Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

07 жовтня 2016 року [PERSON] звернувся до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з дійсним позовом до [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітніх [PERSON], [PERSON], про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Мотивував свої вимоги тим, що йому на праві приватної власності, належить квартира [ADDRESS] на підставі Свідоцтва «Про право власності на житло», виданого 23 серпня 1996 року Слов'янським закритим акціонерним товариством «Масложир». Вищевказане свідоцтво було зареєстроване позивачем 27 серпня 1996 року КП «Бюро технічної інвентаризації» м. Словянська Донецької області, реєстраційний номер запису об'єкта №9194, реєстраційна книга №9, про що він отримав довідку №1854-3/0.45/01 від 21 липня 2016 року. Позивач зазначив, що починаючи з 09 серпня 2004 року його рідна донька [PERSON] та онук [PERSON] зареєстровані у вищевказаній квартирі, а з 14 квітня 2009 року зареєстрований його другий онук [PERSON] Фактично з 27 травня 2014 року по кінець вересня 2016 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] в указаній квартирі не проживають, у квартирі відсутні їх особисті речі, поштова кореспонденція на їх прізвища не надходить, їх фактичне місце проживання невідоме. У зв'язку з вищевикладеним, просить суд, визнати [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітніх [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою №4 в будинку №10 по вулиці Конєва м. Словянськ, Донецької області. Позивач [PERSON], у судовому засіданні, позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні, надав суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, не заперечував проти винесення заочного рішення. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі витягу з договору про надання правової допомоги від 21 вересня 2016 року, у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов [PERSON] Відповідач [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітніх [PERSON], [PERSON], в судове засідання не зявились, відомостей про причини неявки суду не надали, про дату та час судового засідання були повідомлені телеграмою (а.с.28-30). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Так, у ході судового розгляду достовірно встановлено, що квартира [ADDRESS], належить позивачу на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23 серпня 1996 року видане Слов'янським закритим акціонерним товариством «Масложир» (а.с.15). Вищевказане підтверджується довідкою №1854-3/0.45/01 від 21 липня 2016 року, яка видана КП «Бюро технічної інвентаризації» (а.с.16), технічним паспортом на квартиру [ADDRESS] (а.с.18-20) Як вбачається з копії домової книги, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], зареєстровані у [INFO] з 09 серпня 2004 року. [PERSON], [INFO], зареєстрований по вищевказаній адресі з 14 квітня 2009 року (а.с.11-14). Згідно акту від 13 вересня 2016 року, складеного керівником комітету мікрорайону «Черевківка», за участю сусідів [PERSON], [PERSON], встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], у квартирі [ADDRESS] не проживають, особистих речей за вищевказаною адресою не має з травня 2014 року (а.с.9) Викладене в акті також підтверджується показаннями свідків допитаних в судовому засіданні. Так, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що вона є сусідкою [PERSON] та мешкає у квартирі [ADDRESS]. Донька позивача [PERSON] не мешкає у квартирі №10 приблизно з травня 2014 року. Свідок [PERSON], показав, що він мешкає у [ADDRESS]. У квартирі №4 за вищевказаною адресою ніхто не мешкає та донька [PERSON] приблизно два роки не мешкає у квартирі. У відповідності до ст. 316 ЦК України , правом власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За приписами ч. ч. 1,2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Проте, відповідно до вимог ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Підстави позбавлення члена сімї права користування жилим приміщенням, яке належить громадянинові на праві власності, визначені ст. 405 ЦК України. Згідно до ч.2 ст. 405 ЦК України - член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Судом встановлено, що з 27 травня 2014 року відповідач [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітніх [PERSON], [PERSON] в спірній квартирі не мешкають, не отримують кореспонденцію за даною адресою, їх особистих речей у домоволодінні не має, згідно ч.1 статті 158 ЖК України договір найму житлового приміщення з власником житла не укладали, участі у витратах по утриманню квартири не приймають, спірним житлом не цікавляться, перепон у користуванні квартирою їм ніхто не чинив. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані і підлягають задоволенню. Позивач не вимагає компенсації понесених ним судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved