Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-11 00:00:00

09 січня 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] за набувальною давністю. В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що вона з 1997 року разом з батьком [PERSON] оселилася в житловому будинку [ADDRESS] . Зазначений житловий будинок належав на підставі договору міни нерухомого майна від 22 грудня 2015 року № 274 [PERSON] . Остання дозволила їй та батьку постійно мешкати у вказаному будинку, передала його їм у постійне користування та утримання. Пояснила, що будинок їй не потрібен та переїхала на постійне місце проживання до Снігурівського району Миколаївської області. [INFO] [PERSON] померла. З 1997 року вона разом із батьком постійно проживали у будинку. Вони сплачували кошти за комунальні послуги, проводили у будинку ремонтні роботи. [INFO] її батько [PERSON] помер. На день смерті він був зареєстрований та проживав у спірному житловому будинку. В свою чергу вона весь час мешкає в будинку без реєстрації. Після смерті батька позивач продовжує проживати у будинку. Вона з 1997 року по теперішній час безперервно, безперешкодно володіє та користується житловим будинком, сплачує комунальні послуги, здійснює поточний ремонт у будинку. Нині захист її прав можливий лише шляхом визнання за нею права власності на вищевказане майно за набувальною давністю в судовому порядку. Позивач в судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач - Первомайська селищна рада Вітовського району Миколаївської області в судове засідання свого представника не направила, надіслала до суду листа з проханням розглядати справу за відсутністю представника селищної ради, проти задоволення позову не заперечує, заявлені позовні вимоги визнає в повному обсязі. Ухвалою суду від 29 травня 2019 року [PERSON] був залучений до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Третя особа - [PERSON] в судове за сідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи судом повідомлений належним чином, в порядку частини 11 статті 128 ЦПК України. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, то, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою відео та звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 зазначеної статті передбачено, що ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину. Дослідивши матеріали справи, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів судом встановлено наступне. 22 грудня 1995 року між [PERSON] та [PERSON] на Товарній біржі «Нерухомість Н» був укладений договір міни, згідно з який [PERSON] отримала у власність житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 11). Договір зареєстрований в Журналі реєстрації угод з нерухомості» від 22 грудня 1995 року за № 274. 15 січня 1996 року право власності на цей житловий будинок було зареєстровано за [PERSON] в Миколаївському обласному бюро технічної інвентаризації, що підтверджується реєстраційним посвідченням (а.с. 12). Зазначене також підтверджується довідкою КП ММБТІ від 10 квітня 2018 року (а.с. 22). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 07 вересня 1998 року, серії [NUMBER] (а.с. 18). Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 26 лютого 2019 року № 55265972 спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася(а.с. 58). Дослідивши зміст будинкової книги для прописки громадян, які проживають у будинку [ADDRESS] , судом встановлено, що [PERSON] з 1996 року зазначена як голова господарства, була зареєстрована в будинку з 07 серпня 1996 року та виписана в зв`язку зі смертю у вересні 1998 року. Крім неї у спірному житловому будинку також з 07 серпня 1996 року була зареєстрована її донька [PERSON] (а.с. 19), яка виписана 22 лютого 1999 року. Також, згідно з будинковою книгою, у житловому будинку був зареєстрований [PERSON] , в період з 24 жовтня 1996 року по 22 лютого 1999 року (а.с. 16). Водночас, відповідно до відомостей Первомайської селищної ради Вітовського району Миколаївської області від 11 квітня 2019 року [PERSON] вважається зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] , але не проживає на території селищної ради (а.с. 82). В зв`язку з чим був залучений судом до участі у справі. З пояснень позивача суду стало відомо, що [PERSON] перебував на вихованні [PERSON] . Водночас, інформація що підтверджує зазначене відсутня. Судом були зроблені запити щодо прийняття рішення про усиновлення чи встановлення опіки (піклування), [PERSON] над [PERSON] , однак ця інформація відсутня, що підтверджується листом служби у справах дітей Вітовського райдержадміністрації від 01 квітня 2019 року № 370/01-09 (а.с. 78), листом служби у справах дітей Миколаївської обласної державної адміністрації від 19 квітня 2019 року № 329/02-10 (а.с. 89). В актовому записі про народження від 18 березня 1975 року № 1183 батьками [PERSON] зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с 66-367, 68). З чого слідує, що [PERSON] не мав права на спадкування за законом після смерті [PERSON] . Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 15 травня 2019 року № 00022855416 [PERSON] померла [INFO] (а.с. 102) , про що зроблено виконавчим комітетом Центральної сільської ради Снігурівського району Миколаївської області актовий запис 19 квітня 2007 року № 25 (а.с. 103). Після її смерті спадкова справа не заводилася, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 01 червня 2019 року № 56377778 (а.с. 119). Зазначене підтверджує відсутність сімейних зв`язків між [PERSON] та [PERSON] , а також відсутність спадкоємців після її смерті, оскілки спадкова справа з моменті її смерті, а саме: [INFO] по теперішній час не заводилася. Позивач є донькою [PERSON] , відповідно до свідоцтва про народження від 19 травня 1969 року ( а.с. 6). 10 січня 1987 року уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 10 січня 1987 року серії [NUMBER] (а.с. 7) та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 05 липня 2013 року № [NUMBER] (а.с. 8). Після його смерті позивач отримала у спадок земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Дружба» с. Центральне Центральної сільської ради Снігурівського району Миколаївської області, розміром 4,41 в умовних кадастрових гектарах (а.с. 9,10). Як вбачається зі змісту будинкової книги [PERSON] у спірному житловому будинку був зареєстрований з 16 січня 2001 року та знятий з реєстрації 19 грудня 2016 року (а.с. 16). Згідно з актом про проживання від 27 грудня 2018 року за адресою: [ADDRESS] [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] з 1997 року. Разом із нею в період з 1997 року по 2013 року мешкав її батько - [PERSON] (а.с. 25). Зазначене також підтверджується довідками виконкому Первомайської селищної ради Вітовського району Миколаївської області від 01 грудня 2018 року № 4924 (а.с. 23) та 14 лютого 2018 року № 541, в яких зазначено, що [PERSON] мешкав в житловому будинку був зареєстрований з 1997 року, разом із ним з цього ж року без реєстрації мешкає [PERSON] (а.с. 23,24). Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно з частиною 2 та 4 зазначеної статті ЦК України особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до пунктів 9 та 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5, при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. При цьому, володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Як було встановлено судом, [PERSON] з 1997 року по теперішній час постійно мешкає в житловому будинку по [ADDRESS] , відповідно до акту про проживання від 27 грудня 2018 року та довідок виконкому Первомайської селищної ради Вітовського району Миколаївської області від 04 грудня 2018 року № 1924 та від 14 лютого 2018 року № 541 (а.с. 23,24,25). Позивач добросовісно володіє житловим будинком. Згідно з наданою Первомайською селищною радою Вітовського району Миколаївської області інформацією від 11 квітня 2019 року житловий будинок [ADDRESS] безхазяйним майном не визнавався (а.с. 81). Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути в тому числі визнання права власності. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Весь час позивач добросовісно вважала, що вказаний житловий будинок колишня власниця [PERSON] залишила добровільно у володіння і вона може стати власником спірного житлового будинку. Позивач протягом всього часу володіння майном була впевнена, що на це майно не претендують інші особи, і вона зможе отримати майно у спадок. Тому, суд вважає, що позивачем доведено наявність необхідних підстав для набувальної давності, оскільки судом встановлено, що позивач з 1997 року постійно проживає у спірному житловому будинку, тобто понад 10 років добросовісно, відкрито та безперервно володіє в цілому даним нерухомим майном, сплачує комунальні послуги. За змістом статті 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Враховуючи, що відповідач направив до суду заяву про визнання позову, та воно не суперечить закону, не порушує прав інших осіб, приймаючи до уваги давність оселення позивача у даному будинку, добросовісність та відкритість його володіння спірним майном, те що позивач продовжує мешкати у спірному будинку з 1997 року, яким володіє безперервно, відкрито та добросовісно, здійснюючи належні дії з утримання спірного майна, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved