Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

10.07.2014 року позивач первинно звернувся до суду із позовною заявою, в якій після уточнення позовних вимог в останній редакції від 28.08.2015 року (т.1, а.с.225), з урахуванням того, що уточнена позовна заява від 11.07.2017 року не була прийнята до розгляду у звязку з порушенням норм ст.120 ЦПК України в редакції до 14.12.2017 року (відсутність копій додатків до позовної заяви)(т.2, а.с.29-30) просила суд: у порядку поділу спільного майна подружжя: -визнати за позивачем право власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS]; -визнати за відповідачем право власності на земельний пай площею 3,6337 га, право власності на яке зареєстроване на підставі державного акту серії ЯБ №217781 від 28.01.2005 року (реєстровий номер 69); -визнати за відповідачем право власності на автомобіль марки «Volkswagen», моделі «Т4 Transporter», державний номерний знак [NUMBER]; -стягнути з відповідача на користь позивача у якості компенсації по оформленню транспортного засобу 20.07.2011 року у розмірі 7707,13 грн.; -стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у загальному розмірі 11241,30 грн.; -стягнути з відповідача на користь позивача 28353,43 грн. як різницю вартості між частками колишнього подружжя. Ухвалою судді від 28.07.2014 року провадження по справі було відкрито (т.1, а.с.29). Ухвалою суду від 04.02.2015 року провадження по справі зупинено у звязку із призначенням експертизи, крім цього вказаною ухвалою забезпечено позов шляхом заборони відчуження відповідачу та вчинення будь-яких інших дій щодо автомобіля марки «Volkswagen», моделі «Т4 Transporter», державний номерний знак [NUMBER]; земельної ділянки площею 0,31 га, право власності на яке зареєстроване за відповідачем на підставі державного акту серії ІІІ-ХР №047960 від 01.11.2000 року; земельну ділянку площею 3,6337 га, право власності на яке зареєстроване за відповідачем на підставі державного акту серії ЯБ №217781 від 28.01.2005 року; земельну ділянку площею 5,64 га, право на яку зареєстроване за відповідачем на підставі сертифікату на земельну ділянку на підставі розпорядження Золочівської райдержадміністрації від 07.07.1997 року за №378. Ухвалою суду від 30.05.2016 року по справі була призначена комплексна судова експертиза за клопотанням представника відповідача, яка не була проведена через її не сплату відповідачем (т.2, а.с.28-31). На час проведення експертизи провадження по справі було зупинено та відновлено ухвалою суду від 12.01.2017 року (т.2, а.с.59). Ухвалою судді від 12.02.2018 року справа була прийнята до розгляду (т.2, а.с.127-128). У судовому засіданні 14.03.2018 року була оголошена перерва, оскільки остання за часом уточнена позовна заява позивача від 10.07.2017 року (т.2, а.с.95-97) була залишена без руху через недоплату позивачем судового збору. Судове засідання 30.03.2018 року не відбулося, оскільки суддя знаходився в цей день на лікарняному (т.2, а.с.138). У судовому засіданні 27.04.2018 року представник позивача надав суду квитанцію про доплату судового збору та просив прийняти уточнену позовну заяву до розгляду (т.2, а.с.147), при цьому первинна квитанція про сплату Ухвалою суду від 27.04.2018 року уточнена позовна заява була прийнята до розгляду та визначений строк для подання стороною відповідача відзив та заперечення (в разі бажання), а стороні позивача відповіді на відзив (т.2, а.с.153). Останньою позовною заявою позивач просила суд: -визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 3,6337 га, належну відповідачу на підставі державного акту серії ЯБ №217781 від 28.01.2005 року (реєстровий номер 69), яка розташована за адресою: Харківська область, Золочівський район, Малорогозянська сільська рада; -виділити у власність [PERSON], автомобіль марки «Volkswagen», моделі «Transporter», державний номерний знак [NUMBER] та припинити право власності [PERSON] на 1/2 частину у спільному майні подружжя на цей автомобіль; -стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] суму у розмірі 66997,79 грн. у якості компенсації вартості ? частки автомобіля; -стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] у якості компенсації вартості 1/2 часток витрат по оформленню автомобілі марки «Volkswagen», моделі «Transporter», державний номерний знак [NUMBER], 20.07.2011 року у розмірі 7707,13 грн.; -стягнути з відповідача [PERSON]м. на користь позивача [PERSON] витрати, повязані з розглядом справи: витрати на правову допомогу - 9050,00 грн., витрати на проведення судових експертиз 787,20 грн., незалежну оцінку майна 250,00 грн., нормативну грошову оцінку земельної ділянки 1050,00 грн., сплата за послуги БТІ 104,10 грн., а усього 11241,30 грн. В обгрунтування вказаної позовної заяви було зазначено, що сторони перебували у шлюбі, під час спільного проживання на ім`я відповідача було приватизовано земельну ділянку, яка є предметом позову, та автомобіль марки «Volkswagen», моделі «Transporter». Вказане майно є спільним, а тому повинно бути поділено між сторонами в рівних частках, а оскільки позивач не претендує на автомобіль, то їй повинна бути сплачено половина його вартості за висновком експертизи, проведеної по справі. Крім цього, позивач приймала участь своїми коштами в оформленні автомобіля, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути половину суми коштів сплачених за таке оформлення, а також судові витрати, повязані з отриманням позивачем багато численних довідок, сплатою за участь у справі адвоката, проведення експертиз, тощо. Через неможливість вирішення вказаного питання у позасудовому порядку, позивач вважає за необхідне звернутися до суду із відповідною уточненою позовною заявою, останньою в часі (т.2, а.с.148-150). У судове засідання позивач та її представник не прибули, про день, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином відповідно до вимог п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України (т.2, а.с.159), раніше в іншому складі суду була надана заява від представника позивача [PERSON] про розгляд справи за його відсутності та відсутності його довірителя позивача по справі, що відповідає вимогам ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідач відзив на уточнену позовну заяву не подав, а тому справи розглядається на підставі останньої за часом прийнятою ухвалою суду від 27.04.2018 року уточненої позовної заяви з вимогами у ній викладеними. У судовому засіданні представник відповідача проти вимог вказаної заяви заперечив у повному обсязі, повідомивши суд, що вимоги позивача не ґрунтуються на законі, приватизація земельної ділянки була здійснена позивачем на власне ім`я, а тому є його особистою приватною власністю відповідно до вимог п.5 ч.1 ст.57 СК України, а машина дійсно була придбана за час шлюбу, однак відповідач не бажає платити позивачу кошти за вказане майно, а тому в цій частині вимоги також задоволенню не підлягають, щодо витрат по оформленню майна та витрат повязаних з розглядом справи, то в цій частині вимоги позивача належними та допустимими доказами не підтверджуються, а тому повинні бути відхиленими. Вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який був зареєстрований 04.06.1996 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вільшанської селищної ради Дергачівського району Харківської області (актовий запис №09). Шлюб між сторонами був розірваний 12.03.2013 року відділом РАЦС Харківського районного управління юстиції Харківської області (актовий запис №32)(т.1, а.с.4). Під час перебування у шлюбі сторонами відповідно до заявлених позовних вимог в уточненій редакції позову від 27.04.2018 року було придбано шляхом безоплатної приватизації на ім`я відповідача було приватизовано земельну ділянку площею 3,6337 га на підставі державного акту серії ЯБ №217781, виданого 28.01.2005 року на підставі розпорядження Золочівської районної державної адміністрації Харківської області від 12.11.2004 року №556, яка розташована на території Малорогозянської сільської ради Золочівського району Харківської області із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6322684000:02:002:0097 (т.1, а.с.120) та автомобіль марки «Volkswagen», моделі «Transporter», державний номерний знак [NUMBER], 1999 року випуску, придбаний 14.07.2011 року та зареєстрований за [PERSON] на підставі свідоцтва про переєстрацію транспортного засобу САО 979677 від 28.05.2013 року, при чому первинно 23.07.2011 року вказаний автомобіль був зареєстрований за позивачем по справі на підставі свідоцтва серії САЕ809275 (т.1, а.с.107). Вирішуючи питання по суті суд виходить з того, що земельна ділянка була приватизована відповідачем на своє ім`я під час перебування у шлюбі, та норми п.5 ч.1 ст.57 СК України на час набуття права власності відповідачем не діяли (ще не були прийняті), адіяли інші норми ст.57 СК України, яким встановлювалося, що усе майно, набуте подружжям під час шлюбу є їх спільним майно, а тому вказана земельна ділянка є спільним майном подружжя та підлягає поділу між ними саме як спільне майно в рівних ідеальних частках. При цьому вказана вимога була заявлена позивачем ще при первинному зверненні до суду, а тому судовий збір за неї стягується судом відповідно до сплаченої позивачем раніше квитанції про сплату судового збору при зверненні до суду у розмірі половини судового збору у розмірі 121,80 грн. (т.1, а.с.1). Вимога про стягнення компенсації за половину вартості автомобіля, відповідно до експертного висновку (т.1, а.с.163-166) позивача не грунтується на законі, оскільки відповідач згоди на таку компенсацію не давав, а тому за позивачем повинна бути визнана ідеальна частка на спільне майно подружжя в цій частині у розмірі 1/2 його частини без присудження жодних компенсацій за нього. При цьому оскільки вимоги позивача в цій частині є іншими, ніж прийняте судом рішення, то судові витрати в цій частині стягненню з відповідача не підлягають. Вимога щодо стягнення з відповідача половини вартості з оформлення автомобіля жодними доказами по справі не підтверджується, а тому підлягає відхиленню, як необґрунтована та не доказана. Вирішуючи питання судових витрат на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути лише половину вартості проведеної по справі судової автотоварознавчої експертизи у розмірі 393,60 грн. (т.1, а.с.163), оскільки інші заявлені позивачем витрати, повязані з розглядом справи (витрати на професійну правничу допомогу, незалежну оцінку майна, нормативну грошову оцінку земельної ділянки, сплата за послуги БТІ) або не підтверджуються взагалі доказами або не підтверджуються належним чином оформленими доказами, що унеможливлює для суду встановлення їх відповідності діючому законодавству. Судові витрати по справі, зокрема понесенні стороною позивача при поданні уточненої позовної заяви, суд компенсує, окрім половини первинно сплаченого судового збору, за рахунок позивача, оскільки вимоги її позовної заяви в уточненій частині судом, окрім визнання права власності на земельну ділянку, яка була заявлена ще при поданні первинної заяви, відхиляються, а задоволення позову відносно автомобіля не є відображенням вимог позовної заяви позивача. Відповідно до ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. На підставі ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час\~шлюбу, належить дружині та чоловікові на\~праві спільної сумісної власності\~незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч.1 ст.61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Нормами ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ\~майна, що належить їм на праві\~спільної сумісної власності, незалежно від\~розірвання шлюбу, у разі поділу\~майна, що є об'єктом права\~спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або\~шлюбним договором. На підставі викладеного та

Outcome: partial