Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

08 жовтня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути на його користь з ПАТ «ЗМК «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» одноразово грошову суму в розмірі 50000,00 гривень, без її оподаткування, як відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання. В обґрунтування позову зазначив, що з 30 листопада 1992 року по 31 травня 2017 року, тобто 24 роки 6 місяців 2 дні він працював у ПАТ «ЗМК «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» у шкідливих та важких умовах праці, внаслідок чого йому було встановлено професійне захворювання за трьома діагнозами, та отримано третю групу інвалідності із втратою 50% працездатності. Таким чином, просить суд стягнути з відповідача на його користь у якості відшкодування моральної шкоди Ухвалою судді від 21 жовтня 2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням учасників справи. 07 грудня 2020 року представник відповідача - адвокат Коваленко Ю.М. надав відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позову, оскільки при прийомі на роботу [PERSON] був обізнаний про шкідливі фактори, присутні на його робочому місці, та добровільно і без примусу погодився виконувати доручену йому роботу. Підприємство забезпечувало працівника належними санітарно-побутовими умовами, спецодягом, спецвзуттям та іншими засобами індивідуального захисту і молоком. Крім того, позивач проходив періодичні медичні огляди, однак не повідомляв адміністрацію підприємства про погіршення стану свого здоров`я, що було б підставою для переведення на іншу роботу, з менш шкідливими умовами. Отже, втрата працездатності є наслідком свідомих дій [PERSON] . Протягом трудових відносин сторін були відсутні докази про виникнення професійного захворювання. Таким чином, відповідач не повинен відшкодовувати моральну шкоду. Крім того вважав необґрунтованим і недоведеним розмір вказаної моральної шкоди. 14 грудня 2020 року позивач [PERSON] подав відповідь на відзив, де заперечував проти доводів сторони відповідача та вказував, що його професійне захворювання і втрата працездатності на 50% з`явилось внаслідок тривалої дії на його організм шкідливих і небезпечних факторів, які він отримав під час роботі на ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ», в той час як роботодавець не забезпечив належний захист здоров`я працівника. Суму розміру спричиненої моральної шкоди вважає належним чином обґрунтованою обставинами справи. 19 січня 2021 року представник відповідача - адвокат Коваленко Ю.М. подав заперечення, де також вважав позов безпідставним та необґрунтованим, а розмір моральної шкоди - недоведеним. Також вказав, що в разі задоволення позову, рішення, на його думку, повинно містити розмір грошової суми з урахуванням оподаткування. До судового засідання позивач [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON] надали заяви про розгляд справи за їх відсутності та задоволенні позовних вимог. Сторона відповідача до судового засідання повторного не з`явилась. Заяв про відкладення розгляду чи про розгляд справи за її відсутності суду не надала. Однак, з урахуванням викладення представником відповідача своєї позиції щодо позову у відзиві та запереченнях, а також наданих доказів, суд приходить до висновку про відсутність перешкод для вирішення спору по суті без присутності сторін. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] з 30 листопада 1992 року по 31 травня 2017 року працював у ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» в цеху ремонту прокатного обладнання на посаді слюсаря-ремонтника 5 розряду (а.с.4-5, 37, 38, 39, 40). 01 червня 2017 року [PERSON] внаслідок переведення прийнято на роботу до ТОВ «Метінвест-Промсервіс», звідки 14 січня 2020 року був звільнений у зв`язку з виявленням невідповідності займаній посаді внаслідок стану здоров`я, що перешкоджало продовженню роботи, п.2 ст. 40 КЗпП України (а.с.4-5). За медичним висновком №299 від 13.02.2020 року (а.с.10-11) [PERSON] встановлено протипоказання тяжкої фізичної праці, роботи в умовах впливу виробничого пилу, шуму та несприятливого мікроклімату, підземною. Як вбачається з п.п.17, 18 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 06 березня 2020 року (а.с.6-8), внаслідок тривалого стажу роботи [PERSON] в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» (24 роки 6 місяців), в умовах шкідливих факторів, перевищуючих ГДК на ТОВ «Метінвест-Промсервіс» (2 роки 5 місяців) та відсутності правових підстав для переведення на іншу роботу за результатами медичного огляду та відсутністю скарг на стан здоров`я під час проходження хворим періодичних медичних оглядів. Причина виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) - наявність на робочому місці слюсаря-ремонтника [PERSON] шкідливих виробничих факторів: - залізний агломерат - 200,81 мг/м3 при ГДК - 4,0 мг/м3; - шум 90,4-95,2 дБ «А» при ГДР-80 дБ «А»; - маса вантажу, який підіймається та перемішується 31,5 кг. при нормативному значенні 30кг; - перебування в нахиленому положенні понад 30-34,8% при нормативному значенні 25%; - перебування у вимушеній позі 10,2-36,3% - вимушені нахили тулуба, кількість за зміну 45-126 разів при нормативному значенні 51-100 разів. Згідно довідки МСЕК серії АБ №0041529 від 26.03.2020 року [PERSON] за результатами первинного огляду встановлено третю групу інвалідності із втратою працездатності 50% (а.с.9). Санітарно-гігієнічна характеристика умов праці (а.с.13-16) [PERSON] , за атестаціями робочих місць по Списку №1 та Списку №2 умови і характер праці відноситься до 3 ступеню ІІІ класу, а на загальних підставах до 2 ступеня ІІІ класу згідно ГКП №4137-86. За показниками робоче місце слід вважати по Списку №1 з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, по Списку №2 - з шкідливими і важкими умовами праці, на загальних підставах - зі шкідливими умовами праці. Вказане також відповідає картам умов праці (а.с.41-67). За доповненням до санітарно-гігієнічної характеристики умов праці [PERSON] (а.с.17-18), згідно розрахунку середньорічного знаходження робітників на промислових дільницях для атестаціях робочих місць 2016 року час зайнятості на промислових дільницях складала: по списку №1 - 35%; по Списку №2 - 62%; на загальних підставах 3%. Отже, внаслідок професійного захворювання позивач змушений тривалий час знаходитись на лікарняному (а.с.19), у зв`язку із чим було порушено його нормальні життєві зв`язки. Статтею 153 Кодексу Законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу. Статтею 2371 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), згідно з ст. 2371 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. За змістом ч.ч.1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обов`язку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відшкодовувати потерпілому та членам їх сімей моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець згідно з правилами ст.ст. 1167, 1168 ЦК України. Внаслідок отриманого професійного захворювання позивач змушений тривалий час знаходитися на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, не може вести активний спосіб життя, зміни у життєвих відносинах викликають у нього моральні страждання, він переносить фізичні страждання. Отримане позивачем професійне захворювання призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків та вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позиція сторони відповідача про винуватість працівника в отриманні професійного захворювання не заслуговує на увагу, оскільки саме роботодавець повинен забезпечувати належний та ефективний захист здоров`я своїх працівників, задіяних при відповідній шкідливості умов праці. Обізнаність працівника із шкідливими умовами не нівелює обов`язки і відповідальність роботодавця. Також судом не встановлено нехтування [PERSON] технікою безпеки під час виконання свої трудових обов`язків, що свідчить про неналежне забезпечення роботодавцем необхідного ступеня безпеки працівника. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача суд не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. З урахуванням викладеного доводи відповідача про те, що позивачем не надано доказів, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Відповідно до ст. 23 ЦК України, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, окрім глибини фізичних та душевних страждань, має також враховувати характер правопорушення, форму та ступінь вини особи, яка завдала моральну шкоду, а також інші обставини, які мають істотне значення. При цьому згідно п.3 ч.1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності в розмірі 50%, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, потребу в забезпеченні лікарськими засобами, виробами медичного характеру, а також період праці на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів на протязі 24 років 6 місяців. За таких обставин, з урахуванням вимог ч.3 ст. 23 ЦК України, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо позиції представника відповідача про зазначення в резолютивній частині рішення, в разі задоволення позову, суми з урахуванням оподаткування, то в такому випадку відбудеться вихід за межі заявлених позовних вимог, що не буде відповідати ч.1 ст. 13 ЦПК України. При цьому, судом не встановлено перешкод для самостійного вирахування відповідачем суми податків. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України ст.ст. 5, 4 ЗУ «Про судовий збір» з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 840,80 гривень.

Outcome: approved