overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

08.09.2014 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обгрунтування своїх позовних вимог вказала, що з 07.09.2010 року вона знаходиться у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] Шлюб зареєстрований виконкомом Родинської міської ради Донецької області,актовий запис № 52. Від шлюбу мають неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини фактично припинились між сторонами з липня 2014 року. У зв»язку з тим, що вони різні люди, з різними поглядами на життя і сім»ю., за цією причиною між ними часто виникали сварки. Окрім того, відповідач не надає ніякої матеріальної допомоги. Вважає примирення неможливим, спору про розподіл майна у сторін не існує. Просить розірвати шлюб, зареєстрований між нею та [PERSON] В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Відповідач визнав позовні вимоги повністю. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі , приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 07.09.2010 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований виконкомом Родинської міської ради Донецької області,актовий запис № 52.( а.с. 3) Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину : доньку [PERSON], [INFO]. ( а .с. 4). В судовому засіданні встановлено, що сторони фактично припинили шлюбні стосунки з липня 2014 року . Спільного господарства з цього часу сторони не ведуть, та проживають окремо один від одного. Примирення між сторонами неможливо. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч.1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однією зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч.5 ст. 191 ЦПК України). Згідно ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

08.09.2014 року позивачка звернувшись до суду з вищевказаним позовом, просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) на утримання їхньої дитини, на період навчання останньої, посилаючись на те, що дитина після досягнення повноліття, продовжує навчання і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги. У судовому засіданні позивачка позов підтримала і просила про його задоволення. Відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що третя особа не позбавлена можливості працевлаштуватись та самостійно себе утримувати. 3-я особа вважає позов обґрунтованим. Вислухавши пояснення сторін та 3-ї особи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд у судовому засіданні встановив наступне. Відповідно до наявної в матеріалах справи, копії свідоцтва про народження від 16.04.1993 року, сторони мають дитину: [PERSON], [INFO], третя особа по справі. Відповідно до наявного в матеріалах справи, оригіналу довідки Київського національного університету імені Тараса Шевченка від 01.09.2014 року № 02/14, третя особа: [PERSON] є студентом заочної форми навчання історичного факультету Київського національного університету імені Тараса Шевченка і закінчує навчання 30.06.2016 року. Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони, батьки, можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. З урахуванням викладеного, позовні вимоги про стягнення аліментів, суд вважає обґрунтованими. Що ж стосується розміру аліментів, то враховуючи положення ст. 182 СК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання їхньої дитини, на період навчання останньої, аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) але не більше ніж до досягнення дитиною 23-х річного віку. Будь-яких конкретних правових доказів, які свідчили, що він не спроможний сплачувати аліменти на утримання своєї дитини до закінчення останньою навчання але не більше ніж до досягнення дитиною 23-х річного віку в розмірі про який просить позивачка, відповідач суду не надав і судом таких доказів не здобуто. За таких обставин, позов підлягає задоволенню. Відповідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Оскільки позов задовольняється, а позивачка при подачі позову була звільнена від сплати судових витрат, то відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача у дохід держави підлягають судові витрати по справі, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

08.09.2014 року позивач подала в суд позов, в якому просила визначити частки співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS], а саме, що квартира належить [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. В обґрунтування вимог [PERSON] посилалась на те, що відсутність визначення часток у праві спільної сумісної власності позбавляє її можливості прийняття спадщини після смерті [PERSON] В судове засідання позивач подала заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність, вимоги підтримувала. Представник ХМР подав заперечення, в яких зазначалось, що проти позову заперечують через відсутність в матеріалах справи даних про спадкоємців, які мають обов'язкову частку у спадщині. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з копії договору купівлі-продажу від 19 березня 1999 року, квартира [ADDRESS] була придбана [PERSON] та [PERSON] у спільну сумісну власність. Частики співвласників не визначались. Згідно ст. 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Суду не надано доказів, які б свідчили, що між співвласниками квартири [ADDRESS] існували домовленості про відступлення від рівності часток у праві власності на нерухомість. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

08.09.2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 36242,33 грн. та судових витрат, мотивуючи тим, що останній не виконує належним чином зобовязання по виплаті кредиту, який йому було надано позивачем. В судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву в якій позовні вимоги підтримав, просив розглянути справу у його відсутність, погодився на заочний розгляд справи. В судове засідання відповідач повторно не зявився, причину неявки суду не повідомив, про час, місце та день розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд постановляє рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], 14.10.2012 року укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Судом встановлено, що відповідач [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором не виконує, не перераховує у встановлені строки чергові платежі в рахунок погашення заборгованості, у звязку з чим у нього виникла заборгованість, яка станом на 24.07.2014 року складає 36242,33 грн. яка складається з наступного: \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~- заборгованість за кредитом 25512,00 грн.; \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~- заборгованість по процентам за користування кредитом 7778,31 грн.; \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~- заборгованість по комісії за користування кредитом 750,00 грн.; \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~- штраф (фіксована частина) 500 грн.; \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~- штраф (процентна складова) 1702,02 грн. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позивальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплаті процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Таким чином, суд вважає що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають стягненню на його користь з відповідача 36242,33 грн. Також з відповідача необхідно стягнути судові витрати згідно ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

08.09.2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (на далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 10590,86 грн. та судових витрат, мотивуючи тим, що останній не виконує належним чином зобов'язання по виплаті кредиту, який йому було надано позивачем. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву в якій позовні вимоги підтримав, просив розглянути справу у його відсутність, погодився на заочний розгляд справи. В судове засідання відповідач повторно не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про час, місце та день розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд постановляє рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], 25.01.2011 року був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, не перераховує у встановлені строки чергові платежі в рахунок погашення заборгованості, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість, яка станом на 31.07.2014 року складає 10590,86 грн. яка складається з наступного: - заборгованість за кредитом - 4900,25 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом - 3565,09 грн.; - заборгованість з пені та комісії за користування кредитом - 1145,00 грн.; а також штрафи відповідно до пункту 8.6. Умов та правил надання банківських послуг: - штраф (фіксована частина) - 500 грн.; - штраф (процентна складова) - 480,52 грн. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позивальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплаті процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 КЦ України. Таким чином, суд вважає що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають стягненню на його користь з відповідача 10590,86 грн. Також з відповідача необхідно стягнути судові витрати згідно ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

08.09.2014р. позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем по справі одружились 20.05.2011 року. Від шлюбу мають одну неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO], яка за згодою сторін мешкає із матір'ю. З 04.03.2014 року вони припинили спільне сімейне життя, причиною розпаду родини з'явилася та обставина, що вони втратили повагу до друг друга, через що спільне життя не можливе. Вони проживають в різних помешканнях, не ведуть спільне господарство, стосунки між ними як чоловіка та жінки припинені. Вважає, що шлюб розпався остаточно й родину зберегти неможливо. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивачка в судове засідання не з'явилась, але надала суду заяву, в якій просила справу слухати в її відсутність, позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до вимог ст.ст.224-225 ЦПК України, судом прийняте рішення про заочний розгляд справи. Позивачка не заперечує проти такого вирішення справи. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про одруження сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі 20.05.2011р., від якого згідно свідоцтва про народження мають одну неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO]. Шлюб у сторін перший. З 04.03.2014 сторони не проживають разом, сумісне господарство не ведуть. Будь який спір на час винесення рішення про розподіл сумісно нажитого майна у сторін відсутній. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, враховуючи той факт, що позивачка категорично не бажає зберігати сімейні відносини, перспектива відновлення родини втрачена, відсутність майнової суперечки між подружжям, суд, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.105 ч.3 Сімейного кодексу України, шлюбу припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Відповідно до ст.110 ч.1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що доводи позивачки про розпад родини і неможливість надалі зберігати сімейні відносини знайшли підтвердження в судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

08.09.2014р. позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем по справі одружились 20.05.2011 року. Від шлюбу мають одну неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO], яка за згодою сторін мешкає із матір'ю. З 04.03.2014 року вони припинили спільне сімейне життя, причиною розпаду родини з'явилася та обставина, що вони втратили повагу до друг друга, через що спільне життя не можливе. Вони проживають в різних помешканнях, не ведуть спільне господарство, стосунки між ними як чоловіка та жінки припинені. Вважає, що шлюб розпався остаточно й родину зберегти неможливо. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до вимог ст.ст.224-225 ЦПК України, судом прийняте рішення про заочний розгляд справи. Позивачка не заперечує проти такого вирішення справи. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про одруження сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі 20.05.2011р., від якого згідно свідоцтва про народження мають одну неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO]. Шлюб у сторін перший. З 04.03.2014 сторони не проживають разом, сумісне господарство не ведуть. Будь який спір на час винесення рішення про розподіл сумісно нажитого майна у сторін відсутній. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, враховуючи той факт, що позивачка категорично не бажає зберігати сімейні відносини, перспектива відновлення родини втрачена, відсутність майнової суперечки між подружжям, суд, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.105 ч.3 Сімейного кодексу України, шлюбу припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Відповідно до ст.110 ч.1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що доводи позивачки про розпад родини і неможливість надалі зберігати сімейні відносини знайшли підтвердження в судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

08.09.2015 [PERSON] подав до суду позов до [PERSON], в якому просить розірвати укладений між ними шлюб, зареєстрований 22 червня 2013 року відділом реєстрації актів цивільного стану Куликівського РУЮ за актовим записом № 18, посилаючись на те, що вони припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства, вважає, що подальше сумісне проживання та примирення між ними неможливе. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечувала проти задоволення позову. Заслухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 22 червня 2013 року відділом реєстрації актів цивільного стану Куликівського РУЮ за актовим записом № 18, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 22.06.2013 (а.с. 7). Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. В сім'ї сторін відсутнє взаєморозуміння, спільного господарства вони не ведуть з січня 2015 року, шлюбні стосунки припинили. В судовому засіданні сторони висловили думку про недоцільність надання їм строку на примирення, вважають збереження шлюбу неможливим. Відповідач позов визнала, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України є підставою для задоволення позову. Приймаючи до уваги обставини життя подружжя, суд вважає за необхідне шлюб розірвати, оскiльки причини розпаду сiм'ї, на якi посилається позивач, являються поважними, між сторонами шлюбні стосунки фактично припинились і перебування їх у шлюбі носить формальний характер, а тому збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що мають істотне значення. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

08.09.2015 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітнього сина [PERSON], [INFO], який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів (заробітку) на період навчання сина. Позивач посилається на те, що в сторін [INFO] народився син [PERSON]. Після припинення спільного проживання у 2000 році, син залишився проживати з позивачем і перебуває на її утриманні. На цей час син [PERSON] є повнолітнім та навчається в ПВНЗ «Київський інститут бізнесу і технологій» на денній формі навчання, з терміном навчання з 01.09.2015 по 30.06.2016. Навчання платне, стипендія не виплачується, що підтверджується довідкою № 270 від 01.09.2015 за підписом директора Уманської філії ПВНЗ «Київський інститут бізнесу і технологій». Навчання сина потребує значних витрат, доходів позивача на це не вистачає. Тому син потребує матеріальної допомоги і позивач змушена звернутися з цим позовом до суду. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги та просила задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав повністю, не заперечував проти задоволення позовних вимог та стягнення з нього аліментів на сина в розмірі, про який просить позивач. Повідомив, що є військовослужбовцем, має на утриманні іншу дитину, 10-ти років, і вважає, що 1/4 частина його доходів є тим розміром аліментів, які він може сплачувати на утримання сина [PERSON]. Дослідивши позов, заслухавши думку позивача і відповідача, суд вважає, що рішення про задоволення позову в справі можливо ухвалити відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у зв'язку з визнанням відповідачем позову без подальшого з'ясування обставин у справі та перевірки їх доказами, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, і суд приймає таке визнання позовних вимог. На підставі пункту 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (у редакції на час подання позовної заяви) позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів, тому відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави в розмірі 487,20 грн., що відповідає вимогам підпункту 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», п. 3 ч. 1 ст. 80 ЦПК України та ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік».

Outcome: approved