Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

08 лютого 2021 року позивачка звернулася в суд з позовом до Старовижівської селищної ради Волинської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла рідна тітка по батькові її чоловіка - [PERSON] , [INFO] , і з цього дня відкрилася спадщина на її майно, зокрема, на житловий будинок [ADDRESS] . та земельні ділянки. За життя [PERSON] склала заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Галиновільської сільської ради Старовижівського району Волинської області РН №3 від 07 квітня 2017 року, згідно якого все майно заповідала позивачці [PERSON] , про що свідчить копія заповіту. У 2018 році маючи заповіт позивачка звернулася до нотаріуса за оформленням спадщини, але нотаріусом було повідомлено про пропуск нею строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, що відкрилась після смерті [PERSON] [INFO] , тому у заведенні спадкової справи було відмовлено. Оскільки, у встановлені законом строки нею не було подано заяву про прийняття спадщини, їй запропоновано звернутися до суду для продовження строку для подання заяви про прийняття спадщини. [PERSON] не звернулася з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини впродовж шести місяців з часу її відкриття, оскільки протягом двох років вона займалась лікуванням сина [PERSON] , який тяжко хворів, та який помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (арк.спр.8) Після смерті сина, почав хворіти її чоловік [PERSON] , 1949р.н., в нього почались проблеми з ногами. У турботах про близьких позивачка втратила з уваги питання оформлення спадкових прав. При зверненні до Старовижівської селищної ради з питання оформлення субсидії на комунальні послуги їй згадали про спадщину за заповітом після смерті тітки чоловіка, [PERSON] та видали виписку з погосподарської книги №4 за №786 з інформацією про будинок та довідку про спадщину [PERSON] за №787 від 09 листопада 2020 року, після чого вона й вирішила оформити свої спадкові права. Просить визначити їй додатковий строк для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] яка померла [INFO] у с. Смолярі Старовижівського району Волинської області. Ухвалою від 25 лютого 2021 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Встановлено позивачу п`ятиденний строк для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк для подання заперечення, дня отримання таких. Витребувано з Старовижівської державної нотаріальної контори Інформаційну довідку зі спадкового реєстру, а у разі наявності спадкову справу щодо [PERSON] , яка померла [INFO] . Підготовче судове засідання призначено на 18 березня 2021 року, яке було відкладене на 31 березня 2021 року. 18 березня 2021 року позивач подала письмову заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує повністю. Не заперечує щодо ухвалення рішення при заочному розгляді справи. 10 березня 2021 року від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі, та про повне визнання позову [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про його смерть серії [NUMBER] від 25 квітня 2017 року (а.с.7). Після її смерті залишилось спадкове майно, зокрема, будинок [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Старовижівської селищної ради Старовижівського району Волинської області № 787 від 09.11.2020 (а.с.10) та випискою №786 від 09.11.2020 виданою Старовижівською селищною радою Старовижівського району Волинської області з погосподарської книги №4 (а.с.9) З довідки про склад сім`ї №32 від 15.01.2021 та довідки №37 від 15.01.2021 вбачається, що позивачка проживала та була зареєстрована з померлою за різними адресами (а.с.11-12). У володіння спадковим майном після смерті [PERSON] ніхто не вступив. Копія заповіту, що міститься в матеріалах справи свідчить про те, що [PERSON] заповіла все належне їй майно позивачці [PERSON] (а.с.6) Аналіз наведених обставин справи дає підстави для висновку, що позивачка є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] . 03 березня 2021 року на запит суду Старовижівською державною нотаріальною конторою було надіслано інформаційні довідки зі Спадкового реєстру, що свідчать про відсутність спадкової справи до майна померлої [PERSON] та чинність її заповіту (а.с.24-29) Нотаріусом позивачці як спадкоємиці за заповітом після смерті тітки чоловіка - [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з тим, що нею у встановлений законом строк, не було подано заяви про прийняття спадщини. На час смерті спадкодавця позивачка з нею не проживала, а тому для прийняття спадщини після її смерті відповідно до вимог статтями 1269, 1270 ЦК України остання у шестимісячний строк зобов`язана була подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Позивачка як спадкоємець за заповітом не може оформити спадщину в зв`язку з тим, що пропустила строк для її прийняття. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання На підставі частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як свідчить стаття 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Як свідчить частина 1 статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною першою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно частини 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до частини 3 статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Пленум Верховного Суду України в пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно керуватись тим, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Суд вважає можливим ухвалити рішення в підготовчому засіданні відповідно до вимог частини 3 статті 200 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши надані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Наведені позивачем причини пропуску строку для прийняття спадщини суд визнає поважними, так як збіг складних життєвих обставин в її житті є поважною причиною пропуску встановленого законом строку для прийняття спадщини. При цьому судом враховано, що позивач є спадкоємцем майна [PERSON] за заповітом, інших спадкоємців судом не встановлено, відповідач викладеного позивачем у позовній заяві не оспорив, жодних належних і допустимих доказів в спростування викладеного позивачем не подав. Таким чином, з огляду на наведені положення закону, на підставі встановлених судом обставин справи та належних чином оцінених судом доказів, враховуючи визнання представником відповідача Старовижівської селищної ради пред`явленого позову, що не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність всіх підстав для задоволення позовних вимог позивача і визначення їй додаткового строку у два місяці, який буде достатнім для подання ним заяви про прийняття спадщини (будинку) після смерті тітки чоловіка [PERSON] , яка померла [INFO] . Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є підставним та підлягає до задоволення повністю. Враховуючи думку позивача та виходячи з вимог статті 141 ЦПК України, суд вважає, що понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за ним.

Outcome: approved