Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

08.07.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем 08 лютого 2013 року, вказуючи на те, що спільне життя з відповідачем не склалося у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння між ними та різністю життєвих інтересів. Вона втратила до нього почуття любові та поваги. Фактичні шлюбні відносини припинились з квітня 2014 року, спільне господарство не ведеться, проживають окремо. Вважає, що шлюб розпався та його збереження є недоцільним, подальше спільне життя з відповідачем не можливе. Від сумісного проживання дітей не мають. Органах РАГС розривати шлюб відповідач не бажає. Після розірвання шлюбу залишити дівоче прізвище «[PERSON]». У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, наполягала на розірванні шлюбу. Зазначила, що збереження шлюбу є неможливим. Відповідач не з'явився, через канцелярію суду надав заяву, у якій просив надати строк для примирення. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб, 08 лютого 2013 року [PERSON] 1968 року народження та [PERSON] 1972 року народження зареєстрували шлюб у Київському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №52. Судом встановлено, що подружжя дітей не має. Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 ч.ч. 1,2 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Згідно до ст. 105 ч. 3 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності до ст. 109 цього Кодексу. Враховуючи, що позивачка категорично заперечувала на наданні судом їм строку для примирення, відсутність у подружжя дітей, суд вважає недоцільним надання сторонам строку для примирення. Сімейні відносини припинені з квітня 2014 року, примирення неможливе, сумісного господарства подружжя не веде. Враховуючи, що подружжя з квітня 2014 року подружні відносини не підтримують, разом не проживають, спільно господарство не ведуть, подружжя дітей не мають, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки в даному випадку збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб носить формальний характер і підлягає розірванню. Суд, оцінивши належність, достовірність, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, вважає, що підстави, на які посилається позивач, наполягаючи на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, збереження сім'ї не можливо, шлюб фактично розпався та існує формально, тому позов підлягає задоволенню. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: approved