Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-04 00:00:00

10.06.2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом та просить ухвалити рішення, яким: - встановити факт, що договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме будинку [ADDRESS] від 19.02.2002 року, зареєстрований на Товарній Біржі «Бесарабська» за реєстраційним № 09-02, належав [PERSON] , померлому [INFO] , та в ньому міститься факт, який підтверджує те, що 19.02.2002 року [PERSON] продав [PERSON] вищевказаний будинок; - визнати укладеним та дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме будинку [ADDRESS] від 19.02.2002 року, укладений між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони, зареєстрований на Товарній Біржі «Бесарабська» за реєстраційним № 09-02. В обґрунтування позову позивач посилається на наступне. 19.02.2002 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу вищезазначеного будинку, цей договір був зареєстрований на Товарній Біржі «Бесарабська». Вказаний будинок належав [PERSON] на підставі Свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 10.09.1991 року, виданого Теплицькою сільською радою народних депутатів, зареєстрованого в Арцизькому БТІ під реєстровим № 24, реєстрова книга № 1. Будинок був проданий згідно договору за 2 000,00 гривень. Зазначений договір купівлі-продажу нерухомого майна був зареєстрований 20.02.2002 року в Арцизькому МБТІ в реєстровій книзі під № 1-24. Позивач звернулася до нотаріуса для оформлення Свідоцтва про право на спадщину, але отримати відповідне свідоцтво на зазначене майно не змогла, у зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу нерухомого майна від 19.02.2002 року, виданого Товарною Біржою «Бесарабська», а саме будинку [ADDRESS] , нотаріально не посвідчений. Крім неможливості нотаріально посвідчити вищевказаний договір, при укладенні договору було допущено помилку в написанні прізвища продавця - [PERSON] замість вірного « [PERSON] ». Враховуючи протиріччя правових норм, діючих на час укладення правочинів в 2002 році, відмови державного нотаріуса видати позивачу Свідоцтво про право на спадщину, а також неможливості нотаріально посвідчити вищевказаний договір, вона змушена звернутись до суду для захисту своїх прав. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Череватій В. І. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином у порядку ст. ст. 128, 130, 131 ЦПК України. Ухвалою суду від 20 червня 2019 року провадження у справі відкрито (а.с. 40). В судове засідання позивач [PERSON] та її представник - адвокат Сокерчак В.В. не з`явилися, були повідомлені про дату, час та місце судового засідання належним чином. Суду надано заяви, відповідно до яких позивач та представник позивача просили розглянути справу за їх відсутності, заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву, вказавши, що проти позовних вимог позивача не заперечує та просить розглянути справу за його відсутності. Крім того, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 19.02.2002 року був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме будинку [ADDRESS] між продавцем [PERSON] і покупцем [PERSON] (а. с. 8). Зазначений договір був укладений в Бесарабській товарній біржі, посвідчений підписами продавця, покупця, та директором філіала Товарної Біржі «Бесарабська» [PERSON] Будинок був проданий за 2 000,00 гривень. Продавець на час вчинення угоди був власником майна на підставі Свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 10.09.1991 року, виданого Теплицькою сільською радою народних депутатів, зареєстрованого в Арцизькому БТІ під реєстровим № 24, реєстрова книга № 1. [PERSON] сплатив за будинок вказану суму та прийняв його шляхом проживання в цьому будинку та реєстрацією, про що є відмітка в його паспорті, а саме, що з 22.03.2005 року, [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 9-11). Відповідно до довідки Теплицької сільської ради Арцизького району Одеської області № 683 від 09.04.2019 року, зміна нумерації житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] на [ADDRESS] проведено згідно рішення виконавчого комітету Теплицької сільської ради № 2-XX1Y від 27.01.2003 року і пов`язана зі зміною нумерації по Теплицькій сільській раді (а. с. 21). Таким чином, всі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі. Зазначений договір купівлі-продажу нерухомого майна був зареєстрований 20.02.2002 року в Арцизькому МБТІ в реєстровій книзі під № 1-24, про що є відмітка на другій сторінці вищевказаного договору купівлі-продажу, що підтверджує право власності чоловіка позивача на вищевказаний будинок. Також право власності [PERSON] на вказаний будинок підтверджується копією довідки КП «Арцизьке БТІ» № 6 від 12.02.2019 року (а. с. 23). Укладений між [PERSON] та [PERSON] договір ніким не оспорений. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 24.05.2018 року Арцизьким районним відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 255 (а. с. 12). Доказом того, померлий [PERSON] був чоловіком позивача підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , видане 23.09.1989 року Виконкомом Теплицької сільської ради Арцизького району Одеської області, відповідно до якого 23.09.1989 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, після чого позивачу було присвоєно прізвище « [PERSON] » (а. с. 7). 16.10.2018 року позивач звернулася із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину до Арцизької районної державної нотаріальної контори, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 55879770 від 16.04.2019 року (а. с. 22), однак їй було відмовлено у вчинені цієї нотаріальної дії, так як договір купівлі-продажу нерухомого майна від 19.02.2002 року, виданого Товарною Біржою «Бесарабська» за реєстраційним № 09-02, нотаріально не посвідчений, що підтверджується Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.04.2019 року № 545/02-14 (а. с. 24). На час укладення Договору ні чоловіку позивача [PERSON] , ні [PERSON] не було відомо, що правочин підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до якого, зокрема ст. 15, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. Так, судом встановлено, що досудове врегулювання спору, а саме нотаріальне посвідчення вказаного договору, неможливе, так як чоловік позивача [PERSON] , який був покупцем вказаного житлового будинку, помер [INFO] . [PERSON] , який був продавцем вказаного будинку, також помер [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 20.11.2002 року відділом ЗАЦС м. Кагул Республіки Молдова (а. с. 13, 14). Як вбачається з архівної справи, відповідно до Свідоцтва про право власності на житловий будинок від 10.09.1991 року, виданого Теплицькою сільською радою народних депутатів, зареєстрованого в Арцизькому БТІ під реєстровим № 24, реєстрова книга № 1, будинок [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної власності [PERSON] . При укладанні вищезазначеного договору були дотримані всі вимоги, пред`явлені до договору купівлі - продажу квартири і сторони не оспорювали будь-які пункти цього договору, сторонами також була обумовлена продажна вартість квартири. По всім пунктам договору сторонами була досягнута згода. На виконання умов договору покупцем була сплачена продавцю обумовлена вартість будинку. Таким чином, при укладанні вищезазначеного договору купівлі-продажу будинку були дотримані всі вимоги пред`явлені до цього договору. Втім, із-за протиріч правових норм, діючих на час укладення правочинів в 2002 році, відмови державного нотаріуса видати позивачу Свідоцтво про право на спадщину, а також неможливості нотаріально посвідчити вищевказаний договір, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений на Товарній Біржі «Бесарабська», не є правовстановлюючим документом, який має юридичне значення, з приводу чого позивач змушена звернутись до суду про визнання договору купівлі-продажу вищезазначеного будинку укладеним та дійсним. Відповідно до ст. 224 ЦК України (в ред. 1963 року), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 225 ЦК України (в ред. 1963 року), право продажу майна належить власнику. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є договори. В силу ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі дійшли згоди по всіх істотних умов договору. Відповідно до вимог ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу, умови договору виконані обома сторонами, тому що сторони виконали свої зобов`язання, тобто покупець сплатив продавцям обумовлену суму, а продавці, у свою чергу, передали покупцю у власність нерухоме майно у вигляді вищевказаної квартири. Також сторони виконали всі умови та вимоги ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», що на момент укладення угоди купівлі-продажу сторони були членами біржі зазначена біржова операція являла собою угоду купівлі-продажу житлового будинку, допущений до обороту на товарній біржі. Згідно роз`яснень п. 13 Постанови Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді справ щодо визнання правочинів дійсними за правилами статті 220 ЦК України, суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилась від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Відповідно до ст. 4 ЦК України (в ред. 1963 року), цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод. У відповідності до ст. 41 ЦК України (в ред. 1963 року), угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі - продажу квартири, правочин був реальним і вчиненим у формі, дозволеній чинним законодавством України в 1998 році. Згідно з ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ст. 317 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» договори, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Згідно ст. 19 Закону України від 01.07.2004 р. №1952 -1У «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є крім інших договір купівлі-продажу нерухомого майна, договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі в установленому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягає нотаріальному посвідченню, а від так на даний час є нікчемним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Судом встановлено, що договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме, будинку [ADDRESS] , між [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] , з іншої сторони, був укладений і зареєстрований на біржі в установленому порядку, але згідно чинного законодавства такий договір повинен бути нотаріально посвідченим. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо його право оскаржується або не визнається іншою особою. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. В цьому випадку подальше нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 16 ЦК України, як спосіб захисту цивільних прав є звернення до суду за захистом свого майнового права та інтересу шляхом визнання права. В ході розгляду справи неправомірності володіння майном не встановлено. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що випливають з правових наслідків недотримання вимог закону про нотаріальне посвідчення договору. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах при визнання угод недійсними», суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК України (в ред. 1963 року), за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження. Крім того, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 47 ЦК України, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Правовідносини між сторонами регулюються ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року). Оскільки кожна із сторін виконала усі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 19.02.2002 року, то суд з наведених підстав вважає за можливе визнати його укладеним та дійсним. Враховуючи встановлені судом обставини та положення законодавства, яким урегульовано спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання укладеним та дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 19.02.2002 року, зареєстрованого на Товарній Біржі «Бесарабська» за реєстраційним № 09-02 підлягає задоволенню, оскільки сторонами було в повному обсязі виконано усі умови договору, а невизнання договору купівлі-продажу будинку позбавляє позивача отримати в органах нотаріату Свідоцтво про право на спадщину після смерті спадкодавця. Вирішуючи вимоги щодо встановлення факту, що договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме будинку [ADDRESS] , від 19.02.2002 року, зареєстрований на Товарній Біржі «Бесарабська» за реєстраційним № 09-02, належав [PERSON] , померлого [INFO] , та в ньому міститься факт, який підтверджує те, що 19.02.2002 року [PERSON] продав [PERSON] вищевказаний будинок, суд виходить з такого. Так, відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна вбачається, що при укладенні договору було допущено помилку в написанні прізвища продавця [PERSON] замість вірного « [PERSON] ». Факт того, що вірним прізвищем покупця є « [PERSON] » підтверджується довідкою Арцизького РВ ГУ ДМС України в Одеській області № 5124-306/5124.1-1 від 29.05.2019 року, відповідно до якої зазначена в запиті особа значиться [PERSON] , [INFO] , за паспортом серії [NUMBER] , виданим 08.07.1996 року Арцизьким РВ УМВС України в Одеські області (а. с. 29). Вказана в довідці інформація збігається з інформацією, яка міститься в договорі, реєстраційний номер 09-02, купівлі-продажу нерухомого майна (паспортні данні), а також в свідоцтві про смерт ь [PERSON] (дата народження). Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ст. 315 ЦПК України, факти, що мають юридичне значення встановлюються судом, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Частиною 1 ст. 319 ЦПК України визначено, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Пункт 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказує, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Як роз`яснено в п. 12 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Так, судом встановлено, що відповідно до інформації про юридичну особу Бессарабська товарна біржа припинила свою діяльність 18.10.2005 року, запис № 15531170001000513, у зв`язку з чим позивач не може звернутись до вказаної біржі для виправлення помилки у прізвищі продавця [PERSON] у вищевказаному договорі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає наявними підстави для встановлення факту, що має юридичне значення, так як обґрунтоване та доведене, оскільки, судом встановлено, що договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме будинку [ADDRESS] , від 19.02.2002 року, зареєстрований на Товарній Біржі «Бесарабська» за реєстраційним № 09-02, належав [PERSON] , померлого [INFO] , та в ньому міститься факт, який підтверджує те, що 19.02.2002 року [PERSON] продав [PERSON] вищевказаний будинок. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статтями 77-80 ЦПК України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне встановити факт, що договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме будинку [ADDRESS] , від 19.02.2002 року, зареєстрований на Товарній Біржі «Бесарабська» за реєстраційним № 09-02, належав [PERSON] , померлого [INFO] , та в ньому міститься факт, який підтверджує те, що 19.02.2002 року [PERSON] продав [PERSON] вищевказаний будинок; визнати укладеним та дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме будинку [ADDRESS] , від 19.02.2002 року, укладений між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони, зареєстрований на Товарній Біржі «Бесарабська» за реєстраційним № 09-02. Суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки викладені позивачем в позові обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Outcome: approved