Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

09.11.2015 року [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з зазначеним позовом. Обґрунтували його наступним. 24.11.2012 року помер їх батько [PERSON], після смерті якого залишилось спадкове майно квартира №2, розташована в будинку № 46 по вул. Жовтневій с. Бугаївка Глобинського району Полтавської області. Вони є спадкоємцями майна померлого за законом, вчасно прийняли спадщину. Інші спадкоємці за законом та заповітом відсутні. Спадкоємців, які б мали право на обовязкову частку в спадщині, немає. Спадщина відумерлою не визнана. У зв'язку з оформленням спадщини виявилося, що при житті [PERSON] не отримав правовстановлюючий документ на квартиру. По цій причині Градизька державна нотаріальна контора відмовила їм (позивачам) у видачі свідоцтва про право на спадщину. [PERSON] володів квартирою на праві приватної власності, що підтверджується записами в погосподарських книгах Бугаївської сільської ради, однак за життя не провів державну реєстрацію права власності на неї, як того вимагає діюче законодавство. Посилаючись на викладене, позивачі прохали суд визнати за кожним з них в порядку спадкування за законом право власності на ? частку спадкової квартири. У судове засідання позивачі [PERSON], [PERSON] не зявилися, направили до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, вказали, що позовні вимоги підтримують. Представник відповідача Бугаївської сільської ради Глобинського району, представник третьої особи Градизької держнотконтори, у судове засідання не зявилися, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. В заявах до суду прохали розглянути справу за їх відсутності, заперечень проти позову не надали. Відповідач позов визнав. Представники третіх осіб Глобинської райдержадміністрації, Глобинського РУЮ в особі реєстраційної служби, відділу Держгеокадастру у Глобинському районі, в судове засідання не зявилися,належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомляли, заперечень на позов не надали. Суд, дослідивши та оцінивши надані письмові докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємного звязку встановив наступне. 24 листопада 2012 року помер [PERSON]. Спадкоємцями першої черги спадкування за законом є його діти [PERSON] та [PERSON] (позивачі у справі). Згідно спадкової справи № 28 за 2013 рік, заведеної державним нотаріусом Градизької держнотконтори, вони в установлений строк прийняли спадщину. До складу спадкового майна входить квартира № 2, розташована в будинку № 46 по вул. Жовтневій села Бугаївка Глобинського району Полтавської області. У вказаній квартирі [PERSON] був зареєстрований і проживав до дня смерті одиноко. Градизька держнотконтора 03.11.2015 року відмовила [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану квартиру у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на неї. З технічного паспорту вбачається, що загальна площа квартири №2, розташованої по вул. Жовтневій, 46 в с. Бугаївка Глобинського району, становить 43,9 кв.м, житлова площа 27,4 кв. м. Квартира розташована в одноповерховому будинку і складається з двох кімнат. Згідно висновку по будівництву № 631/02-04 від 12.10.2015 року вказана квартира збудована без істотних порушень діючих будівельних норм та правил. Відповідно до [PERSON] Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про застосування Указу ПВР СРСР від 26.08.1948 року» побудовані громадянами на відведених їм земельних ділянках будинки є їх особистою власністю. Порядок правової реєстрації будинків та господарських будівель і споруд, а також домоволодіння в містах та селищах міського типу був врегульований на Україні Інструкцією про порядок реєстрації будівель в містах, робочих, дачних і курортних селищах України від 23/25.12.1947 року, Інструкцією про порядок реєстрації будинків і домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31.01.1966 року Мінкомгоспом УРСР. Запис в реєстраційній книзі про належність домоволодіння на праві особистої власності певній особі, є офіційним доказом права власності даної особи на це домоволодіння. Згідно Закону «Про сільську [PERSON] депутатів трудящих УРСР» від 02.06.1968 року, кожна сільська рада вела погосподарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської ради, в особовому рахунку вказувались прізвище, імя та по батькові глави сімї, на імя якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку. Ці правові акти не пов»язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації, а лише - з фактом будівництва. Згідно записів в погосподарській книзі № 4 Бугаївської сільської ради за 2011-2015 роки по особовому рахунку № 286-1 за [PERSON] на дату смерті значилося належне на праві приватної власності нерухоме майно квартира [ADDRESS], розташована на неприватизованій земельній ділянці площею 0,09 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Оцінивши надані докази, суд прийшов до висновку, що спадкодавець [PERSON] за свого життя набув право власності на назване нерухоме майно відповідно до закону, що діяв на час створення даного майна, проте, за життя не провів його державну реєстрацію відповідно до закону, що діє на час прийняття позивачем спадщини, в звязку з чим і виник спір. Його вирішення можливе лише в судовому порядку. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ст. ст. 1217, 1218, 1261 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Ч.1 ст. 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Ч.1 ст. 1267 ЦК України встановлено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців є рівними. Згідно ч.1 ст. 1269 ЦК спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Встановивши, що спадкодавець [PERSON] за життя на передбачених законом підставах набув право власності на вищевказану квартиру, суд дійшов висновку, що позивачі, як єдині спадкоємці першої черги спадкування за законом, які вчасно прийняли спадщину, мають право на успадкування майна померлого батька, в рівних частках - по ? частці на кожну. Визнання права власності за [PERSON] та [PERSON] на спадкову квартиру не оспорюється відповідачем та не порушує прав чи інтересів інших осіб. Позов ґрунтується на законі, доведений належними доказами, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved