Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

08.11.2016 позивач звернулася до Могилів-Подільського міськрайонного суду з позовом в своїх інтересах та інтересах малолітніх [PERSON] і [PERSON] до [PERSON] про вселення. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно Свідоцтва про право власності на житло від 23.03.1993 та Свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачу на праві власності належить 1/2 частина квартири [ADDRESS]. Інша 1/2 частина спірної квартири на праві власності належить відповідачу. Позивач в даній квартирі зареєстрована, однак деякий час в ній не проживала, оскільки була відсутня в місті. Коли позивач повернулась, то виявила, що відповідач змінив замок на вхідних дверях квартири та не пускає її проживати в квартиру. Позивач є матірю двох малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. На прохання позивача надати ключ від вхідних дверей та впустити її і малолітніх дітей проживати до належної їй частини квартири, відповідач не реагує. 25.10.2016 позивач звернулась до Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області із заявою на незаконні дії відповідача. За результатами розгляду даної заяви позивачу повідомлено, що в діях [PERSON] відсутні ознаки кримінального правопорушення і запропоновано звернутись до суду за захистом порушених прав у цивільно-правовому порядку. За таких підстав позивач просить вселити її та її малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] до квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала повністю з підстав, викладених у ньому, та просила позов задовольнити. Пояснила, що відповідач є її рідним дядьком. Спірна квартира належала їй, її бабусі та дідусю. Після смерті бабусі та дідуся квартира в рівних частках належить їй та відповідачу. Вона проживала в даній квартирі з народження, доглядала за квартирою, оплачувала комунальні послуги. Деякий час вона була відсутня в місті і не проживала в квартирі. Коли вона повернулась, то виявила, що відповідач змінив замок на вхідних дверях, перевіз у вказану квартиру свої речі і там проживає. Її та її малолітніх дітей відповідач в квартиру не пускає, хоча там є її особисті речі. Вона не має де жити і змушена разом з дітьми орендувати житло. Вона зверталась до відповідача, щоб мирним шляхом вирішити це питання, навіть пропонувала відповідачу викупити його частку квартири. Однак відповідач не бажає вирішувати спір і в квартиру її не пускає. Представник органу опіки та піклування Могилів-Подільської міської ради Вінницької області [PERSON] вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки позивач, як співвласник квартири, та її малолітні діти мають право на проживання у спірній квартирі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. Судом встановлено, що відповідач, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, тричі, а саме 08.12.2016, 29.12.2016, 30.01.2017 не зявлявся в судове засідання. При цьому відповідач особисто або через засоби поштового звязку подавав в канцелярію Могилів-Подільського міськрайонного суду клопотання про відкладення розгляду справи у звязку із перебуванням на лікуванні. До даних клопотань відповідач додав довідки із лікувальних закладів про перебування на лікуванні. З даних довідок вбачається, що відповідач перебував на лікуванні в різних лікувальних закладах, тобто його лікування переривалось, що свідчить про нетривалий час таких захворювань відповідача та відсутність підстав для зупинення розгляду справи, і щоразу лікування відповідача починалось напередодні судового розгляду справи. Листом за вих. № 138/3425/16ц/472/2017 від 30.01.2017 відповідачу судом повторно розяснено його право подати суду в письмовому виді до канцелярії суду чи шляхом направлення через засоби поштового звязку заперечення щодо заявлених позовних вимог з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються. Також відповідачу розяснено, що у разі його перебування на стаціонарному лікуванні в медичному закладі він відповідно до вимог ст.ст. 38 ч. 1, 42 ч. 2 ЦПК України має право надати повноваження представляти свої інтереси в суді представнику і довіреність може бути посвідчена посадовою особою організації, в якій відповідач перебуває на стаціонарному лікуванні. Крім цього, відповідачу розяснено, що у разі відсутності коштів для оплати правової допомоги, за наявності на те підстав, він має право на безоплатну правову допомогу, гарантоване йому Конституцією України та ст. 3 Закону України «Про безоплатну правову допомогу». Відповідачу повідомлено, що по вулиці Сагайдачного, 1/30 в м. Могилеві-Подільському Вінницької області діє Могилів-Подільське бюро безоплатної правової допомоги. Копію даного листа відповідач отримав 02.02.2017, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, в якому проставлено підпис про одержання (а.с. 62). Однак жодним процесуальним правом, запропонованим та розясненим судом, відповідач не скористався. Натомість 14.02.2017 засобами поштового звязку до суду надійшло повторне клопотання відповідача про відкладення судового розгляду, оскільки відповідач не має можливості зявитись до суду за станом здоровя. До клопотання додано довідку Комунальної установи «Могилів-Подільська ОЛІЛ» № 31 від 14.02.2017, згідно якої [PERSON] з 13.02.2017 знаходиться на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділенні Могилів-Подільської ОЛІЛ (а.с. 65). Частина 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка згідно з\~частиною першою\~статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України,\~визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.\~Недотримання строків розгляду цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення порушує конституційне право на судовий захист, гарантований\~статтею 55\~Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади. Така позиція висловлена в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 11 від 17.10.2014 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення». Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Україною 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За таких обставин, з метою дотримання розумного строку розгляду справи та з метою захисту прав малолітніх дітей, зважаючи на предмет позову та підстави на його обґрунтування, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутність відповідача на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення позивача та думку представника органу опіки і піклування, дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Згідно копії Свідоцтва про право власності на житло від 23.03.1993, внесеного до реєстру за № 359 та зареєстрованого в Могилів-Подільському міжрайонному бюро технічної інвентаризації 28.02.2008 за № 4110, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної власності в рівних частках [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до копії Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.05.2011, посвідченого державним нотаріусом Могилів-Подільської міської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2-314, [PERSON] успадкувала після померлої [PERSON] 1/6 частку квартири № 45 по вулиці Київській (колишня вулиця Леніна), 17 в м. Могилеві-Подільському (а.с. 9). Вказане також підтверджується копією витягу про державну реєстрацію прав та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 10, 11). Факт належності позивачу на праві спільної часткової власності 1/2 частини квартири [ADDRESS] підтверджується і копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с. 12). Згідно ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно даної норми закону позивач зареєстрована та проживала у спірній квартирі, що підтверджується довідкою Могилів-Подільського міського комунального підприємства «Житловокомунгосп» № 808 від 23.03.2016 (а.с. 13). Позивач також сплачувала комунальні послуги, що підтверджується копією квитанції (а.с. 22). Позивач є матірю малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями Свідоцтв про народження серії NA-VI № 1753121 та серії NA-V № 0975562 та перекладами до них (а.с. 15, 16). Частина 4 ст. 29 ЦК України визначає, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків. Згідно даної норми малолітні діти позивача мають право проживати разом з нею у спірній квартирі. Співвласником спірної квартири разом з позивачем є [PERSON], який також зареєстрований в [INFO]. Згідно ч. 1, 4 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, а ч. 1 ст. 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Частина 4 ст. 311 ЦК України встановлює, що фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма закріплена і в ч. 2 ст. 47 Конституції України, згідно якої ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В порушення даних норм закону відповідач самовільно, без згоди позивача, змінив замок на вхідних дверях квартири, що є спільною частковою власністю сторін, та позбавляє позивача та її малолітніх дітей права користуватись своєю власністю - проживати в спірній квартирі. Отже, судом встановлено, що позивач є співвласником квартири [ADDRESS], не була позбавлена цього житла за рішенням суду, доказів іншої угоди про порядок користування квартирою між сторонами суду надано не було, а тому дослідивши усі наявні докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позивач та її малолітні діти мають право на проживання в [INFO], а відповідач неправомірно позбавляє їх цього права. За таких підстав суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved