Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

09 червня 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача. З уточненням позовних вимог просить стягнути з [PERSON] грошову компенсацію вартості ? частки автомобіля марки « Opel Vivaro » 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] в розмірі 140936,03 грн. В обґрунтування заявлених вимог пояснила, що в період з 22 вересня 2001 року по 06 червня 2016 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Фактично сторони з березня 2016 року спільно не проживали та спільного господарства не вели. Під час шлюбу, у серпні 2013 року, за спільні кошти подружжя був придбаний автомобіль марки « Opel Vivaro » 2007 року випуску, державний номер [NUMBER]. [PERSON], всупереч вимог законодавства, після припинення спільного проживання з позивачем, без її згоди та відому, здійснив відчуження набутого у шлюбі майна автомобіля марки « Opel Vivaro ». У звязку з цим, з підстав передбачених статтями 60,61,70,71 Сімейного Кодексу України, просить стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію в рахунок належної їй частки у майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя, в розмірі 140936,03 грн. Відповідач заперечив по суті позову, просить в задоволенні позову відмовити за безпідставністю вимог. Пояснив, що автомобіль є його особистою власністю, оскільки придбаний за його власні кошти. [PERSON] вимушений був продати автомобіль для повернення позики в розмірі 6500 долари США, яку він брав у [PERSON] для придбання автомобіля та закінчення ремонту у квартирі в якій проживав разом з позивачем. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Так, відповідно до ч. 3 ст.368 ЦК України, ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст..63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 22 вересня 2001 року між сторонами був зареєстрований шлюб, який розірваний 06 червня 2016 року відповідно до рішення Подільського районного суду м. Києва ( а.с.81). \~ За час шлюбу ( 27 серпня 2013 року), сторони придбали автомобіль марки « Opel Vivaro » 2007 року випуску, державний номер [NUMBER]. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля є [PERSON] Суд вважає, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя , [PERSON] та [PERSON] мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. \~ Згідно із ч. 1-2 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік, має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим з подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. \~\~\~ За ч.3 ст.65 СК України для укладення одним з подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. \~\~\~ Зі змісту цієї норми випливає, що згода другого з подружжя подається у простій письмовій формі, якщо правочин, який укладається одним з подружжя за рахунок спільного майна, стосується цінного майна і разом з тим не вимагає нотаріального посвідчення та (або) державної реєстрації. 20 квітня 2016 року [PERSON] продав автомобіль марки « Opel Vivaro » 2007 року випуску, державний номер [NUMBER]. Дані обставини підтверджуються договором купівлі - продажу транспортного засобу від 20.04.2016 року. ( а.с.72). Відповідачем не надано доказів письмової згоди [PERSON] на відчуження автомобіля. \~\~В постанові Пленуму « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя » № 11 від 21.12.2007 року Верховний Суд України роз'яснив (п. 30), що рівність\~\~прав\~\~кожного\~\~із\~\~подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. \~ У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. \~ Із зазначеного слідує, що у разі відчуження чи неправомірного використання майна, суд не може застосовувати засоби для його реверсу, а може лише врахувати вартість прихованого майна при його розподілі. Якщо один із подружжя здійснив відчуження чи використав майно на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, то суд не маючи змоги застосувати поділ майна подружжя в натурі, здійснює поділ цього майна з використанням компенсаційного способу поділу. За ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. \~\~Згідно із п. 22 постанови пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. \~\~ Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна. \~\~ Саме до цього по суті зводиться правовий висновок щодо застосування норм права, що викладений у постанові Верховного Суду України №6-7цс15 від 8 квітня 2015. Сторони не заперечували, що спірне майно придбали під час перебування у шлюбі. Посилання позивача, що кошти на придбання автомобіля йому дав його брат [PERSON], не може бути підставою для відмови у позові та не спростовує заявлених вимог, оскільки відповідач не надав належних та достовірних доказів передачі цих коштів тільки на його користь і що автомобіль купувався тільки для нього, а не для подружжя. Відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи ринкова вартість автомобіля станом на день проведення експертизи ( 10.11.2017) становить 195390 грн. ( а.с.92) , а тому суд вважає, що на користь позивача слід стягнути грошову компенсацію вартості ? частки автомобіля в розмірі 97695 грн. Крім того у відповідності до статті 141 ЦПК України , суд стягує з відповідача на користь позивача, понесені судові витрати в розмірі 976,95 грн.

Outcome: partial