Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

09 серпня 2019 року до Обухівського районного суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування заявленого позову зазначив, що починаючи з 2016 року він з відповідачем почали проживати окремо один від одного, внаслідок чого спільне життя і збереження укладеного шлюбу стало не можливим. На даний момент між ним та відповідачем взагалі відсутнє порозуміння, любов та повага, які притаманні сім`ї. Фактично шлюб між ними носить формальний характер, а тому збереження шлюбу буде суперечити їхнім спільним інтересам, а тому він просить шлюб розірвати. 11 жовтня 2019 року винесено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження та призначення справи до розгляду в підготовчому судовому засіданні. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Проти ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні не заперечив. Відповідач подала до суду заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи за її відсутності, не заперечила проти ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні. Після розірвання шлюбу просила залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». В підготовче судове засідання 06 грудня 2019 року для розгляду справи сторони, належним чином повідомлені, не з`явилися. У свою чергу відповідач відзив на позовну заяву у строк, встановлений\~ухвалою про відкриття провадження, до суду не подав, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Також,\~враховуючи,\~що\~сторони\~не прибули\~в\~судове\~засідання,\~а\~перешкод\~для розгляду\~справи\~судом\~не встановлено,\~суд\~вважає\~за можливе\~здійснювати\~розгляд\~у судовому\~засіданні\~без\~здійснення фіксування\~судового\~процесу\~зам допомогою\~звукозаписувального\~технічного\~засобу,\~відповідно\~до\~вимог частини\~другої\~статті\~247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Позивача підлягають до задоволення, виходячи з такого. Як встановлено судом, 31 жовтня 2015 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб № [NUMBER] , серії № [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Обухівського міськрайонного управління юстиції у Київської області. Від шлюбу сторони мають сторони мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON] [INFO] . Із позову та заяв сторін, поданих на адресу суду, встановлено, що подальше спільне проживання між ними є неможливим. Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею п`ятою Протоколу № 7\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно із частиною першою статті 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Аналіз наведених положень свідчить про те, що як при укладенні шлюбу так і при його розірванні передбачається реалізація волі жінки та чоловіка без будь-якої дискримінації та примушування та/або утримання у шлюбних відносинах. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на зміст наведених норм матеріального права та враховуючи зібрані у справі докази суд доходить висновку, що відносини, які склалися між подружжям ( [PERSON] та [PERSON] ) вказують на те, що їх подальше спільне проживання є неможливе, а тому надання строку на примирення суд вважає недоцільним. Позовні вимоги підлягають до задоволення. Так як відповідач позовні вимоги позивача визнала у повному обсязі, суд вважає за можливе ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні в порядку частини третьої статті 200 ЦПК України. Визнання позову відповідачем приймається судом як належне. Враховуючи заяву відповідача її прізвище слід залишити без змін. Відповідно до заяви судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: approved