Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

09 грудня 2014 р. [PERSON] пред'явив до суду даний позов, яким просив визнати наказ відповідача про його звільнення від 01 грудня 2014 р. за №510-к незаконним, поновити його на роботі з якої його було звільнено, тобто на посаді машиніста вагоноперекидача цеху ВРР та пакування цементу, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним звільненням у розмірі 1000 грн. В обґрунтування вимог послався на те, що підставою для видання оспорюваного наказу про звільнення слугував п. 4 ст. 40 КЗпП України, тобто розірвання трудового договору за ініціативою власника (за прогул без поважної причини). Але обов'язкового погодження на звільнення з цієї підстави у відповідності до ч. 1 ст. 43 КЗпП України профспілковий орган, що діяв на підприємстві, не дав і ухвалив обґрунтоване рішення оформлене протоколом від 22 листопада 2014 р. про незгоду з рішенням працедавця через відсутністьі факту прогулу взагалі внаслідок: виконання позивачем 05 листопада 2014 р. громадських обов'язків члена цієї профспілки, завчасне подання особистої заяви від 03 листопада 2014 р. про надання відпустки без збереження заробітної плати, попереднього письмового погодження надання такої відпустки керівником цеху та не доведення своєчасно до відома позивача негативної відповіді на його заяви з боку адміністрації підприємства, що дало йому підстави вважати що його заява погоджена тощо. З 01 грудня 2014 р., у зв'язку із своїм звільненням позивач не працює, а тому просить стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з розрахунку середноденнього заробітку за календарний день 107,43 грн. Компенсацію моральних страждань заподіяних незаконними діями відповідача оцінив у розмірі 1000 грн. В судовому засіданні позивач з представником позов підтримали. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував. Третя особа особисто або через представника взяти участь в судовому розгляду справи бажання не виявив. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши показання свідків, у т.ч. й самого позивача, пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково. Судом встановлено, що позивач працював з 14 червня 2013 р. машиністом вагоноперекидача в цеху ВРР та пакування цементу ПАТ ПАТ «Югцемент». Трудовий договір був безстроковий, у письмовому вигляді не оформлювався. 24 серпня 2014 р. відбулися установчі загальні збори первинної незалежної профспілкової організації працівників ПАТ «Югцемент» в складі машиністів цеху ВРР та пакування цементу ПАТ ПАТ «Югцемент» [PERSON], [PERSON] і диспетчера цього ж цеху [PERSON], на яких були прийняті рішення оформлені протоколом №1 про утворення первинної незалежної профспілкової організації ПАТ «Югцемент», затвердження статуту профспілкової організації (далі - профспілка), утворення профспілкового комітету (далі - профком) в складі: голови профкому, комісії по соціально - побутовим питанням та ревізійної комісії, обрання [PERSON] на посаду голови профкому, обрання [PERSON] головою комісії по соціально - побутовим питанням, обрання [PERSON] головою ревізійної комісії тощо (а.с.72,73). Згідно виписки з ЄДРПОУ первинна незалежна професійна спілка робітників ПАТ «Югцемент» (далі - профспілка) зареєстрована 14 жовтня 2014 р., керівником зазначено [PERSON] Відповідно до копії статуту первинної незалежної професійної спілки робітників ПАТ «Югцемент», зареєстрованого 14 жовтня 2014 р., профспілка створюється з членів профспілки - робітників ПАТ «Югцемент», її вищим органом є загальні збори або конференція членів (п.4.2.), профком керує роботою профспілки та забезпечує виконання повноважень профспілки згідно законодавства України, окрім тих що є компетенцію загальних зборів або конференції члені профспілки (п.4.3.). Профком може примати рішення за умови присутності на його засіданні не менш ніж 2/3 обраних членів профкому простою більшістю голосів членів профкому, які присутні на зсіданні (п.4.3.4. і 4.3.5.). Роботою профкому керує голова профспілки, який є членом профкому за статусом (п.4.3.7). До компетенції профкому віднесено розгляд подань та прийняття рішень щодо надання згоди на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця (4.3.9.4.), визначення структури організації (4.3.9.12.). Голова профспілки очолює профспілку, профком та президію профкому за посадою (п.4.4.1 і 4.4.13) (а.с.77-87). Із правил внутрішнього трудового розпорядку ВАТ «Югцемент» затверджених загальними зборами трудового колективу 10 травня 2007 р. вбачається наступне: Дія правил поширюється на всіх та будь-яких працівників підприємства, правила є нормативно - правовим актом локального характеру, який разом з іншими локальними актами підприємства та окремими трудовими договорами (контрактами), що укладаються з його працівниками, регламентує відносини, пов'язані з реалізацією трудових прав та виконання трудових обов'язків працівників (п.1. і 2 Розділу I) Припинення трудового договору зі ініціативою адміністрації допускається у випадку прогулу працівника без поважних причин, тобто відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого часу, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин, у тому числі, але не обмежуючись, самовільне використання без погодження з адміністрацією днів відгулів, чергової відпустки тощо (п.4. підрозділу «іі» Розділу II); За порушення трудової дисципліни адміністрація підприємства застосовує наступні дисциплінарні стягнення: догана або звільнення. Дисциплінарне стягнення застосовується генеральним директором підприємства за письмовим поданням керівників структурних підрозділів шляхом видачі наказу (частини «а», «б» п. 2 і ч. 13 Розділу VII); На підприємстві, в залежності від структурного підрозділу, впроваджений робочий час у вигляді 5 денного робочого тижня або роботи по змінам (п. 1 Розділу V). Під час виконання трудових обов'язків наказом генерального директора ПАТ «Югцемент» №455 від 16 вересня 2014 р. [PERSON] був підданий дисциплінарному стягненню у вигляді догани, яке не знято до моменту звільнення (а.с.49). Згідно розпорядження №29\\10-О генерального директора ПАТ «Югцемент» [PERSON] була надана частина щорічної відпустки терміном з 30 жовтня 2014 р. по 04 листопада 2014 р. включно (а.с.40,41). Відповідно до копії заяви [PERSON] від 03 листопада 2014 р. до генерального директора ПАТ «Югцемент», він просив надати йому відпустку без утримання на один день 05 листопада 2014 р. На заяві, як встановлено в судовому засіданні, мається погодження начальника цеху ВРР та пакування цементу [PERSON] від 04 листопада 2014 р., підпис начальнику відділу ВППтаЗп [PERSON] без дати та резолюція генерального директора ПАТ «Югцемент» [PERSON] про незгоду із проханням викладеним в заяві [PERSON] датована 04 листопада 2014 р. (а.с.9). До роботи 05 листопада 2014 р. за графіком змінності машиністів вагоноперекидача на листопада 2014 р. (а.с.36) [PERSON] не став, що ним не заперечувалося в судовому засіданні. Крім того, його відсутність на робочому місці 05 листопада 2014 р. підтверджується табелем обліку робочого часу цеху ВРР та пакування цементу, випискою з журналу видачі змінних журналів, який вівся з 15 травня 2014 р. по 12 січня 2015 р. У відповідності до акту №3 від 05 листопада 2014 р., складеного начальником відділу ВППтаЗп [PERSON], за участю начальника цеху ВРР та пакування цементу [PERSON], майстра того ж цеху [PERSON] встановлено, що машиніст вагоноперекидача [PERSON] був відсутній на робочому місці протягом робочої зміни, з 07 до 19 годину 05 листопада 2014 р. (а.с.37). 12 листопада 2014 р. [PERSON] на ім'я генерального директора ПАТ «Югцемент» була написана пояснювальна, відповідно до змісту якої він за два дні до 05 листопада 2014 р. написав заяву, яку начальнику цеху погодив, про надання йому одного дня відпустки без утримання для проведення зборів профспілки призначених на 05 листопада 2014 р. на 10:00 годину, які він проводив, оскільки є головою цієї профспілки (а.с.38). 12 листопада 2014 р. начальником відділу ВППтаЗп [PERSON] генеральному директору ПАТ «Югцемент» подана доповідна про відсутність [PERSON] на робочому місці 05 листопада 2014 р. без поважних причин з посиланням на заяву [PERSON], акт про відсутність на робочому місці та пояснювальну працівника. На доповідній мається резолюція керівника ПАТ «Югцемент» про направлення до профспілки подання на отримання згоди на звільнення [PERSON], за прогул (а.с.39). 17 листопада 2014 р. за вих. №698 незалежній професійній спілці робітників ПАТ «Югцемент» генеральним директором підприємства направлено подання про надання згоди на звільнення [PERSON] за прогул без поважних причин 05 листопада 2014 р. на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. До подання додані заява [PERSON] про надання відпустки без збереження утримання на 05 листопада 2014 р., акт про відсутність на робочому місці від 05 листопада 2014 р., пояснювальна [PERSON] від 12 листопада 2014 р., доповідна начальника відділу ВППтаЗп [PERSON] від 12 листопада 2014 р. (а.с.11). З 20 по 29 листопада 2014 р. [PERSON] перебував у щорічній відпустці (а.с.42-44). У відповідь на подання профспілкою було відмовлено у наданні згоди на звільнення [PERSON] Це рішення було доведено до відома адміністрації підприємства 26 листопада 2014 р., що визнано сторонами, у вигляді виписки з протоколу загальних зборів профспілки від 22 листопада 2014 р. Згідно цієї виписки рішення про відмову в наданні згоди на звільнення [PERSON] мотивоване тим, що [PERSON] за добу до бажаної відпустки подав заяву про її надання безпосередньому керівнику - начальнику цеху та отримав його згоду (а.с.12). Наказом генерального директора ПАТ «Югцемент» №510-к від 01 грудня 2014 р. позивача звільнено з займаної посади з 02 грудня 2014 р. згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України, тобто розірвання трудового договору з ініціативи власника (за прогул без поважної причин). Підставами в наказі зазначені подання на звільнення №698 від 17 листопада 2014 р., заява [PERSON] на відпустку без збереження заробітної плати, акт про відсутність на робочому місці, пояснювальна [PERSON], доповідна записка ВППтаЗп [PERSON], виписка із протоколу зборів первинної незалежної профспілкової організації працівників ПАТ «Югцемент» від 22 листопада 2014 р. [PERSON] ознайомився з наказом про звільнення 02 грудня 2014 р., в якому зазначив про незгоду з цим (а.с.10). Йому було видано оформлену трудову книжку із записом про звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с.7,8). Після звільнення і до тепер, за твердженням позивача, він не працевлаштований. Позивач [PERSON] допитаний за його бажанням в якості свідка суду показав, що 05 листопада 2014 р. було заплановано проведення зборів профспілки, він склав заяву від 03 листопада 2014 р. на ім'я генерального директора підприємства, яку передав через [PERSON] В свою чергу, [PERSON] 04 листопада 2015 р. повідомив йому за телефоном, що передав заяву начальнику цеха [PERSON] і повідомив, що все добре. [PERSON] раніше у наданні відпустки за власний рахунок не відмовляв. 05 листопада 2014 р. він на робочому рейсовому автобусі прибув на підприємство для того щоб пересісти на рейсовий автобус на смт. Ольшанське, де на 10 годину було заплановано проведення профспілкових зборів. Після проведення цього заходу він на робоче місце вже не повертався. Стосовно розгляду подання відповідача про надання згоди на його звільнення то воно відбувалося 23 листопада 2014 р. у вечірній час, протокол підписав [PERSON] та він, як голова зборів профкому та секретар, відповідно. На засіданні профкому 23 листопада 2014 р. в будинку культури в смт. Ольшанське була також член профкому [PERSON], з якою дату узгодив завчасно, і член профспілки [PERSON] Свідок [PERSON] суду показав що працює на підприємстві з літа 2014 р. у цеху ВРР та пакування цементу, є членом профспілки по соціально - побутовим питанням, отримав від [PERSON] заяву про надання відпустки і передав її начальнику цеху ВРР та пакування цементу [PERSON] листопада 2014 р. близько 07 годин ранку на початку зміни, той відповів «добре» і він пішов, так як це означало, що начальник сам розбереться. Після цього йому зателефонував [PERSON] і він йому повідомив, що заяву на надання відпустки передав і начальник цеху погодився. Зазначив, що його робоче місце в цеху ВРР та пакування цементу від робочого місця [PERSON] знаходиться на відстані більш ніж 200 метрів, комісії з перевірки наявності [PERSON] на робочому місці він не бачив, але повинен був оскільки за завданням майстра знаходився біля робочого місця [PERSON] Свідок [PERSON] суду показала, що з 2008 працює у ПАТ «Югцемент» керівником відділу персоналу, праці і зарплати. Заяву [PERSON] про надання відпустки 05 на листопада 2014 р. отримала ранком 04 листопада 2014 р., її приніс начальник цеху ВРР та пакування цементу [PERSON], заяву поклали в пошту генеральному директору до обіду того ж дня, а після 16:00 заяву повернули з резолюцією директора про відмову в наданні відпустки і того ж дня вона за заявою [PERSON] більше нічого не робила. Наступного дня 05 листопада 2014 р. на початку свого робочого дня о 08:00 год. вона зателефонувала [PERSON] і запитала чи вийшов на роботу [PERSON], на що [PERSON] відповів, що ні. Акт про відсутність на робочому місці складався в зазначеному складі. В наступну зміну [PERSON] написав пояснювальну, генеральний директор доручив підготувати подання на звільнення, відповідь профспілки порахували необґрунтованою і видали наказ про звільнення. За практикою, що склалася на підприємстві заява про надання відпусток подається не менш за три дні, а [PERSON] передав заяву запізно і до того ж через третіх осіб. Свідок [PERSON] суду показав, що працює начальником цеху ВРР та пакування цементу з 2006 р., в його підпорядкуванні працював [PERSON], якого звільнили за прогул. Права приймати рішення про надання відпустки у нього за посадою немає, це є прерогативою генерального директора. Заяву [PERSON] про надання відпустки приніс 04 листопада 2014 р. [PERSON], оскільки він працівникам цеху візує такі заяви, але він попередив, що б контролювали відповідь, оскільки тут не безумовна відпустка. Він не займався контролем відповіді на заяву [PERSON] 04 листопада 2014 р. ввечері йому зателефонувала [PERSON] і повідомила, що на заяву [PERSON] негативна відповідь, він [PERSON] щоб повідомити про відповідь не телефонував, а 05 листопада 2014 р. він брав участь в комісії, яка фіксувала відсутність [PERSON] на робочому місці. Свідок [PERSON], суду показала що працює на посаді диспетчера цеху ВРР та пакування цементу понад 10 років. Вона приймала участь в утворенні профспілки 24 серпня 2015 р. і вийшла з неї у грудні 2014 р. або у січні 2015 р. Знає, що [PERSON], звільнили за прогул. Категорично заявила, що участі у засіданні профкому на якому розглядалося подання адміністрації підприємства про надання згоди на звільнення [PERSON] 22 або 23 листопада 2014 р. вона не приймала, оскільки дізналася про такі збори лише в день засіданні, окрім того, в ці дні у неї були робочі зміни. При одночасному допиті свідків [PERSON] і [PERSON], останній показав, що не впевнений, що [PERSON] була при розгляді профкомом подання адміністрації ПАТ «Югцемент» про надання згоди на звільнення [PERSON], що відбувалося саме 23 листопада 2014 р. Сторони відхили пропозицію суду щодо допиту в якості свідка [PERSON], який зазначений як присутній в протоколі засідання профкому від 23 листопада 2014 р. Узагальнені доводи сторін зводяться на підставі встановлених обставин зводяться до наступного: Позивач наполягає, що факт його відсутності 05 листопада 2014 р. не утворює склад дисциплінарного правопорушення у вигляді прогулу без поважних причин, оскільки він зробив усе, що за звичай слід було для погодження та надання відпустки. Крім того, обґрунтована відповідь профспілки адміністрації підприємства щодо не надання згоди на звільнення була подана 26 листопада 2014 р., тобто в межах триденного строку від дня прийняття такого рішення, а зазначення дати «22» листопада у виписці з протоколу засідання поданою до адміністрації є опискою. Відповідач стверджує, що відповідач не приступивши до виконання своїх робочих обов'язків 05 листопада 2014 р. самовільно використав відпустку без погодження з роботодавцем, відповідь профкому про відмову в наданні згоди на звільнення [PERSON] не є обґрунтованою та була надана після спливу триденного строку від дня прийняття такого рішення і є підробленою з огляду відсутності на засіданні профкому члена профкому [PERSON], яка зазначена доповідачем при розгляді подання та різної дати прийняття такого рішення в документах поданих до адміністрації та до суду. При прийнятті рішення при звільнення адміністрація підприємства взяло до уваги попереднє порушення відповідачем трудової дисципліни, за що той неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності. Згідно із п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевірити їх відповідність законові. У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Як відзначив Верховний Суд України у постанові від 21 березня 2012 р. по справі № 6-4цс12, згідно із ч. 3 ст. 252 КЗпП України звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок). Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, крім випадків, передбачених ст. ст. 43, 43-1 КЗпП України, допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, що є дотриманням гарантій, установлених ст. 252 КЗпП України. Отже в даному випадку на спірні правовідносини розповсюджуються положення ст. 43 КЗпП України, яка встановлює загальний порядок розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації. У відповідності до ч.ч. 1, 2, 5, 7 ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстави, передбаченої п. 4 ст. 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Виборний орган первинної профспілкової організації повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації дав згоду на розірвання трудового договору. Рішення виборного органу первинної профспілкової організації про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). В даному випадку сторонами не заперечується факт завчасного подання 04 листопада 2014 р. до адміністрації підприємства заяви [PERSON] від 03 листопада 2014 р. про надання йому відпустки без збереження заробітної плати 05 листопада 2014 р.. У відповідності до ч. 2 ст. 84 КЗпП України генеральний директор підприємства не погодив її, що є його правом, оскільки в заяві [PERSON] не були зазначені обставини передбачені ст. 25 Закону України «Про відпустки», які зумовлюють беззастережне надання такої відпустки. Але про відмову у наданні відпустки [PERSON] не повідомлявся. З пояснень свідків [PERSON] і [PERSON] вбачається, що жодних дій до початку робочої зміни [PERSON] так і протягом її 05 листопада 2014 р. для повідомлення позивача адміністрацією підприємства та ними зокрема не вчинялося, у т.ч. шляхом телефонограми або хоча б повідомлення [PERSON], який доставив заяву [PERSON] на підприємство. Нез'явлення [PERSON] 05 листопада 2014 р. на підприємстві, що унеможливило особисте його повідомлення про негативну відповідь на заяву про надання відпустки не впливає на факт того, що підприємство не вжило можливих заходів щодо повідомлення його про результат розгляд у заяви. Відсутність вини виключає також й кваліфікацію відсутності [PERSON] листопада 2014 р. на робочому місці як самовільне використання відпустки. За такого відсутній склад дисциплінарного проступку - прогулу без поважних причин, оскільки не доведена вина позивача у будь-якій формі в його вчиненні. Щодо підстави позову про ненадання згоди виборчим органом профспілки на звільнення, то суд критично сприймає твердження позивача про проведення 23 листопада 2014 р. зборів цього органу, оскільки належними та допустимими доказами вони не підтверджуються. Так, член профкому [PERSON] категорично заперечувала свою участь в цих зборах, до того ж вона 22 та 23 листопада працювала на зміні, що підтверджується даними табелю обліку робочого часу. Присутність [PERSON] на зборах 23 листопада 2014 р. категорично не підтвердив й голова цих зборів [PERSON] Крім того, непрошиті аркуші нібито оригіналу протоколів зборів від 23 листопада 2014 р. позивач надав вже в ході судового розгляду справи по суті і заявив про відсутність прошитої та пронумерованої книги прийнятих рішень профкому. В своїй позовній заяві позивач взагалі не згадує про винесення рішення профкому про не надання згоди на його звільнення 23 листопада 2014, а зазначає про винесення такого рішення саме 22 листопада 2014 р. До адміністрації підприємства та до суду в додатках до позову надана лише виписка з протоколу зборів профкому від 22 листопада 2014 р. Втім, оскільки звільнення позивача відбулося за відсутності підстав для цього, тобто за відсутності доведеного факту прогулу без поважних причин, то наказ про звільнення позивача від 01 грудня 2014 р. №510-к слід визнати незаконним. Згідно ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу У зв'язку із цим позивача слід поновити на роботі з 02 грудня 2014 р. та ухвалити рішення про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за вирахуванням податків та обов'язкових платежів.. Згідно пояснень сторін в цеху ВРР та пакування цементу ПАТ «Югцемент» діє змінний графік роботи, що передбачено й правилами трудового розпорядку, він затверджується адміністрацією підприємства за погодженням з профспілкою Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 ( далі - Порядок). З урахуванням цих норм, зокрема абз.3 п.2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Ураховуючи, що позивач був звільнений 02 грудня 2014 р., застосовуючи зазначені норми права, його середня заробітна плата повинна обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні 2 місяці роботи, а саме жовтень та листопад 2014 р. Відповідно до довідки відповідача від 23 лютого 2015 р. №129, позивачу нарахована за жовтень 2014 р. заробітна плата в сумі 3558,55 грн., а за листопад - 2994,40 грн. Відповідно до п.5 розділу 4 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що полягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. У жовтні 2014 р. [PERSON] відпрацював фактично 15 робочих днів, а у листопаді 2014 р. - 6 робочих днів. Середньоденна заробітна плата [PERSON] складає (3558,55 грн. + 2994,40) :21 роб. день = 312,04 грн. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п.8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства ( абз. 3 п. 8 Порядку). За такого середньомісячне число робочих днів за жовтень - листопад 2014 р. дорівнює 10,5 (21 : 2). У грудні 2014 р. відповідно до табелю обліку робочого часу [PERSON] відпрацював 1 робочий день - 02 грудня, отже середньомісячне число робочих днів в цьому місяці дорівнює 9,5 (10,5-1). У січні та лютому 2015 р. сума середньомісячних чисел робочих днів є рівною по 10,5. На день ухвалення рішення 02 березня 2015 р., середньомісячне число робочих днів в березні 2015 р. пропорційно становить 0,68 (10,5 середньомісячне число робочих днів: 31 календарний день) х 2. За такого середній заробіток, що підлягає стягненню на користь [PERSON] становити за: грудень 2014 р. 9,5 х 312,04 грн. = 2964,38 грн., за січень і лютий 2015 р. 10,5 х 312,05 грн. = по 3276,42 грн. на місяць або в сумі 6552,84 грн.; за два календарних дні березня 2015 р.0,68 х 312,04 грн. = 212,19 грн. Загальна сума середнього заробітку становить 9729,41 грн. за вирахуванням податків та обов'язкових платежів (2964,38 грн. + 6552,84 грн. + 212,19 грн.). Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки факт порушення законних прав позивача з боку працедавця через незаконне звільнення встановлений, то дії відповідача на думку суду призвели до моральних страждань. Враховуючи їх тривалість та докладання зусиль для відновлення своїх прав позивачем суд вважає достатньою компенсацією моральної шкоди 1000 грн. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути 487,20 грн. судового збору за задоволенні вимоги майнового та немайнового характеру (243,60 грн. х 2). Враховуючи доведеність позову лише в частині заявлених підстав, то позов слід задовольнити частково.

Outcome: partial