Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

07 грудня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з Державного підприємства «Виробниче об`єднання «Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за серпень 2020 року у розмірі 9 845,00 грн., а також суму остаточного розрахунку при звільненні та заробітну плату за вересень 2020 року у розмірі 49 917,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що з 2006 року він працював на різних посадах в Державному підприємстві «Виробниче об`єднання «Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова». Згідно з наказом № 894вк від 07 вересня 2020 року він був звільнений з займаної посади за власним бажанням у зв`язку з заборгованістю по виплаті заробітної плати на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі за серпень 2020 року становить 9 845,00 грн. Крім того, відповідачем позивачу не була виплачена заробітна плата за вересень 2020 року та сума остаточного розрахунку при звільненні у розмірі 49 917,00 грн. Таким чином, загальна заборгованість відповідача перед позивачем становить 59 762,00 грн. Такі дії відповідача є незаконними. На підставі викладеного позивач звернувся до суду з даним позовом. Виклик сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України у порядку спрощеного провадження не здійснювався, справа розглядалася за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] з 21 грудня 2006 року працював у Державному підприємстві «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» на різних посадах, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] (а.с. 8-11). 07 вересня 2020 року позивач був звільнений за власним бажанням у зв`язку з заборгованістю по виплаті заробітної плати на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України згідно наказу № 894вк від 07.09.2020 року. Звернувшись до суду позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у загальному розмірі 59 762,00 грн., зазначивши, що під час звільнення відповідач не провів з ним остаточний розрахунок. Відповідно до ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Нормами ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічні положення має ч. 1 ст. 115 Кодексу законів про працю України. Разом з тим, за серпень та вересень 2020 року відповідач не виплатив позивачу нараховану йому заробітну плату та остаточний розрахунок при звільненні, заборгованість по яким станом на 03 грудня 2020 року становить 59 762,00 грн., з яких: за серпень 2020 року - 9 845,00 грн., за вересень 2020 року та остаточний розрахунок - 49 917,00 грн., що підтверджується довідкою, виданою Державним підприємством «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» (а.с. 12). Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Частиною 1 статті 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Однак, у день звільнення відповідач не провів з позивачем остаточний розрахунок та не виплатив йому нараховану заробітну плату. За таких обставин суд вважає необхідним стягнути з Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітну плату та суму остаточного розрахунку при звільненні у загальному розмірі 59 762,00 грн., з яких: нарахована, але не виплачена заробітна плата за серпень 2020 року - 9 845,00 грн., нарахована, але не виплачена заробітна плата за вересень 2020 року та остаточний розрахунок при звільненні - 49 917,00 грн., у зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. При цьому, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. За таких обставин, суд вважає необхідним допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Враховуючи, що позовні вимоги про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, задоволені, а позивача при подачі позову було звільнено від сплати судового збору за цими позовними вимогами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved