overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

09 жовтня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 03 червня 1989 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 706. Від шлюбу сторони мають доньку, яка є повнолітньою. Шлюбні відносини припинені остаточно у звязку з втратою взаєморозуміння, а також оскільки сторони мають різні погляди на сімейне життя. Спору про майно немає. Неповнолітніх дітей сторони не мають. За таких обставин позивач просить шлюб розірвати, при розірванні шлюбу прізвище на дошлюбне не відновлювати. У судове засідання позивач не прибула, проте надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, підтримала позовні вимоги у повному обсязі, надала згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Згідно із ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

09 жовтня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів, посилаючись на те, що вона з 22 листопада 2013 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого вони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Також позивачка просить стягнути аліменти на її утримання з посиланням на вимоги ст.84 СК України, мотивовано тим, що відповідач є батьком малолітньої дитини. Подружжя проживає окремо, позивачка має скрутне фінансове становище, втім відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини та на утримання позивача, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просила стягнути з відповідача аліментів на утримання малолітньої дочки до її повноліття. Відповідач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти стягнення аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Таким чином, участь особи в судовому засіданні є її обов'язком, від якого особа за її клопотанням може бути звільнена судом. За наявності такого клопотання суд не вправі відкладати розгляд справи у зв'язку із неявкою цієї особи до суду. З огляду на зазначене суд не вбачає перешкод у судовому розгляді справи. Судом встановлено, що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області 22 листопада 2013 року зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON] (дошлюбне Козлова) [PERSON], 31 жовтня 1991 року (а.с.2). [PERSON] народилася 14 лютого 2014 року в с.Клітчин, Житомирського району, Житомирської області, в свідоцтві про народження якої батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.3). Відповідно ст.181 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги. Ухвалою суду від 03 грудня 2015 року позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання позивача до досягнення дитиною трьох років. Наявність порушення відповідачем своїх обовязків, як батька, утримувати свою неповнолітню дитину, яка потребує матеріальної допомоги, є підставою для задоволення вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дитини до її повноліття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

09 жовтня 2015 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначав, що 11 березня 1989 року було зареєстровано їх з відповідачкою шлюб. Разом з тим, його сімейне життя з відповідачкою не склалося, вони припинили шлюбні стосунки і мешкають окремо один від одного. Неповнолітніх дітей вони не мають, натомість проти розірвання шлюбу через органи РАЦСу відповідачка ухиляється, тому звернувся до суду із цим позовом та просив шлюб між ними розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але у своїй заяві просив справу розглянути у його відсутності та позов підтримав. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце судового розгляду повідомлена належно, що підтверджується даними зворотнього поштового повідомлення (а.с. 12). Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Відповідно до свідоцтва про шлюб [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Мішково-Погорілівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, сторони зареєстрували шлюб 11 березня 1989 року, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу було зроблено актовий запис за №12. Проте шлюб між сторонами не склався та вони фактично припинили шлюбні відносини і мешкають окремо один від одного. Про спір щодо розподілу спільного майна на час розгляду справи не заявлено. Згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. За встановлених обставин, приймаючи до уваги, що шлюб є вільним союзом чоловіка та жінки, суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, а тому, відповідно до вимог ст.112, ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб між сторонами має бути розірвано.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

09 жовтня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що знаходиться в шлюбі з відповідачем, зареєстрованому 19 серпня 2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану м. Дзержинська Донецької області, за актовим записом № 114. Від спільного проживання 15 січня 2001 року у них народилася донька [PERSON]. Сумісне життя не склалося в звязку з різними поглядами на життя. На теперішній час шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, повністю втрачено почуття любові і взаємоповаги. Позивач у судове засідання не зявився, надавши суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не зявилася, надавши суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності, заявлені позовні вимоги визнає повністю, проти їх задоволення не заперечує. При цьому, просила залишити їй прізвище «Стегнієнко». Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них. Виходячи з того, що сторони написали заяви про слухання справи у їх відсутності, не бажають зберегти шлюб, суд приходить до висновку, що примирення сторін не можливе і подальше збереження шлюбу не буде відповідати інтересам подружжя. Майнового спору та питань щодо утримання дитини у сторін не має. Враховуючи діючі положення законодавства щодо шлюбу та сімї, фактичні обставини справи, а також той факт, що судом не встановлено обставин, які б свідчили про спільне бажання сторін зберегти сімю, відновити шлюбні відносини, в основі яких би полягали почуття взаємної любові та поваги, спільні інтереси, суд приходить до висновку, що за таких умов можливо розірвати шлюб між сторонами по справі. Судом також зясовано той факт, що відповідач має намір залишити прізвище Стегнієнко.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

09 жовтня 2015 року позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що з 12 жовтня 2007 року до 17 лютого 2010\~року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею і повністю знаходиться на її утриманні, та оскільки їй самій важко утримувати сина, який потребує коштів на одяг, харчування, навчання та різні розвиваючі гуртки та групи, а відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає та не приймає участі у вихованні сина, просить стягнути аліменти у твердій грошовій сумі до досягнення [PERSON] повноліття і вважає, що 1 500 гривень від заробітку (доходу) відповідача щомісяця буде достатньо для задоволення потреб дитини. В судове засідання сторони не зявились, надавши суду заяви про розгляд справи без їхньої участі, оскільки позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач їх визнає. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 жовтня 2007 року до 17 лютого 2010 року (а.с. 5, 7). Від спільного подружнього життя вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 6). Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що малолітній [PERSON], [INFO], проживає разом з матірю, знаходиться на її утриманні та вихованні (а.с.\~9), відповідач добровільно допомоги на утримання дитини не надає, а також, враховуючи письмову згоду позивача про стягнення з нього аліментів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, і з урахуванням вимог ст.\~182, 184\~СК України, з відповідача на користь позивача на утримання малолітнього сина, повинні бути стягнуті аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500,00 грн. щомісяця до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], повноліття, починаючи стягнення з дня предявлення позову. Інших даних про матеріальний стан одержувача аліментів, а також стан здоровя дитини і інших обставин, що враховуються при визначенні судом розміру аліментів, суду не надано, що не позбавляє в майбутньому позивача чи відповідача звертатися до суду з позовом про зміну розміру аліментів. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України відповідач повинен відшкодувати на користь держави судовий збір у розмірі 487 гривень 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

09 жовтня 2015 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, яким просила стягнути з нього аліменти на її користь на утримання їх неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень щомісячно, починаючи стягувати від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, оскільки матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає. У судове засідання позивач не з'явилась, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила їх задовольнити, посилаючись на підстави зазначені в позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає частково, не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі 500 грн. 00 коп. щомісячно. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у зв'язку з наступним. Відповідно до ст.180 СК України - батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. У судовому засіданні встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 06 грудня 2013 року (арк.с.9). Від зазначеного шлюбу, [INFO] у сторін народився син - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, яке видане 08 січня 2003 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Красногвадійського районного управління юстиції м.Дніпропетровська (арк.с.8). За змістом ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Неповнолітній [PERSON], [INFO], знаходиться на утриманні позивачки, добровільно допомоги на його утримання відповідач не надає, тому, з урахуванням обставин справи та того, що на утриманні у відповідача є малолітня донька - [PERSON], [INFO], з урахуванням його можливостей та матеріального стану, з нього слід стягнути аліменти в судовому порядку у твердій грошовій сумі у розмірі 500 гривень 00 копійок щомісячно на утримання неповнолітнього сина - [PERSON]. Відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 487 грн. 20 коп. На підставі викладеного і

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

09 жовтня 2015 року позивач звернулась до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON] Свій позов вона обґрунтувала тим, що відповідач є батьком їх дітей. В 2014 році [PERSON] було засуджено до 10 років позбавлення волі за вчинення умисного злочину відносно доньки [PERSON]. Тому, просила його позбавити батьківських прав відносно їх дітей: [PERSON], [PERSON], [PERSON] В судовому засіданні позивач підтримала свої вимоги в повному обсязі. Представник органу опіки та піклування Любашівської РДА Одеської області [PERSON] зазначила, що не заперечує проти задоволення позову, так як [PERSON] вчинив злочин проти своєї неповнолітньої доньки. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню виходячи із слідуючого. Із свідоцтв про народження [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], видно, що їх батьком є [PERSON], а матірю [PERSON] (а.с. 7). З вироку Любашівського районного суду Одеської області від 17 жовтня 2014 року, який набрав законної сили, видно, що [PERSON] засуджений до 10 років позбавлення волі за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 153 ч.3 КК України відносно своєї неповнолітньої доньки [PERSON] (а.с. 9-11). З висновку органу опіки та піклування Любашівської районної державної адміністрації Одеської області від 24.09.2015 року видно, що орган опіки та піклування Любашівської РДА визнав за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його дітей. Відповідно до ч.1 п.6 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Враховуючи, що [PERSON] був засуджений за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо своєї дитини, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

09 жовтня 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу, в обґрунтування якої зазначала, що 09 грудня 2005 року було зареєстровано їх з відповідачем шлюб. В шлюбі, [INFO] народився їх син - [PERSON]. Разом з тим сімейне життя із відповідачем не склалося, між ними втрачено почуття любові один до одного, вони припинили шлюбні стосунки і мешкають окремо один від одного з березня 2015 року. Позивачка вважає, що подальше сумісне життя та збереження їх шлюбу неможливе, тому просила шлюб між нею та відповідачем розірвати. Позивачка [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій свої позовні вимоги підтримала, просила справу розглянути у її відсутності. У разі задоволення позову, бажала залишити прізвище, обране нею під час державної реєстрації шлюбу «[PERSON]». Відповідач [PERSON] також звернувся до суду із заявою, в якій проти задоволення вимог щодо розірвання їх з позивачкою шлюбу не заперечував, просив справу розглянути за його відсутності. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Відповідно до свідоцтва про шлюб [NUMBER], виданого Калинівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області, сторони зареєстрували шлюб 09 грудня 2005 року, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу було здійснено актовий запис за № 13. Під час державної реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с.5). Проте шлюбні стосунки між сторонами не склались, вони фактично припинили шлюбні відносини і мешкають окремо один від одного. Сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який залишився проживати біля матері (а.с. 6). Спір між сторонами щодо розподілу спільного майна та місця проживання їх неповнолітньої дитини на час розгляду справи не заявлений. Згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. За встановлених обставин суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, а також приймаючи до уваги, що шлюб є вільним союзом чоловіка та жінки, тому, відповідно до вимог ст.112, ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб між сторонами має бути розірвано.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

09 жовтня 2015 року, позивачка звернулася до суду з позовною заявою з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, вказуючи в позовній заяві, що вона перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Шлюб зареєстровано 24 квітня 1999 р. Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану, Донецького міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 127. Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO], яка проживає з матірю (позивачкою). Протягом спільного проживання між позивачем та відповідачем склалися погані стосунки, втрачена любов та повага, що призвело до припинення шлюбних відносин з лютого 2010 року. Позивачка просить суд розірвати шлюб. Позивачка в судове за сідання не прибула, надала суду заяву, в якій просить суд, справу розглянути без її участі. Позовні вимоги підтримує, на примирення не згодна та не проти винесення заочного рішення. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, про причину неявки суд не сповістив. Тому суд вважає можливим справу розглянути без участі відповідача та позивачки. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ст.ст. 104,105,110,112 Сімейного кодексу України. Згідно до ст.. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Із свідоцтва про шлюб серії І-НО № 033658 вбачається, що 24 квітня 1999 р. Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану, Донецького міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 127, було зареєстрований шлюб між позивачкою та відповідачем (а.с. 8). Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із подружжя. Із позовної заяви вбачається, що сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, спору, щодо спільного майна не виникло і позивачка наполягає на розірванні шлюбу, спільне життя суперечить інтересам сторін, на примирення позивачка не згодна, тому суд приходить до висновку у необхідності задовольнити позовні вимоги та розірвати шлюб. Суд вважає за можливе позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі. На підставі викладеного та ст. ст. 110,112,113 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

09 жовтня 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором у сумі 21461 грн. 51 коп. У судове засідання представник позивача не зявився, подав клопотання про розгляд справи без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщався завчасно і належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 14 вересня 2010 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приват Банк» та [PERSON] Ростіславом Анатолійовичем було укладено договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 4020 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а/с 6). Відповідач свої зобовязання по договору належним чином не виконував, у звязку з чим станом на 31 серпня 2015 року утворилася заборгованість в сумі 21461 грн. 51 коп., з якої 4012 грн. 88 коп. - заборгованість по кредиту, 13350 грн. 46 коп. заборгованість по процентам, 2600 грн. заборгованість за комісією, 500 грн. штраф (фіксована частина), 998 грн. 17 коп. штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком (а/с 4-5). Згідно ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором та судового збору підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved