Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

09.12.2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про захист честі та гідності, ділової репутації, стягнення матеріальної та моральної шкоди, в якому після уточнення просила зобов'язати відповідача спростувати відомості, щодо її причетності в організації хабара, який він отримав 11.08.2011 року, які не відповідають дійсності і ганьблять її честь, гідність та ділову репутацію на зборах територіальної громади і прилюдно вибачитися, стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 15000 гривень та моральну шкоду в сумі 5000 гривень. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що під час досудового та судового слідства відповідач [PERSON] розповсюджував плітки серед громади Новософіївської сільської ради про її причетність в організації хабара, який він отримав 11.08.2011 року, що стало предметом перевірки прокуратурою Голопристанського району за заявою [PERSON] та дачею нею пояснень з цього приводу старшому слідчому прокуратури. Крім того, ці плітки послугували причиною відмови їй у прийнятті на роботу на посаду фахівця із соціальної роботи у сільській місцевості. Під час судових засідань в кримінальній справі про обвинувачення [PERSON], останній звинувачував її в причетності та організації хабара. На судових засідання була присутня редактор громадсько-політичного тижневика «В гору» [PERSON] запрошена [PERSON], яка опублікувала статтю в [NUMBER] від [INFO] р «[INFO]», яка підтверджує факт, що [PERSON] звинувачує її, як бувшого сільського голову в причетності і організації хабара. Вироком Голопристанського районного суду від 05.05.2014 року [PERSON] засуджено за ст.190 ч.1, ст.364 ч.1 КК України. Як зазначено у вироку суду «[PERSON] своєї вини не визнав і вважає, що він став жертвою провокації з боку правоохоронних органів, організованої колишнім сільським головою, в якої він вибрав вибори…». Вважає, що ці відомості не відповідають дійсності та ганьблять її честь, гідність та ділову репутацію, а також заподіяли матеріальну шкоду та моральну шкоду їй та членам її сім'ї. Матеріальну шкоду позивачка оцінює в 15000 грн., оскільки посада фахівця з соціальної роботи, яку вона не отримала вводилася на півроку, тому вона не отримала заробітну плату в розмірі 2500 грн. х 6 місяців=15000 грн. Моральну шкоду вона оцінює в 5000 грн. і пов'язує її з тим, що плітки негативно вплинули на неї особисто та на її сім'ю, чоловіка, доньок та батьків. В судовому засіданні позивачка підтримала позов та просила задовольнити його в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач позов не визнав, вважає його необґрунтованим, просив відмовити в його задоволені. В письмових заперечення зазначив, що позивачка в позові посилається на статті в газеті «В гору», автором яких є [PERSON], в яких викладено хід судових засідань кримінальної справи щодо нього, де процитовано його показання, проте позивачка не звертається з вимогою про спростування інформації викладеної в зазначених статтях ані до редакції газети, ані до автора статей. Крім того, зазначає, що ним дійсно в судовому засіданні було висвітлено припущення щодо причетності попереднього сільського голови [PERSON] до організації та передачі хабара. З цього приводу він звернувся до правоохоронних органів, тобто реалізував конституційне право на звернення до компетентних органів, який в наслідок перевірки інформації не знайшов її підтвердження, тому це не є поширенням недостовірної інформації. Стосовно працевлаштування позивачки на посаду фахівця із соціальної роботи Голопристанського районного ЦСССДМ, то він як сільський голова не мав відношення до погодження кандидатур на зазначену посаду. Крім того, вважає, що позивачка пропустила строк позовної давності звернення до суду з даним позовом. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. За статтею 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. За статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. За ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті права якої порушено внаслідок поширення по неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - Постанови) при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Судом встановлено, що між сторонами у справі склалися неприязні стосунки. Відповідач [PERSON] займає посаду сільського голови Новософіївської сільської ради, до перемоги на виборах посаду сільського голови займала позивачка [PERSON] Відносно відповідача з серпня 2011 року було розпочато досудове слідство за підозрою в отриманні хабара та вироком Голопристанського районного суду останній визнаний винним за ст.ст.190 ч.1, 364 ч.1 КК України. Під час досудового та судового слідства відповідач, будучи обвинуваченим та підсудним відповідно, висловлював припущення щодо можливої провокації хабара з боку бувшого сільського голови [PERSON], що в судовому засіданні підтвердив відповідач. Даний факт підтверджується копією вироку Голопристанського районного суду від 05.05.2014 року в справі №654/5278/13-к (роздрукований з Єдиного реєстру судових рішень), відповідно до якого обвинувачений в ході допиту показав, що став жертвою провокації з боку правоохоронних органів, організованої колишнім сільським головою. (а.с.21-23). Крім того, як слідує з відповіді прокурора Голопристанського району №95-2-п від 05.04.2013 на звернення позивачки, відповідач [PERSON], звертався до прокуратури Голопристанського району із заявою щодо можливої провокації хабара, вчиненою [PERSON] відносно нього, тобто [PERSON] За результатами проведення дослідчої перевірки 04.11.2011 року старшим слідчим винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи за фактом можливої провокації хабара за ст.370 КК України у зв'язку із відсутністю в діях [PERSON] ознак злочину (а.с.20). В свою чергу відповідачка [PERSON] звернулася до начальника Голопристанського РВ із заявою, в якій просила притягнути до відповідальності [PERSON] через його безпідставні звинувачення її до організації хабара, який він отримав 11.08.2011р. (а.с.7) В результаті розгляду даної заяви Постановою від 10.11.2011 року в порушені кримінальної справи щодо [PERSON] за ст.296 КК України відмовлено (а.с.8). Відповідно до ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Відповідно до п.16 Постанови у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст.40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Таким чином, суд вважає, що інформація, викладена в заяві [PERSON] від 04.11.2011 до прокуратури не містить ознак недостовірної, яка принижує честь та гідність позивача, а звернення відповідача з даною заявою до державного органу суд розцінює як реалізацію особою конституційного права, передбаченого ст.40 Конституції України. Щодо інформації, яка міститься в показаннях [PERSON], даних ним під час судових засідань в кримінальній справі щодо його обвинувачення, суд вважає, що вона не містить ознак недостовірності, оскільки була предметом розгляду в даній кримінальній справі, та оцінювалася судом при ухвалені судового рішення (вироку). З наданої позивачкою газети «В Гору» [NUMBER] від [INFO] року вбачається, що на сторінці 5 надрукована стаття під назвою «[INFO]» (мовою оригіналу), автор [PERSON]. Зі змісту статті вбачається, що автор перебуваючи в судових засіданнях по кримінальній справі щодо обвинуваченого [PERSON] освітлювала хід судових засідань (а.с.83). Суд не приймає до уваги дану публікацію, як доказ поширення [PERSON] інформації щодо причетності позивачки до організації хабара, яку вона вважає недійсною, оскільки автор статті вказує на джерело інформації - на показання обвинуваченого [PERSON] в судовому засіданні по згаданій вище кримінальній справі, а показання обвинуваченого були оцінені судом при ухвалені судового рішення. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до п.18 Постанови позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Проте не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні твердження позивачки про поширення [PERSON] неправдивої інформації щодо неї серед територіальної громади на зборах сільської ради, на педагогічних зборах Новософіївської ЗОШ та настання наслідків такого поширення у вигляді відмови їй у прийнятті на роботу на посаду фахівця соціальної роботи районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді. Так, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що працює секретарем Новософіївської сільської ради. Після порушення кримінальної справи щодо голови сільської ради [PERSON] в серпні 2011 року вона особисто ніколи не чула від нього інформації, щодо можливої причетності [PERSON] до організації йому хабара, про це він не говорив на засіданнях сільської ради. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що працює директором Голопристанського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді. У травні 2012 року [PERSON] була кандидатом на вакантну посаду фахівця з соціальної роботи районного центру, але через не відповідність вимогам, які ставилися до кандидатів, їй було відмовлено в прийнятті на цю посаду. При цьому [PERSON], який був сільським головою Новософіївської сільської ради нічого не говорив їй про начебто причетність [PERSON] до організації хабара. Тому відмова [PERSON] у працевлаштуванні не була з цим пов'язана. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], показала, що працює заступником директора з навчально-виховної роботи Новософіївської ЗОШ. В школі вчителем працює чоловік [PERSON], [PERSON] та вчаться їх діти. [PERSON] до обрання сільським головою працював вчителем в школі, та продовжував викладати після обрання. Після подій в серпні 2011 року, коли щодо [PERSON] було порушено кримінальну справу та його підозрювали в отриманні хабара, він жодного разу не був в школі на зборах педагогічного складу та від нього вона не чула інформацію щодо причетності [PERSON] до організації хабара. Ані до чоловіка [PERSON], ані до її доньок не було змінено в бік погіршення відношення з боку педагогів школи після листопада 2011 року. Газету «В гору», де були надруковані статті про хід судових засідань в кримінальній справі [PERSON] вчителі дійсно читали, як будь які інші статті щодо жителів їх села та колег. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що особисто не чула від [PERSON] інформацію, що [PERSON] причетна до дачі йому хабара. Проте як мешканка [ADDRESS] чула від інших жителів ці плітки, бачила негативне ставлення людей до [PERSON] та її родини. Вона допомагала готуватися до іспитів донці [PERSON] і спостерігала, як вона страждає від негативного відношення до неї через ці плітки. Із заяви позивачки на ім'я директора Голопристанського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді [PERSON] від 15.05.2012 року, в якій вона просить прийняти її на вакантну посаду фахівця з соціальної роботи вбачається, що вона містить напис-резолюцію за підписом відповідача про те, що на дану посаду підібраний фахівець (а.с.9). Оцінивши дані докази, суд вважає, що не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні факт поширення відповідачем інформації про причетність позивачки до організації хабара відповідачу, факт відмови позивачу у прийнятті її на посаду фахівця з соціальної роботи через розповсюдження на її думку відповідачем цієї інформації щодо неї, а також те, що внаслідок цього було порушено особисті немайнові права позивачки. Тому позовна вимога про спростування недостовірної інформації задоволенню не підлягає. Фізична особа, особисте немайнове право якої порушено, в силу ст. 280 ЦК України має право на відшкодування майнової та (або) моральної шкоди, яку їй завдано у зв'язку з таким порушенням. Таким чином, підлягає відшкодуванню завдана фізичній особі матеріальна та (або) моральна шкода в результаті порушення будь-якого особистого немайнового права, що перелічені у главі 21 та 22 і перелік яких не є вичерпним. Згідно статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У відповідності до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, серед іншого, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обстави, якби її право не було порушене (упущена вигода). Досліджені в судовому засіданні докази не підтверджують винність відповідача у приниженні честі, гідності позивачки, не знайшло свого підтвердження і факт спричинення позивачці моральної та матеріальної шкоди. Крім того, оскільки вимоги про відшкодування моральної та матеріальної шкоди є похідними від вимог про спростування недостовірної інформації, тому підстав для їх задоволення також немає. Позовна вимога про зобов'язання [PERSON] прилюдно вибачитися не підлягає задоволенню, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі та ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у ст.ст.16, 277 ЦК України. За таких обставин позовні вимоги задоволенню не підлягають в повному обсязі, як безпідставні та необґрунтовані. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed