Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

08.02.2021 [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказано, що позивач є власником житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] . на підставі договору купівлі-продажу від 28.03.2008 року, вказаний будинок належить позивачу та його матірі [PERSON] , в 1/2 частині, кожному. [INFO] співвласник [PERSON] померла і після її смерті залишалася спадщина у вигляді вказаної частини житлового будинку, яку прийняв позивач та [PERSON] . Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 23.07.2014, брат позивача [PERSON] та батько позивача [PERSON] , були усунуті від права на спадкування після смерті [PERSON] . Таким чином, позивач стверджує, що на даний час він є єдиним спадкоємцем [PERSON] , яка померла [INFO] , а тому лише на його ім`я може бути видане свідоцтво про право на спадщину після її смерті. Спадщина позивачем на даний час не переоформлена у нотаріальному порядку, але належить йому як спадкоємцю, що її прийняв. Позивач зазначає, що відповідач [PERSON] є його рідним братом, але не є власником будинку, однак, він має зареєстроване місце проживання у належному позивачу житловому приміщенні та не дивлячись на свою реєстрацію не проживає та ніколи не проживав у ньому. Фактично відповідач проживає за іншою адресою, яка позивачу не відома, що підтверджується актом обстеження від 05.02.2021, який складено депутатом Зміївської міської ради. В зв`язку з реєстрацією відповідача в будинку у позивача почали виникати складнощі у оформленні субсидії, що є для нього вкрай необхідним. Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 04.03.2021 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду на 25.03.2021. 25.03.2021 та 14.04.2021 в зв`язку з неявкою відповідача, судовий розгляд відкладено. 13.05.2021 належним чином повідомлені учасники судового процесу повторно в судове засідання не з`явилися Позивач [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності на задоволенні позовних вимог наполягав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] який про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином рекомендованими листами направленими на його адресу місця реєстрації судом та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 44, 52), причин неявки суду не повідомив, заперечень (відзиву) на позов не надавав. Згідно зі статті 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2)\~відповідач не\~з`явився в\~судове засідання\~без поважних\~причин або\~без повідомлення\~причин; 3)\~відповідач не\~подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, на підставі частини 4 статті 223, статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями Цивільного процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України). Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Відповідно до частин 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Спірним є право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . Відповідно до договору купівлі продажу житлового будинку від 28.03.2008, посвідченого приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Трубніковою В.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 580, право власності на нерухоме майно зареєстроване КП «Зміївське бюро технічної інвентаризації», номер витягу 18471515 від 11.04.2008, будинок [ADDRESS] належить на праві приватної власності в 1/2 частині [PERSON] та [PERSON] (а.с. 17-19). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 25.02.2010, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Зміївського районного управління юстиції (а.с. 31). [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після померлої [INFO] [PERSON] у відповідності до частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України. Відповідно до рішення Зміївського районного суду Харківської області від 23.07.2014 [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] усунуто від права на спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] . Рішення набрало законної сили 05.08.2014. (а.с. 24) 08.04.2009 між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб копія Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 33. Після укладення шлюбу [PERSON] змінив прізвище на « [PERSON] » (а.с. 11). Відповідно до Свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , 28 листопада 2020 року [PERSON] змінив прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Прізвище, власне ім`я, по батькові після державної реєстрації зміни імені: [PERSON] , актовий запис № 19 (а.с. 12). Позивач [PERSON] зазначив, що на даний час він є єдиним спадкоємцем після померлої [INFO] [PERSON] . Дані обставини ніким не заперечуються. З Акта обстеження, складеного 05.02.2021 депутатом Зміївської міської ради Стадніковим Г.А., в присутності свідків [PERSON] , [PERSON] , вбачається, що в будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , батько - [PERSON] , донька [PERSON] , донька [PERSON] , брат [PERSON] . В той же час з зазначеного акту вбачається що, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] зареєстрований, але фактично ніколи не проживав та не проживає на даний час (а.с. 26). Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. У зв`язку з тим, що в будинку позивача зареєстрований відповідач, який фактично там не проживає, [PERSON] як власник будинку, не може повною мірою реалізувати своє право, встановлене Конституцією України та законом на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі статтею 317 Цивільного кодексу України\~власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засаді суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно зі статтю 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з частиною 1 статті 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Виходячи з вказаних положень Конституції України та Цивільного кодексу України, позивач, як власник майна має права безперешкодно користуватись своєю власністю та таке право гарантується державою. Тобто, у разі порушення права власника держава, зокрема, в особі судів, забезпечує захист права власності від порушень з боку іншої особи. Згідно частини 2 статті 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі статтями 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу відповідно до положень Цивільного кодексу України. У разі створення перешкод у користуванні власністю, позивач може звернутися до суду з вимогою про вчинення дій, необхідних для відновлення порушеного права власності, а саме визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Відповідно до частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на вищевикладене, враховуючи відсутність [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання понад одного року без поважних причин, суд дійшов висновку, що позовна заява [PERSON] в частині позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням будинком [ADDRESS] є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Оскільки позивач не вимагав відшкодування судових витрат, понесених ним по сплаті судового збору, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішувалося. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved