Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

08 квітня 2020 року [PERSON] звернулась до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за розпискою, просив суд: стягнути з [PERSON] на користь позивача суму грошового боргу у розмірі - 25 950,00 грн. та суму судового збору 840,80 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.02.2020 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений усний договір позики, за яким відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 29 950,00 грн. і зобов`язався повернути їх протягом березня 2020 року, що було оформлено власноруч написаною розпискою відповідача від 02.02.2020 року. При цьому позивач вказує, що відповідач свої зобов`язання не виконав, суму боргу не повернув. Разом з тим, позивач зазначає, що в розписці написаною відповідачем від 02.02.2020 року зазначається, що [PERSON] зобов`язується повернути грошовий борг у сумі 29 950,00 грн. протягом березня 2020 року та ноутбук позивача, який знаходився на той час у сервіс з ремонту комп`ютерної техніки. Крім того, позивач вказує, що протягом березня 2020 року [PERSON] повернув позивачу 4000,00 грн. та повернув ноутбук який належить [PERSON] . Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сума боргу у розмір 25 950,00 грн. Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10.04.2020 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за розпискою передано за підсудністю на розгляд до Святошинського районного суду міста Києва. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25.08.2020 року вищезазначену справу було повернуто Слов`янського міськрайонного суду Донецької області через порушення права позивача на оскарження ухвали суду від 10.04.2020 щодо передачі справи за підсудністю до Святошинського районного суду м. Києва. Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за розпискою, направлено за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Києва. Позивач у судовому засідання позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідачем відзиву на позов надано не було, в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду подано неодноразово клопотання про відкладення судового засідання. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У зв`язку із викладеним, суд вирішив проводити розгляд справи за відсутності належним чином повідомленого відповідача. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики позикодавець передає позичальникові у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Вимогами ч.1 ст.1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. В свою чергу, приписами ч. 2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, в судовому засіданні встановлено, що 02.02.202020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно з умовами якого відповідач отримав у позивача грошові кошти розмірі 29 950,00 гривень та прийняв на себе зобов`язання повернути вказану суму грошових коштів протягом березня 2020 року, що підтверджується розпискою, яка написана власноруч від 02.02.2020 року., оригінал розписки досліджено судом в судовому засіданні (а.с.7). Крім того, у вказаній розписці 04.02.2020 року зазначено, що [PERSON] зобов`язується привести ноутбук, який знаходиться в ремонті (а.с. 7). Таким чином, під час розгляду справи, знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що нею було надано у борг відповідачу грошові кошти у сумі 29 950,00 грн. на строк повернення протягом березня 2020 року і будь-яких доказів, які б підтверджували, що відповідач [PERSON] у встановлений строк виконав свої зобов`язання за вказаним договором позики, матеріали справи не містять. При цьому, позивачем вказано, що протягом березня 2020 року [PERSON] повернув позивачу 4000,00 грн. та повернув ноутбук який належить [PERSON] . В свою чергу, згідно з вимогами ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач у позовній заяві як на підставу для задоволення позову в частині стягнення заборгованості в сумі 25 950,00 грн., як частина коштів, яка не повернута позивачу, - знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки ґрунтуються на наявних в матеріалах справи достатніх та допустимих доказах, тому суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за договором позики, який оформлений розпискою від 02.02.2020 року в розмірі 25 950,00 гривень ( 29950,00 грн.-4000,00 грн. = 25 950,00 грн.) Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved