Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

09.10.2015 р. ПАТ «[PERSON] [PERSON]» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Вказували на те, що між ВАТ «[PERSON] [PERSON]» (правонаступник ПАТ «[PERSON] [PERSON]») та [PERSON] був укладений кредитний договір, згідно умов якого остання отримала кредит в розмірі 167\~000 грн. 00 коп. із відсотковою ставкою 16,5 % на строк 120 місяців. В забезпечення виконання зобов?язань за кредитним договором між Банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки, за яким він передав в іпотеку квартиру [ADDRESS]. Однак у встановленому кредитним договором порядку кредитні зобов?язання не виконувались, в зв?язку з чим утворилась заборгованість в сумі 427\~826 грн. 40 коп. Посилаючись на вищевикладене, ПАТ «[PERSON] [PERSON]» просить суд в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме двокімнатну квартиру [ADDRESS], а кошти отримані від реалізації Предмета іпотеки направити на погашення загальної заборгованості перед ПАТ «[PERSON] [PERSON]» за кредитним договором № 014/08-112/76683 від 13.03.2008 р. в сумі 427 826 грн. 40 коп. в межах процедури виконавчого провадження, стягнення на майно через органи Державної виконавчої служби; початкову ціну предмету іпотеки для його подальшої реалізації встановити на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведення субєктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, а також стягнути з відповідача судовий збір. Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача позов не визнав, просив, згідно заяви, про застосування строків позовної давності до зазначених вимог. Представник третьої особи Органу опіки та піклування ММР просив у задоволенні позову відмовити, оскільки у майбутньому, у разі його задоволення, будуть порушені права двох неповнолітніх дітей, які мешкають у квартирі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. 13.03.2008 р. між ВАТ «[PERSON] [PERSON]» (правонаступником є ПАТ «[PERSON] [PERSON]») та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 014/08-112/76683, відповідно до якого їй було надано кредит в сумі 167\~000 грн. 00 коп., на строк до 120 місяців зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 16,5 % річних. Згідно п.2.1 Кредитного Договору Позичальник зобовязується повернути Кредитору суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та комісії згідно умов Договору та [PERSON]. Відповідно до п.16.3 Договору за прострочення виконання будь-яких грошових зобовязань за цим Договором Позичальник сплачує пеню в розмірі 0,5% від простроченої заборгованості до оплати суми за кожен календарний день прострочення. Нарахування пені здійснюється починаючи з наступного календарного дня після дати, коли відповідне грошове зобовязання мало бути виконаним, і по день виконання Позичальником простроченого зобовязання включно. Внаслідок неналежного виконання позичальником [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, станом на 08.09.2015 року, утворилась заборгованість в розмірі 427 826 грн. 40 коп., а саме: заборгованість за тілом кредиту 123 313 грн. 02 коп., заборгованість за відсотками 93\~584 грн. 36 коп., заборгованість з пені 210 929 грн. 02 коп. В забезпечення виконання позичальником зобовязань за Кредитним Договором № 014/08-112/76683, 13.03.2008 р. між ВАТ «[PERSON] [PERSON]») (правонаступником є ПАТ «[PERSON] [PERSON]») та [PERSON] був укладений Іпотечний договір посвідчений ПН ММНО [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1845. Згідно п.1.2 Іпотечного договору предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме квартира [ADDRESS], яка належить Іпотекодавцю на підставі Договору обміну квартир, посвідченого ПН ММНО [PERSON] 02.07.1998 р. за реєстр. № 1399, зареєстрованого в КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 20.07.1998 р. в реєстр. книзі 95, номер запису 17\~120 та в ЕРПВНМ за р. № 13866236. Вказана квартира двокімнатна, житловою площею 28,20 кв. м., загальною площею 51,1 кв.м. У вказаній квартирі, разом із матірю донькою відповідача - [PERSON], мешкають неповнолітні діти [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Згідно п.1.1 Іпотечного договору цим договором забезпечується виконання зобовязань [PERSON] за Кредитним договором № 014/08-112/76683 від 13.03.2008 р. Відповідно до п. 3.1.4 Іпотечного Договору Іпотекодержатель має право у разі невиконання Іпотекодавцем зобовязань за цим Договором або Позичальником за Кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно п. 5 цього Договору, та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу. Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.\~1048 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст.\~530 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.\~1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Як зазначалось вище, сторони встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів. Графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно з ч. 3 ст.\~254\~ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Крім того, судом встановлено, що відповідач отримав 15.12.2011 року письмову вимогу позивача за № 306 від 13.12.2011 року - із пропозицією дострокового повернення боргу за кредитом у повному обсязі протягом місяця та попередження про звернення стягнення на квартиру у разі невиконання вимоги. У грудні 2011 року ПАТ «[PERSON] [PERSON]» звернувся із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та рішенням Ленінського райсуду 10.09.2012 року позовні вимоги було задоволено. Проте з даними позовними вимогами, про звернення стягнення на предмет іпотеки, позивач звернувся до суду лише 09.10.2015 року. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобовязання. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.\~257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобовязань. Зазначена Правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 29 жовтня 2014\~року у справі № 6-169цс14, яка згідно зі ст.. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів. Аналогічні висновки містяться в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ від 15 жовтня 2013 року, від 4\~грудня 2013 року, від 25 грудня 2013 року та від 22 січня 2014 року. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду із зазначеними вимогами, оскільки банк мав можливість звернутись до відповідача протягом трьох років після отримання ним досудової вимоги, через що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed