Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

08 лютого 2016 року позивач звернувся до Березнегуватського районного суду Миколаївської області з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позові зазначив, що на підставі договору № 41913/30/к6 від 07 березня 2013 року відповідач отримав кредит в розмірі 20700,00 грн. на споживчі цілі, зі сплатою за користування кредитом 24 % на рік на суму залишку заборгованості та 38 % на рік, з моменту припинення зарахування на поточний рахунок заробітної плати роботодавцем, з кінцевим терміном повернення 07 березня 2015 року. Відповідач зобов'язань по сплаті кредиту, з урахуванням розміру відсотків, не виконав, платежі у визначеному розмірі та у встановлений термін не вніс, станом на 28 січня 2016 року його заборгованість склала 7176,93 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, направив заяву про слухання справи у його відсутність та підтримання позовних вимог в повному обсязі. Відповідач в судове засідання також не зявився, направив заяву про слухання справи за його відсутності та часткове визнання позовних вимог через безпідставне нарахування штрафу. Дослідивши докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 07 березня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 41913/30/к6 про отримання кредиту в розмірі 20700,00 грн. на споживчі цілі зі сплатою за користування 24 % на рік на суму залишку заборгованості та 38 % на рік, з моменту припинення зарахування на поточний рахунок заробітної плати роботодавцем, з кінцевим терміном повернення 07 березня 2015 року (а.с.4-7). Відповідно до п.п. 6.2., 6.3. кредитного договору за порушення строку повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого невиконанням зобовязання за кожен день прострочення. На виконання вищевказаних умов кредитного договору банк передав відповідачу кредитні кошти, однак останній не виконав взятих на себе зобовязань, не сплатив у встановлений строк суму щомісячних платежів та проценти за користування кредитом. Станом на 28 січня 2016 року йому нараховано заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 7176,93 грн., з яких 2030,00 грн. грн. заборгованість за кредитом, 1261,60 грн. заборгованість за відсотками, 1205,21 грн. заборгованість за пенею, 2070,00 грн. штраф та 610,12 грн. інфляційні нарахування (а.с.8-10). Відповідач суму заборгованості перед позивачем в добровільному порядку не сплачує. Суд вважає, що між сторонами мають місце цивільно-правові відносини із зобовязального права по кредитному договору. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 1054 зазначеного Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязуються надати грошові кошти позичальникові в розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач порушив умови кредитного договору та не в повному обсязі розраховувався з позивачем за кредитом, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, в розмірі 2030,00 грн., заборгованості за відсотками, в розмірі 1261,60 грн., заборгованості за пенею, в розмірі 1205,21 грн. та інфляційними нарахуваннями 610,12 грн. є обґрунтованими i підлягають задоволенню. Вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу, в розмірі 2070,00 грн. за порушення умов кредитного договору, передбачених п.5.2.3. договору, задоволенню не підлягають, оскільки матеріали справи не містять даних про порушення відповідачем умов зазначеного пункту договору, а одночасне застосування позивачем обох видів неустойки (штраф, пеня) за невиконання відповідачем зобовязань, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, прийнятої за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстав, передбачених ст.355 ЦПК України. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд покладає на відповідача обовязок по відшкодуванню позивачу судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial