Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

10.05.2017 року [PERSON], звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті [PERSON] Вимоги заявника мотивовано тим, що 30.11.2016 року, у м. Донецьк Донецької області, померла її мати [PERSON] та після її смерті заявником було отримано свідоцтво про реєстрацію смерті, видане 30 листопада 2016 року Пролетарським відділом ЗАГС м. Донецьк Донецької області, завірене печаткою так званої ДНР та довідку про причини смерті до форми № 106/у № 505 виданої для поховання При зверненні до Великоновосілківського районного Відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, заявнику було відмовлено у реєстрації смерті через невідповідність свідоцтва про смерть законодавству України. Неможливість здійснити державну реєстрацію смерті стало підставою для звернення заявника до суду. Заявник в судове засідання не зявилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Разом з тим, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, у якій також свою заяву про встановлення факту смерті заявник підтримала повністю. Представник заінтересованої особи - Великоновосілківського районного Відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не зявився, надав заяву про можливість розгляду справи за відсутності його представника та вирішення справи на розсуд суду. Розглянувши матеріали справи, судом встановлено: У відповідності до копії паспорта [PERSON], копії свідоцтва про одруження та свідоцтва про народження, заявниця [PERSON] є донькою померлої [PERSON]. Також, згідно довідки про переміщення з тимчасово окупованої території, [PERSON] перемістилася з тимчасово окупованої території та проживає за адресою: вул. Совєтська, б. 114, смт. Велика Новосілка Донецької області. Згідно з копією паспорта серії ВЕ 601636 від 06.02.2002 року, [PERSON], [INFO], уродженка с. Астраханка Мелітопольського району Запорізької області, зареєстрована за адресою: вул. Бараннікова, б. 21, м. Донецьк Донецької області. За змістом свідоцтва про реєстрацію смерті від 30.11.2016 року [PERSON], [INFO], уродженка с. Астраханка Мелітопольського району Запорізької області, померла на території Калінінського району м. Донецьк, причиною її смерті є церебральний атеросклероз. Через те, що свідоцтво про реєстрацію смерті, видано на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження та не надано документ, який підтверджує факт смерті у відповідності з діючим законодавством України, згідно листа Великоновосілківського районного Відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області заявнику було відмовлено у реєстрації факту смерті. Оцінивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви. Так, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року визначено, що рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. 7 листопада 2014 р. Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей», пунктом 3 якої встановлено, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, місцеві державні адміністрації мають забезпечити до 1 грудня 2014 р. переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Враховуючи викладене, надане заявником свідоцтво про реєстрацію смерті є незаконним і не створює правових наслідків. Разом з тим, оцінюючи досліджені докази, суд враховує висновки, викладені у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), a також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Як зазначалось вище, 30.11.2016 року у м. Донецьк Донецької області, мати заявника, [PERSON], [INFO], уродженка с. Астраханка Мелітопольського району Запорізької області, померла. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для оформлення спадщини після смерті матері та отримання допомоги на поховання. Враховуючи обставини справи, з огляду на усе вищенаведене, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved