Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

08.04.2014 року позивач звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом до [PERSON], третя особа: АТ «УкрСиббанк» про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя у порядку проведення його поділу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що сторони перебували у шлюбі з 28.01.2006 року та від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Шлюб розірвано на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.05.2014 року. 13.09.2006 року між [PERSON] та Акціонерним товариством «УкрСиббанк» було укладено договір кредитування № 0011039931000 для придбання житла - квартири [ADDRESS], за яким відповідачу було надано кредит у розмірів 17 500 доларів США, зі сплатою 10,3 % річних та кінцевим терміном погашення кредиту до 13.09.2027 року. Забезпеченням виконання зазначеного зобов'язання є застава - квартира [ADDRESS], згідно договору іпотеки від 13.09.2006 року. В зв'язку тим, що [PERSON] знаходився в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], остання надавала письмову згоду на отримання кредиту, так вони мали намір купити квартиру, але їм не вистачало коштів. Тобто, під час подружнього життя сторонами було придбано квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], за договором купівлі-продажу від 13.09.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі № 2062, яку оформлено на ім'я [PERSON] Право власності на зазначену квартиру зареєстровано в Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації 15.09.2006 року за відповідачем. Мирової угоди про розподіл спірної квартири між сторонами не досягнуто, тому [PERSON] просить суд: здійснити поділ майна подружжя - квартири [ADDRESS]; визнати право власності по 12 частини вказаної квартири за позивачем та відповідачем; покласти на позивача обов'язки з виконання зобов'язань, передбачених договором кредитування № 0011039931000 від 13.09.2006 року у рівних частках із [PERSON] У судовому засіданні [PERSON] позов підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просила суд задовольнити її позовні вимоги. Додатково пояснила, що квартиру сторони придбали у 2006 році. На купівлю квартири не вистачало коштів, тому чоловік за її згоди оформив кредитний договір в Акціонерному товаристві «УкрСиббанк» на суму в розмірі 17 500 доларів США. Право власності на квартиру зареєстрували на чоловіка, так як на той час підтримували один з одним довірливі стосунки. Кредит сплачують разом у рівних частках. На даний час мешкають разом з дітьми в спірній квартирі. Відповідач у судовому засіданні позов визнав повністю, пояснивши, що квартира [ADDRESS] була придбана у період шлюбу, при оформленні 13.09.2006 року договору кредитування № 0011039931000 [PERSON] надавала згоду на отримання кредиту, метою якого було придбання житла, тобто інтересах сім'ї. Представник третьої особи АТ «УкрСиббанк» - Максименко В.Ю. заперечував проти позову, свої заперечення обґрунтовує тим, що квартира [ADDRESS] є предметом іпотеки № 1103993100/З та власністю іпотекодержателя (АТ «УкрСиббанк»), а розпорядження предметом іпотеки без згоди іпотекодержателя забороняється, просить у задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін у справі, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. За вимогами ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.57, 58, 59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 28.01.2006 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який був зареєстрований Комунарським відділом РАЦС Запорізького міського управління юстиції, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (актовий запис № 38) (а.с. 4). Від шлюбу у сторін народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 461 (а.с. 5). За договором про надання споживчого кредиту № 11039931000 від 13.09.2006 року [PERSON] отримав у АТ «УкрСиббанк» грошові кошти в розмірі 17 500,00 доларів США, за сплатою відсотків 10,3 % річних та кінцевим терміном погашення кредиту до 13.09.2027 року для купівлі нерухомого майна - квартири [ADDRESS] (а.с. 18-22). При укладанні зазначеного договору [PERSON] була надана згода на укладання договору про надання споживчого кредиту, сторонами по справі зазначений факт не заперечується. Забезпеченням виконання зазначеного зобов'язання є застава - квартира [ADDRESS], згідно договору іпотеки № 11039931000/З від 13.09.2006 року (а.с. 36-38). 13.09.2006 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі № 2062, згідно якого [PERSON] продала, а [PERSON] придбав у власність квартиру [ADDRESS] (а.с. 39), право власності на зазначену квартиру зареєстровано за [PERSON], про що свідчить витяг з Державного реєстру правочинів № 2881780 від 13.09.2006 року (а.с. 40). Відповідно рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.05.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішення набуло законної сили 23.05.2014 року. Частиною 1 статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно вимог ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. При цьому статтею 71 СК України визначено, що майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Пленум Верховного Суду України в Постанові № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначив у п.22, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Отже, законодавець визначився, що поділ спільної сумісної власності подружжя здійснюється в натурі. При цьому у п.25 вищезазначеної Постанови зазначено, в разі якщо неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Відповідно до п.24 зазначеної Постанови до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. У судовому засіданні було встановлено, що на момент придбання спірної квартири позивач знаходилась в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, при оформленні кредиту надавала письмову згоду, на даний час кредит сплачується обома сторонами в рівних частках, що підтверджено ними у судовому засіданні. Крім цього, судом враховується, що спірна квартира є двохкімнатною, в якій кімнати є ізольованими, тобто у квартирі можливе відокремлене проживання сторін, з подальшим визначенням відповідного порядку користування житлом. Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотеко держатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку встановленому законом. Статтею 9 зазначеного закону передбачено, що іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення. Іпотекодавця заборонено без згоди іпотекодержателя відчужувати предмет іпотеки або ж вчиняти інші дії передбачені даною статтею. Обмеження, запровадженні ст.9 Закону України «Про іпотеку» діють лише в частині, яка стосується відчуження предмета іпотеки (квартира), однак його поділ чи визнання права власності на частку колишнім подружжям не вважається відчуженням предмету іпотеки. Більш того, на момент укладення договору іпотеки, предмет іпотеки - квартира [ADDRESS] була об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, посилання третьої особи на те, що квартира [ADDRESS] є предметом іпотеки № 1103993100/З та власністю іпотекодержателя (АТ «УкрСиббанк»), а розпорядження предметом іпотеки без згоди іпотекодержателя забороняється помилкове, так як сторони лише користуються та спільно володіють зазначеним нерухомими майном. Таким чином, вимога щодо поділу спільного майна подружжя та визнання права власності по 12 частині на зазначену квартиру за кожним із подружжя є обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню. Також, на думку суду, підлягає задоволенню вимога щодо покладення на позивача обов'язків по виконанню умов, передбачених договором про надання споживчого кредиту № 11039931000 від 13.09.2006 року,так як при поділі майна враховуються правовідносини за зобов'язаннями. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем про звернення до суду було сплачено судовий збір в розмірі 1272,60 гривень, про що свідчить квитанція № 148 від 25.04.2014 року, з урахуванням того, що позов підлягає задоволенню, то зазначена сума підлягає стягнення з відповідача. На підстави викладеного,

Outcome: approved