Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

09.10.2017 [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог [PERSON], секретар Потоківської сільської ради Мартинчик О.В. про визнання заповіту недійсним. Просила визнати недійсним заповіт складений [PERSON], [INFO], посвідчений 16.08.2007 року секретарем Потоківської сільської ради Жмеринського району Мартинчик О.В. (державна реєстрація у спадковому реєстрі №26), - та застосувати наслідки недійсності правочину. Просила визнати поважною причини пропуску строку на звернення до суду за захистом порушених прав та поновити строк позовної давності для звернення до суду. Позовні вимоги аргументовано тим, що [INFO] року померла мати позивача - [PERSON], а [INFO] року помер батько позивача [PERSON] Після смерті батьків залишилася спадщина, що складається з житлового будинку в с. Потоки Жмеринського району та земельна ділянка. Крім того позивачу достовірно відомо, що покійні батьки мали паї, однак яка їх площа та місце розташування йому невідомо. Після смерті батьків спадкоємцями першої черги були троє рідних братів: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] На момент смерті жодний з синів з батьками в будинку не проживав, на їхньому утриманні батьки не перебували. 16.08.2007 року батько позивачів склав заповіт та все своє майно заповів своєму сину [PERSON] Лише 15.05.2017 року позивачу випадково стало відомо про наявність зазначеного заповіту. Позивач вважає, що є підстави для визнання заповіту недійсним, оскільки він не відповідає чинному законодавству, не був підписаний [PERSON] та не відповідав його волі. Батько [PERSON] за два-три місяці до смерті був тяжкохворий, лежачий, майже не піднімався, оскільки хворів онкологічним захворюванням, тому підписання заповіту в приміщенні Потоківської сільської ради Жмеринського району майже за місяць до смерті викликає сумніви, оскільки враховуючи його стан він не міг самостійно пересуватися та бути присутнім під час підписання заповіту. 24.10.2017 ухвалою судді було відкрито провадження в справі. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги. Представник позивача [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] заявлені позовні вимоги визнав в повному обсязі. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог [PERSON] не заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог секретар Потоківської сільської ради Мартинчик О.В. не заперечувала проти задоволення заявлених позовних вимог. Відповідно до вимог ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно до вимог ч.1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до норм Цивільного кодексу України заповіт є особистим розпорядженням і складається від імені однієї фізичної особи. Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені ст. 1247 ЦК України, згідно якої загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем. Ст. 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у ч. 3 ст. 203 ЦК України. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього кодексу. Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абзацу 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки він ґрунтується на законі, відповідач позов визнав повністю і визнання ним позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. В судовому засіданні відповідно до матеріалів справи встановлено, що [INFO] року померла мати позивача [PERSON], а [INFO] року помер батько позивача [PERSON], після їх смерті залишилося спадкове майно. При житті [PERSON] склав заповіт, який посвідчений 16.08.2007 року секретарем Потоківської сільської ради Жмеринського району Мартинчик О.В. (державна реєстрація у спадковому реєстрі №26) (а.с.35). [PERSON] був важкохворим. 25.01.2007 року він звернувся до Вінницького обласного клінічного онкологічного диспансеру та був прооперований 07.02.2007 року (а.с.9-11). З 25.05.2007 року по 25.06.2007 року перебував на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні КУ «Жмеринська ЦРЛ. (а.с.8). Оскільки вищезазначені обставини визнані сторонами, то у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, вони не підлягають доказуванню. На підставі викладеного,

Outcome: approved