overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

09.01.2014 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей. В обґрунтування позову в позовній заяві пояснила, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від відповідача вона має двох дітей, які перебувають у неї на утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Просить позов задовольнити і стягнути з відповідача на утримання дітей аліменти у розмірі 1/3 частини зі всіх видів доходу. Справа за заявою позивача розглянута без її участі. Відповідач у судове засідання не з»явився, про час слухання справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальний стан дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей або непрацездатних чоловіка, дружини, дітей, батьків, інші обставини. Відповідно до ст. 183 СК України частина заробітку (прибутку) матері, батька, яка стягатиметься як аліменти на дитину, визначається судом. У судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.7,8), відповідач здоровий, інших утриманців не має, у зв'язку з чим суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку на утримання дітей на користь позивачки.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

09.01.2014 року позивачка звернулась до суду з дійсним позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в обґрунтування свого позову вказала наступне: Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28.07.2007 року, який був зареєстрований у ВРАЦС Краснолуцького МУЮ, актовий запис № 313. [INFO] у них народилась донька [PERSON]. Сторони проживали спільно до 01.01.2014 року. Позивачка просить розірвати шлюб, посилаючись на те, що вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Між ними виникали часто сварки та конфлікти, з'явились різні погляди на життя. 01 січня 2014 року між позивачкою та відповідачем виникла сварка і тоді позивачка дійшла до висновку, що подальше збереження сім'ї не має сенсу. [PERSON] буде мешкати з позивачкою, позов про стягнення аліментів на її утримання нею готується. Майно поділять у добровільному порядку. 10.02.2014 року в судовому засіданні відповідач заявив клопотання про надання подружжю строку для примирення та збереження сім`ї, позивачка не заперечувала проти надання строку на примирення і Станично-Луганським районним судом Луганської області була винесена ухвала про надання сторонам можливості для примирення строком до 11.03.2014 року. В судове засідання 11.03.2014 року сторони не з`явилися, позивачка надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність де просила розірвати шлюб, оскільки з відповідачем не примирились, відповідач належним чином був повідомлений про розгляд справи, але про причини неявки суд не повідомив та не надав відповідної заяви. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін за існуючими доказами. У відповідності зі ст. 110 СК України - позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Стаття 112 вказаного кодексу наголошує, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільно життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, суд визнав позов обгрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню, тому що родина розпалася остаточно і зберегти її неможливо. У відповідності до ст. ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

09.01.2014 року рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області за результатами розгляду зазначеної цивільної справи позовні вимоги позивача задоволено частково та вирішено: Стягнути з кредитної спілки «Порада» код ЄДРПОУ 33697679 на користь [PERSON], [INFO] ідентифікаційний номер [NUMBER], - 22823 (двадцять дві тисячі вісімсот двадцять три) грн. 01 коп. депозитного вкладу та відсотків за його використання; 3-х процентів річних в сумі 2624 (дві тисячі шістсот двадцять чотири) грн. 33 коп., та пеню в розмірі 2000 (дві тисячі) грн.; стягнути з кредитної спілки «Порада» на користь держави судовий збір у сумі 243,60 грн.; В задоволені іншої частини позовних вимог, - відмовити. У процесі виконання вищевказаного рішення, з'ясувалося, що з відповідача за рішенням суду від 09.01.2014 року стягнуто судовий збір на користь держави в меншому розмірі, ніж передбачено Законом України «Про судовий збір». Так, розмір судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру (про стягнення грошових коштів) станом на 01.01.2014 року складає 1 відсоток ціни позову, але не менш 0,2 розміру мінімальної заробітної плати - 243 грн. 60 коп.. Відповідно до п.3 ч.1 ст.220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення. Судом з власної ініціативи призначене судове засідання з приводу вирішення питання про стягнення судових витрат. Сторони у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомили, що відповідно до ст. 220 ЦПК України, не перешкоджає розгляду вимог позивача по зазначеній заяві. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Частиною 3 ст.88 ЦПК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі рішення суду від 09.01.2014 року, з відповідача стягнуто на користь позивачки: 22823 грн. 01 коп. депозитного вкладу та відсотків за його використання; 3-х процентів річних в сумі 2624 грн. 33 коп., та пеню в розмірі 2000 грн., а усього: 27 447 грн. 34 коп. На день винесення рішення суду, 09.01.2014р. по справі №316/2490/13-ц (провадження №2/316/30/14), розмір судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, в тому числі про стягнення грошових коштів, станом на 01.01.2014 року складає 1 відсоток ціни позову, але не менш 0,2 розміру мінімальної заробітної плати. Таким чином розмір судового збору, який необхідно стягнути з відповідача на користь держави складає - 274 грн. 47 коп.. таким чином, розмір недосплаченої частини судового збору складає 30 грн. 87 коп. (274 грн. 47 коп. - 243 грн. 60 коп. = 30 грн. 87 коп.) Відповідно до викладеного, суд приходить до висновку, що необхідно винести додаткове рішення в якому вирішити питання про стягнення з відповідача судових витрат на користь держави в сумі 30 грн. 87 коп..

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

09.01.2014 р. позивач звернувся в суд з позовом в якому просив визнати за ним право власності на присадибну земельну ділянку площею 0,0686 га розташовану по [ADDRESS]. Підставою позову явилось те, що 29.12.1997 року між [PERSON] та ним було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] який зареєстрований Первомайською філією Південної товарної біржі за № 2185. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 08.10.2013 року вказаний договір було визнано дійсним, а за ним було визнано право власності на житловий будинок [ADDRESS]. Однак, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії IV-МК № 039120 виданого 18.12.1997 року земельна ділянка площею 0,0686 га розташована по [ADDRESS] передана для обслуговування житлового будинку та господарських будівель у власність [PERSON]. Так як до нього перейшло право власності на житловий будинок, то просить визнати за ним і право власності на земельну ділянку. У судове засідання позивач не з'явився, надав заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, а позов підтримує і просить його задовольнити. [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилась, заперечень по суті позову не надала, хоча про розгляд справи була повідомлена належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Ст. 60 ч.1 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини. на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Копією державного акту на право приватної власності на землю серії IV-МК № 039120 виданого 18.12.1997 року підтверджено, що земельна ділянка площею 0,0686 га розташована по [ADDRESS] передана для обслуговування житлового будинку та господарських будівель у власність [PERSON] ( а.с.6). Копіями договору купівлі-продажу нерухомого майна №2186 укладеного 29.12.1997 року та рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 08.10.2013 року підтверджено, що вказаний договір було визнано дійсним, а за позивачем було визнано право власності на житловий будинок [ADDRESS] ( а.с.7, 5). Ст. 120 ч.1 ЗК України передбачає, що у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Ст. 377 ч.1 ЦК України передбачає, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника. На підставі викладеного суд знаходить позовні вимоги доведеними та підлягаючими задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

09.01.2014 р. позивачі звернулися до суду з зазначеним позовом в якому вказали, що в березні 2010 р. вони позичили [PERSON] 65 000 грн., що підтверджується його розпискою. Відповідач брав на себе зобов'язання повернути кошти не пізніше 01.03.2011 р., але в зазначений в розписці термін гроші повернуто не було. В телефонних розмовах на вимогу повернути гроші відповідач посилається на відсутність коштів. В грудні 2011 р. відповідач повернув позивачам частину боргу в сумі 25 000 грн. та обіцяв повернути решту боргу в сумі 40 000 грн. через декілька місяців, але до теперішнього часу грошові кошти повернуто не було. Позивачі в своєму позові вказують, що розписка написана [PERSON] та засвідчена його підписом в присутності його дружини [PERSON], свідка [PERSON] та просить стягнути з відповідача на їхню користь борг за договором позик в розмірі 40 000 грн. та витрати пов'язані зі сплатою судового збору та на правову допомогу. В судовому засіданні позивачі підтримали вищевикладене та просять суд задовольнити їхній позов в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач в судове засідання не з'явився, з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом направлення судової повістки. Таким чином, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що вимоги позивачів підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання зобов'язання. Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.625 ЦК України: боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст.1046 ЦК України «за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів…Договір є укладеним з моменту передання грошей…». Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику…у строк та в порядку, що встановлені договором...». Матеріалами справи встановлено, що відповідно до розписки [PERSON], він позичив у [PERSON] та [PERSON] грошові кошти в сумі 65 000 грн. та зобов'язувався їх повернути до 01.03.2011 р., що скріплено підписами сторін (а.с.7), витрати на правову допомогу складають 450 грн, що підтверджується квитанцією від 27.12.2013 р.(а.с.8). З урахуванням вини відповідача у порушенні ним взятих на себе зобов'язань по договору позики, підлягає стягненню на користь позивачів сума заборгованості в розмірі 40 000,00 грн., судовий збір в сумі 400 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 450 грн. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

09.01.2014 р. позивач Комунальне підприємство «Житлосервіс №15» (далі КП «Житлосервіс №15») звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] просить визнати їх таким, що втратили право користування житловим приміщенням у гуртожитку КП «Житлосервіс №15» - кімнатою [ADDRESS], за тими обставинами, що відповідачі у гуртожитку не проживають, квартирну плату та комунальні послуги не оплачують, але з реєстрації не знялись, у зв'язку з чим КП «Житлосервіс №15» позбавлене можливості поселити та зареєструвати у зазначеній кімнаті громадян, які потребують надання житлової площі. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала з викладених підстав, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили. У зв'язку з неявкою відповідачів у судове засідання, враховуючи думку представника позивача, у відповідності зі ст. 169 ч.4 ЦПК України, суд знаходить можливим розглянути справу у відсутності відповідачів та ухвалити рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно ч. 1, 2 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до наказу Фонду комунального майна СМР №386 від 01.08.2008 року гуртожиток по вул. М.Музики, 90 зарахований на баланс КП «Житлосервіс №15». Відповідачам [PERSON], [PERSON] для проживання була надана кімната [ADDRESS]. Як вбачається з акту КП «Житлосервіс №15» від 02.11.2013 р. [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у кімнаті [ADDRESS] не проживають більше шести місяців, в кімнаті проживають інші особи. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] показали, що в кімнаті [ADDRESS] відповідачі не проживають. [PERSON] зазначала, що вона проживає у кімнаті [ADDRESS] у неї мається ордер на цю кімнату. На підставі наведено суд приходить до висновку про те, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про судові витрати, суд відповідно до ст. 88 ЦПК України відносить їх на відповідачів. На підставі ст.ст. 71, 72 Житлового кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

09.01.2015 р. до суду надійшла позовна заява ТОВ «Кей-Колект» про стягнення заборгованості. До початку судового засідання призначеного на 06.07.2017 р. до суду 15.02.2017 р. від представника позивача надійшла заява щодо залишення даного позову без розгляду (а.с. 221), так як позивач відмовився від позову. При цьому представника відповідача № 1 - [PERSON] до початку судового засідання також подала заяву щодо закриття провадження, так як між сторонами досягнуто угоду щодо анулювання боргу (а.с. 207-210) підписане обома директорами позивача - ТОВ «Кей-Колект» ще 05.02.2016 р. Як роз'яснено у п. 33 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 р. № 2, суд зупиняє або закриває провадження у справі чи залишає заяву без розгляду з підстав, передбачених відповідно ст. 201, 202, 205, 207 ЦПК, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У відповідності до вимог ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: 1) справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства; 2) набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; 3) позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом; 4) сторони уклали мирову угоду і вона визнана судом; 5) є рішення третейського суду, прийняте в межах його компетенції, з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, за винятком випадків, коли суд відмовив у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду або повернув справу на новий розгляд до третейського суду, який ухвалив рішення, але розгляд справи у тому самому третейському суді виявився неможливим; 6) померла фізична особа, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва; 7) ліквідовано юридичну особу, яка була однією із сторін у справі. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що представник відповідача № 1 [PERSON] помилково прийшла до висновку щодо можливості закриття провадження у даній справі, так як жодного з вищевказаних пунктів ст. 205 ЦПК України між сторонами - ТОВ «Кей-Колект» та [PERSON] та [PERSON] на даний час не існує. У відповідності до вимог п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, якщо позивач подав заяву про залишення позову без розгляду. Зважаючи на викладене та те, що справа у провадженні суду перебуває значний час, а представники позивача зловживають своїми процесуальними правами та вдруге надсилають заяви про винесення заочного рішення, що свідчить про необізнаність цих представників з матеріалами справи та прийнятим їх керівництвом рішення щодо анулювання заборгованості, є усі підстави застосувати п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України та залишити даний позов без розгляду. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

09.01.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 13 листопада 1999 Соколівською сільською радою Зміївського району Харківської області, актовий запис №11. В обґрунтування позову зазначила, що шлюбні відносини між ними припинені, спільне життя не склалося через різні погляди на життя та несумісність характерів. Спору про розділ майна немає. Від цього шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який, за спільною згодою з відповідачем, мешкає разом з нею. Вважала, що збереження шлюбу є неможливим, а подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. Просила розірвати шлюб, прізвище не змінювати. Сторони в судове засідання не з'явилися. Позивачка [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутністю, на позовних вимогах наполягала. Відповідач [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги визнав, просив розірвати шлюб. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Згідно свідоцтв про шлюб та про народження сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 13 листопада 1999 року, мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] . (а. с. 6, 7). Сторонами визнані та, відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, не підлягають доказуванню ті обставини, що фактично вони припинили шлюбні стосунки, проживають окремо, спільне господарство не ведуть, збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам. Спору про розділ майна та про місце проживання дитини між сторонами немає. Згідно із ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Відповідно до Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом № 11 - стаття 5, кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно ч. 1 ст. 110 ЦК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У відповідністю зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що позивачка [PERSON] у заяві наполягала на розірванні шлюбу, відповідач [PERSON] подав заяву про визнання позову, а подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечило б інтересам сторін, позовна заява про розірвання шлюбу є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Outcome: approved