Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

08.09.2015 року [PERSON] звернувся до Малиновського районного суду з вказаною позовною заявою, у якій просив поновити його на роботі на посаді водія КП «Автобаза санітарного транспорту» (далі КП «АСТ») та стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з 18.08.2015 р. по день поновлення на роботі. У судовому засіданні [PERSON] та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити та пояснили наступне. 24.07.2015 р. [PERSON] було винесено догану через відсутність у нього спеціального одягу водія відповідно до наказу № 12 від 24.07.2015 р. 04.08.2015 р. [PERSON] прийшов на підприємство до начальника відділу кадрів, з яким у позивача виник конфлікт, внаслідок чого був викликаний наряд міліції та звільнено його наказом від 18.08.2015 р. за № 229-К зі згоди профспілкового комітету. Вважаючи, що звільнення було здійснено з порушенням чинного законодавства, оскільки його було звільнено коли він не знаходився на робочому місці та в рішенні профспілкового комітету та в наказі про звільнення не зазначено який пункт «Правил внутрішнього трудового розпорядку» було ним порушено. Представники відповідача позовні вимоги [PERSON] не визнали, у їх задоволенні просили відмовити, посилаючись на наступні обставини. Позивач, працюючи водієм на КП «АСТ», постійно допускав порушення Правил внутрішнього трудового розпорядку, зокрема відмовлявся від виконання розпоряджень керівництва КП «АСТ» щодо носіння спеціального одягу, що мало наслідком винесення у відношенні нього догани. Крім того, у [PERSON] постійно виникали конфлікти з колегами, що супроводжувалися сварками, викликами міліції, він є запальним, він постійно кричить при спілкуванні, погрожує співробітникам. 04.08.2015 р. [PERSON] прийшов у КП «АСТ» у стані алкогольного спяніння, виказував погрози в адресу адміністративного персоналу, в результаті чого було викликано наряд міліції, складено у відношенні нього протокол за ст. 173 КУпАП та 18.08.2015 р. його було звільнено з займаної роботи. На підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні фактичні обставини, які виникли між сторонами по справі і відповідні правовідносини. 14.03.2008 р. [PERSON] прийнято на роботу водієм 2-го класу в автоколону № 1 до «Державного комунального підприємства санітарного автотранспорту», перейменованого у 2011 році на КП «Автобаза санітарного транспорту», що підтверджується копією трудової книжки [PERSON], оригінал якої був досліджений судом. (а.с. 3-4) 11.11.2011 р. загальними зборами трудового колективу КП «АСТ» були затверджені «Правила внутрішнього трудового розпорядку КП «АСТ» (далі Правила). (а.с. 16-21) У 2013 р. в.о. директора КП «АСТ» затверджена «Посадова інструкція водія автотранспортних засобів» (далі Інструкція), яка визначає функціональні обовязки, права і відповідальність водія автотранспортних засобів. Наказом директора КП «Автобаза санітарного транспорту» № 12 від 24.07.2015 р. [PERSON] оголошена догана за порушення трудової дисципліни за недбале ставлення до своїх посадових обовязків, порушення розпорядження від 23.05.2014 р. № 99 «Про носіння спецодягу водіями», що викликало брутальну поведінку по відношенню до фельдшера 3-ої підстанції [PERSON] (а.с. 5) З цим наказом [PERSON] був ознайомлений 03.08.2015 року. ( а.с. 5) Наступного дня, який був для [PERSON] вихідним, він зявився до відділу кадрів КП «АСТ» разом зі своєю дружиною, з метою зясування обставин незабезпечення його спецодягом водія і накладення на його думку неправомірного дисциплінарного стягнення. Під час розмови, [PERSON], який знаходився у нетверезому стані, вчинив сварку з співробітниками КП «АСТ», висловлювався на їх адресу нецензурною лайкою. У звязку з такою поведінкою [PERSON] на підприємство були викликані працівники міліції. Директор КП «АСТ» звернувся з поданням до профспілкового комітету КП «АСТ» просив про надання згоду на звільнення згідно п. 3 і п. 7 ст. 40 КЗпП України водія 2 класу а/к № 1 експлуатаційно-технічного відділу [PERSON], який є членом профспілки КП «АСТ» за неодноразові скарги з боку медичних працівників підстанцій, грубе ставлення до співробітників КП «АСТ», що змусило викликати наряд міліції та звернутися до РВВС Малиновського району. У 2014 р. було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани, у 2015 р. було неодноразове усне попередження, пониження класу водія, засідання профспілкового комітету протокол від 23.07.2015 р. № 4, надано строк 1 місяць, оголошена догана наказ від 24.07.2015 р. № 124. (а.с. 57) З протоколу № 6 від 18.08.2015 р. засідання профспілкового комітету КП «Автобаза санітарного транспорту» вбачається, що профспілковий комітет з участю [PERSON]Г прийшов до висновку про відсутність документального підтвердження п. 7 КЗпП і одноголосно вирішив дати згоду адміністрації на звільнення [PERSON] з займаної ним посади по ст. 40 ч. 3 КЗпП України. (а.с. 7-8, 52-55) 18.08.2015 р. директором КП «Автобаза санітарного транспорту» на підставі наказу № 229-К звільнено [PERSON] з посади водія 2 класу автоколони № 1 експлуатаційно-технічного відділу за п. 3 ст. 40 КЗпП України, бухгалтерії у звязку зі звільненням [PERSON] доручено провести відповідні розрахунки та виплатити грошову компенсацію за невикористану відпустку, а саме щорічну основну відпустку 65 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 14.03.2013 р. по 13.03.2014 р. 26 календарних днів, х 14.03.2014 р. по 13.03.2015 р. 28 календарних днів, з 14.03.2015 р. по 18.08.2015 р. 11 календарних днів. (а.с. 6, 51) Відповідно до п.п. 18 і 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. [PERSON] звільнено з посади водія за п. 3 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до ч. 1 п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Виходячи зі змісту даної норми для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обовязків, щоб це невиконання або неналежне виконання трудових обовязків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок. Отже, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог та вимог ч. 1 п. 3 ст. 40 КЗпП України, до юридичних фактів, які підлягали встановленню судом відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України при вирішенні спору про законність звільнення [PERSON] з цих підстав, відносяться факт про наявність трудового дисциплінарного проступку (винної, протиправної поведінка), який став безпосередньо підставою для звільнення працівника; чи передувала його звільненню система порушень, за які до нього з додержанням вимог ст. ст. 147-149 КЗпП України були застосовані дисциплінарні стягнення. На порушення вимог ст. 149 КЗпП України і п. 43 Правил до застосування дисциплінарного стягнення до [PERSON] власник або уповноважений ним орган не зажадав від позивача письмові пояснення. Системне тлумачення ст.ст. 21, 139-141 КЗпП України надає суду підстави для визначення змісту поняття трудової дисципліни, яка включає в себе зобовязання працівника виконувати роботу, визначену трудовим договором, чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, що випливають з трудового договору, дотримуватись правил внутрішнього трудового розпорядку, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. З цього випливає, що працівник зобовязаний виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, зокрема посадових обовязків. Невиконання або несумлінне виконання своїх посадових обовязків визнається порушенням трудової дисципліни. Пленум Верховного Суду України в п. 23 названої Постанови розяснив, що за передбаченими п. 3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У зазначеній Інструкції серед завдань та обовязків водія значиться: виконувати правила внутрішнього трудового розпорядку, не приступати до роботи в стані алкогольного чи наркотичного спяніння. За порушення обовязків, зазначених у даній інструкції, водій несе відповідальність. Водій безпосередньо підкоряється начальникові автомобільної колони та виконує вказівки (завдання) працівників служби відділу експлуатації та механіка автомобільної колони, свою роботу проводить в тісному контакті з начальником колони автомобільної, механіком автомобільної колони, авторемонтною майстернею підприємства, диспетчерською службою і іншими підрозділами автобази. (а.с. 25-26) Відповідно до пунктів 2, 23-25, 30-32 Правил дисципліна КП «АСТ» ґрунтується на свідомому виконанню працівниками своїх трудових обовязків, а саме: працювати сумлінно, виконувати правила внутрішнього трудового розпорядку, дотримуватись дисципліни праці, виконувати вимоги з охорони праці, техніки безпеки, виробничої санітарії, протипожежної безпеки, берегти обладнання, інвентар, матеріали, проходити в установлені строки медичний огляд. Залучення окремих працівників до роботи в установлені для них вихідні дні допускається у виняткових випадках, передбачених законодавством, за письмовим наказом (розпорядженням) директора КП «АСТ» або уповноваженого ним органу. Працівникам, яким за умовами роботи не може бути додержана щоденна або тижнева тривалість робочого часу. Вихідні дні для них передбачаються графіком роботи.(а.с. 16-21) Такого наказу, щодо роботи позивача, в установлений для нього вихідний день, 04.08.2015 року, не було. Відповідно до ч. 1 ст. 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Звільнення [PERSON] згідно з вказаним наказом повязане з невиконанням ним 04.08.2015 року без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Цей день для [PERSON] був вихідним і тому він не виконував і не повинен був виконувати обовязки, покладені на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Він зявився до відділу кадрів КП «АСТ» разом зі своєю дружиною, з метою зясування обставин незабезпечення його спецодягом водія і накладенням на його думку з цієї причини неправомірного дисциплінарного стягнення. Таким чином, 04.08.2015 року [PERSON] не виконував трудові функції, визначені трудовим договором, він порушив громадський порядок, а не трудову дисципліну або правила внутрішнього трудового розпорядку. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 20.08.2015 року його дії були кваліфіковані за ст. 173 КУпАП, як дрібне хуліганство, з накладенням штрафу. Представники відповідача не навели конкретні факти допущеного позивачем невиконання трудових обовязків. Таким чином, судом встановлено, що звільнення позивача здійснено без законних підстав, на порушення вимог ст.ст. 40 п. 3 та 149 КЗпП України. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.(ст. 43 Конституції України) Надані представниками відповідача докази щодо роботи позивача до 04.08.2015 року і після цієї дати не впливають на висновок суду тому, що звільнення позивача здійснено без законних підстав, на порушення вимог ст.ст. 40 п. 3 та 149 КЗпП України. Згідно з ст. 235 КЗпП України, при звільненні працівника без законних підстав він повинен бути поновлений на колишнє місце роботи. Одночасно суд приймає рішення про стягнення на користь працівника середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок). Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Таким чином, з відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 серпня 2015 року по 25 листопада 2015 року, тобто за 70 робочих днів. Встановлюючи розмір заробітної плати позивача, суд виходить із доказів наданих сторонами відповідно до принципів змагальності і добросовісності здійснення своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов'язків та обов'язків доказування і подання доказів (ст. ст. 10, 27 і 60 ЦПК України) Відповідно до Витягу зі штатного розпису на 2015 рік розмір середньомісячної заробітної плати позивача за два місяці перед звільненням в червні та липні 2015 як водія 2 класу автомобільної колони № 1 становить 2836 грн. 00 коп. (оклад) та 709 грн. 00 коп. (надбавка за класність), а всього 3120 грн. 00 коп., тобто середньоденний заробіток становить 141 грн. 82 коп. (3120 Х 2/44 дні). Таким чином за 70 днів вимушеного прогулу стягненню підлягає сума в розмірі 9927 грн. 27 коп. При розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 23 січня 2012 року у справі №6-87цс11 та в постанові від 21 січня 2015 року у справі №6-195цс14. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу. Крім того, відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою сплаті підлягає судовий збір у розмірі 1 відсоток мінімальної заробітної плати, \~але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати Встановлено, що за пред'явлення цього позову справляється судовий збір в розмірі 487 гривень 20 копійок. [PERSON] звільнений від оплати судового збору, а тому зазначена сума підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. (статті 10 і 11 ЦПК України) На підставі викладеного, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, на які посилались позивач, його представник, як на підставу своїх вимог, дослідженими судом, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до КП «АСТ» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час затримки розрахунку підлягають задоволенню шляхом поновлення [PERSON] на роботі на посаді водія Комунального підприємства «Автобаза санітарного транспорту» та стягннення з КП «АСТ» на користь [PERSON] заробітної плати за час вимушеного прогулу 9927 гривень 27 копійок. Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць та поновлення на роботі незаконно звільненого працівника. Таким чином, рішення в частині поновлення на роботі [PERSON] та виплати заробітної плати за один місяць 3120 гривень. підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved