Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

08.09.2014 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування, якою просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка [PERSON], який помер [INFO], право власності на спадкове майно у вигляді домоволодіння, яке складається з житлового будинку з прибудовами та тамбуром літ. «А, а, а1, а2», загальною площею 58,9 кв.м. та житловою площею 32.1 кв.м, з побутовими спорудами: сарай-літня кухня літ. «Б», гараж літ. «Г», огорожа №№ 1, 2, колодязь літ. «к», та приватної земельної ділянки площею 0,0961 гектарів, наданої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарчих будівель і споруд, які розташовані в [ADDRESS]. Підставами заявленого позову вказує те, що при оформленні спадщини, яка відкрилася після смерті її чоловіка - [PERSON], нотаріусом [PERSON] було відмовлено у посвідченні та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок та земельну ділянку, які розташовані по [ADDRESS]. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, хоча повідомлена належним чином про час та місце судового засідання, її представник підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Представник Охтирської міської ради Корабельська Л.В. у судовому засіданні послалася на розсуд суду. Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з 11.12.1948 року є дружиною [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про шлюб, яке видане Пологівською сільською радою Охтирського району. [PERSON], відповідно договору купівлі-продажу від 04.05.1955 року, посвідченого нотаріусом Охтирської Державної нотаріальної контори Беседіною Д.Д., та зареєстрованого за реєстровим номером 2-1413, придбав домоволодіння, яке знаходиться в [ADDRESS], та складається з одного будинку дерев'яного, обмазаного глиною, критого толью, сіней дерев'яних, критих толью, сарая дерев'яного, критого соломою; погреба цеглового влазного; огорожі з ворітьми, розташованих на земельній ділянці площею 961,4 кв.м. (а.с. 22 інвентарної справи на домоволодіння № 5429). Також у судовому засіданні було встановлено, що за час проживання у шлюбі, [PERSON] разом з її чоловіком [PERSON] було здійснено самочинно добудови у житловому будинку по [ADDRESS], а саме, добудовано у 1960 році прибудови та тамбур, які зазначені в технічному плані під літерами А-1ж, а, а1, а2 загальною площею 58,9 кв.м. та житловою площею 32,1 кв.м., а також у 1960 році збудовано господарські споруди - сарай-літню кухню літера «Б», у 1976 році гараж літера «Г». Рішенням Виконавчого комітету Охтирської міської Ради народних депутатів № 864 від 09.12.1982 року, надано дозвіл [PERSON] оформити документи на самовільно перебудований житловий будинок розміром 8,15 м х 6,10 м. (а.с. 36 інвентарної справи № 5429). Як вбачається з технічного паспорту на домоволодіння по [ADDRESS], із змінами станом на 27.08.2014 року, відмітка «самочинне будівництво» відсутня. Згідно довідки № 347 від 28.08.2014 року, наданої ТОВ «Бюро технічної інвентаризації та експертиз», станом на 27.08.2014 року на земельній ділянці по [ADDRESS], розташований житловий будинок з прибудовами та тамбуром літ. «А, а, а1, а2», загальною площею 58,9 кв.м та житловою площею 32,1 кв.м, господарські будівлі та споруди: сарай-літня кухня літ. «Б», гараж літ. «Г», огорожа № 1-2 та колодязь літ. «к». Свідоцтво про право власності не виготовлялось (а.с. 10). Рішенням Виконавчого комітету Охтирської міської Ради народних депутатів № 611 від 30.12.1993 року «Про приватизацію земельних ділянок громадян», [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку для індивідуального житлового будівництва площею 961 кв.м. по [ADDRESS] (а.с. 25-26). Дана обставина також підтверджуються довідкою № 179 від 19.08.2014 року, відповідно до якої державний акт на вищевказану земельну ділянку не виготовлявся (а.с. 11), та витягом з технічної документації по грошовій оцінці земель від 10.09.2014 року (а.с. 24), наданими Управлінням Держземагенства в Охтирському районі Сумської області. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 06.02.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Охтирка реєстраційної служби Охтирського міськрайонного управління юстиції у Сумській області (а.с. 7). Також у судовому засіданні встановлено, що 16.08.2014 року приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу [PERSON] за заявою [PERSON] відкрито спадкову справу, яку зареєстровано в спадковому реєстрі за № 56429341 (а.с. 8), проте у даній справі 03.09.2014 року винесена постанова, якою відмовлено [PERSON] у посвідченні та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], який помер [INFO], у зв'язку з відсутністю у [PERSON] правовстановлюючих документів на житловий будинок та земельну ділянку за адресою [ADDRESS] (а.с. 6). Як вбачається з довідки квартального уповноваженого та будинкової книги, на момент смерті спадкодавця [PERSON] він проживав разом з дружиною [PERSON] З вказаних документів слідує, що крім позивача, відсутні інші спадкоємці, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] і могли б претендувати на його нерухоме майно, розташоване в [ADDRESS]. Згідно зі ст. 1218 Цивільного Кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 22 Земельного кодексу України (1990 року) визначено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені ст. 23 Земельного кодексу України (1990 року). Проте дію ст. 23 зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених Декретом Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 16.12.1993 року. Пунктом 3 Декрету встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст. 1 цього Декрету, а саме: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею акта на право приватної власності на землю. Отже, п. 3 Декрету визначено порядок посвідчення права приватної власності громадян на земельні ділянки та документи, що посвідчують право на земельну ділянку. Таким документом може бути відповідний запис у земельно-кадастрових документах. Згідно з п. 7 Перехідних положень Земельного Кодексу України (2001 року), громадяни, що одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Наведене свідчить про те, що за життя [PERSON] набув право власності на земельну ділянку, яка розташована по [ADDRESS], а тому позов [PERSON] про визнання за нею права власності в порядку спадкування на цю земельну ділянку підлягає задоволенню. Щодо можливості переходу права власності в порядку спадкування на домоволодіння суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію нерухоме майно, збудоване до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Відповідно до ст. ст. 25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства Юстиції України № 19-32/319 від 21 лютого 2005 року, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Відповідно до додатка 2 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Як вбачається з технічного паспорта, виготовленого 27 серпня 2014 року, житловий будинок, гараж, сарай побудовані у період з 1960 по 1976 роки, а відмітки, що останні є самочинним будівництвом, відсутні. Отже, [PERSON] за життя набув право власності на добудований житловий будинок та господарські споруди, розташовані по [ADDRESS], але правовстановлюючий документ не виготовив. За таких обставин є підстави для задоволення позову [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved