Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

09.10.2013 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що вона та відповідач з 11.07.1992 р. по 26.09.2013 р. перебували в зареєстрованому шлюбі, є приватними підприємцями та здійснюють підприємницьку діяльність в [ADDRESS]. В кожного є окремий магазин, проте спільно використовують склади (нежитлові приміщення) за вищевказаною адресою, відповідач [PERSON] мирним шляхом здійснити розподіл товару, який знаходиться в складських приміщеннях та магазинах, не бажає. Також не бажає мирним шляхом розподілити грошові кошти, що знаходяться на рахунках відповідача в банку і нажиті сторонами за час шлюбу. У зв'язку з цим просить визнати за нею та відповідачем право власності на 1/2 частину за кожним грошових коштів, що знаходяться на рахунках відповідача, відкритих ним в банківських установах, визнати спільним сумісним майном подружжя весь товар, що знаходиться в нежитлових приміщеннях, розташованих за адресою [ADDRESS], та товар, що знаходиться на прилеглій території до вищевказаних приміщень, визнати право власності на 1/2 частину за кожним товару, розташованого за адресою [ADDRESS]. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду від 18 грудня 2013 року позовну заяву повернуто позивачці, у зв'язку з тим, що нею не усунуті недоліки, викладені в ухвалі суду від 04 грудня 2013 року. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області від 23 січня 2014 року, ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18 грудня 2013 року в даній справі скасовано та направлено справу для продовження розгляду справи до суду першої інстанції. 13 березня 2014 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду позовну заяву [PERSON], в частині визнання спільним сумісним майном подружжя всього товару, що знаходиться в нежитлових приміщеннях, розташованих за адресою [ADDRESS], та товару, що знаходиться на прилеглій території до вищевказаних приміщень, визнання права власності на 1/2 частину за кожним товару, розташованого за адресою [ADDRESS], - залишено без розгляду. 24.02.2014 року [PERSON] на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху уточнила свої позовні вимоги і просила суд визнати спільним сумісним майном подружжя грошові кошти, що знаходилися в банківських установах на рахунках, відкритих на ім'я [PERSON], станом на день розірвання шлюбу 27.09.2013 року в сумі 79563,95 грн., стягнути з [PERSON] на її користь грошові кошти в сумі 39781,97 грн. В подальшому позивачка збільшила свої позовні вимоги, потім зменшила, і остаточно просила суд визнати спільним сумісним майном подружжя грошові кошти в сумі 1277201 грн., що знаходилися в банківських установах на рахунках, відкритих на ім'я [PERSON] в період часу з 01.07.2013 року по 27.09.2013 року, стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію в сумі 638600,50 грн. [PERSON] та її представник у судовому засіданні свій позов підтримали, просили його задовольнити, посилаючись на те, що з 01.07.2013 року шлюбні відносини між подружжям були припинені, і з цього часу [PERSON] витрачав на свій розсуд грошові кошти, які мав на своїх рахунках в банках, гроші витратив не в інтересах сім`ї. [PERSON] і його представник у судовому засіданні частково заперечували проти позову, посилаючись на те, що депозитних рахунків в банках відповідач не мав, рахунки були поточні, використовувалися ним для здійснення підприємницької діяльності та для забезпечення потреб сім`ї , а позивачка займається сама підприємницькою діяльністю і має свої поточні рахунки в банках. Просили суд розділити кошти на рахунках відповідача, відкритих як на фізичну особу, на момент припинення спільного ведення господарства, що відбулося 17.07.2013 року. Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.07.1992 р. по 26.09.2013 р. Від шлюбу мають дітей: повнолітню [PERSON] [INFO] та неповнолітнього [PERSON] [INFO]. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] з 2007 року, а [PERSON] з 2000 року зареєстровані приватними підприємцями, перебувають на спрощеній системі оподаткування, здійснюють оптову та роздрібну торгівлю товарами господарського призначення, мають доходи: [PERSON] за останні три роки має дохід 1736826,00 грн., [PERSON] за останні три роки має дохід 1887031,00 грн. (а.с. 7 на звороті т. 1; а.с. 8 т. 1) Відповідно до свідоцтв платників єдиного податку, здійснюють підприємницьку діяльність за адресою [ADDRESS] (а.с. 19 т. 1; а.с. 21 т. 1). Судом встановлено, що фізична особа - підприємець [PERSON] до 31.12.2013 рокус використовувала нежитлове приміщення площею 200 кв.м. за адресою [ADDRESS] для здійснення підприємницької діяльності на підставі договору суборенди з [PERSON] (а.с.118). [PERSON] до 24.10.2013 року використовував для підприємницької діяльності нежитлові приміщення за адресою [ADDRESS], які належать на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], по ? частки за кожним. Отже, до часу розірвання шлюбу, що відбулося 26.09.2013 року, сторони займалися підприємницькою діяльністю (оптовою та роздрібною торгівлею товарами господарського призначення), кожен окремо в своєму магазині, кожен отримував доход від своєї підприємницької діяльності. Встановлено, що [PERSON] має поточні рахунки в банках, відкриті як на фізичну особу - підприємця, так і на фізичну особу. Заявляючи позов про визнання спільним сумісним майном подружжя грошові кошти, що знаходилися в банківських установах на рахунках, відкритих на ім'я [PERSON] в період часу з 01.07.2013 року по 27.09.2013 року, позивачка виходила з того, що за цей період поточні рахунки відповідача в банках були поповнені на суму 1277201 грн., які вважає спільними коштами подружжя і які відповідач у вказаний період витратив не в інтересах сім`ї, тому вважає, що вона має право на грошову компенсацію витрачених коштів. При цьому позивачка та її представник походження коштів, якими поповнювалися поточні рахунки відповідача, вказати не змогли, вважають їх поверненням боргів. Позивачка в судовому засіданні пояснила, що у період з 01.07.2013 року по 10.07.2013 року вони з відповідачем відпочивали в Іспанії, мешкали в одному готельному номері, проте з 01.07.2013 року відносини між ними погіршилися, внаслідок чого вони перестали вести спільне господарство, припинили шлюбні відносини. Повернувшись додому, вони декілька днів мешкали разом у їх домоволодінні по [ADDRESS], проте кожен за придбані товари розраховувався своєю платіжною банківською карткою, потім приблизно 16-17 липня 2013 року відповідач зібрав всі свої речі і переїхав жити у квартиру по [ADDRESS] та почав співмешкати з іншою жінкою. Починаючи з 01.07.2014 року відповідач не витрачав кошти на сім`ю, позивачка до 17.07.2013 року жила за рахунок своєї підприємницької діяльності від свого магазину. Проживаючи окремо, 30.08.2014 року позивачка подала до суду позов про поділ майна, нажитого в шлюбі, а 13.09.2014 року - позовну заяву про розірвання шлюбу. Відповідач в судовому засіданні також підтвердив той факт, що приблизно 16-17 липня 2013 року він зібрав всі свої речі і переїхав жити у квартиру по [ADDRESS], оскільки не бачив у подальшому спільного життя з позивачкою, проте стверджує, що до 17.07.2013 року витрачав гроші на дружину [PERSON], а після 17.07.2013 року, тобто після переїзду на окреме проживання, витрачав і витрачає по даний час кошти на дітей: оплачує репетиторів, навчання, відпочинок, придбання одягу і т.п. У роз'ясненнях, викладених у пунктах 22, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК України. При цьому необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства. В зв'язку з тим, що обидві сторони у судовому засіданні підтвердили факт окремого проживання починаючи з 17.07.2013 року, цей факт на підставі ч.1 ст.61 ЦПК України є таким, що не підлягає доказуванню. Дата подання позовної заяви про поділ майна набутого у шлюбі до суду 30.08.2014 року не свідчить про те, що саме з цієї дати припинилося спільне ведення господарства між сторонами, оскільки це дата лише подання позову до суду. Позивачка не надала суду належних переконливих доказів, що у період спільного проживання до 17.07.2013 року відповідач витрачав весь свій дохід не на сім`ю, а також, що у період окремого проживання, починаючи з 17.07.2013 року, його поточні рахунки поповнювалися за рахунок спільних сімейних коштів (доходів) подружжя. Також позивачка не надала суду доказів, що нею та відповідачем за час шлюбу були спільно набуті грошові кошти, які були внесені в банк в період роздільного проживання. Тому суд вважає, що станом саме на дату 17.07.2013 року (початку окремого проживання) слід розділити кошти, які знаходилися на поточних рахунках відповідача, відкритих ним як на фізичну особу. Вказаний висновок узгоджується з позицією Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», відповідно до якої якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СК може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин. Грошові кошти, які обліковувалися на поточних рахунках в банках за фізичною особою - підприємцем [PERSON] станом на 17.07.2013 року не підлягають розподілу на підставі статей 57, 61 Сімейного кодексу України та ст. 52 Цивільного кодексу України, за змістом яких майно приватного підприємця не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Інший із подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності. Як вбачається з роздруківок руху грошових коштів на поточних рахунках ФО-СПД [PERSON], відкритих в банківських установах, на ці рахунки вносилися платежі від продажу товарів, тобто це є валовим доходом від підприємницької діяльності відповідача, що не дозволяє його відносити до чистого доходу від підприємницької діяльності, на який має право позивачка. Позивачка не надала суду доказів, що грошові кошти надійшли як чистий дохід від підприємницької діяльності відповідача і були внесені ним в сімейний бюджет як грошове накопичення в банку. Тому грошові кошти, що обліковувалися на поточних рахунках ФО-СПД [PERSON], відкритих в банківських установах, станом на 17.07.2013 року не набули статусу майна подружжя, а поділу підлягають лише грошові кошти на рахунках відповідача у банках, відкритих як на фізичну особу. Судом встановлено, що в АТ «ОТП Банку» м. Суми на рахунках фізичної особи [PERSON] станом на 17.07.2013 року перебували грошові кошти в сумі 176,33 грн. та 7,11 доларів США (а.с. 149 т. 2). В ПАТ «Укрсоцбанку» на рахунках фізичної особи [PERSON] станом на 17.07.2013 р. перебували грошові кошти в сумі 785,88 Євро, 33,55 доларів США (а.с.139 т.2). В АТ «УкрСиббанку» на рахунках фізичної особи [PERSON] станом на 17.07.2013 року перебували грошові кошти в сумі 1581,11 грн., 1944,09 Євро (а.с. 138 т. 2). В ПАТ КБ «Приватбанк» на рахунку фізичної особи [PERSON] станом на 17.07.2013 року перебували грошові кошти в сумі 14678,23 грн. (а.с. 151 т. 2). Усього по всім банкам 16435,67 грн., 40,66 доларів США, що за обліковою ставкою НБУ станом на день прийняття рішення судом складає 477,67 грн. та 2729,97 Євро, що за обліковою ставкою НБУ станом на день прийняття рішення судом складає 43406,52 грн., разом 60319,86 грн. Станом на 26.09.2014 року (день розірвання шлюбу) залишки на рахунках відповідача є незначні. За таких обставин суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки грошову компенсацію ? частки коштів в сумі 60319,86 грн., що складає 30159,93 грн. Відповідно до положень ст. ст. 84, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в сумі 301,60 грн.

Outcome: partial