Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

08.02.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів, поглядів на сімейне життя, права й обовязки чоловіка, а також по багатьом іншим, життєво важливим питанням. При зазначених обставинах між сторонами постійно виникали конфлікти, що нерідко переходять у сварки і скандали. Сторони намагались зберегти родину в надії на зміну положенні в їх родині, але в результаті припинили подружні відносини. Протягом 2 років сторони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, і відновляти їх не мають наміру, оскільки між сторонами відсутнє взаєморозуміння, загальні інтереси, утрачені первісні почуття любові та поваги. Суперечок майнового характеру немає. Син після розірвання шлюбу буде проживати із позивачем. Посилаючись на викладене позивач просила позов задовольнити. До судового засідання позивач не зявилася, представник позивача суду надав заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не зявився повторно, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання з направленням судової повістки засобами рекомендованого поштового зв'язку та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причину неявки суду не повідомив. Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 12 вересня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Мосейко) [PERSON], було укладено шлюб, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у місті Севастополі, актовий запис № 906, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КГ № 106501. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Нормами ст. 51 Конституції України\~встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 №11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Вище викладені вимоги законодавства регламентовані також ст.112 СК України. Із змісту ст. 112 СК України вбачається, що суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Подружнє життя між сторонами не склалося через несумісність характерів, поглядів на сімейне життя, права й обовязки чоловіка, а також по багатьом іншим, життєво важливим питанням. Протягом 2 років сторони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, і відновляти їх не мають наміру, оскільки між сторонами відсутнє взаєморозуміння, загальні інтереси, утрачені первісні почуття любові та поваги. В звязку з викладеним, суд приходить до переконання, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим, так як суперечить інтересам сторін. За такого, суд вважає, що їх сімя розпалася остаточно і зберегти її неможливо, тому згідно зі ст.ст. 110, 112 СК України позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved