Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

08 липня 2015 року ПАТ „ПУМБ в особі представника за довіреністю [PERSON], звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та договорами поруки. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 23 липня 2007 року між ЗАТ „ПУМБ, правонаступником всіх прав та зобовязань якого є ПАТ „ПУМБ та фізичною особою [PERSON] був укладений кредитний договір № 134, відповідно до умов якого позивач зобовязався надати відповідачу [PERSON] кредит у сумі 30 000 доларів США, а він в свою чергу, зобовязався повернути стягувану кредит і сплатити проценти за користування ним в розмірах , порядку та у строк, не пізніше 22 липня 2022 року. А 31 грудня 2009 року між Банком та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 7 про надання [PERSON] з метою реструктуризації суми богу 314 доларів 10 центів США З метою забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором, було укладено договори поруки № 134/3 від 23 липня 2007 року між позивачем та фізичною особою [PERSON], та № 134/4 від 23 липня 2007 року між позивачем та фізичною особою [PERSON], згідно яких вони поручилися перед Банком за виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором. Протягом тривалого часу свої зобовязання за кредитним договором позичальник не здійснює, чим порушує порядок та строки повернення основної суми кредиту та процентів за користування кредитом, передбачені графіком повернення кредиту та сплати процентів за простроченою заборгованістю. У звязку з чим 03 лютого 2015 року на адресу позичальника [PERSON] було направлено лист-вимогу № MPL-44/23 від 29 січня 2015 року про дострокове повернення всієї суми кредиту та сплату процентів за користування кредитом, яку він отримав 10 лютого 2015 року. Однак відповідачі так і не виконали взяті на себе за кредитним договором та договорами поруки зобовязання, у звязку з чим заборгованість за кредитним договором станом на 27 травня 2015 року складає 18 495, 36 доларів США. Просив суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку на користь Банку зазначену заборгованість за кредитним договором № 134 від 23 липня 2007 року у сумі 18 495, 36 доларів США, з яких: 17 279, 75 доларів США заборгованість за сумою кредиту, 1 215, 61 доларів США заборгованість за непогашеними відсотками за користування кредитом, 9, 45 доларів США сума пені за порушення строків виконання зобовязань за кредитним договором, а також судовий збір в сумі 3 654, 00 гривні.є Представник позивача ПАТ «ПУМБ» - [PERSON], діючий за довіреністю, у судове засідання не зявився, від якого до адреси суду надійшла заява з проханням справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити позов. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до судового засідання також не зявилися, надавши суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнали у повному обсязі, проти задоволення позову не заперечували. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 23 липня 2007 року між ЗАТ „Перший Український [PERSON] (з 16 липня 2009 року ПАТ „Перший український міжнародний банк на підставі свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серія А01 № 432835) та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 134, відповідно до умов якого [PERSON] надав [PERSON] кредит у сумі 30 000 доларів США за процентною ставкою: 11 % річних за користування кредитом по строковій заборгованості, та 16% річних за безпідставне користування кредитом по простроченій заборгованості, а останній повинен був використати кредит за його цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та до 22 липня 2022 року повністю повернути кредит. Відповідно до ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» до кредитних відносяться операції, зазначені у п.3 ч.1 та у п. п. 3-7 ч.2 ст. 47 цього Закону, у тому числі розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Отже, розміщення залучених коштів шляхом надання кредитів є однією з основних банківських операцій. В розумінні ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» до коштів відносяться гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Надаючи кредит, банк розміщує залучені ним кошти, як у національній валюті (гривні) так й в іноземній валюті. Статті 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. При цьому, ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено ряд обмежень і заборон, що стосується умов здійснення окремих банківських операцій. Натомість, приписи вказаної статті Закону не містять заборони на видачу кредитів у іноземній валюті (розміщення залучених коштів у іноземній валюті). Відповідно до ч.1 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» на здійснення валютних операцій національним банком видаються відповідні ліцензії. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового звязку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії на весь період дії режиму валютного регулювання. Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Тобто, виходячи з зазначених вище норм, чинне законодавство допускає можливість визначення зобовязань у іноземній валюті, використання іноземної валюти в Україні, але визначає межі та конкретний порядок її використання. Як вбачається з матеріалів справи, Національним банком України ЗАТ „Перший український міжнародний банк було видано ліцензію № 8 та дозвіл № 8-1 від 02 жовтня 2006 року, які дозволяли йому виконувати банківські операції, у тому числі з розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та власний ризик. Згідно п. «в» ч.4 ст. 5 Декрету, індивідуальні ліцензії потребує зокрема здійснення операцій щодо надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Тобто, індивідуальна ліцензія на проведення операцій по наданню і одержанню резидентами кредитів в іноземній валюті необхідна лише у випадку, якщо термін і суми кредитів перевищують встановлені законодавством межі. На даний час законодавством не визначено межі термінів і сум надання (одержання) кредитів в іноземній валюті, тому операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії. Так, відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При цьому, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Частина 1 ст. 1056 ЦК України встановлює, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Одночасно, згідно до ст. 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банк не може надавати кредити під процент, ставка якого є нижчою від процентної ставки за кредитами, які бере сам банк, і процентної ставки, що виплачується ним по депозитах. Виняток можна робити лише у разі, якщо при здійсненні такої операції банк не матиме збитків. Як вбачається з матеріалів справи, при укладені кредитного договору, [PERSON] були відомі усі умови договору, зокрема й процента ставка, та не існувало ніяких інших умов, які б примусили останнього прийняти умови на вкрай невигідних для себе умовах. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Пунктами 3.4.1 та 3.4.2 Кредитного Договору позичальника зобовязано здійснювати повернення кредиту частинами в розмірі та в строки, передбачені графіком повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, який підписаний сторонами та є невідємною частиною цього договору. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судовим розглядом встановлено, що зобовязання за договором кредиту позичальником [PERSON] виконуються неналежним чином, щомісячні платежі з повернення кредиту та сплати належних відсотків за користування кредитом вносяться несвоєчасно та не у повному обсязі, що підтверджено розшифровкою руху коштів за договором. Разом із тим, на забезпечення виконання умов зазначеного кредитного договору, 23 липня 2007 року між ЗАТ „Перший Український [PERSON] (з 16 липня 2009 року ПАТ „Перший український міжнародний банк на підставі свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серія А01 № 432835) та відповідачами [PERSON] та [PERSON] були укладені договори поруки № 134/3 та № 134/4 відповідно, згідно яких поручителі зобовязуються перед Кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання Боржником зобовязань за кредитним договором № 134 від 23 липня 2007 року, укладеним між Кредитором (ПАТ „ПУМБ) та Боржником ([PERSON]І.), згідно з яким боржнику наданий кредит в розмірі 30 000 доларів США за процентною ставкою 11 % річних за користування кредитом по строковій заборгованості, та 16% річних за безпідставне користування кредитом по простроченій заборгованості. У разі невиконання боржником зобовязань за кредитним договором, боржник та поручителі відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і його поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки, що передбачено також кредитним договором. Як вбачається із розрахунку, наданого представником позивача, станом на 27 травня 2015 року сума заборгованості за кредитом [PERSON] згідно кредитного договору № 134 від 23 липня 2007 року складає у загальній сумі 18 495, 36 доларів США, з яких: 17 279, 75 доларів США заборгованість за сумою кредиту, 1 215, 61 доларів США заборгованість за непогашеними відсотками за користування кредитом, 9, 45 доларів США сума пені за порушення строків виконання зобовязань за кредитним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належним процентів. Крім того, право дострокової вимоги ПАТ «ПУМБ» до позичальника [PERSON] закріплено змістом п. 3.1.5 договору кредиту. Як вбачається зі статуту ПАТ «Перший український міжнародний банк», зареєстрованого Національним Банком України 25 червня 2009 року, Публічне акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» є правонаступником за всіма правами та обовязками Закритого акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» (затверджено протоколом загальних зборів акціонерів № 53 від 22 квітня 2009 року). Таким чином, судом встановлено, що у [PERSON] за кредитним договором № 134 від 23 липня 2007 року склалася заборгованість перед ПАТ „ПУМБ у сумі 18 495, 36 доларів США, яка підлягає солідарному стягненню з відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь позивача. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у сумі 3 654, 00 гривні, що підтверджується квитанцією, який, зокрема, підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved