Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-28 00:00:00

10.04.2017 [PERSON] звернувся в суд з позовом до Хоровецької сільської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Вказує на те, що 24.06.2005 року померла [PERSON], яка за життя склала заповіт на його імя, яким заповіла належну [PERSON] на праві власності земельну ділянку, що посвідчується сертифікатом серії Р1 № 792022. Проте, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через пропуск встановленого законом шестимісячного строку для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини. [PERSON] своєчасно не звернувся до нотаріуса з такою заявою, у звязку з поганим здоровям та тим, що він хворіє захворюванням , також на момент перебігу та витікання строку для прийняття спадщини хворів та крім того, доглядав за малолітніми дітьми. Просить визначити додатковий строк для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, з підстав викладених у заяві. Представник відповідача у судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON], яка померла 24.06.2005 року, при житті був складений та посвідчений 31.12.2004 року секретарем Мирутинської сільської ради Славутського району за реєстром № 75 заповіт на імя [PERSON], який на день смерті заповідача не змінений і не скасований (а.с.5). Довідкою Хоровецької сільської ради № 634 від 15.09.2014 року якою стверджується, що спадкодавець проживала одна за адресою с. Пашуки, Славутського району(а.с. 8). [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але йому було відмовлено у звязку з пропуском строку прийняття спадщини та рекомендовано звернутися до суду, що стверджується повідомлення приватного нотаріуса Славутського районного нотаріального округу від 31.03.2017 року № 505/01-16(а.с.18). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобовязує спадкоємця, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. В пункті 24 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку , суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані із обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Таким чином, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно із правовою позицією ВСУ від 04.11.2015 у справі №6-148цс15, правила частини 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини без поважних причин, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Представник позивача підтвердив, що [PERSON] про смерть спадкодавця дізнався у кінці червня 2005 року, проте вказав, що останній не прийняв спадщину вчасно у звязку з поганим здоровям, а також з тим, що на момент перебігу та витікання строку для прийняття спадщини хворів, що стверджується копіями довідок лікаря (а.с.10-11). Наведені [PERSON] докази підтверджують перебування позивача на лікуванні у певний період 2005 року, а не весь період встановлений законом для подання заяви про прийняття спадщини. Крім того, позивачем не надано належних та обґрунтованих доказів поважності пропуску строку звернення із заявою про отримання спадщини протягом 2005-2016 років. Доводи представника позивача про те, що відповідач фактично позов визнає, а тому є підстави для його задоволення суд до уваги не приймає з наступних підстав. Згідно із ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З наведеного видно, що обовязав ухвалити рішення про задоволення позову не є безумовним, а залежить від норм права, які регулюють спірні відносини. Оскільки позивачем не доведено наявність перешкоди для подання відповідної заяви та поважність причин пропуску строку звернення з такою заявою, тому суду приходить до переконання, що доводи позивача про поважність пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини є безпідставними та не обґрунтованими, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed