Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

08.11.2018 року до суду звернулася позивач [PERSON] , з позовом про визнання особи втратившою право користування жилим приміщенням до відповідача [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Верхівцевська міська рада Верхньодніпровського району Дніпропетровської області 09.01.2019 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача фізичної особи. 10.01.2019 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 11.03.2019 року 11.03.2019 року проведене підготовче судове засідання. Справу призначено до розгляду на 02.04.2019 року. 02.04.2019 розгляд справи відкладений в зв`язку з неявкою сторін в судове засідання. Справу призначено до розгляду на 04.06.2019 Сторонам та учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. У судовому засіданні 04.06.2019 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визнати відповідача втративши право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: вона є співвласником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло. Інша частина квартири належала на праві власності її матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Спадкоємцями першої черги належної померлій частини квартири є вона та її брат, відповідач у справі. Проте, [PERSON] , написав добровільну відмову від свої частки у спадковому майні. Тому на даний час вона є єдиною власницею зазначеної квартири. В належній їй квартирі зареєстрований в тому числі і відповідач по справі. Проте відповідач більше 10 років у зазначеній квартирі не проживає та за місцем своєї реєстрації не з`являється. Добровільно змінивши місце свого проживання. Реєстрація відповідача у належній позивачу квартирі створює перешкоди у користуванні нею, так як вона змушена сплачувати додатково комунальні послуги та нести витрати по утриманню квартири самостійно, також не має можливості оформити субсидію на оплату комунальних послуг. Вона самостійно не має можливості зняти відповідача з реєстраційного обліку у належній їй квартирі, так як для цього потрібна його особиста присутність, що й стало підставою звернення до суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити. Також пояснила, що між нею та братом існує домовленість про те, що вона спадкує житло після матері, а відповідач - після батька. Дану домовленість вони дотримують та не претендують на спадкове майно іншого з батьків. Вона просила відповідача знятись добровільно з реєстраційного обліку у належній їй квартирі. Але останній цього не робить мотивуючи зайнятістю. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, через оголошення на офіційному сайті судової влади. Відзиву на позовну заяву не подав. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між сторонами виник спір із правовідносин, що регулюють право власності на житло та право користування житлом. Як встановлено в судовому засіданні позивач [PERSON] , є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло на Ѕ частину квартири та на підставі фактичного прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] В квартирі, належній позивачці, зареєстрований відповідач [PERSON] , що підтверджується даними домової книги та адресної довідки. Відповідач є братом позивачки, але не власником зазначеної квартири так як відмовився від своєї частики у спадщині, що залишилась після смерті матері. За доводами позивача, відповідач більше десяти років не проживає та не з`являється у належній їй квартирі. Даний факт підтверджується актами депутата Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області від 10.10.2018 року та від 03.06.2019 року в яких зазначається, що [PERSON] , в квартирі [ADDRESS] не проживає з 2010 року. Факт не проживання відповідача у належній позивачу квартирі також підтверджується показаннями свідка [PERSON] , який в судовому засіданні пояснив, що є сусідом позивачки. Добре знає позивачку та відповідача, який є братом позивачки. Відповідача близько десяти років він за місцем проживання позивачки не бачив. У квартирі проживає позивачка разом з дітьми. Також він не чув, щоб відповідач виражав наміри проживати в квартирі позивачки. Відповідно до ст. 405 ЦК України - Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт не проживання відповідача в квартирі позивача протягом одного року, суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування належним позивачу житловим приміщенням підлягають задоволенню. Дане рішення приймається судом відповідно до обраного позивачем способу захисту цивільних прав, а саме припинення права користування житловим приміщенням, який передбачений ст. 16, 405 ЦК України, та з якими погоджується суд. Будь-яких доказів на підтвердження факту проживання в належному позивачці будинку наміру користуватись ним, відповідач суду не надав. Згідно ст. 76 ЦПК України - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є , показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів. Відпровідно до ст.ст 77-78 ЦПК України -Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем не надано доказів того, що позивач чи інші особи створювали йому перешкоди у користуванні даним житловим приміщенням. З чого суд приходить до висновку, що відповідач не має та не мав наміру проживати у квартирі позивача та користуватись нею. За даних обстави, суд з метою захисту права власності позивача, вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати відповідача [PERSON] , таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України - Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України - Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України - Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950р. Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи безперешкодно користуватись своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, судом встановлено, що реєстрація відповідача без проживання та користування у належному позивачу житловому приміщенні порушує право приватної власності позивача на зазначене житлове приміщення Відповідно до ст. 7 ЗУ « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином рішення суду про визнання [PERSON] , таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] є підставою для зняття його з реєстраційного обліку за даною адресою і не потребує додаткового покладення відповідних обов`язків на орган, що здійснює державну реєстрацію місця проживання фізичних осіб. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог, так як позовні вимоги задоволені , суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704.80 грн.

Outcome: approved