Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-25 00:00:00

09.07.2019 року позивач звернулася до відповідача з позовом про стягнення заборгованості за договорами про надання правової допомоги, мотивуючи свої вимоги тим, що 26.02.2016 року між нею та [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги у цивільній справі №185/425/16-ц та №191/202/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а також 06.04.2016 року між позивачем та [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги у справі №185/425/16-ц та №191/202/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та розподіл майна подружжя. Відповідно до п.1.1 договорів позивач брав на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених договорами у вказаних вище справах, а відповідач брав на себе зобов`язання надати позивачу достовірну інформацію у справах №185/425/16-ц, №191/202/16-ц та сплатити позивачу за надані юридичні послуги у відповідності з умовами договорів. Зі сторони позивача умови договорів виконувались належним чином. Доказом цього є звіти щодо виконаних робіт у справах, які є такими, що прийняті відповідачем, оскільки ним, згідно договорів, на протязі 10 днів з дня їх отримання не було надіслано заперечень проти позову. 22 квітня 2019 року позивачем отримано направлений відповідачем лист, датований 12.04.2019 року (відправлений 16.04.2019 року), в якому відповідач повідомила про розірвання договорів в односторонньому порядку, у відповідності до ст. 31 Правил адвокатської етики та на умовах, передбачених договором. У відповідності до п.4.9 Договорів Розділу 4 «Оплата послуг адвоката»:…- у випадку дострокового розірвання даного договору з ініціативи замовника (відкладальна обставина ст. 212 ЦК України), замовник відповідно до умов цих договорів сплачує адвокату (одноразово) грошову суму у розмірі 200000 грн. 00 коп. за кожним з договорів на протязі 10 банківських днів з дня настання обставин. Строк настання виконання зобов`язання відповідачем перед позивачем за п. 4.9 договорів настав 26 квітня 2019 року (10 банківських днів з моменту прийняття відповідачем рішення 12.04.2019 року про розірвання договору 1 та договору 2. До теперішнього часу відповідачем не виконано вимогу пунктів 4.9 договорі про сплату одноразової грошової компенсації, загальною сумою за цими договорами 400000 грн. Строк дії договорів було визначено: до виконання сторонами своїх зобов`язань у відповідності до п. 3.11.6 договору. Посилаючись на ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ст. 14 Правил адвокатської етики, ст.ст. 212, 509, 526, 530, 612, 625, 626, 629 ЦК України, позивач [PERSON] просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором про надання правової допомоги у справі №191/202/16-ц у сумі 200000 грн.; заборгованість за договором про надання правової допомоги у справі №185/425/16-ц у сумі 200000 грн.; витрати на правничу допомогу у сумі 39000 грн. 00 коп.; судовий збір у сумі 4000 грн. 00 коп. 23.09.2019 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання положень договору недійсними, в якій зазначено, що між ними 26.02.2016 року та 06.04.2016 року укладено договори про надання правової допомоги у цивільних справах №185/425/16ц, №191/202/16ц. Підписання цих договорів відбувалось між сторонами перед початком судових засідань, проте, [PERSON] чітко пам`ятає, що не бачила і не підписувала аркуші з умовами договору щодо сплати коштів у сумі 200000 грн., у випадку дострокового розірвання договору з ініціативи [PERSON] . Підтвердженням того є відсутність підпису [PERSON] на сторінках договорів, де міститься ця обтяжлива умова. У квітні 2019 року позивач вирішила розірвати договори про надання правової допомоги з підстави наявності наміру звернутись до іншого адвоката, так як [PERSON] не влаштовувало надання правової допомоги адвокатом [PERSON], тому [PERSON] направила останній повідомлення про відмову від вказаних договорів. У відповідь [PERSON] отримала від [PERSON] пропозиції про сплату грошових сум за розірвання договорів про надання правової допомоги на загальну суму 400000 грн., пені у сумі 92000 грн. та 3% річних. Зокрема, відповідно до п.4.9 Договору про надання правової допомоги від 26 лютого 2016 року та Договору про надання правової допомоги в цивільній справі від 06 квітня 2016 року, було визначено, що у випадку дострокового розірвання договору з ініціативи замовника (відкладальна обставина ст. 212 ЦК України), замовник, відповідно до умов цього договору сплачує адвокату (одноразово) грошову суму у розмірі 200000 грн. 00 коп. Окрім того, відповідно до п.2.3.4 Договору про надання правової допомоги від 26 лютого 2016 року та Договору про надання правової допомоги в цивільній справі від 06 квітня 2016 року, замовник погоджується, що він не має права звертатись про надання правової допомоги до іншого адвоката (адвокатським об`єднанням, адвокатським бюро) з питань, що так чи інакше стосуються виконання цього договору, пов`язаних з його виконанням його доручень до повного розірвання замовником з адвокатом цього договору. [PERSON] вважає, що такі положення суперечать вимогам законодавства, більш того, ці умови були включені до договору без її відома та волевиявлення, а тому мають бути визнані недійсними. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації понад 50% вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором, надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається. Перелік несправедливих умов у договорах їх споживачами не є вичерпним. Відповідно до вищевказаних договорів, адвокат має право безперешкодної відмови від договору, оскільки в них містяться посилання на правила адвокатської етики, а стаття 32 цих правил надає адвокату право у будь-який час достроково (до завершення виконання доручення) розірвати договір з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, в односторонньому порядку на умовах, передбачених договором. Окрім того, в договорі є посилання на той факт, що договір може бути розірваний в інших випадках, встановлених законодавством. Договором не передбачено зобов`язання сплати грошової суми за одностороннє розірвання договору з ініціативи адвоката, натомість встановлене майнове обтяження для клієнта є істотним дисбалансом договірних прав та обов`язків на шкоду клієнта та прямим порушенням ч.ч. 1,2, п. 6 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 3, 627 ЦК України, ст. 59 Конституції України. Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», Правилами адвокатської етики передбачено, що єдино можливою формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничної (правової) допомоги клієнту є гонорар, який має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час, відповідно принципу справедливості та верховенства права. Отже, встановлення додаткових плат, які не пов`язані з наданням професійної (правової) допомоги є незаконним. Жодне із положень чинного законодавства не містить такого поняття як плата за розірвання договору. Адвокат включила положення, яке не містить під собою правової природи, а фактично є джерелом отримання невиправданих безпідставних додаткових прибутків, оскільки жодних негативних наслідків, втрат, витрат, пов`язаних з розірванням договору адвокат не зазнала, що також свідчить про несправедливість даної умови. В зв`язку із викладеним [PERSON] , просить суд: -визнати недійсним пункт 4.9 Договору про надання правової допомоги, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 26 лютого 2016 року, а саме: «4.9. У випадку дострокового розірвання даного Договору з ініціативи Замовника (відкладальна обставина ст. 212 ЦК України) Замовник відповідно до умов цього договору сплачує Адвокату (одноразово) грошову суму у розмірі 200 000,00 (двісті тисяч) грн., - визнати недійсним пункт 4.9 Договору про надання правової допомоги, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 06 квітня 2016 року, а саме: «4.9. У випадку дострокового розірвання даного Договору з ініціативи Замовника (відкладальна обставина ст. 212 ЦК України) Замовник відповідно до умов цього договору сплачує Адвокату (одноразово) грошову суму у розмірі 200 000,00 (двісті тисяч) грн., -встановити нікчемність п. 2.3.4. Договору про надання правової допомоги укладеного між [PERSON] та [PERSON] 26 лютого 2016 року, а саме: « 2.3.4. Замовник погоджується, що він не має права звертатись про надання правової допомоги до іншого адвоката (адвокатським об`єднанням, адвокатським бюро) з питань, що так чи інакше стосується виконання цього Договору, пов`язаних з його виконанням його Доручень до повного розірвання Замовником з Адвокатом цього Договору», -встановити нікчемність пункт 2.3.4. Договору про надання правової допомоги укладеного між [PERSON] та [PERSON] 06 квітня 2016 року, а саме: « 2.3.4. Замовник погоджується, що він не має права звертатись про надання правової допомоги до іншого адвоката (адвокатським об`єднанням, адвокатським бюро) з питань, що так чи інакше стосується виконання цього Договору, пов`язаних з його виконанням його Доручень до повного розірвання Замовником з Адвокатом цього Договору». Позивач за первісним позовом у судовому засіданні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Зустрічний позов [PERSON] вважає необґрунтованим, тому просила у його задоволенні відмовити. Представники відповідача за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнали, підтримали відзив на позов, просили відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] , а зустрічний позов задовольнити та визнати пункти 4.9 та 2.3.4 договорів недійсними. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що підписання договорів відбулося під час зустрічей з адвокатом [PERSON] перед судовими засіданнями, дуже швидко. Позивач надала їй останні сторінки договорів, пояснивши, що це необхідно для її участі у засіданні. Але вона чітко пам`ятає, що коли ознайомилась з договорами, то там були відсутні умови щодо сплати коштів у розмірі 200000 грн. у випадку дострокового розірвання, такі умови вона не підписувала. За надані [PERSON] послуги, а саме участь у судових засіданнях, вона сплачувала 500 доларів США та 2000 грн. за транспортні витрати, за кожне засідання. Договірні відносини тривали 3,5 років, за цей час вона сплатила [PERSON] гонорар, приблизно 30000 доларів США. Суд, заслухавши пояснення [PERSON] , представників відповідача, свідка, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, встановив наступне. Матеріалами справи встановлено, що 26 лютого 2016 року [PERSON] та адвокат [PERSON] уклали договір про надання правової допомоги в цивільній справі, за умовами якого цей договір діє з дати його укладення та до моменту вирішення справи по суті у справі №185/425/16ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу (п.4.1). Пунктом 2.3.4. установлено умову, за якою замовник погоджується, що він не має права звертатись про надання правової допомоги до іншого адвоката (адвокатським об`єднанням, адвокатським бюро) з питань, що так чи інакше стосується виконання цього договору, пов`язаних з його виконанням доручень до повного розірвання замовником з адвокатом цього договору (а.с.7). Пунктом 4.3 даного договору, розділ 4. Строк дії договору, порядок дострокового його розірвання, визначено підстави для припинення його дії, а саме: - закінчення строку дії договору; - за угодою сторін, про що сторонами складається додаткова угода, яка є невід`ємною частиною цього договору; - розірвання в односторонньому порядку за ініціативою адвоката, відмова від виконання цього договору; - розірвання в односторонньому порядку за ініціативою замовника, відмова його від виконання цього договору, з будь-яких причин (або без їх пояснення) замовника в односторонньому порядку; - відповідне рішення суду, що стосується розірвання цього договору, яке набрало законної сили, інші випадки, якщо вони прямо визначені чинним законодавством України чи/або передбачені цим договором. У випадку дострокового розірвання договору з ініціативи замовника (відкладальна обставина ст. 212 ЦК України), замовник відповідно до умов цього договору, сплачує адвокату (одноразово) грошову суму у розмірі 200000 грн. (п.4.9) (а.с.6-9). 06 квітня 2016 року між тими ж сторонами укладено аналогічний вищевказаному договору договір, якиим, згідно п.4.1 визначено, що він діє з дати його укладення та до моменту вирішення справи по суті у справі, а саме: №191/202/16ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та розподіл спільного майна подружжя та визнання договору дарування удаваним. Пунктом 2.3.4. визначено, що замовник погоджується, і він не має права звертатись про надання правової допомоги до іншого адвоката (адвокатським об`єднанням, адвокатським бюро) з питань, що так чи інакше стосується виконання цього договору, пов`язаних з його виконанням доручень до повного розірвання замовником з адвокатом цього договору (а.с.10). Пунктом 4.9 встановлено, що у випадку дострокового розірвання даного договору з ініціативи замовника (відкладальна обставина ст. 212 ЦК України) замовник відповідно до умов цього договору, сплачує адвокату (одноразово) грошову суму у розмірі 200000 грн. (а.с.12). 22 квітня 2019 року позивачем [PERSON] отримано лист від [PERSON] , де останньою повідомлено про розірвання вищевказаних договорів в односторонньому порядку. Відповідно до частин першої, третьої, п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики. Згідно зі статтями 627, 629, 638 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до статті 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням. Договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов`язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об`єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язаний (зобов`язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов`язані з достроковим припиненням (розірванням) договору. Предметом спору в справі є несплата адвокату [PERSON] відповідачем [PERSON] грошових коштів у сумі 400000 грн., внаслідок одностороннього, дострокового розірвання договорів про надання правової допомоги в цивільних справах замовником [PERSON] , з чим остання не погодилась, пред`явивши зустрічний позов до [PERSON] про визнання умов договору недійсними. За договором про надання послуг виконавець зобов`язаний надати послугу, а замовник - оплатити її. За змістом стст.632, 903 ЦК ціна договору (плата за договором) - форма грошового визначення вартості наданих послуг. Виплата виконавцю послуги здійснюється за виконання ним договірного обов`язку. Згідно з положеннями п.4 ст.1, ч.3 ст.27 закону договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Відповідно до положень ст.901 ЦК за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення гл.63 «Послуги. Загальні положення» підрозд.1 розд.ІІІ кн.5 цього кодексу можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту є гонорар (плата за договором), порядок обчислення якого (фіксований розмір чи погодинна оплата), підстави для зміни його розміру, порядок сплати, умови повернення тощо відповідно до ст.30 закону визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару відповідно до ч.3 ст.30 закону врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Що стосується визначених в п.4.9, та п. 2.3.4 договорів грошової суми внаслідок дострокового розірвання договорів з ініціативи замовника, то, за своїм змістом і правовою природою, така грошова сума не є ціною договору (платою за надані послуги) у розумінні ст.ст.632, 903 ЦК та ст.30 закону, та не ставиться в залежність від фактично наданих послуг. Відповідно до положень ч.1 ст.638 ЦК, за класифікаційною ознакою, предмет договору є складовою його істотної умови. З урахуванням положень ч.ч.1 та 2 ст.202, ч.1 ст.203, ч.1 ст.628 ЦК зміст двостороннього договору як правочину становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ці умови не можуть суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Під час розгляду справи відповідачем за первісним позовом зазначено про те, що вона не підписувала умов договорів, з яких встановлено її відповідальність у виді сплати грошових сум, у загальній сумі 400000 грн., внаслідок дострокового розірвання договорів про надання правової допомоги. В аспекті цивільно-правових зобов`язань виконавця предметом договору про надання юридичних послуг є вчинення певної дії або провадження певної діяльності в інтересах другої сторони (клієнта). Відповідно до положень ст.ст.6, 627 ЦК в їх системному зв`язку сторони є вільними у визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості й можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносин на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це («заборонено законом») або якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту чи суті відносин між сторонами. Отже, свобода договору не є абсолютною, вона обмежується законом і суттю договірних правовідносин, якою, за договором про надання юридичних послуг у формі представництва в суді, є забезпечення балансу приватних і публічних інтересів - права особи на кваліфіковану юридичну допомогу при розгляді її справи в суді (приватний інтерес) і незалежність та безсторонність судової влади при розгляді цивільних справ (публічний інтерес). Реалізуючи принцип свободи договору, сторони не вправі змінювати імперативну вимогу закону щодо предмета договору про надання юридичних послуг шляхом визначення в безпосередній чи завуальованій формі плату, внаслідок дострокового розірвання договору, яка не є гонораром. Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 18 Закону «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу. Проаналізувавши норму статті 18 Закону № 1023-ХІІ, слід дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві. Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону № 1023-ХІІ, чинною на дату укладення договорів, є, зокрема, умови договору про: 1) звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров`я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника); 2) виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); 3) встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; 4) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору; 5) встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором; 6) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; 7) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); 8) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом; 9) установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру; 10) установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; 11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; 12) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; 13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; 14) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору; 15) обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей; 16) встановлення обов`язку споживача виконати всі зобов`язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх; 17) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов`язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Жодне із положень чинного законодавства не містить такого поняття як плата за розірвання договору. Адвокат включила положення, яке не містить під собою правової природи, а фактично є джерелом отримання невиправданих безпідставних додаткових прибутків, оскільки жодних негативних наслідків, втрат, витрат, пов`язаних з розірванням договору позивач [PERSON] не зазначала, що є підставою для визнання цих положень договорів несправедливими. Оскільки договором не передбачено зобов`язання сплати грошової суми за дострокове розірвання договору з ініціативи адвоката, натомість встановлене таке майнове обтяження для клієнта. Відповідно до ст. 59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. З урахуванням викладених вище обставин, суд приходить до висновку про безпідставність заявлених позивачем [PERSON] позовних вимог, оскільки заявлена нею до стягнення з [PERSON] грошова сума не є формою винагороди адвоката. Такі умови договорів суд вважає несправедливими, що в свою чергу дає підстави для визнання їх недійсними, тому зустрічний позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням її прав. Зустрічний позов поданий з метою захисту порушених прав споживача, а отже позивач за зустрічним позовом є звільненим від його сплати. Згідно з частиною третьою ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Факт понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем за зустрічним позовом підтверджено належними доказами (Витягом з Договору про надання правничої допомоги №12 від 02 вересня 2019 року (а.с.131), додатком до договору №12 від 02.09.2019 року (а.с.132), актом наданих послуг (надання правової правничої) допомоги (а.с.133), копією квитанції №КП-405/1 від 11.08.2020 року на суму 25000 грн. (а.с.136), їх розмір не можна вважати неспівмірним із заявленим позовом і обсягом наданих послуг. Враховуючи, що зустрічний позов задоволено повністю, що є підставою відповідно до положень п.3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України для покладення на сторону судових витрат, в тому числі на правничу допомогу, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Отже, з урахуванням складеності справи та фінансового стану учасників справи, до стягнення з відповідача за зустрічним позовом підлягають понесені позивачем за зустрічним позовом, витрати на професійну правничу допомогу, в сумі 25000 грн., оскільки вони є дійсними, необхідними та мають розумний розмір. На підставі викладеного,

Outcome: approved