Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

08 листопада 2013 р. позивач звернулася до суду з зазначеним позовом до відповідача, який в подальшому змінив. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 19 серпня 2013 р. отримав свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 0,6623 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Гур'ївської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області. Після цього мав намір укласти договір оренди цієї земельної ділянки з Товариством, але з'ясувалось, що існує такий договір між райдержадміністрацією і Товариством строком на 49 років. Вважає, що спірний договір порушує його права на володіння та користування належною йому земельною ділянкою, а тому з посиланням на ст. 598 ЦК України і ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власниками земельних часток (паїв)» просив припинити його дію. В судове засідання позивач не з'явився, але надав суду письмову заяву, в якій вказав, що позов підтримує та просить його задовольнити в повному обсязі. Представник райдержадміністрації заявлені вимоги визнав і не заперечував проти їх задоволення посилаючись на те, що спірний договір був укладений з Товариством на земельну частку (пай), оскільки це був не витребуваний пай, а не земельна ділянка. Представник Товариства також визнав вимоги і не заперечував проти їх задоволення. Заслухавши пояснення представників відповідачів, дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. За правилами статей 11, 15 ЦПК України, кожна особа має право на судовий захист свого цивільного права, що виникає з підстав, передбачених чинним законодавством, у разі порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи інтересів, що виникають, зокрема, із земельних відносин. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської ради чи районної державної адміністрації. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, [PERSON] належало право на земельну частку (пай) розміром 10,57 умовних кадастрових гектарів, призначеної для товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Гур'ївської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, яке він отримав при розпаюванні земель колективного сільськогосподарського підприємства «Заповіт Ілліча», правонаступником якого є Товариство. [PERSON] не скористався своїм правом на використання земельної частки (паю) і виготовлений на його ім'я Сертифікат у райдержадміністрації не отримав у зв'язку зі смертю. Спадкоємцем майна померлого [PERSON] є його син - [PERSON], тобто позивач у справі. Згідно Указу Президента України від 3 грудня 1999 р. № 1529/99 «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» запроваджено обов'язкове укладання підприємствами, установами, організаціями, які використовують землю для сільськогосподарських потреб, договорів оренди земельної частки (паю), майнового паю з власниками цих часток, паїв з виплатою орендної плати у натуральній або грошовій формах. Нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки (ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»). 30 вересня 2011 р., у зв'язку з не витребуванням [PERSON] правовстановлюючого документу на право на земельної частки (паю), тобто Сертифікату, райдержадміністрація уклала з Товариством письмовий договір № 783, на підставі якого останньому передано в оренду строком на 49 років спірну земельну частку (пай). Вказаний договір зареєстровано 14 лютого 2012 р. у відділі Держкомзему у Новоодеському районі Миколаївської області. В силу пункту 2.3 Типового договору оренди земельної частки (паю(затверджений наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 січня 2000 р. № 5), після виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання державного акта на право приватної власності на землю зобов'язання сторін припиняються відповідно до чинного законодавства. 19 серпня 2013 р. позивач [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на спірну земельну ділянку. Таким чином, з часу виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і отримання позивачем правовстановлюючого документу на цю земельну ділянку він набуває статусу її власника, а відтак, то змінився предмет оренди та статус сторін договору оренди, а тому договір оренди земельної частки (паю) припиняється. Наведене свідчить про наявність правових підстав щодо задоволення вимог позивача про припинення договору оренди земельної частки (пай).

Outcome: approved