Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

08 вересня 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу в сумі 7100, 00 грн. В обгрунтування позову зазначає, що 14 червня 2016року на прохання [PERSON], який працював водієм на ТзОВ «ЛАМАН-ЕКСПРЕС», де він є директором, надав йому позику в сумі 7100, 00 грн. із умовою її повернення за першою вимогою, що підтверджується розпискою. В липні 2016р. позивач звернувся до відповідача із вимогою повернути позику в строк до 27.08.2016р., однак така вимога [PERSON] залишена без виконання. Враховуючи зазначене, просить стягнути з [PERSON] суму боргу в розмірі 7100, 00 грн. та судові витрати в сумі 551, 21 грн. В подальшому позивач уточнив розмір судових витрат, які просить стягнути із відповідача, та, з врахуванням суми сплаченого ним судового збору, просить стягнути з відповідача 710, 00 грн. судових витрат. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, проте подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності (а.с. 36, 45). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі та пояснив, що хоч дійсно писав розписку від 14.06.2016р., однак коштів від [PERSON]не отримував. Показав, що з травня 2016року дійсно працював водієм-далекобійником на ТзОВ «ЛАМАН-ЕКСПРЕС», де позивач є директором. Повідомив, що під час виконання службових обовязків із його робочого автомобіля під час рейсу Одеса-Харків викрали дизельне паливо на загальну суму 7100, 00 грн. Згадану вище суму він повинен був відшкодувати товариству у звязку із чим й написав розписку. Окрім того, повідомив, що з нього неправомірно товариством стягнуто заробітну плату в сумі 9000,00 грн. за проведений ремонт службового автомобіля, однак, оскільки вважав себе невинним у поломці автомобіля, то вважав, що стягнуті з нього кошти повинні бути враховані як відшкодування за викрадене дизельне паливо. Враховуючи вищенаведене, просив суд в задоволенні позову відмовити. Свідок [PERSON], який є батьком відповідача, показав, що в період роботи сина на ТзОВ «ЛАМАН-ЕКСПРЕС» він також перебував в Одесі та постійно спілкувався із сином. Зокрема, зі слів сина, йому відомо, що останній жодних коштів від [PERSON] в позику не отримував, а розписку написав під впливом працівників товариства, оскільки був винний 7100, 00 грн. за викрадене із ввіреного йому службового автомобіля дизельне пальне. Також зазначив, що з сина неправомірно стягнуто заробітну плату в сумі 9000, 00 грн., а тому вважав, що ці кошти мають бути враховані товариством в рахунок погашення боргу за викрадене дизельне паливо. Заслухавши відповідача [PERSON], свідка [PERSON], встановивши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, суд встановив, що відповідач [PERSON] з 12 травня 2016 року прийнятий в ТзОВ «ЛАМАН ТРАНС-ЕКСПРЕС» на посаду водія автотранспортних засобів, з посадовим окладом згідно штатного розпису, що підтверджується наказом № 424. Директором вказаного товариства є [PERSON] (а.с. 6). 14 червня 2016 р. відповідач [PERSON] взяв в борг у позивача [PERSON] 7100, 00 гривень, які зобовязувався повернути за першою вимогою, що підтверджується розпискою (а.с. 8, 39, 50). Факт написання розписки від 14.06.2016р. відповідач [PERSON] не заперечував. 27 липня 2016р. позивач [PERSON] звернувся до відповідача із вимогою повернути борг в строк до 27.08.2016р., що підтверджується листом-вимогою від 27.07.2016р. (а.с. 9) та не заперечується відповідачем. При цьому, відповідач на день розгляду справи у суді борг [PERSON] не повернув. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Згідно правового висновоку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс13, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами укладено договір позики від 14.06.2016р. на загальну суму 7100, 00 грн., умови якого не виконані відповідачем. Разом з тим, суд відхиляє доводи відповідача [PERSON] про те, що між ним та позивачем не укладено договору позики, оскільки в судовому засіданні [PERSON] підтвердив, що власноручно написав розписку від 14.06.2016р., при написанні останньої мав вільну волю щодо викладу її змісту, а документів, які б підтверджували викрадення дизельного палива із робочого автомобіля на суму 7100, 00 грн. та оформлення його матеріальної відповідальності за місцем праці у нього немає, оскільки такі взагалі відсутні; в правоохоронні органи щодо тиску на нього під час написання розписки останній не звертався. Також суд відхиляє доводи відповідача [PERSON] та покази свідка [PERSON] про неправомірність дій зі сторони працівників ТзОВ «ЛАМАН ТРАНС-ЕКСПРЕС», в тому числі директора товариства [PERSON], щодо незаконного утримання із [PERSON] заробітної плати в рахунок ремонту службового автомобіля, оскільки такі не стосуються суті даного спору. Окрім того, відповідач в судовому засіданні пояснив, що за місцем праці у відомостях він розписався за видачу йому заробітної плати в сумі 9000, 00 грн. та в правоохоронні органи із скаргами на незаконні дії керівництва товариства щодо привласнення належних йому коштів не звертався, незважаючи на те, що його звернення та звернення його батька з цього приводу (а.с. 42-43) були залишені товариством без відповіді. Згідно ч.1 ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Враховуючи вищенаведене, суд оцінює доводи відповідача та покази свідка, який є батьком відповідача, а відтак, зацікавленою особою, як спосіб ухилення відповідача від виконання зобовязання за договором позики. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, саме розпискою за нормами матеріального закону підтверджується передання грошей за договором позики та отримання їх позичальником. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання згідно ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Оскільки у встановлений позивачем строк [PERSON] коштів не повернув, така поведінка відповідача свідчить про порушення зобовязання в розумінні ст.ст. 610, 1049 ЦК України, а відтак, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми позики підставні та підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати на користь позивача в сумі 710, 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved