Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

07 листопада 2017 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з 25 серпня 2015 року по 09.08.2017 року тимчасово працювала на посаді кухаря ДНЗ «Волошка» на час декретної відпустки основного працівника в Слоутському навчально - виховному комплексі: загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів, дошкільний навчальний заклад «Волошка» Глухівської районної ради Сумської області, який перейменовано в Комунальний заклад Березівської сільської ради «Слоутський навчально-виховний комплекс: загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів, дошкільний навчальний заклад «Волошка» Сумської області. Заробітну плату позивачу було перераховано своєчасно. Однак, в порушення законодавства, відповідач не видав їй в день її звільнення належно оформлену трудову книжку. Тільки, коли вона звернулась до директора Слоутського НВК з письмовою заявою від 26.10.2017 року про видачу трудової книжки, цей документ позивачу було видано 26 жовтня 2017 року. Укладаючи строковий трудовий договір з Слоутським НВК на час відпустки основного працівника по догляд) за дитиною, вона розраховувала на трирічний строк. Однак, основний працівник перервала відпустку і вийшла на роботу на посаду кухаря ДНЗ «Волошка». Позивач була звільнена з роботи 09.08.2017 року, але їй не віддали трудову книжку, тому вона вважала, що у разі повторного оформлення основним працівником відпустки по догляду за дитиною, її запросять на цю ж посаду як тимчасового працівника. Але у жовтні 2017 року [PERSON] стало відомо, що основний працівник на посаді кухаря ДНЗ «Волошка» вже не працює, вона знову оформила відпустку по догляду за дитиною, а на її місце директор сказав нікого не приймати. Тому вона і звернулась із заявою від 26.10.2017 року про видачу їй трудової книжки. До цього часу з дня звільнення ніхто з працівників відповідача не пропонував їй забрати трудову книжку. Отримавши трудову книжку, та ознайомившись із записами в ній, вона вважає, що вона належним чином не оформлена, оскільки запис про прийом на роботу позивача і її звільнення з роботи не містить посилання на відповідну статтю КЗпІІ України. Відтак, запис про звільнення з роботи не відповідає вимогам чинного законодавства про працю. Затримка у видачі трудової книжки складає 54 робочих днів. Також неправомірними діями відповідача позивачу заподіяно моральну шкоду. В результаті невидачі їй своєчасно трудової книжки позивач не мала можливості працевлаштуватись чи стати на облік в Центр зайнятості як безробітна та отримувати заробітну плату чи допомогу по безробіттю, а відтак, не отримала грошових коштів, на які розраховувала. Інших доходів вона не має, не отримує жодної матеріальної допомоги. Це призвело до вимушених змін в її житті та моральних страждань, які позивач зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Тому просить суд стягнути з відповідача на її користь середню заробітну плату за час затримки видачі трудової книжки при звільненні з роботи у сумі 5727 грн.32 коп., 700 грн. моральної шкоди, а всього 6427 грн. 32 коп., а також витрати, пов'язані з надання правової допомоги адвокатом у сумі 500 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Додатково пояснила, що керівник відповідача оголосив наказ про її звільнення на робочому місці у приміщенні кухні за присутності двох інших працівників; трудову книжку вона не забрала, бо після оголошення наказу була знервована та залишила місце роботи; після оголошення наказу забрати трудову книжку їй не пропонували; після звільнення на іншу роботу влаштовуватись не намагалась, бо в неї багато роботи вдома; моральних страждань зазнала, бо в селі казали, що її вигнали з роботи; чому просить стягнути саме 700 грн. моральної шкоди пояснити не може, вважає цю суму цілком достатньою. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнав у повному обсязі, висловивши незгоду щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу. Пояснив, що працює директором ДНЗ «Волошка». Позивач у вказаному закладі тимчасово працювала кухарем на час декретної відпустки основного працівника. 09 серпня 2017 року була звільнена у звязку із виходом на роботу основного працівника. Наказ про таке звільнення він оголосив в присутності позивача та інших працівників, потім запропонував їй забрати трудову книжку. [PERSON] в день звільнення трудову книжку не забрала, а надіслати документ поштою він не міг, бо за відсутності відповідної заяви позивача це суперечить Інструкції про порядок ведення трудових книжок. Інших дій щодо вручення трудової книжки не вчиняв. Відповідно до ч. 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом не прийнято визнання позову відповідачем, подальший розгляд справи здійснювався в загальному порядку. Заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Наказом директора НВК від 25 серпня 2015 року № 16-К [PERSON] тимчасово призначено на посаду кухаря ДНЗ «Волошка» на час декретної відпустки основного працівника (а.с. 7). Наказом директора НВК від 09 серпня 2017 року № 8-К [PERSON] звільнено з посади кухаря ДНЗ «Волошка» у звязку з виходом з декретної відпустки основного працівника (а.с.8). 26 жовтня 2017 року позивач звернулась до директора Слоутського НВК із заявою, в якій просила видати їй трудову книжку, а також копії наказів про прийняття на роботу та звільнення з роботи і довідку про заробітну плату (а.с. 10). Відповідно до ч. 1 ст.\~47 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116\~цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст.\~48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція). Так, пунктами 4.1, 4.2 Інструкції встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органа працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Отже, обовязок повідомлення звільненого працівника про необхідність отримання трудової книжки покладений саме на роботодавця, за невиконання якого працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Відповідач жодних дій щодо повідомлення [PERSON] про необхідність отримання трудової книжки не вчинив. Згідно з ч. 5\~ст. 235 КЗпП України, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Таким чином, позовна вимога щодо стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки підлягає задоволенню. Розраховуючи середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки суд виходить із даних довідки про заробітну плату відповідача за останні два місяці перед днем звільнення 4454,59 грн., кількість відпрацьованих робочих днів 42, середньоденної заробітної плати 106,06 грн., 54 робочих дні затримки у видачі трудової книжки: 106,06 грн. х 54=5727,32 грн. Відповідно до ст.. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується (п. 4). Відповідно до загальних підстав цивільно - правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5). У звязку із затримкою видачі трудової книжки були порушені права позивача на працевлаштування та отримання плати за свою працю. Разом з цим в судовому засіданні позивач пояснила, що не намагалась влаштуватись на іншу роботу не через відсутність у неї трудової книжки, а через відсутність необхідності у такому працевлаштуванні. Моральних страждань зазнала не з приводу неможливості працевлаштуватись, а через розмови людей у селі щодо її звільнення. Однак, звільнення позивача у цій справі не розглядається. Отже, між діями відповідача щодо несвоєчасної видачі трудової книжки та моральними стражданнями позивача суд не вбачає причинного звязку. За таких обставин в частині стягнення моральної шкоди позов задоволенню не підлягає. Також позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь витрати, повязані з наданням правової допомоги адвокатом у сумі 500 грн. Суд вважає, що такі витрати не підлягають стягненню з відповідача з огляду на наступне. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать у тому числі витрати на правову допомогу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. У ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатом є фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом. Стаття 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до видів адвокатської діяльності відносить у тому числі складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру. У статтях 26, 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. На підтвердження оплати послуг адвоката позивачем надано квитанцію про оплату правової допомоги адвоката від 07.11.17р. на суму 500 грн. у вигляді підготовки та складання позовної заяви. Однак, суду не надано договору про надання правової допомоги. При цьому позивач в судовому засіданні пояснила, що жодних договорів з адвокатом не укладала. За таких обставин не можна вважати отриману позивачем правову допомогу саме правовою допомогою адвоката в розумінні ЦПК України. Крім цього суду не надано доказів на підтвердження кількості затраченого адвокатом часу на підготовку та складання позовної заяви. Відповідно до ч. 3\~ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.\~Оскільки позивач з огляду на предмет позову звільнена від сплати судового збору, то з відповідача в доход держави необхідно стягнути 640 грн. судового збору.

Outcome: partial