Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

09.11.2018 позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість у сумі 14851,06 грн. за кредитним договором б/н від 30.11.2007, за яким останній було надано кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак, відповідач порушила свої зобов`язання за кредитним договором, як наслідок, станом на 18.10.2018 виникла заборгованість у розмірі 14851,06 грн., яка складається з наступного: 252,75 грн. - тіло кредиту; 2662,39 грн. - нараховано відсотки за користування кредитом; 10752,54 грн. - нараховано пені; 500,00 грн. - штраф (фіксована складова); 683,38 грн. штраф (процентна складова), яку позивач просить стягнути з відповідача разом із судовими витратами в сумі 1762,00 грн. Ухвалою від 12.11.2018 відкрито загальне провадження у цій справі та призначено підготовче засідання. Надано відповідачу строк для подання відзиву (а.с.41). 13.11.2018 на адресу відповідача була направлена ухвала про відкриття провадження у справі із пропозицією направити до суду свій відзив на позов та копія позову з додатком на 19 арк. (а.с.43). На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.06.2019, головуючим суддею у даній справі визначено Луньову Д.Ю. 19.08.2019 суддя Луньова Д.Ю. прийняла вказану цивільну справу до свого провадження та призначила підготовче засідання (а.с.55,56). Ухвалою суду від 25.11.2019 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.76). На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.12.2019, головуючим суддею у даній справі визначено Сіренко Н.С. 10.01.2020 суддя Сіренко Н.С. прийняла вказану цивільну справу до свого провадження та призначила справу до судового розгляду на 04.03.2020 (а.с.84,87). Представник позивача та відповідач в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Під час розгляду справи судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідачки про місце, день та час розгляду справи шляхом направлення судових повісток та шляхом розміщення оголошення про виклик в суд. Судові повістки, що багаторазово направлялися на адресу відповідача за зареєстрованим місцем проживання, поверталися до суду без вручення з відмітками поштового відділення про повернення в зв`язку з закінченням встановленого терміну зберігання (а.с.51,63,69,74,86). З метою належного повідомлення відповідача [PERSON] про розгляд справи у суді, остання неодноразово викликалася до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (73,80,91). Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, створення судом належних умов розгляду справи у суді, неприпустимість зловживання процесуальними правам учасниками процесу, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача. Право на оскарження ухваленого судового рішення відповідачем урівноважує його права з позивачем. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений строк не надала, клопотань від учасників справи не надходило. У прохальній частині позовної заяви позивач вказав, що у разі неявки в судове засідання відповідача, він не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення судом. До позову додав клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та про розгляд справи за відсутності позивача (а.с. 34,35). Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на вимоги своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що позивач має банківську ліцензію за № 22 на право надання банківських послуг від 05.10.2011, визначених частиною третьою статті 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» та інші дозволи НБУ щодо здійснення банківської діяльності та Статут ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.30-33). Як вбачається з матеріалів справи, 30.11.2007 сторони уклали кредитний договір б/н шляхом підписання заяви, в якій [PERSON] підтвердила свою свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складає між сторонами Договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві (а.с.10). 15.01.2008 [PERSON] ознайомилася з умовами кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», про що поставила свій підпис у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Із зазначеної довідки про умови кредитування вбачається, що відповідачу визначено базову процентну ставку на місяць - 1,9 %, процентну ставку на місяць на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування - 2,85 %, та наслідками за несвоєчасне погашення заборгованості у вигляді пені та штрафів, яка підписана відповідачем (а.с.11). До кредитного договору банк додав розрахунок заборгованості та роздруківку Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.5-9,12-26). З розрахунку заборгованості за договором б/н від 30.11.2007, наданого позивачем, вбачається, що відповідач після 13.03.2017 взагалі припинила вносити кошти в рахунок погашення заборгованості, внаслідок чого станом на 18.10.2018 мається наступна заборгованість: за тілом кредиту - 252,75 грн, нараховані відсотки - 2662,39 грн., нарахована пеня - 10752,54 грн., заборгованість по судовим штрафам - 1183,38 грн., разом - 14851,06 грн. (а.с.8-9). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути заборгованість за тілом кредиту, нараховані відсотки за користування кредитом, нараховану пеню та заборгованість по судовим штрафам. Посилання позивача на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: http://privatbank.ua/terms/pages/70/. як невід`ємні частини спірного договору, являються безпідставними, так як матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зазначені в цих документах. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості за тілом кредиту у розмірі 252,75 грн. підлягають задоволенню, оскільки підтверджені належними доказами. Одночасно зі стягненням заборгованості за тілом кредиту підлягає стягненню заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 2662,39 грн., на підставі частини першої статті 1054 ЦК України та умов укладеного між сторонами договору. Оскільки заборгованість із відповідача стягується в судовому порядку, що свідчить про неналежне виконання останнім своїх зобов`язань за договором, тому наявні підстави для стягнення з відповідача штрафних санкцій за неналежне виконання умов договору. Вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за пенею, комісією та штрафом підлягають частковому задоволенню з огляду на таке. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» передбачено, що за несвоєчасну оплату послуг, клієнт платить банку за кожним випадком порушення пеню у розмірі 1 % від суми заборгованості, за кожен день прострочення та штраф при порушенні термінів платежів за будь-яким грошовим зобов`язанням більше ніж на 120 днів 250,00 грн. + 5% від суми позову (а.с.11). Зміст наведених положень в Довідці свідчить про те, що вони передбачають за одні і ті ж порушення застосування як пені, так і штрафу, тобто різних видів цивільно-правової відповідальності. Оскільки відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення суперечить положенням статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Тлумачення статей 3 та 549 ЦК України дозволяє стверджувати, що при виборі того, який вид неустойки (штраф чи пеня) повинен стягуватися, слід враховувати справедливість і розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тому необхідно визначити стягнення якого виду неустойки (штрафу чи пені) є нерозумним і несправедливим, з урахуванням їх розміру. На підставі викладеного, враховуючи, що розмір пені значно перевищує розмір заборгованості за кредитом, суд доходить висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача пені є необґрунтованими, суперечать вимогам розумності та справедливості, тому не підлягають задоволенню. Стягнення лише штрафу, який є меншим, ніж пеня, забезпечить дотримання справедливого балансу інтересів сторін з огляду на загальну суму стягнення на користь позивача та дозволить реалізувати забезпечувальну функцію неустойки. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд. Таким чином, суд зазначає про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 252,75 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 2662,39 грн., заборгованість по штрафам - 1183,38 грн., а всього - 4098,52 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 486,27 грн. (4098,52 / 14851,06 х 1762,00). На підставі викладеного та

Outcome: partial