overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

08.05.2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON]. про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 10.10.1992 року вона уклала шлюб, зареєстрований Успенівською сільською радою с. Успенівка, Мар»їнського р-ну, Донецької області, актовий запис № 8 з відповідачем по справі. Від шлюбу мають доньок [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які на теперішній час повнолітні. Фактичні шлюбні відносини між ними припинені з травня 2014 року. Спільне життя с відповідачем не склалося. Спільного господарства не ведуть. Причиною розпаду сімї є несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння, зрада відповідача, а тому позивач [PERSON]. просить розірвати шлюб з відповідачем. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність,підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав в повному обсязі. Суд, дослідивши докази по справі у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 10 жовтня 1992 року Успенівською сільською радою с. Успенівка, Мар»їнського р-ну, Донецької області, актовий запис № 8 (а.с. 4). Від шлюбу мають доньок [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які на теперішній час повнолітні (а.с. 5,6). Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд може розірвати шлюб, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені з травня 2014 року через несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння, зраду відповідача. Сторони спільне господарство не підтримують, примирення між ними неможливо, оскільки вони не бажають в подальшому жити разом, спор про розподіл майна не виникає, тому зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову [PERSON]. Відповідно до ст.110 СК України позивач має право на предявлення позову про розірвання шлюбу. За цих обставин, суд вважає, що зберегти сімю неможливо. Після розірвання шлюбу позивач просить залишити прізвище [PERSON]. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України суд ухвалює рішення на попередньому судовому засіданні в разі визнання позову відповідачем. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

08.05.2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу посилаючись на те, що вона з відповідачем перебуває у шлюбі з 06.10.2012року, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Красноармійську Красноармійського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №391. Від шлюбу дітей не мають. Фактичні шлюбні відносини між ними припинені з листопада 2014 року, спільне життя не склалося через різні погляди на сімейне життя, втрату почуттів, на яких створювалася сім'я, тому вона вважає збереження сім'ї неможливим та просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач до суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, на розірвання шлюбу згоден. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі з 06.10.2012 року (а.с.6), від шлюбу дітей не мають. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд може розірвати шлюб, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Шлюбні відносини між сторонами припинені з листопада 2014 року, спільне життя не склалося через різні погляди на сімейне життя, втрату почуттів, тому суд приходить до висновку, що шлюб може бути розірваний між сторонами. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

08.05.2015 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 01.12.1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану Московського району у м. Києві за актовим записом №1421. З обставин, викладених у позовній заяві (а.с.2-3) просив позов задовольнити. Позивач не прибув в судове засідання, надав попередньо заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач не прибула у судове засідання, надав попередньо заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнала та не заперечувала проти його задоволення. Враховуючи те, що сторони до судового засідання не з'явилися, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

08.05.2015 року позивач звернувся до Любашівського районного суду Одеської області з зазначеним позовом, вказавши, що 11.01.1977 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою. За час спільного проживання сімейні відносини не склалися, вони як подружжя втратили взаєморозуміння та повагу один до одного, внаслідок чого шлюбні відносини між ними фактично припинені і протягом двох останніх років вони проживають окремо. Посилаючись на те, що примирення між ним та відповідачкою неможливе ні за яких умов, позивач просив суд розірвати їх шлюб. Сторони в судове засідання не з'явились, надавши суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, у яких просили суд розірвати їх шлюб. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 11.01.1977 року, який був зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Любашівського районного управління юстиції в Одеській області ( актовий запис № 5). Як вбачається з матеріалів справи, в сім'ї склались ненормальні стосунки. Сторони спільно не проживають, звернулись до суду з заявами, у яких просили суд розірвати їх шлюб. За таких обставин суд вважає, що збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них,що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу . В силу статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

08.05.2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що є власником квартири [ADDRESS]. В квартирі також зареєстрований його син [PERSON], [INFO], відповідач по справі. [PERSON] посилається на те, що відповідач з 2004 року в квартирі не проживає не користується квартирою, не оплачує комунальні послуги. Позивач просить визнати відповідача, таким що втратив право користування жилим приміщенням та зняти його із рестрації. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з зазначених вище підстав. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день розгляду справи повідомлявся належним чином. Свідок [PERSON], яка є матір'ю відповідача вказала, що [PERSON] проживає разом із нею за адресою: [ADDRESS]. Крім того свідок [PERSON] підтвердила, що відповідач більше п'яти років в квартирі не проживає без поважних причин, перешкод в користуванні житлом йому ніхто не чинив. Таким чином, поважності причин, з яких відповідач не користуються спірним житлом, встановлено не було. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача. Заслухавши пояснення позивача, свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе визнати позов таким, що підлягає до задоволення, виходячи з наступного. В судовому засіданні було встановлено, що позивачу на праві власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується змістом копії договору купівлі-продажу від 31.07.2001 року. Відповідач будучи зареєстрованим у вищезазначеній квартирі фактично з 2004 року не проживає в ній без поважних причин. Спірні правовідносини регулюються ст. 405 ЦК України, у відповідності до яких, член сім'ї власника житла, який понад один рік відсутній у житлі втрачає право на користування ним, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

08.05.2015 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою № 1 в будинку № 30 по вулиці Північній в м. Чернігові з підстав, встановлених статтею 405 ЦК України. Позов мотивує тим, що відповідач не проживає в належній їй квартирі без поважних причин. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала і наполягала на задоволенні. Відповідач не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщався належним чином. За згодою позивача судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач є власником ? частини будинку № 30 по вулиці Північній в м. Чернігові. Як убачається з матеріалів справи, 11.03.2015 року за вказаною адресою зареєстровано відповідача, який є сином позивача (а. с. 15, 20). Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням в будинку або квартирі, що належить громадянинові на праві приватної власності, є доведення факту відсутності цієї особи в жилому приміщенні без поважних причин понад один рік або наявність домовленості про інший спосіб користування жилим приміщенням. З пояснень позивача слідує, що після реєстрації за адресою: м. Чернігів, вул. Північна, 30, відповідач в цьому будинку не проживав. Утім, враховуючи те, що після набуття права користування спірним жилим приміщенням минуло лише три повних місяці та ненадання доказів про встановлення терміну користування жилим приміщенням, відсутні законні підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування ним.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

08.05.2015 року позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягнути з відповідача аліменти на її особисте утримання, в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною - [PERSON], [INFO], трирічного віку. Вимоги мотивує тим, що 02.08.2008 року з відповідачем було укладено шлюб, від якого мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає разом із матір'ю. Вихованням та утриманням дитини займається [PERSON] На даний час вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку і потребує матеріальної допомоги. Відповідач [PERSON] на її утримання матеріальної допомоги добровільно не надає. Тому звернулась до суду з відповідним позовом. В судове засідання позивачка не з'явилась, надіслала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала повністю та просила про його задоволення. Відповідач в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов [PERSON] визнав повністю. Судом встановлено, що сторони з 02.08.2008 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 2) від якого мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Дитина проживає разом із матір'ю (а.с. 8), яка займається її вихованням та утриманням. Відповідач систематичної матеріальної допомоги на утримання дитини в достатньому розмірі не надає. В заяві про розгляд справи у його відсутність, позов [PERSON] визнав повністю. Відповідно до ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно з ч.4 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина до досягнення трьох років, має право на утримання незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Визначаючи розмір аліментів, що має бути стягнутий з відповідача на утримання дружини суд, враховуючі всі обставини справи, стан здоров'я, матеріальне становище дружини, платника аліментів, повне визнання відповідачем позову, вважає, що з [PERSON] необхідно стягнути на користь позивачки аліменти на її особисте утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку до досягнення дитиною трирічного віку. Виходячи із загального правила щодо часу, протягом якого сплачуються аліменти, визначеного ст.79 СК України, суд доходить висновку про присудження аліментів від дня подання позивачем позовної заяви, тобто з 08.05.2015 року. Питання про судові витрати вирішено судом у відповідності до ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

08.05.2015 року позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до повноліття дитини. Вимоги мотивує тим, що 02.08.2008 року з відповідачем було укладено шлюб, від якого мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає разом із матір'ю. Відповідач [PERSON] ніякої допомоги на утримання дитини не надає, інших дітей немає, стягнення по виконавчим документам з нього не проводяться. Тому звернулась до суду з відповідним позовом. В судове засідання позивачка не з'явилась, надіслала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала повністю та просила про його задоволення. Відповідач в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов [PERSON] визнав повністю. Судом встановлено, що сторони з 02.08.2008 року перебувають у зареєстрованому шлюбі від якого мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], яка проживає із матір'ю. Відповідач систематичної матеріальної допомоги на утримання дитини в достатньому розмірі не надає. В заяві про розгляд справи у його відсутність, позов [PERSON] визнав повністю. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти. При винесенні рішення та визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст.182 СК України, а саме стан здоров'я дитини та платника аліментів, матеріальний стан сторін по справі, відсутність на утриманні у відповідача інших осіб, та приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу). Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Крім того, з відповідача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп., від сплати якого звільнений позивач.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

08.05.2015 р. та уточнено 05.08.2015 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання від 30 серпня 2010 р., та визнання права власності на трикімнатну квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування вказує, що уклав з своєю сестрою [PERSON] договір довічного утримання по якому передав у власність відповідачу зазначену спірну квартиру а відповідач повинна була по умовам договору довічно повністю утримувати його, забезпечувати харчуванням, одягом, необхідним доглядом. Відповідач взагалі ніякої допомоги не надає, ухиляється від виконання, умов договору який в добровільному порядку розірвати не бажає. В звязку з розірванням договору просить визнати за ним право власності на квартиру. Позивач [PERSON] надав до суду заяву про підтримання позову та розгляд справи в свою відсутність. Відповідач [PERSON] подала до суду заяву про визнання заявленого позову. Оскільки відповідач позов визнав, відповідно до ст.174 ч.4 ЦПК України суд приймає визнання позову відповідачем, яке здійсненими судом заходами по перевірці на думку суду, не суперечить вимогам закону, позов є законним та для його задоволення маються всі законні підстави. Наявність між сторонами договору, зареєстроване право власності на квартиру підтверджується наявними доказами. Правовідносини між сторонами регулюються ст.ст.744,755 ч.1 п.1,756 ч.1 ЦК України згідно норм яких договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача в разі невиконання, або неналежного виконання набувачем своїх обовязків, незалежно від його вини. В цьому випадку відчужувач набуває права власності на майно, яке ним було передано. Таким чином, оскільки відповідач не виконує своїх обовязків по договору, не утримує відчужувача, договір від 30.08.2010 р. між сторонами слід розірвати, визнавши за позивачем право власності на квартиру. На підставі ст.ст.744, 755 ч.1 п.1, 756 ч.1 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

08.05.2017 року головний лікар Берегівської обласної психіатричної лікарні звернулася в суд з заявою про госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку [PERSON]. Заява мотивована тим, що останній 05.05.2017 року поступив в Берегівську обласну психіатричну лікарню за направленням лікаря психіатра Іршавської ЦРЛ [PERSON], у звязку з тим, що в нього наявний тяжкий психічний розлад, який обумовлює його небезпеку для оточуючих. Згода [PERSON] на госпіталізацію відсутня. Оскільки [PERSON] страждає психічним захворюванням та виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих, тому необхідне рішення суду про його госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку. Представник обласної психіатричної лікарні [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримав та пояснив, що 05.05.2017 року [PERSON] був доставлений до обласної психіатричної лікарні для обстеження та лікування. Останній страждає на параноїдну шизофренію, епізодичний перебіг, що являє собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих. Його згода на госпіталізацію на даний час відсутня. Доставлений в судове засідання [PERSON] пояснив, що психічним розладом не хворіє та непотрібно його госпіталізовувати. Заслухавши пояснення представника обласної психіатричної лікарні, думку прокурора, яка вважала за доцільним задовольнити заяву та думку особи, щодо якої розглядається питання про надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Із заяви головного лікаря Берегівської обласної психіатричної лікарні вбачається, що [PERSON] виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих і згідно висновку комісії лікарів психіатрів №1138 від 08 травня 2017 року, страждає на параноїдну шизофренію, епізодичний перебіг, що являє собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановлені в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих. Оскільки [PERSON] добровільно не погодився на госпіталізацію в психіатричний заклад та виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих, тому суд вважає за необхідне госпіталізувати [PERSON] в психіатричний заклад в примусовому порядку. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

08.05.2018 [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, який укладений з відповідачем [PERSON] 16 вересня 2016 року Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області. Від шлюбу з відповідачем дітей немає. Вимоги позивач обґрунтовує тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, через несумісність характерів та різні погляди на життя. Сторони не розуміють один одного, не можуть знайти спільних рішень при веденні спільного господарства, роз приділення і використання сімейного бюджету, що врешті призвело до припинення шлюбних відносин. З травня 2017 року не підтримують шлюбних стосунків, проживають окремо, не ведуть спільне господарство. Вважає, що спільне проживання, примирення і збереження сім'ї є неможливим. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. У разі неявки відповідача не заперечує щодо винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом розміщення судового виклику на веб-сайті суду, не повідомив про причини неявки, відзив не подавав. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В судовому засіданні встановлено, що сторони тривалий час не підтримують подружніх стосунків, ведуть окремо господарства, шлюб фактично розпався. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги, що в судовому засіданні встановлені обставини, які свідчать про неможливість збереження шлюбу і спільного життя подружжя, збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, тому суд шлюб розриває. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача [PERSON] 704,80 грн сплаченого судового збору.

Outcome: approved