Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

08.08.2017 року позивач звернувся в суд з даним позовом. Посилався на те, що 20.02.2014 року він відповідно до кредитного договору надав відповідачу кредит у розмірі 20 000,00 грн. на споживчі потреби строком на 24 місяці з 20.02.2014 року по 20.02.2016 року., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,00% на рік. Відповідач умови договору не виконав, у зв'язку з чим станом на 01.08.2017 року існує заборгованість: за кредитом - 5 398,56 грн., несплачені відсотки- 2 138,47 грн., інфляційні нарахування на тіло кредиту-2 527, 41 грн., а всього 10 064,44 грн., які просив стягнути з відповідача. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, на позові наполягає. Виходячи з наведеного, а також положень частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності представника позивача. Відповідач надала заяву про розгляд справи за її відсутність, позов визнає. У відповідності до вимог частини 2 статті 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, з'ясувавши позицію позивача у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. 20.02.2014 року він відповідно до кредитного договору надав відповідачу кредит у розмірі 20 000,00 грн. на споживчі потреби строком на 24 місяці з 20.02.2014 року по 20.02.2016 року., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,00% на рік.(а.с.15). Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до умов договору відповідач повинен здійснювати повернення кредитних коштів рівними частками та сплачувати відсотки у розмірах та у строк, які визначені кредитним договором (а.с.12-15). Судом встановлено, що відповідач своїх обов'язків по сплаті кредиту та процентів за користування коштами не виконав, що вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.46 ) та станом на 01.08.2017 року існує заборгованість: за кредитом - 5 398,56 грн., несплачені відсотки- 2 138,47 грн., інфляційні нарахування на тіло кредиту-2 527, 41 грн., а всього 10 064,44 грн., які просив стягнути з відповідача, а також судовий збір у суми 1 600,00 грн. Судом враховано, що статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. За правилами статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина 2 статті 549 ЦК України). Виходячи з аналізу зазначених статей, штраф є відповідальністю, яка залежить лише від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання й у часі визначається з настанням однієї з подій як невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Штраф має разовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов'язання. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також розмір процентів встановлених договором. За наведених обставин суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 1600,00 грн., оскільки заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved