому засіданні 29 серпня 2017 року [PERSON] пояснила, що вона не потребує примусової госпіталізації, їй не потрібно лікування, а в якості ліків вона може вживати лише валідол та валеріану. Вона з батьком піде до місцевої поліклініки, про що зазначила в письмовій заяві до суду. Просить не застосовувати до неї примусове лікування, оскільки вона хоче бути дома зі своєю малолітньою донькою, яка потребує догляду. Представник органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради та прокурор Одеської місцевої прокуратури № 3, в порядку статті 16 Закону України «Про психіатричну допомогу», вважали не доцільним здійснювати примусову госпіталізацію [PERSON], в звязку з відсутністю згоди ії законного представника. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи лікаря - психіатра, прокурора та представника органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, [PERSON] та ії законного представника, перевіривши наявність підстав для поміщення особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, проаналізувавши зібрані докази вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, 05 серпня 2017 року до комунальної установи «Одеський обласний медичний центр психологічного здоровя» поступила вперше [PERSON] зі своєю малолітньою дитиною. [PERSON], [INFO], уродженка міста Одеси, яка зареєстрована за адресою: [INFO] проживала в Державі Ізраїль, де проходила медичне лікування в амбулаторному порядку. 15 вересня 2016 року в місті Одесі [PERSON] народила доньку [PERSON] [PERSON], про що свідчить актовий запис № 5101 Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с. 18). 07 серпня 2017 року [PERSON] звернулась з заявою про лікування ії доньки [PERSON], [INFO], в звязку з тим, що поведінка стала погрожувати життю ії дитини [PERSON] [PERSON]. Вона вночі з грудною дитиною уходить з дому, скандалила в клубі за адресою: Катериненська, 4, веде себе агресивно, тиждень тому нападала на неї та намагалась душити ії, на шиї залишались сліди від нігтів. Проявляла агресію в адресу соціальної співробітниці, яка приходила до них в дім допомагати. В результаті вони залишились без допомоги соціального працівника. Брала дитину без одягу лише в памперсі та гуляла з ним всю ніч, так було декілька разів, поки ії не доставили у відділення психотерапії на лікування (а.с. 3). 07 серпня 2017 року комісією лікарівпсихіатрів КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоровя» наданий висновок, що в звязку з вираженими структурними порушеннями у мисленні, наявністю слухового обману сприйняття у вигляду «голосів» ззовні, впливаючи на поведінку та дії пацієнтки, емоційно-вольовими порушеннями, актуальними маячними ідеями відношення, відсутністю критики хворобливого стану, тривалості протікання маючого в неї тяжкого вираженого стійкого хронічного психічного розладу (захворювання), [PERSON], [INFO], потребує стаціонарного лікування та обстеження в КУ «ООМЦПЗ» по невідкладним показанням, всупереч власному бажанню, згідно ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» (а.с. 2). 10 серпня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з заявою про відкликання ії заяви про агресивну поведінку доньки з застосуванням фізичного насилля, оскільки ці обставини не відповідають дійсності. Вона категорично проти застосування до доньки примусових засобів медичного характеру (а.с. 15). 11 серпня 2017 року законний представник [PERSON] її мати [PERSON] звернулась до Суворовського районного суду м.Одеси з заявою про припинення психіатричної допомоги у примусовому порядку (а.с. 22). Також, 29 серпня 2017 року в судовому засіданні [PERSON] надала заяву про припинення психіатричної допомоги у примусовому порядку та негайного звільнення з медичного закладу доньки [PERSON], в якій зазначила, що заява яку вона написала про примусову госпіталізацію доньки не відповідає її намірам та внутрішньому вільному волевиявленню. Зазначила також, що [PERSON] нормальна жінка і не має підстав для примусового лікування її в психіатричному закладі. Вона веде здоровий спосіб життя, не стояла на обліку в наркології чи психіатрії, не притягувалась до кримінальної відповідальності, жодним чином не загрожує собі чи іншим, не скоїла злочин проти життя людини, не завдала нікому шкоду, в тому числі і своїй малолітній дочці, має ще двох дітей, на неї ніколи та не від кого не надходило скарг чи нарікань. Її дочка добра жінка, хороша і турботлива мати і немає жодних доведених обставин за якими була би потрібна її примусова госпіталізація до психіатричного закладу. Якщо донці буде потрібна допомога, то вона у змозі їй допомогти. Право людини на медичну допомогу закріплено у ст.ст. 3, 49 Конституції України, ст. 284 Цивільного кодексу України, Основах законодавства про охорону здоровя та інших нормативних актах, що регулюють суспільні відносини у сфері охорони здоровя. Водночас чинним законодавством передбачено можливість застосування медичної допомоги без усвідомленої згоди особи. Порядок надання психіатричної допомоги та основні права психічно хворих осіб регламентовано у Законі України «Про психіатричну допомогу». Надання примусової психіатричної допомоги у психіатричних закладах здійснюється на підставі ст.ст. 1114 Закону «Про психіатричну допомогу» за рішенням суду. Статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди, або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Як зазначає в судовому засіданні 29 серпня 2017 року лікар психіатр [PERSON], що [PERSON] перебувала в гострому відділенні медичного закладу, проте станом на теперішній час стан здоровя не змінився, діагноз «гострий поліморфний психологічний розлад з симптомами шизофренії» також не змінився. З 10 серпня 2017 року по теперішній час [PERSON], [INFO] не надається примусова медична допомога, в звязку зі зверненням ії матері до суду про припинення надання примусової медичної допомоги, що підтвердили в судовому засіданні лікарпсихіатр, [PERSON] та ії законний представник [PERSON] На час розгляду справи відсутня згода на примусову госпіталізацію самої [PERSON], [INFO] та ії законного представника матері [PERSON]. Суду не надані належні та допустимі докази, що [PERSON], [INFO] внаслідок тяжкого психічного розладу вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Таким чином, суд вважає, що неможлива госпіталізація [PERSON] без її згоди та згоди законного представника до психіатричного закладу, з якого вона не може у будь-який момент вийти за власним бажанням, що приведе до позбавлення її свободи, тому у задоволені заяви комунальної установи «Одеський обласний медичний центр психологічного здоровя» про надання примусової госпіталізації [PERSON], [INFO], необхідно відмовити. При цьому, в судовому засіданні [PERSON] та ії законному представнику розяснено, що відповідно до\~ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа може бути добровільно госпіталізована до психіатричного закладу за його усвідомленою згодою.

Outcome: dismissed