Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

09 квітня 2019 року [PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав. Пояснив, що вони з відповідачем мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з ним. Сторони з лютого 2018 року не проживають як сім`я, спільне господарство не ведуть. Відповідач добровільно не надає жодної матеріальної допомоги на утримання дитини, а тому позивач просить суд стягнути з неї на його користь аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 5000 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Не заперечував проти заочного розгляду справи. За неофіційними даними, як зазначив позивач, відповідачка виїхала на заробітки до Республіки Польща. При визначенні розміру аліментів він виходив із середньомісячного заробітку працівника в Польщі. 06 травня 2019 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до підготовчого засідання за правилами загального позовного провадження. 24 травня 2019 року ухвалою Миргородського міськрайонного суду підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Повідомлена про день та час судового розгляду справи належним чином, за зареєстрованим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення на веб-сторінці Миргородського міськрайонного суду Полтавської області, офіційного веб-порталу судової влади, відзив на позовну заяву не подала (а.с. 32-33; 41-42). Згідно ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідно до положень ст.ст. 280,281 ЦПК України судом ухвалено провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Оцінюючи усі докази, що є у справі в їх сукупності, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини, що полягають в обов`язку матері, батька утримувати дітей. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Згідно зі ч.2 ст.51 Конституції України, ст.180 Сімейного Кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць, для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Згідно ст.ст. 180, 181, 182, 184 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом достовірно встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.3). Малолітній син [PERSON] проживає разом з позивачем [PERSON] та знаходиться на його утриманні відповідно до довідки виконавчого комітету Великосорочинської сільської ради Миргородського району від 04.04.2019 року (а.с.4). Перебування дитини на утриманні батька підтверджується також актами обстеження житлово-побутових умов сім`ї, з яких вбачається, що відповідачка з сім`єю не проживає. Вихованням сина займається батько [PERSON] (а.с.34-35). Та обставина, що саме батько опікується малолітньою дитиною підтверджується довідкою Великосорочинської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, з якої вбачається, що саме [PERSON] в період з 01 вересня 2018 року з`являється на батьківські збори, приводить і забирає дитину зі школи, цікавиться успіхами у навчанні, співпрацює з класоводом (а.с.36). Відповідно до положень ч.1,3 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Зважаючи, що між сторонами добровільно не досягнуто умов матеріального забезпечення сина, вимоги позивача про стягнення аліментів ґрунтуються на законі і тому підлягають до задоволення. При вирішенні питання щодо розміру аліментів, які мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача на утримання сина, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивача в частині грошової суми аліментів 5000 грн., які останній просить стягнути з відповідача на утримання дитини щомісячно. Оскільки, в супереч вимог ст. 12, 81 ЦПК України, позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що відповідач може надавати грошову допомогу на утримання сина саме в такому розмірі. Відповідно до ч. 2 ст. 186 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Виходячи із встановленого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, який становить - 2118 гривень, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача частково та стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина в розмірі 2118 грн., щомісяця до повноліття дитини. На думку суду цей розмір є достатнім для задоволення розумних потреб дитини. Згідно положення ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в сумі 768,40 грн., слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial