Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

09.03.2016 року Головний лікар Миколаївського обласного протитуберкульозного диспансера звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області з заявою до [PERSON] про примусову госпіталізацію хворого до Миколаївського обласного протитуберкульозного диспансеру. В обґрунтування своєї заяви заявник вказував, що [PERSON], [INFO] перебував на стаціонарному лікуванні в Миколаївському обласному протитуберкульозному диспансері з 22.01.2016 року по 17.02.2016 з діагнозом: РИФ ТБ/22.01.2016/легень, інфільтративний туберкульоз дестр-МБТ+М-МГ+К+Риф+Кат4 (2016) Ког1(2016). Під час стаціонарного лікування у диспансері хворий [PERSON] зловживав алкогольними напоями та порушував умови перебування у диспансері, 17.02.2016 року самовільно залишив відділення. Хворий являє собою епідемічну загрозу для оточуючих під час відсутності у відділенні. [PERSON] відноситься до категорії хворих на заразну (відкриту) форму туберкульозу, який злісно ухиляється від обов'язкового лікування, самовільно залишає стаціонар. В зв'язку з цим Миколаївський обласний протитуберкульозний диспансер просить примусово госпіталізувати хворого [PERSON] до Миколаївського обласного протитуберкульозного диспансеру строком на три місяці. В судовому засіданні представник заявника [PERSON] заяву підтримала. Представник [PERSON] адвокат [PERSON] не заперечував щодо задоволення заяви. З огляду на те, що [PERSON] становить загрозу розповсюдження небезпечної хвороби, згідно ч. 1 ст. 285 ЦПК України суд визнав його участь в судовому засіданні недоцільною. Заслухавши пояснення представника заявника, представника хворого [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в Миколаївському обласному протитуберкульозному диспансері з 22.01.2016 року по 17.02.2016 з діагнозом: РИФ ТБ/22.01.2016/легень, інфільтративний туберкульоз дестр-МБТ+М-МГ+К+Риф+Кат4 (2016) Ког1(2016). Також з матеріалів справи вбачається, що на даний час [PERSON] ухиляється від обов'язкового лікування туберкульозу в добровільному порядку. У відповідності до ст. 22 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб особи, хворі на інфекційні хвороби, контактні особи та бактеріоносії, які створюють підвищену небезпеку зараження оточуючих, підлягають своєчасному та якісному лікуванню, медичному нагляду та обстеженням. Особи, які хворіють на особливо небезпечні та небезпечні інфекційні хвороби, є носіями збудників цих хвороб або перебували в контакті з такими хворими чи бактеріоносіями, а також хворі на інші інфекційні хвороби у разі, якщо вони створюють реальну небезпеку зараження оточуючих, підлягають лікуванню, медичному нагляду та обстеженням у стаціонарах відповідних закладів охорони здоров'я чи наукових установ. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 11 Закону України Про протидію захворюванню на туберкульоз у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Частина 3 статті 11 Закону України Про протидію захворюванню на туберкульоз передбачає, що примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України Про протидію захворюванню на туберкульоз рішення про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу чи про продовження строку примусової госпіталізації хворих на заразні форми туберкульозу приймається судом за місцем виявлення зазначених хворих або за місцезнаходженням протитуберкульозного закладу та підлягає негайному виконанню. Органи внутрішніх справ за зверненням керівника протитуберкульозного закладу надають у межах своїх повноважень допомогу у забезпеченні виконання рішення суду. Примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. За таких обставин, з врахуванням виписки з рішення ЛКК від 02 березня 2016 року за № 232 суд вважає, що заява є обґрунтованою, [PERSON], хворіючий на заразну форму туберкульозу, ухиляється від лікування та становить загрозу розповсюдження хвороби, а тому підлягає обов'язковій госпіталізації до спеціалізованого протитуберкульозного закладу, яким є Миколаївський обласний протитуберкульозний диспансер. З врахуванням стадії хвороби, висновку лікарської комісії та вимог, встановлених Законом, суд визначає строк госпіталізації в три місяці.

Outcome: approved