Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

10.03.2015 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що він 04.07.2013 р. надав позику відповідачу, в розмірі 5000 доларів США, що в еквіваленті на момент передачі коштів склало 40000 грн. за курсом Національного банку України. На підтвердження отримання вищезазначених грошових коштів відповідач надав позивачу відповідну розписку, в якій зобов'язався повернути їх в повному обсязі в строк до 05.08.2013 року. Проте позика відповідачем не повернута. Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 30.10.2013 року на користь позивача стягнуто з відповідача борг в сумі 40000 грн., але на час звернення до суду з даним позовом рішення суду не виконано, сума боргу відповідачем не погашена. Посилаючись на ст.625 ЦК України просить стягнути з відповідача втрати від інфляції розмірі 14224,0 грн. та 3% річних в розмірі 1890,41 грн., а також судові витрати та витрати на правову допомогу. В судовому засіданні представник позивача адвокат Соболєв Ю.В. позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідач двічі в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи з дозволу представника позивача, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов є обґрунтованим, законним та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав: Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Судом встановлено, що рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 30.10.2013року, яке набрало законної сили 10.11.2013 року, з відповідача [PERSON] стягнуто на користь позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 40000 грн. (а.с.29). Зазначеним рішенням суду встановлено, що 04.07.2013 року відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 5000 доларів США, що на момент отримання складало 40000 грн., на підтвердження чого ним власноручно було написано розписку. Строк повернення грошових коштів був визначений до 5 серпня 2013 року. Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З листа начальника ВДВС Голопристанського РУЮ від 16.04.2015 року за №02-46/3327 вбачається, що рішення суду боржником [PERSON] не виконано (а.с.31). У абзаці 2 пункту 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5 роз'яснено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідач повинен був повернути борг 05.08.2013 року та станом на час звернення з позовом до суду, тобто на 10.03.2015 року борг не повернуто, строк прострочення складає 575 днів. Відповідач відповідно до ст.625 ЦК України зобов'язаний сплатити 3% річних в розмірі 1890,41 грн.(40000грн., х 3% х 575 днів прострочення / 365 днів = 60 191,63грн). Окрім того, відповідач відповідно до ст.625 ЦК України зобов'язаний сплатити втрати від інфляції у розмірі 14224,00 грн., що відповідає інфляції в Україні за період 2013-2014 року (а.с.30). Враховуючи викладене, суд на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення втрати від інфляції розмірі 14224,0 грн. та 3% річних в розмірі 1890,41 грн. є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно зі ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджено судові витрати, які в даному випадку складають 243,60грн., сплаченого судового збору. Вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають, оскільки не підтверджені документально, а з наданих позивачем квитанції від 17.09.2010 року та договору на надання правової допомоги від 17.09.2013 року не вбачається, що позивачем було сплачено 4000 грн. за надання послух адвоката саме в зазначеній цивільній справі.

Outcome: approved