Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-24 00:00:00

08 жовтня 2018 року до Миргородського міськрайонного суду з Октябрського районного суду м. Полтави надійшли матеріали позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про вселення в квартиру, усунення перешкод в користуванні квартирою, визначення порядку користування квартирою, для розгляду за підсудністю. В обґрунтування позовних вимог уточненої позовної заяви від 03.05.2020 позивач зазначає, що за рішенням Октябрського районного м. Полтави від 03 жовтня 2017 року, яке набрало законної сили 16.01.2018 по цивільній справі №554/2491/17 за її позовом до [PERSON] про встановлення факту спільного проживання без реєстрації шлюбу, визнання майна - 2-х кімнатної квартири [ADDRESS] на 5 поверсі загальною площею 45,1 кв.м, житлова площа - 28,8 кв.м, більша кімната площею 17,1 кв.м, прохідна кімната з балконом, менша кімната площею 11,7 кв.м ізольована, зі всіма зручностями визнано за кожним з них право власності по 1/2 (одній другій) частині вказаної квартири без її реального поділу та без визначення порядку користування квартирою. Зареєстроване та фактичне місце проживання її та відповідача: с. Черевки Миргородського району. З нею проживають двоє неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Квартира [ADDRESS] на 5 поверсі, згідно технічного паспорту Полтавського БТІ від 20.06.2020 та проведеного натурного обстеження, загальною площею 44,2 кв.м, житлова площа - 28,3 кв.м., житлова прохідна кімната літ.«4» площею 16,6 кв.м. з балконом площею 0,8 кв. м.; житлова ізольована кімната літ.«5» пл.11,7 кв.м.; коридор літ. «1» площею 4,0 кв. м.; санвузол літ. «2» площею 2,6 кв.м. (суміжний-ванна, туалет); кухня літ. «3» площею 6,2 кв.м.; шафи літ. «6» площею 2,3 кв. м., яка поєднана з кімнатою «5» площею 11,7 кв.м. Вважає, що з урахуванням того що з нею проживає двоє дітей, необхідно виділити в постійне користування меншу житлову кімнату «5» площею 11,7 кв.м, приміщення шафи «6» площею 2,3 кв. м. та коридор - прохід, який буде обладнано після спорудження суцільної стіни в кімнаті «4». Відповідачеві [PERSON] необхідно виділити в постійне користування кімнату «4» з балконом площею 0,8 кв. м. Всі інші приміщення: коридор «1» площею 4,0 кв.м., санвузол «2» площею 2,6 кв.м.; кухня «3» площею 6,2 кв.м. залишити в загальному користуванні. Так як спір виник з вини відповідача, тому необхідно останнього зобов`язати переобладнати квартиру протягом 2 місяців після набрання рішення суду законної сили. Крім того вважала, що необхідно визначити порядок користування приміщенням кухні літ. «3» площею 6,2 кв.м. з метою усунення перешкод в користуванні з боку відповідача. Оскільки вона з відповідачем не можуть домовитися про користування квартирою, відповідач чинить перешкоди у користуванні нею, позивач змушена звернутися до суду. Просила вселити її в квартиру [ADDRESS] , зобов`язати [PERSON] не чинити перешкод в користуванні даною квартирою та передати ключі від замків вхідних дверей, на протязі двох місяців після набрання рішенням законної сили здійснити переобладнання квартири відповідно до висновку експерта, а також визначити наступний порядок користування квартирою: -виділити їй в постійне користування житлову кімнату «5» площею 11,7 кв.м., приміщення шафи «6» площею 2,3 кв.м., коридор-прохід площею 3,3 кв.м. з коридору «1» площею 4,0 кв.м. до житлової кімнати «5» площею 11,7 кв.м., який буде обладнано після спорудження суцільної стіни в кімнаті «4» площею 16,6 кв.м., після чого площа кімнати «4» стане 13,3 кв.м.; -виділити [PERSON] в постійне користування житлову кімнату «4» площею 13,3 кв.м. з балконом площею 0,8 кв.м.; -коридор площею 4,0 кв.м., санвузол (ванна, туалет) «2» площею 2,8 кв.м. та кухню «3» площею 6,2 кв.м. зі всім електро, сантехнічним обладнанням залишити в загальному користуванні її та [PERSON] . Також заявлена вимога про встановлення порядку користування кухнею «3» площею 6,2 кв.м., шляхом встановлення необхідних меблів, а також не перешкоджати в проведенні електромережі, водопроводу, каналізації у відповідності з технічними нормами для функціонування побутової техніки. Ухвалою судді від 19.10.2018 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. 08.11.2018 відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву в якому просив відмовити у задоволенні позову. Вказував, що в позовній заяві містяться неправдиві та суперечливі відомості. Зазначав, що з 2017 року постійно мешкає зі своєю новою сім`єю за адресою: [ADDRESS] . Позивач має місце постійного проживання на праві власності житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , а їх спільні діти навчаються у школі за місцем мешкання. З приводу виділення в постійне користування меншої кімнати спільної квартири зазначав, що [PERSON] є його цивільною дружиною з якою вони мають спільну дитину [PERSON] [INFO] , а також доньку від першого шлюбу [PERSON] - [PERSON] , [INFO] . Всі вони мешкають за адресою [ADDRESS] . [PERSON] навчається у 2-Б класі КЗ ПЗШ І-ІІІ ступенів №23. [PERSON] перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення виконкому Шевченківської районної у м. Полтаві ради та одержує допомогу дитині при народженні. Житлова площа квартири має бути розрахована у кількості 13,56 квадратних метрів на одного члена сім`ї, відповідно до ст. 47 Житлового Кодексу України. Згідно технічного паспорту, житлова площа квартири становить 28,8 кв.м., що менше норми жилої площі передбаченої у ст. 47 Житлового кодексу (13,65 кв.м на одну особу). Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» вказує на санітарні норми жилої площі у розмірі 21 кв. м загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 кв. м на сім`ю. Проте, згідно з міжнародним стандартом ООН, на кожну людину має припадати не менше 30 кв.м від загальної площі житла. Крім того зазначав, що згідно ч. 2 ст. 50 Житлового Кодексу не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев`ять років, крім подружжя. Оскільки він не є батьком [PERSON] , тому фізично не може проживати з нею в одній кімнаті. За таких обставин дівчинці була виділена окрема кімната, площею 11,7 кв.м., для навчання та відпочинку. У великій кімнаті, площею 17,1 кв.м., мешкає він, його малолітній син та дружина. Між ним та позивачем склалися негативні відносини, відсутнє будь-яке порозуміння у спілкуванні. Одночасно вказував, що має висновок № 42/10/18 експертного будівельно-технічного дослідження від 01.11.2018, виконаний судовим експертом Мазур Олександром Івановичем, згідно якого сторонам технічно не можливо виділити в натурі 1/2 частки квартири, які можна переобладнати в ізольовані приміщення із самостійними виходами. До того ж якщо побудувати коридор площею 4,6 кв.м то належна йому кімната площею 17,1 кв.м зменшиться до 12,5 кв.м, що неможливо для нормального життя сім`ї. З цих підстав відповідач просив відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог в повному обсязі за безпідставністю. В поданій уточненій позовній заяві від 16.11.2018 позивач надала заперечення на відзив, в яких зазначала що він не ґрунтується на законі і тому не може бути прийнятий до уваги. Відповідач навмисно підміняє юридичне поняття «визначення порядку користування квартирою», що і є предметом спору між ними на поняття «розподіл квартири», що не є предметом спору і тому висновок спеціаліста Мазур О. І. від 01.11.2018 №42/10/18, на який посилається [PERSON] доводить те, що саме він самовільно, без моєї згоди як співвласника квартири, зробив дверний прохід з кухні «3» в кімнату «4», що підтверджується п. 5 договору купівлі - продажу від 25.01.2017 де вказано, що квартира візуально оглянута покупцем до оформлення цього договору, реконструкції квартири та самовільних переобладнань, перепланувань на момент огляду не має, за згодою сторін технічної інвентаризації перед укладенням договору не проводилось. Згідно технічного паспорту від 08.05.2018 на вказану квартиру, дверного проходу між кухнею «3» і кімнатою «4» не має. Наявність цього дверного проходу буде заважити їй користуватися кухнею, площа якої складає 5,8 кв.м, тому необхідно зобов`язати за його рахунок в термін 2 місяці після набрання законної сили рішення по цій справі закласти дверний прохід з кухні «3» в кімнату «4». В іншій частині вищезазначений висновок, а також доводи [PERSON] не можуть бути взяті до уваги як надумані, а також з підстав викладених вище. Щодо [PERSON] та її дочки [PERSON] зазначала, що вони зареєстровані в с. Бакумівка Миргородського району, де і проживали. Вони в порушення ч. 2 ст. 369 ЦК України без її згоди як співвласника квартири вселились тому підлягають виселенню в судовому порядку. Ухвалою суду від 04.01.2019 по справі призначено судову будівельно - технічну експертизу. Провадження по справі зупинене. 23 квітня 2019 року цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про вселення в квартиру, усунення перешкод в користуванні квартирою, визначення порядку користування квартирою повернута з експертної установи без виконання ухвали суду від 04 січня 2019 року, у зв`язку із відсутністю технічного паспорту виготовленого в об`ємно-планувальному рішенні квартири на даний час. Ухвалою суду від 08 травня 2019 року провадження справі поновлено. 19 липня 2019 року ухвалою суду по справі повторно призначено судову будівельно-технічну експертизу. Провадження по справі зупинене. 24 жовтня 2019 року на адресу суду надійшло клопотання експерта про надання додаткових матеріалів необхідних для проведення судової будівельно-технічної експертизи №1709 та проведення натурного обстеження об`єкту дослідження по справі № 554/6980/18. Ухвалою суду від 26.11.2019 клопотання експерта задоволено, постановлено направити в розпорядження експерта письмові пояснення надані [PERSON] . На вирішення експерта поставлені додаткові питання. Провадження по справі зупинене. 23 березня 2020 року справа повернута з експертної установи з наданим висновком експерта за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги уточненої позовної заяви від 03.05.2020, просила їх задовольнити, вказувала, що відповідач чинить перешкоди у користуванні квартирою шляхом погроз, про що були звернення до правоохоронних органів, а також у неї відсутні ключі від вхідних дверей. Має намір проживати в даній квартирі з дітьми, оскільки планує продовжити навчання у м. Полтава. Представник позивача Бобров В. Г. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив задовольнити з підстав викладених в уточненій позовній заяві. Просив визначити порядок користування квартирою зобов`язавши відповідача здійснити переобладнання відповідно висновку експерта. Відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог, так як вважає що він являється єдиним власником квартири, однак визнав ту обставину, що позивач не має ключів від спірної квартири. Стверджував, що ним не проводилося переобладнання квартири після набуття на неї права власності. Зазначав, що в спірній квартирі він проживає зі своєю цивільною дружиною та двома дітьми, спільне проживання із позивачем та її дітьми в одній квартирі неможливе, так як буде негативно впливати на дітей у зв`язку із неприязними відносинами. Переобладнати квартиру він не має матеріальної можливості. Перешкод у користуванні квартирою позивачу не чинить, надає дочці ключі лише коли та проживає в Полтаві, а потім їх забирає, щоб дитина не передала ключі позивачу. Представник відповідача, адвокат Ковжога О. І. в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві, а саме посилався на неприязні відносини між позивачем та родиною відповідача, а також на незаконність вимоги щодо заселення членів сім`ї зважаючи на співвідношення житлової площі з кількістю осіб враховуючи санітарні умови. За таких обставин вважав, що проживання такої кількості людей порушує морально-етичні та санітарно-гігієнічні вимоги. Крім того, вказував на невірний спосіб захисту, оскільки позивачем не заявлена вимога про переобладнання приміщення квартири. Просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши сторони, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі суд вважає, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. Відповідно до договору купівлі - продажу від 25.01.2017 [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] (а.с. 8, т. 1). Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16 травня 2017 року [PERSON] визнаний батьком [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 03.10.2017 визнано квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] і визнано за кожним право власності по 1/2 частині цієї квартири (а.с. 14-17, т. 1). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.02.2018 року за [PERSON] зареєстровано право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] (а.с. 20, т. 1) Відповідно до технічного паспорта, виготовленого 08.05.2018, власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] являється [PERSON] , згідно якого квартира складається з 2 кімнат житловою площею 28,8 кв.м, які не є ізольованими, а саме: 1-а кімната (4) площею 17,1 кв. м; 2-а кімната (5) площею 11,7 кв. м.; коридору (1) площею 4,6 кв. м; санвузла (2) площею 2, 8 кв. м; кухні (3) площею 5,8 кв. м; шафи (6) площею 2, 3 кв.м. та балкону площею 0, 8 кв.м., загальна площа квартири 45,1 кв.м. (а.с. 21-22, т. 1). Згідно технічного паспорту, виготовленого станом на 20.06.2019 вищевказана квартира складається з наступних приміщень: коридор (1) площею 4,0 кв.м., санвузол (2) площею 2,6 кв.м., кухня (3) площею 6,2 кв.м., кімната (4) площею 16,6 кв.м., кімната (5) площею 11,7 кв.м., шафа (6) площею 2,3 кв.м., балкон площею 0,8 кв.м., житлова площа квартири 28,3 кв.м. та загальна площа 44,2 кв.м. (а.с.152-155, т. 1). Відповідно до довідки ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» № 6355 від 01.07.2019 загальна та житлова площі по квартирі змінились у зв`язку з оздобленням стін, уточненням лінійних розмірів, демонтажем та встановленням перегородок, переплануванням підсобних приміщень. Нове будівництво, реконструкція, капітальний ремонт, реставрація - відсутні (а.с. 158, т. 1). Висновком експерта №1709 від 28.02.2020 встановлено, що переобладнати частину кімнати «4» квартири [ADDRESS] в коридор для проходу в кімнату «5» (з демонтажем чи без такого вбудованої шафи «6») технічно можливо. В результаті влаштування коридору в приміщенні кімнати «4» та демонтажу перегородки між кімнатою «5» та шафою «6» площа приміщень наступна: - площа кімнати «4» - 13,3 м2; - площа влаштованого коридору - 3,3 м2; - площа кімнати «5» - 14,0 м2. Варіант порядку користування квартирою (з відступом від часток 1/2 та 1/2, додаток № 4), першому співвласнику пропонується виділити наступні приміщення: в індивідуальне користування - житлова: житлову кімнату «5» площею 11,7 кв.м., частину житлової кімнати «4» площею 3,3 кв.м.; по підсобним: шафа «6» площею 2,3 кв.м; у спільне користування: коридор «1» площею 4,0 кв.м., санвузол «2» площею 2,6 кв.м., кухня «3» площею 6,2 кв.м. Усього даному співвласнику пропонується виділити у користування приміщень у квартирі загальною площею 24,08кв.м. Даному співвласнику виділяється загальної площі квартири 24,08 кв.м, що більше чим повинно бути на 1/2 частину на 1,98 кв.м. Другому співвласнику пропонується виділити наступні приміщення: в індивідуальне користування - по житловим: частину житлової кімнати «4» площею 13,3 кв.м.; по підсобним: балкон площею 0,8 кв.м.; у спільне користування: коридор «1» площею 4,0 кв.м., санвузол «2» площею 2,6 кв.м., кухня «3» площею 6,2 кв.м. Усього даному співвласнику пропонується виділити у користування приміщень у квартирі загальною площею 20,12 кв.м. Даному співвласнику виділяється загальної площі квартири 20,21 кв.м, що менше, чим повинно бути на 1/2 частину на 1,98кв.м. Для здійснення запропонованого варіанту порядку користування, необхідно виконати наступні переобладнання в квартирі (додаток №4): -в перегородці між коридором «1» та кухнею «3» пробити дверний проріз з подальшим влаштуванням дверного блоку; -між кухнею «3» та кімнатою «4» влаштувати перегородку; -в перегородці між житловими кімнати «4» та «5» демонтувати дверний блок та замурувати дверний проріз; -в житловій кімнаті «4» влаштувати перегородку, переобладнавши таким чином в приміщення: житлової кімнати корисною площею - 13,3 м2, коридору корисною площею - 3,3 м2; -в перегородці між коридором «1» та утвореним коридором площею 3,3 м2 пробити дверний проріз з подальшим влаштуванням дверного блоку; -в арці між коридором «1» та житловою кімнатою площею 13,3 м2 влаштувати дверний блок; -в перегородці між утвореним коридором площею 3,3 м2 та шафою «6» пробити дверний проріз з подальшим влаштуванням дверного блоку; -демонтувати перегородку між шафою «6» площею 2,3 м2 та кімнатою «5» площею 11,7 м2, отримавши кімнату площею 14,0 м2. Враховуючи вимоги державних будівельних норм та правил, наявність повного набору приміщень, забезпечення інженерними системами та технічний стан квартири [ADDRESS] дає можливість використовувати її приміщення як житло для проживання в ізольованих житлових кімнатах окремо однієї сім`ї різного чисельного складу, спільно користуючись підсобними приміщеннями (а.с. 66-78, т. 2). Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 3 ст. 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Виходячи з положень ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. За положенням ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Статтею 358 ЦК України встановлено що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Виходячи із зазначених норм позивач має право ставити питання про надання йому можливості користування житловим приміщенням у тому числі і шляхом встановлення порядку користування спільною частковою власністю. За ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частиною 1 статті 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За приписами ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який, означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Тобто, право власності є абсолютним правом, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків передбачених законом (ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316-319 ЦК України). Згідно з п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані житлові та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. Згідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України від 04.10.1991 року за №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також: між учасниками спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що сторони не можуть вирішити спір щодо користування спірною квартирою, позивач не має вільного доступу до майна, співвласником якого вона є, через перешкоди зі сторони відповідача, так як останній не допускає її до квартири, не надає ключі від вхідних дверей під`їзду будинку та ключів від вхідних дверей спірної квартири, тим самим порушує її право власності, тому порушені права [PERSON] користування та розпорядження своїм майном підлягають захисту шляхом вселення її у спірну квартиру, а також шляхом зобов`язання відповідача надати позивачу ключі від замків вхідних дверей зазначеної квартири. З уточненої позовної заяви вбачається що позивач просила здійснити переобладнання з метою можливості встановлення порядку користування квартирою відповідно до висновку експерта. Судом встановлено, що на даний час фактичні технічні характеристики розташування приміщення квартири не відповідають технічній документації на момент її набуття у власність відповідачем, оскільки на момент набуття права власності на квартиру [ADDRESS] складалася з 2-х кімнат житловою площею 28,8 кв.м, які не є ізольованими, а саме: 1-а кімната (4) площею 17,1 кв. м; 2-а кімната (5) площею 11,7 кв. м.; коридору (1) площею 4,6 кв. м; санвузла (2) площею 2, 8 кв. м; кухні (3) площею 5,8 кв. м; шафи (6) площею 2, 3 кв.м. та балкону площею 0, 8 кв.м., загальна площа квартири 45,1 кв.м. Однак, відповідно до технічного паспорту, виготовленого станом на 20.06.2019, загальна та житлова площі вищевказаної квартири змінилися та складають 28,3 кв.м - житлова площа квартири 28,3 кв.м. та 44,2 кв.м. - загальна площа. За таких обставин, в супереч ст. 81 ЦПК України відповідачем не надано доказів що ним не здійсненювалося дане переобладнання квартири після її придбання. Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України суд вважає за необхідне задовольнити частково вимоги позивача та здійснити переобладнання, оскільки вказані переобладнання виконати технічно можливо відповідно до висновку експерта. Вирішуючи спір про визначення порядку користування житловим приміщенням, що належить особам на праві спільної часткової власності, суд повинен перевірити, яка частина житлової площі належить кожному із співвласників, встановити ідеальну частку кожного із них, з`ясувати, чи можливо виділити ці частки їм у користування та чи відповідає частка, виділена кожному із співвласників, його частці у спільному майні та чи не порушуються при цьому права співвласників на їхні частки у спільному майні. Судом встановлено, що позивач у встановленому законом порядку набув право власності на 1/2 частку спірної квартири, зареєстрував своє право належним чином, та має право користуватись своєю власністю. Пунктом 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов`язати відповідача усунути наслідки порушення права позивача. Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що права [PERSON] як законного співвласника, щодо володіння та користування належною їй частиною квартири відповідно до її частки у праві спільної часткової власності порушені та підлягають захисту у спосіб, визначений позивачем, а саме шляхом встановлення порядку користування квартирою та зобов`язання [PERSON] здійснити переобладнання, наслідком яких стане можливість користування співвласниками ізольованими кімнатами. Згідно висновку №1709 від 28.02.2020 року встановлено, що для здійснення запропонованого варіанту порядку користування, необхідно виконати роботи по переобладнанню квартири. Перелік робіт, необхідний для переобладнання житлових кімнат включає в себе наступне: в перегородці між коридором «1» та кухнею «3» пробити дверний проріз з подальшим влаштуванням дверного блоку; між кухнею «3» та кімнатою «4» влаштувати перегородку; в перегородці між житловими кімнати «4» та «5» демонтувати дверний блок та замурувати дверний проріз; в житловій кімнаті «4» влаштувати перегородку, переобладнавши таким чином в приміщення: житлової кімнати корисною площею - 13,3 м2, коридору корисною площею - 3,3 м2; в перегородці між коридором «1» та утвореним коридором площею 3,3 м2 пробити дверний проріз з подальшим влаштуванням дверного блоку; в арці між коридором «1» та житловою кімнатою площею 13,3 м2 влаштувати дверний блок; в перегородці між утвореним коридором площею 3,3 м2 та шафою «6» пробити дверний проріз з подальшим влаштуванням дверного блоку; демонтувати перегородку між шафою «6» площею 2,3 м2 та кімнатою «5» площею 11,7 м2, отримавши кімнату площею 14,0 м2. В результаті влаштування коридору в приміщенні кімнати «4» та демонтажу перегородки між кімнатою «5» та шафою «6» площа приміщень буде становить: площа кімнати «4» - 13,3 м2; площа влаштованого коридору - 3,3 м2; площа кімнати «5» - 14,0 м2. Виходячи з ідеальних часток у праві власності на спірну квартиру та зважаючи що відповідач не висловив думки з приводу порядку користування квартирою, суд вважає за необхідне надати [PERSON] в користування житлову кімнату літ.«5» площею 11,7 кв.м., приміщення шафи літ.«б» площею 2,3 кв.м., коридор-прохід площею 3,3 кв.м., що позначено червоним кольором відповідно Додатку 4 до Висновку експерта №1709 від 28.02.2020. Виділити [PERSON] , в користування житлову кімнату літ. «4» площею 13,3 кв. м. та балкон площею 0,8 кв.м., що позначено жовтим кольором відповідно Додатку 4 до Висновку експерта №1709 від 28.02.2020. В загальному користуванні [PERSON] , [PERSON] , неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , залишити: коридор «1» площею 4,0 кв.м., санвузол «2» площею 2,6 кв.м., кухня «3» площею 6,2 кв.м. що позначено зеленим кольором відповідно Додатку 4 до Висновку експерта №1709 від 28.02.2020. Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення інших вимог позивача щодо переобладнання квартири, оскільки ці переобладнання необхідні для облаштування належних умов проживання позивача. Крім того, суд зазначає, що позивачем не надано доказів про наявність спору щодо спільного користування та облаштування приміщенням кухні, тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки судове рішення повинно бути наслідком чинного правового регулювання та спрямовано на відновлення порушених прав, свобод та інтересів. Виходячи із змісту законодавства воно не може регулювати суспільні відносини в майбутньому. Також в порушення вимог ст. 81 ЦПК України відповідачем не надано доказів, що при спільному використанні квартири сторонами по справі будуть порушені санітарно - гігієнічні норми, враховуючи що діючим законодавством не передбачено обмеження щодо кількості неповнолітніх дітей, які мають право проживати в квартирі з батьками. Одночасно суд вважає не обґрунтованими твердження представника відповідача, що підставою відмови в задоволенні позову є неможливості проживання в одній кімнаті різностатевих дітей старших дев`яти років, зважаючи на те що батьками дітей [PERSON] та [PERSON] є сторони по справі, що дозволить [PERSON] проживати разом з матір`ю в одній кімнаті, а [PERSON] разом з батьком в іншій кімнаті та неповнолітнім сином відповідача. Відповідно до статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 5737 гривень 32 копійок понесених судових витрат (судовий збір 710,80 грн. (1421,60/2), 3575, 00 грн. витрати на проведення експертизи, 1135,00 грн. додаткові витрати на проведення експертизи, 316,52 грн. витрати необхідні для розгляду справи (витрати на виготовлення технічного паспорта), які документально підтверджуються квитанцією про сплату судового збору, квитанцією про сплату витрат за проведення експертизи, квитанцією про сплату витрат за проведення додаткової експертизи, квитанцією про сплату витрат на виготовлення технічного паспорта (а.с. 1, 130 т. 1; а.с. 145, 147 т. 2).

Outcome: partial