Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

08.04.2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Первомайської міської ради Миколаївської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 25.05.2009 року [PERSON] та його дружина [PERSON] , яка доводиться позивачу тіткою склали два заповіти, відповідно до яких все належне їм майно заповіли [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Протягом шестимісячного строку, а саме 14 грудня 2009 року він звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, проте за свідоцтвом про право на спадщину не звертався з етичних міркувань, оскільки була жива [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , в зв`язку з чим у листопаді 2019 року позивач також подав заяву про прийняття спадщини після її смерті, внаслідок чого була відкрита спадкова справа № 102/2019. Після смерті [PERSON] і [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з однокімнатної квартири [ADDRESS] . В лютому 2020 року позивач, звернувшись до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину на вищевказане майно, однак отримав письмову відмову у видачі даного документу. Підставою для відмови стало те, що після смерті [PERSON] та за життя [PERSON] не було визначено частки у спільному майні подружжя, що у неможливлює на даний час успадкування нерухомого майна позивачем. За таких обставин він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів, та просить визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] . 10.04.2020 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі. 21.05.2020 року ухвалою суду витребувано з Першої та Другої Первомайської Державної нотаріальної контори копію спадкової справи, яка була заведена після смерті [PERSON] , який помер [INFO] в м.Первомайськ Миколаївської області та після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] в м.Первомайськ Миколаївської області. 16.06.2020 року ухвалою суду витребувано у приватного нотаріуса Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Цихоні В.А. копії спадкових справ, які були заведені після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] . В підготовче судове засідання представник позивача не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без їх участі, просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача - в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. У зв`язку з неявкою у судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 02.07.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис №543 (а.с.5). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 21.05.2019 року Первомайським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис №451 (а.с. 7). Згідно заповіту від 25.05.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу в Миколаївській області Цихонею В.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 2529, [PERSON] заповів [PERSON] все належне йому майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось, взагалі все те, що належатиме йому на день смерті (а.с.4). Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, вказаний заповіт є чинним. Згідно заповіту від 25.05.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу в Миколаївській області Цихоня В.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 2528, [PERSON] заповіла [PERSON] все належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось, взагалі все те, що належатиме їй на день смерті (а.с.6). Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, вказаний заповіт є чинним . З заявами про прийняття спадщини до майна [PERSON] , померлого [INFO] та [PERSON] , померлої [INFO] , звертався лише [PERSON] , зазначивши, що окрім нього інших спадкоємців передбачених ст. 1241 ЦК України не має. Свідоцтва про право на спадщину на майно померлих не видавалались. Зазначені обставини підтверджені копіями спадкових справ. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса Первомайського міського нотаріального округу Миколаївській області Цихоні В.А. від 24.02.2020 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , оскільки не вбачається можливим визначити склад спадкового майна померлих осіб ( [PERSON] і [PERSON] ), а саме частки кожного в праві спільної власності на квартиру [ADDRESS] та видати свідоцтво про право на спадщину (а.с.10-11). Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності. Така норма закону встановлює презумцію права спільної сумісної власності на майно, набуте за час перебування в шлюбі. Такі ж роз`яснення містяться у і п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним, та про поділ спільного майна подружжя». Зокрема, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що вищевказана квартира являється спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] , отже на момент смерті спадкодавця [PERSON] до складу спадщини входило його право на частку квартири, і яке не припинилося внаслідок його смерті. Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно дост. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності дост. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені устаттях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст. 321, 328 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ч.1 ст. 1234 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтями 1268, 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку. Як роз`яснив пленум Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у п. 23 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Аналізуючи зібрані по справі докази позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки факт належності квартири померлому [PERSON] знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а також з урахуванням того, що позивач звернувся в установленому порядку до нотаріальної контори для прийняття спадщини, але нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved