Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

07.10.2014р. ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся в Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач у позовній заяві посилався на те, що 01.04.2013р. між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем був укладений кредитний договір № 007-054400/13-00938-вкл-к. шляхом акцептування відповідачем публічної пропозиція банку - підписання заяви-анкети. Відповідачу був встановлений кредитний ліміт в сумі 5 000 грн. на строк 12 місяців. Банк виконав свої зобов'язання за договором, надавши відповідачу у користування кредитну картку лімітом 5 965 грн., що підтверджується його розпискою. А відповідач свої зобов'язання з виконання договору порушив та станом на 30.07.2014р. сума його заборгованості становить 8 790грн. 14коп., яка складається із заборгованості за кредитом - 4 998грн. 01коп.; заборгованості по процентам - 3 792грн. 13коп., яку представник позивача - Тараненко Г.Ю. (діє на підставі довіреності № 1-132000/8547 від 06.05.2014р. -а.с. № 29) просила стягнути з відповідача разом з судовими витратами, понесеними позивачем при подачі позову в розмірі 243грн. 60коп., розглянувши справу за її відсутності та без фіксації технічними засобами (а.с. № 37). Відповідач в судове засідання 01.12.2014р. надав заяву від 01.12.2014р., в якій вказав, що позовні вимоги не визнає, оскільки має скрутне матеріальне становище, не працює, має на утриманні двох малолітніх дітей, що є поважними причиною несплати заборгованості за кредитним договором. Просив справу розглядати без його участі, без фіксації технічними засобами (а.с. № 42, 43, 44). За такими обставинами, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, за правилами ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами. З урахуванням тих обставин, що думка відповідача щодо невизнання ним позовних вимог буде оцінена судом при винесенні рішення суду поряд з іншими доказами по справі, суд вважає за можливе винести рішення на загальних засадах ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено судом, 01.04.2013р. між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем був укладений кредитний договір № 007-054400/13-00938-вкл-к. шляхом акцептування відповідачем публічної пропозиція банку - підписання заяви-анкети (а.с. № 5-11, 38-40). Відповідно до заяви-анкети, зокрема, розмір відсоткової ставки становить 0,1 % при безготівковому розрахунку у торгівельно-сервісній мережі до 60 днів та 60 % річних після пільгового періоду та інших видів операцій. Погашення заборгованості по кредиту та відсоткам здійснюється щомісячно, до 10-го числа кожного місяця. Відповідачу був встановлений кредитний ліміт в сумі 5 000 грн. на строк 12 місяців. Банк виконав свої зобов'язання за договором, надавши відповідачу у користування кредитну картку з ПІН-кодом, лімітом 5 965 грн., що підтверджується розпискою відповідача (а.с. № 41). Відповідач, у свою чергу, зобов'язання з виконання кредитного договору порушив та станом на 30.07.2014р. сума заборгованості становить 8 790грн. 14коп., яка складається із заборгованості за кредитом - 4 998грн. 01коп.; заборгованості по процентам - 3 792грн. 13коп., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. № 12). Суд не приймає до уваги позицію відповідача щодо невизнання позову. Так, відповідачем не заперечується той факт, що він не сплачував заборгованість за кредитом, а підстави несплати, вказані ним у заяві (скрутне матеріальне становище, втрата роботи, утримання дітей) не є передбаченими законом та такими, що звільняють його від виконання обов'язків за кредитним договором. Тому заборгованість за кредитним договорам підлягає стягненню з відповідача на користь банку. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням задоволення позовних вимог банку у повному обсязі, на підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого при подачі позову судового збору в розмірі 243грн. 30коп., що підтверджується платіжним дорученням (а.с. № 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved