Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

07.09.2021 року позивач звернулася до суду з даним позовом, у якому просить розірвати шлюб з відповідачем. В обґрунтування позовних вимог послалась на те, що 11.10.2012 року вони зареєстрували шлюб. Від спільного проживання у них є двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відносини з відповідачем погіршилися, з літа 2020 року вони подружніх відносин не підтримують, кожен із них живе своїм життям. Також зазначає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе, тому просить розірвати шлюб. Після розірвання шлюбу просить змінити їй прізвище на дошлюбне - « [PERSON] ». 17.09.2021 року у даній справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи на 25.10.2021 року. 25.10.2021 р. учасники справи не з`явилися у судове засідання, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Разом з цим, позивачка вказала, що підтримує позовні вимоги, а відповідач зазначив, що визнає позов. З огляду на зазначені обставини, суд у відповідності до ч. 3 ст. 211, ст. 247 ЦПК України судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Оцінивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 11.10.2012 р., що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим Хлівчанською сільською радою Сокальського району Львівської області (а. с. 5). Сторони є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а. с. 4). Як вбачається з матеріалів справи, сторони не підтримують подружніх стосунків, не пов`язані спільним побутом, спільне життя у них не склалося, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позов визнав і таке визнання не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наслідки визнання позову відповідачеві відомі та зрозумілі. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, а також умови проживання сторін та взаємовідносини їх у шлюбі, небажання позивача продовжувати шлюб, визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що сім`я сторін поновлена бути не може, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Крім цього, враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, у відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, необхідно повернути позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову згідно з квитанцією № 38648899-1 від 02.09.2021 року.

Outcome: approved