Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

07 липня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.03.2008 р. між сторонами було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти, зобов'язавшись повернути їх у порядку та на умовах, визначених договором. У забезпечення виконання договірних зобов'язань між сторонами було укладено договір іпотеки житлового приміщення. Відповідач не виконав свої зобов'язання за кредитним договором. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру [ADDRESS], а також виселення усіх її мешканців (а.с.а.с. 4 - 8). Представник позивача до суду не з'явився, звернувшись із заявою про розгляд справи за його відсутності. Відповідач до суду також не з'явився, був повідомлений належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 169, статей 224, 225 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.03.2008 р. між сторонами було укладено договір про іпотечний кредит № DNUHGІ0000006240, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 631 250,00 грн. під 15 % річних строком до 25.03.2028 р. (а.с.а.с. 19 - 28). Виконання відповідачем договірних зобов'язань з повернення кредитних коштів було забезпечено в повному обсязі іпотечним договором № DNUHGІ0000006240 від 25.03.2008 р., укладеним між сторонами. Предметом договору іпотеки стала придбана відповідачем квартира [ADDRESS] (а.с.а.с. 32 - 35). За змістом договору іпотеки підставою для виникнення у позивача права на звернення стягнення на предмет іпотеки є невиконання відповідачем договірних зобов'язань за кредитним договором у встановлені таким договором строки. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконував належним чином взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку позивач своєю письмовою вимогою просив погасити відповідача. Такою вимогою відповідача також було попереджено про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки при невиконанні вимоги та непогашенні заборгованості (а.с.а.с. 17, 18, 29 - 31). Письмову вимогу відповідачем виконано не було, а розмір заборгованості станом на 27.05.2014 р. склав 3 339 354,44 грн., з яких: 628 878,41 грн. - основна заборгованість, 1 004 491,70 грн. - відсотки, 1 402 406,65 грн. - пеня, 303 577,68 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.а.с. 11 - 14). Відповідно до статей 11, 525, 629 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір, який є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов'язково укладається у письмові формі (статті 1054, 1055 ЦК), а також іпотечний договір, який має бути нотаріально посвідченим (статті 3, 18 Закону України від 05.06.2003 р. № 898-ІV «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-ІV)). Згідно зі статтею 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності зі статтею 1050 ЦК у контексті положення частини 2 статті 1054 ЦК, якщо кредитним договором встановлений обов'язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась зі сплатою процентів. За правилами статті 526 ЦК зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 статті 530 ЦК передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 610 ЦК порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі статтями 546, 547, 573 ЦК виконання зобов'язання може забезпечуватись заставою, якою також може бути забезпечена вимога, що може виникнути в майбутньому. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. При цьому відповідно до статті 575 ЦК різновидом застави є іпотека. У відповідності зі статтею 1 Закону № 898-ІV іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. За правилами статей 3, 18 Закону № 898-ІV, статті 574 у контексті статті 575 ЦК іпотека як форма застави виникає і на підставі договору. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення, що також передбачено і статтями 577, 585 ЦК. Статтею 33 Закону № 898-ІV передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється в тому числі і на підставі рішення суду. Аналогічні положення містяться у статтях 589, 590 ЦК. Відповідно до статті 39 Закону № 898-ІV у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки. Згідно зі статтею 41 Закону № 898-ІV реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для ухвалення рішення у справі. Судом встановлено факти укладення кредитного договору, а також договору іпотеки у відповідності з вимогами чинного законодавства. Також встановлено факт невиконання відповідачем (на відміну від позикодавця) договірних зобов'язань за кредитним договором, що зумовило виникнення у позивача права на звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, зважаючи на зміст статті 591 ЦК, статей 36, 38, 39, 41 Закону № 898-ІV, за якими пріоритетним способом реалізації предмета іпотеки за рішенням суду є публічні торги, суд вважає за необхідне задовольнити позов. Вирішуючи позов у частині вимог про виселення мешканців житла, яке є предметом іпотеки, суд виходив з наступного. Так, у відповідності зі статтями 9, 109 Житлового кодексу України, статтями 39, 40 Закону № 898-ІV одночасне ухвалення з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки рішення про виселення мешканців такого предмету іпотеки дійсно можливе. Між тим, оскільки позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження фактичного проживання за адресою майна, що є предметом іпотеки, відповідача та інших осіб, суд вважає ці позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. У порядку статті 88 ЦПК суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію понесених судових витрат пропорційно задоволеній частині позову у сумі 3 654,00 грн. (а.с. 1).

Outcome: partial