Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

08 вересня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить зменшити розмір аліментів, стягуваних з нього на підставі рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26.02.2020 на користь [PERSON] : - на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , з 1/5 до 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття; - на утримання [PERSON] з 1/6 до 1/8 частки всіх видів заробітку (доходу), щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною трьох років. В обґрунтування вказав, що розмір аліментів підлягає зменшенню, оскільки він має і добровільно утримує іншу свою дитину [PERSON] , [INFO] , а отже загальний розмір аліментів на утримання обох дітей не повинен перевищувати 1/3 частини його доходу (по 1/6 частині на кожну дитину), що буде забезпечувати рекомендований прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Ухвалою судді від 07 жовтня 2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. 30 жовтня 2020 року відповідач [PERSON] в особі представника - адвоката Дерев`янко І.О. подала відзив, в якому просила відмовити в задоволенні позову, оскільки при визначенні розміру аліментів судом враховувалось добровільні сплати позивачем коштів на утримання дитини [PERSON] . Вважає, що у справі відсутні обставини, необхідні для зміну розміру аліментів. 06 листопада 2020 року позивач [PERSON] подав відповідь на відзив, в якому наполягав на обґрунтованості позову. 17 грудня 2020 року від третьої особи [PERSON] надійшла заява, в якій вона не заперечує проти задоволення позову. Розгляд справи просить провести без її участі. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов і наполягав на необхідності зменшення розміру аліментів, у зв`язку із змінами в його матеріальному стані - відрахування за його заявою частини його заробітку в якості аліментів для утримання іншої доньки - неповнолітньої [PERSON] . Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, оскільки добровільна сплата аліментів [PERSON] на утримання доньки [PERSON] мала місце на час визначення оспорюваних аліментів. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є бабусею [PERSON] , який проживає з нею протягом останніх кількох років. Їй відомо, що [PERSON] приймає участь в утриманні своєї першої дитини [PERSON] . Спочатку він покупав речі для дитини, а потім почав платити грошима. Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного. Згідно ч.ч.1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст.5 Цивільного процесуального кодексу України) Згідно ч.1 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст. 77 ЦПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст. 12 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 квітня 2018 року по 07 серпня 2020 року (а.с.19-20). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис №502 (а.с.21зв.), [INFO] у вказаному шлюбі народилася [PERSON] . Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 лютого 2020 року у справі ЄУН №337/3242/19 Провадження №2/337/89/2020 (а.с.22-25), частково задоволено позов [PERSON] (а.с.37-38), стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/5 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.08.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 01.08.2019 року і до досягнення дитиною трьох років. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання доньки [PERSON] разом з батьком, і стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини - відмовлено. Рішення оскаржено не було і набрало законної сили 07 серпня 2020 року. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому, в силу вимог ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того із батьків або інших представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом стягувача аліментів. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів, чи суттєві зміни у його сімейному стані, можуть бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. На обставину, що зумовлює необхідність зміни розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , позивач посилається на перебування на його утриманні іншої дитини - [PERSON] , [INFO] (а.с.21). В судовому засіданні [PERSON] підтвердив, що зміною його матеріального становища є відрахування з його заробітної плати аліментів на утримання [PERSON] . Змін сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я він не має. Судом встановлено, що 02 березня 2020 року [PERSON] подав до бухгалтерії роботодавця (відділ розрахунків з працівниками ПАТ «Запоріжсталь») заяву, в якій просив утримувати 1/6 частину його заробітку, і в якості аліментів перераховувати [PERSON] , для утримання дитини [INFO] . Утримання просив проводити до 13.06.2032 року (а.с.39). Відповідні відрахування були вчинені (а.с.27-35). При цьому, наявність у [PERSON] двох неповнолітніх дітей, і добровільне утримання ним своєї доньки від першого шлюбу було враховано при визначенні розміру аліментів на утримання [PERSON] . Як вбачається з мотивувальної частини рішення суду від 26 лютого 2020 року про стягнення аліментів (а.с.25) «…При визначенні розміру аліментів, суд враховує, що [PERSON] працевлаштований, отримує постійний дохід, не має проблем із здоров`ям. Відповідач має на утриманні доньку від першого шлюбу. Як пояснив [PERSON] він добровільно надає аліменти на утримання дитини за домовленістю із колишньою дружиною, стягнення у примусовому порядку з нього не провадиться. …» Виходячи з таких мотивів, суд частково задовольнив позов [PERSON] , та стягнув з [PERSON] аліменти в розмірі 1/5, а не 1/4 частини доходів батька. На переконання суду, ця обставина повторно не може стати підставою для зміни розміру аліментів в розумінні ст. 192 СК України. Щодо аргументів [PERSON] про стягнення з нього завищеного розміру аліментів, а не того, що визначений законодавцем, слід зазначити таке. Пунктом 4) частини 1 статті 161 ЦПК України визначено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб. Вказані розміри аліментів встановлені для особливої (спрощеної) форми судового провадження - наказного провадження. У разі, якщо ставиться питання про стягнення аліментів у більшому розмірі, то справа підлягає розгляду вже в порядку позовного провадження. Для такого розгляду встановлено лише мінімальну межу для розміру аліментів (ч.2 ст. 182 СК України), без обмеження максимального їх розміру. Отже аліменти з [PERSON] в розмірі 1/5 частини від усіх видів заробітку (доходу) стягнуті за належною процедурою. Також слід зазначити, що у справі не порушено і максимальний розмір примусових відрахувань із заробітної плати позивача. Так згідно ч.3 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Із заробітної плати [PERSON] здійснюється відрахування на підставі рішення суду щодо стягнення аліментів в розмірі 37% (11/30 частин). Таким чином суд приходить до висновку, що у справі не були встановлені передбачені ст. 192 СК України обставини, необхідні для зміни розміру аліментів, у зв`язку з чим в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed