Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

\~ \~ \~ \~ 09 серпня 2019 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом про відшкодування з [PERSON] (далі - відповідач) матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, в обґрунтування якого зазначила, що вироком Кагарлицького районного суду Київської області від 10 травня 2019 року по справі №368/278/19, [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік на підставі ст. 75 КК України. Вказаний вирок був прийнятий судом у зв`язку з тим, що 23.01.2019 року близько 08 год., [PERSON] , ідучи разом із [PERSON] по [ADDRESS] таємно, умисно із корисливих мотивів, скориставшись тим, що тримав у руках пакет із речами останньої, із гаманця, що знаходився в пакеті, викрав платіжну банківську картку АТ КБ «Приватбанк» на ім`я [PERSON] , якою того ж дня о 08 год. 15 хв. розрахувався в магазині за покупки та зняв з неї кошти в сумі 3800 грн., чим заподіяв потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 3936,56 гривень, яка на даний час\~ не відшкодована. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, не дивлячись на те, що про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Позивач направила до суду свого представника з належним чином оформленою довіреністю (а.с. 8), тому суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутності. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, але подав заяву, в якій вимоги позивача [PERSON] підтримав та просив позов задовольнити та розглянути справу без його участі та без участі позивача, не заперечував проти винесення заочного рішення по справі (а.с. 19). Згідно довідки відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області № 9590 від 19.08.2019 року вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). Із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що адресована відповідачу копія ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та додатками до неї повернулася до суду з відміткою «закінчення терміну зберігання» (а.с.20). Згідно пункту четвертого частини 7 статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Тому у відповідності до частини 11 статті 128 ЦПК України, повідомлення відповідача [PERSON] здійснювалося через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України Богуславського районного суду Київської області (а.с. 16-18). Однак, відповідач, будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце судового засідання, до суду не з`явився. Про причини неявки відповідач не повідомив, не звертався до суду з клопотанням про розгляд справи без його участі, тому відсутні поважні причини його неявки в судове засідання. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Беручи до уваги\~ те, що явка до суду є правом, а не обов`язком сторони у справі, суд враховуючи положення частини 4 статті 23 ЦПК України, вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Положеннями частини 6 статті 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно частини 1 статті 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Судом встановлено, що вироком Кагарлицького районного суду Київської області від 10 травня 2019 року по справі № 368/278/19, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік на підставі ст. 75 КК України за вчинення ним злочину (таємного викрадення чужого майна) у [PERSON] [INFO] (а.с. 5-7). Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі статтею 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Порядок відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, врегульований статтею 1177 ЦК України. Згідно частини 1 статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ч. 1 ст. 1167 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що станом на час вчинення кримінального правопорушення [PERSON] , в судовому порядку він не був визнаний обмежено дієздатним чи недієздатним, над ним не було встановлено опіку, був визнаний винною особою у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, а відтак і особою, яка повинна відшкодувати спричинену шкоду, завдану потерпілій [PERSON] . Згідно з пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі, майну громадянина або заподіяну майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність в діях відповідача [PERSON] складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка; збитки; причинний зв`язок між протиправною поведінкою [PERSON] та завданими збитками, а тому оцінюючи здобуті в судовому засіданні належні та допустимі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] майнової шкоди, заподіяної позивачу у розмірі 3936,56 грн. та моральної шкоди в розмірі 1000,00 грн., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved