Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

10.04.2020 до суду надійшла зазначена позовна заява, в обґрунтування якої позивач вказує, що з відповідачем вона познайомилась у 2014 році, а у вересні 2016 дізналась, що вагітна, на той час їй було 16 років, а відповідачу - 24 роки. Відповідач визнав, що він батько майбутньої дитини. Вони мешкали разом з відповідачем та народженою донькою у найманій квартирі. Відповідач був присутнім разом з нею у лікарні на УЗІ; був поруч, коли позивача забирали до пологового будинку, забирав її звідти разом із народженою дитиною. До 07 травня 2018 року вони проживали разом, відповідач обіцяв подати заяву до РАГСу про визнання батьківства, але так і не дотримався обіцянки, хоча приходить до дочки і називає її «доця». З метою встановлення місця реєстрації відповідача у справі відповідно до ст. 187 ЦПК України, 13.04.2020 було зроблено запит до відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Тернівської районної у місті ради. Відповідь надійшла до суду 17.04.2020. Ухвалою від 24.04.2020 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у підготовчому судовому засіданні 26.05.2020. 25.05.2020 позивач та її представник у судове засідання не з`явились. Представник позивача подала до суду заяву про долучення до матеріалів справи доказів і про підтримку позовних вимог та розгляд справи за її відсутності. (вх.9849 від 26.05.2020). Відповідач 26.05.2020 у судове засідання не з`явився, подав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі та просив розглядати справу за його відсутності. (вх.№9840 від 26.05.2020). Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За приписами п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Згідно з частиною третьою статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Частиною 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі, зокрема, визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 ЦПК України (частина четверта статті 200 ЦПК України). Згідно з частинами першою, четвертою статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За роз`ясненнями Верховного Суду України, викладеними у пункті 24 Постанови Пленуму від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пункті 11 Постанови Пленуму від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом; визнання відповідачем позову має бути безумовним, не суперечити закону й не порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), у такому разі суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для прийняття визнання відповідачем позову та задоволення позову, суд виходить з такого. [INFO] у [PERSON] народилась дочка - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Тернівським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.4). Відомості про батька дитини записані відповідно до частини 1 статті 135 СК України, тобто за вказівкою матері, що підтверджується витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян від 20.10.2018 року (а.с.5). Згідно з представленими фотознімками та відеозаписом [PERSON] та [PERSON] разом проводили час, відпочивали, відзначали свята. Крім того, як зазначено у позовній заяві, сторони протягом тривалого часу мали близькі статеві стосунки, що не заперечувалось відповідачем. (а.с. 1, 34, 35). Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. У статті 125 СК України передбачено, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Частиною першою статті 135 СК України визначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Положеннями статті 128 СК України визначено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із частиною 1 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Після дослідження доказів у справі, надані позивачем, у відповідності до ст.ст.12,81 ЦПК України, докази вважаються судом належними та допустимими згідно зі ст.ст.77,78 ЦПК України, і вони свідчать про необхідність задоволення позовних вимог, для чого є фактичні та правові підстави. З огляду на викладене суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому вбачає можливим прийняти визнання позову відповідачем. На підставі імперативних приписів частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати за сплачений судовий збір. Водночас, зважаючи на визнання відповідачем даного позову, суд застосовує частину першу статті 142 ЦПК України, за якою у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма закріплена частиною третьою статті 7 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ст.ст.133,141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн. за вимогу про стягнення аліментів, від сплати якого звільнена позивач згідно з пунктом 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Згідно з квитанцією від 26.05.2020 адвокат Севостьянова І.Г . отримала від [PERSON] 5000 грн. за договором про надання правової допомоги від 10.04.2020 (а.с. 28, 31, 32). На підставі імперативних приписів пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати 5000 грн. - витрат на професійну правничу допомогу. В силу п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного, ст. ст. 75, 77, 80, 84, 88, 121, 125, 128, 180, 182, 183 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved