Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

07 лютого 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачкою зареєстрували шлюб 23 лютого 1991 року. Від подружнього життя мають повнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Сімейні відносини не склались у зв'язку з тим, що вони з дружиною мають різні характери та погляди на життя і з цього приводу між ними було відсутнє взаєморозуміння. Сторони проживають окремо більше 18 років, спільне господарство ними не ведеться. Подальше спільне життя з відповідачкою та збереження шлюбу не можливе. Оскільки [PERSON] не з'явилась для державної реєстрації розірвання шлюбу через органи РАЦС, тому позивач звернувся з позовом до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, направив суду електронне повідомлення про розгляд справи без його участі, позовну заяву підтримує повністю. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву підтримала, проти розірвання шлюбу не заперечувала. Заслухавши відповідачку, дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони в справі 23 лютого 1991 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 286, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.6). Від подружнього життя [PERSON] та [PERSON] мають повнолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.7). 09 жовтня 2013 року сторони у справі подали спільну заяву до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у місті Києві про розірвання шлюбу подружжя, яке не має неповнолітніх дітей (а.с.3). Державна реєстрація розірвання шлюбу у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві між [PERSON] та [PERSON] була призначена на 12 листопада 2013 року, але [PERSON] у визначений день не з'явилась для державної реєстрації розірвання шлюбу. Однією сім'єю сторони не проживають більше 18 років. Як вбачається із позовної заяви, що підтвердила і відповідачка в судовому засіданні, причинами розпаду сім'ї є те, що вони не зійшлись характерами, між ними було відсутнє взаєморозуміння та взаємоповага один до одного, внаслідок чого виникали сімейні сварки, що і привело до розпаду сім'ї. Сторони проживають окремо з 1995 року, спільне господарство з цього часу ними не ведеться. Згідно частини 1 статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Частиною 2 статті 112 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам як позивача, так і відповідачки, а тому шлюб необхідно розірвати. Після розірвання шлюбу відповідачка просила залишити їй прізвище [PERSON]. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України, згідно якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином стягненню з відповідачки на користь позивача підлягає сплачений ним при зверненні з позовом до суду судовий збір у сумі 243 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved