Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

08 травня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб з [PERSON], зареєстрований 23 серпня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Корабельного районного управління юстиції м. Миколаєва, актовий запис №344. В обґрунтування позову вказала, що сімейне життя між сторонами не склалося, з 2010 року спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу вона вважає неможливим. Вказала, що від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Майнового спору не має, шлюбні відносини між сторонами припинені. В підготовче судове засідання позивач не зявилася, надіслала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просила справу розглянути за її відсутності. Відповідач в підготовче судове засідання не зявився, надіслав суду заяву, в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просив справу розглянути за його відсутності. Відповідно до\~частини 3\~статті 200\~ЦПК України,\~за результатами\~підготовчого провадження\~суд ухвалює\~рішення у\~випадку визнання\~позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 23 серпня 2003 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Корабельного районного управління юстиції м. Миколаєва, актовий запис № 344 (а.с.7). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Зі змісту позовної заяви вбачається, що спору щодо розподілу сумісного майна подружжя сторони не мають. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, при цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зазначена норма національного законодавства відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Згідно приписів статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин та збереження шлюбу. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу, вважає за необхідне зясувати прізвище подружжя після розірвання шлюбу. Позивачем в заяві зазначено про присвоєння їй прізвища, яке вона мала до реєстрації шлюбу, а тому відповідно до статті 113 СК України, позивачу слід відновити дошлюбне прізвище. При ухваленні рішення судом також враховано повне визнання позову відповідачем, яке прийнято судом, оскільки таке визнання не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи статті 24, 112, 113 СК України,

Outcome: approved