Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

08 червня 2021 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про збільшення розміру аліментів, стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів та відшкодування матеріальної, моральної шкоди. Позов обґрунтовує тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 грудня 2010 року ухвалено стягувати з відповідача в його користь аліменти на утримання батька в розмірі 100 гривень щомісячно. Вказує, що відповідач протягом 54 місяців вищевказане рішення суду не виконує та всіляко ухиляється від сплати аліментів на його користь. Будучи інвалідом 2-ї групи загального захворювання, він потребує допомоги дочки, адже власних доходів у вигляді пенсії йому не вистачає. В 2010 році вартість ліків на його лікування становила 500 гривень, а зараз це лікування коштує приблизно 1500 гривень щомісяця. Позивач зазначає, що його скрутне матеріальне становище, стан здоров`я та вартість лікування зумовлюють необхідність звернення до суду з цим позовом. В обґрунтування вимоги про стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди позивач зазначає, що впродовж багатьох років поспіль внаслідок дій дочки він відчував себе приниженим жебраком, не мав можливості нормально харчуватись, лікуватись та втрачав здоров`я. На переконання позивача, відповідач завдала йому моральної, матеріальної та фізичної шкоди, розмір якої він оцінює в сумі 5 000 гривень. На підставі наведеного позивач просить: 1) збільшити розмір аліментів, стягуючи з [PERSON] в його користь аліменти в розмірі 500 гривень щомісячно; 2) стягнути з [PERSON] в його користь пеню за весь час несплати аліментів; 3) стягнути з [PERSON] в його користь моральну, матеріальну та фізичну шкоду в розмірі 5000 гривень. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 серпня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подала. Заявою від 30 вересня 2021 року позивач просить не розглядати позовну вимогу про відшкодування матеріальної, моральної та фізичної шкоди. 02 листопада 2021 року на адресу суду надійшла заява позивача [PERSON] про розгляд справи без його участі. Даною заявою позивач також надає згоду на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явився в судове засідання, відзиву на позов не подав та враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно з положеннями ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є батьком [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , видане 22 липня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дзержинського РУЮ м. Кривий Ріг Дніпропетровської області (а. с. 10). З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 10 жовтня 2010 року виконавчим комітетом Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, встановлено, що 10 жовтня 2010 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] » (а. с. 6). З копії виконавчого листа, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області 28 березня 2011 року, встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 грудня 2010 року ухвалено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 100 гривень щомісячно (а. с. 9). Суд встановив, що позивач [PERSON] є непрацездатною особою - пенсіонером по інвалідності 2 групи (загальне захворювання) довічно, що підтверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER] (а.с. 16). З довідки до Акта огляду МСЕК серії ВЛН № 062150 від 21 лютого 2007 року встановлено, що [PERSON] за станом здоров`я протипоказані всі види праці (а. с. 7). З відповіді Комунального закладу «Луцька міська поліклініка №2» на адвокатський запит встановлено, що [PERSON] потребує постійного амбулаторного медикаментозного лікування. Витрати на таке лікування щомісячно станом на 07 серпня 2009 року становлять 499,00 гривень (а. с. 8). Відповідно до ст. 46 Конституції України кожному громадянину України держава має забезпечити рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до частини першої, третьої статті 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування. Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено частиною першою статті 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Відповідно до статті 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Згідно до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд враховує, що з часу ухвалення судового рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання непрацездатного батька в розмірі 100 гривень щомісячно минуло понад 10 років. А тому, є підстави вважати, що наразі змінились ті обставини, з яких виходив суд, ухвалюючи рішення про стягнення аліментів. Враховуючи стан здоров`я позивача, який є інвалідом ІІ групи довічно і йому протипоказані будь-які види роботи, потреби позивача у постійному лікуванні та матеріальній допомозі у більшому розмірі, аніж 100 гривень на місяць, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для збільшення розміру аліментів на утримання [PERSON] . Відтак, враховуючи обов`язок повнолітніх дітей утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги, суд вважає за необхідне збільшити розмір аліментів на утримання батька [PERSON] до 500 гривень щомісяця, довічно. Щодо вимоги позивача про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів суд зазначає таке. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. За рішенням суду аліменти присуджуються у частці від доходу платника аліментів або у твердій грошовій сумі. У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Законодавчо визначено розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що та особа, яка повинна сплачувати аліменти, виконала ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Аналогічно вирішено питання у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), проте помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо. Таких правових висновків щодо порядку обчислення пені у разі виникнення заборгованості зі сплати аліментів дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18). З довідки-розрахунку Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) №97/4 від 23 березня 2021 року суд встановив, що [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів на утримання батька [PERSON] . Розрахунок заборгованості здійснено за період з 02 березня 2011 року по 01 березня 2021 року, розмір заборгованості станом на 01 березня 2021 року становить 5 376,00 гривень (а. с. 5). Встановивши, що з вини відповідача виникла заборгованість по сплаті аліментів, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Здійснюючи розрахунок пені на заборгованість відповідача по сплаті аліментів, суд виходить із відомостей, які наведені у вищевказаній довідці-розрахунку та застосовує таку формулу: p = (A1 х 1% х Q1) + (A2 х 1% х Q2) + ……. (An х 1% х Qn) де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів (обраховується Позивачем на момент пред`явлення позову); A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед пред`явленням позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Початком розрахункового періоду щодо визначення розміру пені за кожен місяць буде перше число наступного місяця. Таким чином, здійснивши відповідний розрахунок, суд дійшов висновку, що сума пені за несвоєчасну сплату відповідачем аліментів на утримання батька за період з 01 квітня 2011 року по 01 березня 2021 року складає 187 319,00 гривень. Із врахуванням вимог ч.1 ст. 196 СК України, відповідно до якої, розмір пені не може бути більшим ніж 100 відсотків заборгованості, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 5 376,00 гривень, що буде відповідати розміру заборгованості по сплаті аліментів. Отже, визначившись з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі. У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір в сумі 908 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved