Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

08.10.2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом, який 16.12.2015 року уточнила та просить витребувати майно позивача у [PERSON] та разом з ним мешкаючих осіб, з чужого незаконного володіння, а саме будинок [ADDRESS], шляхом виселення [PERSON] та разом з ним мешкаючих осіб із вказаного будинку; зняти відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою. При цьому позивач посилається на те, що вона є власником будинку [ADDRESS], яким незаконно користується відповідач. У зв'язку із чим, позивач змушена звернутися до суду із позовом. 16.12.2015 року відповідач [PERSON] надав до суду зустрічну позовну заяву, в якій просить стягнути з [PERSON] суму грошових коштів за розпискою спадкодавця [PERSON] у розмірі 8 000 дол. США, що еквівалентно 200 000 грн.; стягнути суму витрат на лікування спадкодавця [PERSON] у розмірі 50 000 грн.; стягнути витрати на проведення поховання у розмірі 8930 грн.; стягнути витрати за юридичну допомогу у розмірі 2000 грн. та судові витрати. При цьому відповідач [PERSON] посилається на те, що з 2003 року проживав із покійним [PERSON], за яким здійснював нагляд, допомагав у лікуванні та забезпечив поховання померлого. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 03.02.2016 року відмовлено в прийнятті зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про відшкодування грошових коштів по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON], третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області, про витребування майна із чужого незаконного володіння та зняття з реєстраційного обліку. 20.04.2016 року ухвалою апеляційного суду Одеської області скасовано ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 03.02.2016 року та справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд щодо вирішення питання про відкриття провадження за зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про відшкодування грошових коштів. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 16.05.2016 року прийнято зустрічний позов та об'єднано його в одне провадження із первісним. До судового засідання позивач [PERSON] не з'явилася, повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі. У ході розгляду справи представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримував та просив їх задовольнити, заперечував проти задоволення зустрічного позову. Проте в подальшому, а саме у судові засідання 20.09.2016 року, 11.10.2016 року та 09.11.2016 року представник позивача не з'явився. Суд зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи (провадження по справі відкрито 21.10.2015 року) суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедент ній практиці Суду, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінки компетентних органів влади. У рішенні Європейського Суду від 03.04.2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Таким чином, аналіз зазначених викладених вище обставин, дає підстави стверджувати про неналежне здійснення стороною позивача своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов'язків, що виразилися у відсутності інтересу до поданої до суду позовної заяви, що в свою чергу призвело до затягування судового розгляду даної справи. У зв'язку із чим, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи за відсутності сторони позивача, повідомленої належним чином. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] до судового засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, до суду надано заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені зустрічні позовні вимоги підтримує, та заперечує проти задоволення первісного позову. При цьому представником у заяві повідомлено, що 27.09.2016 року Київським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист № 1512/10324/2012 року, та постановою державного виконавця Київського ВДВС ОМУЮ від 30.09.2016 року ВП № 52430081 відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 1512/10324/2012. Представник третьої особи за первісним позовом Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області до судового засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], виданого 20.04.2011 року державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Савицькою О.Ю., належить будинок [ADDRESS] /а.с. 41/. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положеннями ст. 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Судом встановлено, що у провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 1512/10324/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа - ГУ ДМС в Одеській області про усунення перешкод у користуванні власністю, та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним шлюбу, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, усунення від права на спадкування, визнання права на спадкування за законом та визнання права власності на спадкове майно. Рішенням Київського районного суду м. Одеси по справі № 1512/10324/2012 відмовлено у задоволені первісного позову та задоволено зустрічний позов /а.с. 4-11/. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 25.02.2014 року /а.с. 12-16/, яке залишено без змін ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.04.2015 року /а.с. 17-20/, задоволено позов [PERSON] до [PERSON], третя особа - ГУ ДМС в Одеській області про усунення перешкод у користуванні власністю; в задоволенні зустрічного позову відмовлено. Суд враховує пояснення сторони відповідача, що 27.09.2016 року Київським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист № 1512/10324/2012 року. На підтвердження вказаної обставини судом досліджено постанову державного виконавця Київського ВДВС ОМУЮ від 30.09.2016 року ВП № 52430081 про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 1512/10324/2012 про усунення перешкод [PERSON] у користуванні, володінні, розпорядженні власністю - будинком [ADDRESS], шляхом позбавлення [PERSON] та разом з ним мешкаючих осіб права користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], з виселенням відповідача [PERSON] та мешкаючи разом з ним осіб у будинку [ADDRESS] /а.с. 204/. Окрім того, судом досліджено постанову державного виконавця Київського ВДВС ОМУЮ від 07.11.2016 року ВП № 52430081 про залучення працівників поліції до проведення виконавчих дій /а.с. 205/. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, враховуючи що за результатами розгляду справи № 1512/10324/2012 судом видано виконавчий лист про усунення перешкод [PERSON] у користуванні, володінні, розпорядженні власністю - будинком [ADDRESS], шляхом позбавлення [PERSON] та разом з ним мешкаючих осіб права користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], з виселенням відповідача [PERSON] та мешкаючих разом з ним осіб у будинку [ADDRESS], який стягувачем пред'явлено до виконання, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про витребування з чужого незаконного володіння будинку [ADDRESS], шляхом виселення [PERSON] та разом з ним мешкаючих осіб із вказаного будинку, не підлягають задоволенню. Оскільки, щодо вимог позивача про виселення відповідача [PERSON] та мешкаючи разом з ним осіб у будинку [ADDRESS], відкрито виконавче провадження ВП № 52430081. Стосовно позовних вимог [PERSON] про зняття відповідача з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS], суд зазначає наступне. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи встановлені по справі обставини, а також приймаючи до уваги рішення Апеляційного суду Одеської області від 25.02.2014 року /а.с. 12-16/, яке залишено без змін ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.04.2015 року, суд вважає, що вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню, оскільки вказаним рішенням встановлено обставину щодо виселення відповідача, що в розумінні положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню в даному провадженні. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку, що первісний позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, так як частково обґрунтований та доведений. Стосовно зустрічного позову [PERSON] суд зазначає наступне. Судом досліджено особисту розписку [PERSON], складену 15.08.2008 року, відповідно до якої [PERSON] взяв у борг у [PERSON] кошти у розмірі 8 000,00 дол. США., які зобов'язався повернути на першу вимогу /а.с. 195/. Окрім того, судом досліджено розписку [PERSON], складену 08.10.2009 року, про отримання ним 15.08.2008 року від [PERSON] коштів розмірі 8 000,00 дол. США. /а.с. 194/. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припилися внаслідок його смерті. Таким чином, оскільки [PERSON] є спадкоємцем після смерті [PERSON], то суд приходить до висновку, що до [PERSON] в порядку ст. 1218 ЦК України, переходить обов'язок щодо повернення коштів за розпискою від 15.08.2008 року. Отже, з відповідача за зустрічним позовом [PERSON] за розпискою від 15.08.2008 року підлягають стягненню кошти у розмірі 8000,00 дол. США еквівалентно по курсу НБУ становить 204 480,00 грн. Щодо зустрічних вимог [PERSON] про стягнення суми витрат на лікування спадкодавця [PERSON] у розмірі 50 000 грн., та стягнення витрат на проведення поховання у розмірі 8930 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 1232 ЦК України, спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 3 ст. 58 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Однак, на підтвердження вказаних зустрічних позовних вимог судом досліджено надані стороною [PERSON] письмові докази, а саме: медичну карту № 12835/1092 стаціонарного хворого [PERSON] /а.с. 125-152/, виписку із медичної карти амбулаторного хворого [PERSON] /а.с. 153-162/, які в розумінні ст. 58 ЦПК України судом не можуть розцінюватися як належні докази, так як медична документація стовно здоров'я спадкодавця не свідчить про понесені [PERSON] витрати у розмірі 50 000 грн. на лікування спадкодавця [PERSON] Судом також досліджено договір-замовлення на поховання та квитанцію про оплату вказаного договору на суму 1866,01 грн. /а.с. 119-120/, розрахунок оплати ритуальних послуг на суму 6805 грн. /а.с. 121/. При цьому, суд критично оцінює розрахунок меню на поминки на суму 5262,00 грн. /а.с. 122/, так як даний розрахунок не має офіційного характеру. Відповідно до ч. 2 ст. 1232 ЦК України, витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті. Суд приймає до уваги, що у провадженні Київського районного суду м. Одеси тривалий час перебувала цивільна справа № 1512/10324/2012 щодо спору між сторонами, остаточне рішення по якому прийнято лише 22.04.2015 року. Тому суд вважає, що позивачем за зустрічним позовом не пропущено строку для пред'явлення даних вимог. Таким чином, суд приходить до висновку, що з [PERSON] підлягають стягненню кошти на проведення поховання у розмірі 8671,01грн. /1866,01 грн. + 6805 грн./. При цьому, вимоги [PERSON] щодо стягнення суми витрат на лікування спадкодавця [PERSON] у розмірі 50 000 грн., суд вважає такими, що не підлягають задоволенню, так як необґрунтовані та недоведені. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Судом досліджено надані стороною позивача за зустрічним позовом письмові докази, а саме договір № 17 про надання юридичних послуг від 07.07.2016 року /а.с. 173-174/, ордер /а.с. 175/, акт виконаних робіт по договору про надання юридичних послуг від 07.07.2016 року /а.с. 202/, квитанцію від 01.11.2016 року сплату коштів у розмірі 2000,00 грн. /а.с. 203/. Таким чином, враховуючи, що стороною позивача за зустрічним позовом доведено розмір витрачених коштів на отримання правової допомоги, тому суд приходить до висновку, що наявні підстави для задоволення зустрічного позову у цій частині. З урахуванням вказаного, проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, так як частково обґрунтовані та доведені. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial