Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

07.11.2014р. [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення та зняття з реєстрації, посилаючись на те, що вони є власниками будинку [ADDRESS]. У 2003 році позивачка [PERSON] зареєструвала в даному будинку відповідача [PERSON] Стосунки між позивачкою та відповідачем погіршились, але на прохання [PERSON] відповідач не бажає добровільно виписатись та виїхати з будинку. Останнім часом [PERSON] влаштовує скандали, створює неможливі умови для проживання позивачів у власному будинку, участі в утриманні будинку не приймає, комунальні послуги не сплачує, поточні ремонти не робить. Заходи впливу виявились безрезультатними, відповідач продовжує порушувати правила співжиття. З посиланням на ст.116,150, 157 ЖК України, ст.ст.317, 319, 391 ЦК України позивачі просять усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення без надання іншого приміщення та зняття з реєстрації відповідача [PERSON] з будинку по [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та представник позивачів [PERSON] підтримали позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні, з підстав, зазначених в позові. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти задоволення позову в частині його виселення, але не погодився з обґрунтуванням позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачам на праві спільної сумісної власності належить житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Відповідач [PERSON] зі згоди позивачки [PERSON] вселився у вказаний будинок та був зареєстрований за вказаною адресою. Суд враховує, що згідно ст. 6 ЖК України жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Надання приміщень у жилих будинках для потреб промислового характеру забороняється. У відповідності до ст. 9 ЖК України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. За ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і УРСР. У відповідності до ст. 158 ЖК України наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму. Оскільки між сторонами не укладався договір найму жилого приміщення, законні підстави для проживання відповідача у будинку відсутні. При цьому суд враховує, що відповідач не є членом сім'ї позивачів в розумінні ч. 2 ст. 3 СК України. Згідно довідок Садівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області №192 від 13.10.2014 року та Голопристанського РВ УМВС України в Херсонській області №46/2310 від 04.10.2014 року з відповідачем [PERSON] проведено профілактичні бесіди та винесено офіційне попередження про недопущення неправомірних дій. Більше того, в даному випадку, з урахуванням неправомірності знаходження відповідача в будинку позивачів, незаконного використання будинку позивачів для свого проживання, суд вважає за необхідне захистити саме законне право позивачки на володіння, користування своєю власністю, яке є абсолютним. Позовні вимоги в частині зняття з реєстрації відповідача задоволенню не підлягають, як такі, що зайво заявлені, оскільки позбавлення права на проживання є складовою такої правової категорії як виселення, а судове рішення про виселення, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є підставою для зняття відповідачів з реєстрації за заявою власника будинку. На підставі викладеного,

Outcome: partial