Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-03 00:00:00

09 березня 2021 року адвокат Гостренко С.Д., яка діє від імені та в інтересах [PERSON] , звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовної заяви представником позивача зазначено, що позивачуна підставі договору дарування квартири віл 09 вересня 2020 року належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , у якій зареєстрована [PERSON] , яка є колишньою невісткою [PERSON] , однак фактично з червня 2019 року у квартирі не проживає, участі у сплаті комунальних послуг не приймає, особисті речі відповідача у квартирі відсутні. З причин формальної реєстрації відповідача у квартирі позивач позбавлена права розпоряджатись своєю власністю на власний розсуд, оскільки ніяких зобов`язань щодо користування цим житловим приміщенням перед [PERSON] на себе не брала, з огляду на що вимушена звернутись до суду з даною позовною заявою. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 березня 2021 року позовну заяву прийнято до свого провадження, відкрито спрощене позовне провадження, у зв`язку з чим призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін для розгляду справи по суті на 09 годину 00 хвилин 20 квітня 2021 року та визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву з одночасним надісланням копії відзиву відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України позивачу. 20 квітня 2021 року ухвалою суду відкладено судове засідання на 08 годину 00 хвилин 04 червня 2021 року у зв`язку з неявкою відповідача. До судового засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явились, про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлялись належним чином: у відповідності до частини 6 статті 128 ЦПК України шляхом вручення судової повістки представнику безпосередньо у суді. До початку судового засідання на електронну пошту суду від представника надійшла заява, у якій вона зазначила, що просить розглянути позов без її та позивача участі, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] , яка про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялась належним чином: у відповідності до пункту 2 частини 7 статті 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, до судового засідання не з`явилась за невідомою суду причиною. Клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без її участі на адресу суду не надходило. У встановлений ухвалою про відкриття провадження у справі строк відзив на позовну заяву відповідачем також не поданий. Оскільки відповідач була належним чином повідомлена про судове засідання, але причин неявки суду не повідомила, суд вважає можливим у відповідності до пункту 1 частини 3 статті 223 ЦПК України провести судове засідання без її участі. При цьому, за наявності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі. У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до частини 2\~статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, позивач є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування квартири від 09 вересня 2019 року (а.с. 6-7), що підтверджується також копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 09 вересня 2019 року за № 180213076 (а.с. 7 зворот). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої судом 04 червня 2021 року за № 259999683, власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] (а.с. 27-28). Згідно довідки № 280, виданої 25 лютого 2021 року керівником Житлово-експлуатаційної дільниці № 1 Комунального підприємства «Бахмутська житлова управляюча компанія» Брестон Г.Ю. та паспортистом Житлово-експлуатаційної дільниці № 1 Комунального підприємства «Бахмутська житлова управляюча компанія» Брестон О.А., за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , який зазначений, як батько, та [PERSON] , [INFO] , з якою, згідно довідки, у позивача інші відносини (а.с. 8). З акту від 25 лютого 2021 року, складеного комісією у складі майстра з виробництва Житлово-експлуатаційної дільниці № 1 Комунального підприємства «Бахмутська житлова управляюча компанія» Вовкогон Т.М. та паспортиста Житлово-експлуатаційної дільниці № 1 Комунального підприємства «Бахмутська житлова управляюча компанія» Брестон О.А., вбачається, що відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , однак не проживає з червня 2019 року, що підтверджують свідки: [PERSON] (мешканець квартири [ADDRESS] ) та [PERSON] (мешканка квартири [ADDRESS] ) (а.с. 9). Згідно відповіді першого заступника міського голови Бахмутської міської ради Суткового М.В. за вх. № 9408 від 22 березня 2021 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 11 січня 2019 року (а.с. 15). Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника та членів його сім`ї такими, що втратили право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останніх з реєстрації. Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. При розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням суди мають встановлювати наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи є причини відсутності відповідача поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності. При розгляді справи судом встановлено, що відповідач до червня 2019 року користувалась житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , але не є членом сім`ї власника вказаної квартири, і тому у відповідності до норм статті 71 ЖК УРСР за нею не зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Враховуючи викладене, суд вважає, що факт відсутності відповідача у вищезазначеній квартирі без поважних на те причин знайшов своє підтвердження при розгляді справи, у зв`язку з чим за [PERSON] не може бути збережено право користування житловим приміщенням, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved