Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

08.07.2020 позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою до відповідачки, шляхом направлення її засобами поштового зв`язку, яка отримана судом 10.07.2020. У своєму позові просить суд розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою 10.06.2017, зареєстрований Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 731. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що спільне життя з відповідачкою не склалося, вони мають різні погляди на сімейне життя, відсутнє взаєморозуміння. Шлюбні відносини між ними припинились та поновлювати їх сторони не збираються. Спільне проживання та ведення спільного господарства між ними фактично припинено у червні 2020 року. Відповідачка в добровільному порядку розірвати шлюб відмовлялася, в зв`язку із чим позивач був вимушений звернутися до суду. Сторони не мають спільних малолітніх чи неповнолітніх дітей. Майновий спір між ними на даний момент відсутній. Через відсутність у Решетилівському районному суді Полтавської області суддів, які б мали повноваження на здійснення судочинства, проведення автоматизованого розподілу справи не відбулося, що підтверджується протоколом від 10.07.2020. За результатами повторного автоматизованого розподілу справ між суддями, 14.08.2020 справу передано на розгляд головуючому судді [PERSON] , яку зараховано до штату суду наказом від 06.07.2020 № 27а-ОС та повноваження на здійснення правосуддя якої розпочалися із 28.07.2020. Ухвалою суду від 15.09.2020 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Сторони у судове засідання не з`явилися, про дату час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Позивач надав до суду клопотання, у якому просить справу розглядати за його відсутності, заявлені позовні вимоги визнає у повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.28). Відповідачка надала до суду клопотання, у якому просить розгляд справи проводити за її відсутності, заявлені позовні вимоги визнає у повному обсязі, просить відновити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] » (а.с.30). Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України справу розглянуто\~за відсутності сторін, які надіслали на адресу суду заяви з проханням справу розглянути за їх відсутності. Судовий розгляд справи здійснювався на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у зв`язку з розглядом судом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вивчивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 10.06.2017 сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований Шевченківським районним у місті Полтаві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 731, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , від 10.06.2017 (а.с.5). Від даного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Подружні стосунки та спільне проживання сторони фактично припинили з червня 2020 року. Спору про поділ майна на даний момент немає. Розірвати шлюб через органи ДРАЦС неможливо через відмову відповідачки. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки, це суперечило б інтересам сторін. Позивач не бажає продовжувати подружні стосунки з відповідачкою. Спір між сторонами виник із сімейних правовідносин та його вирішення регулюється нормами сімейного законодавства. Згідно з положеннями ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України,\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частиною 2 статті 104 СК України визначено, що підставою припинення шлюбу є його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 112 СК України). Судом встановлено, що сторони припинили подружні стосунки з червня 2020 року. Позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, а відповідачка визнає такі позовні вимоги, тобто сторони мають чітку та однозначну позицію з цього питання. Визнання відповідачкою позову не суперечить закону та не порушує права або інтереси інших осіб, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, тобто є передбачені ст. 112 СК України підстави для розірвання шлюбу. Таким чином, визнання позову відповідачкою слід прийняти. Оскільки сторони наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, так як сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч. 3 ст. 115 СК України). Скориставшись правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу, яке встановлене ст.\~113 СК України, відповідачка вирішила відновити дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн, що підтверджується квитанцією № ПН2900875 від 08.07.2020 (а.с.1). Вказані кошти судового збору були зараховані до спеціального фонду державного бюджету України 10.07.2020, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України (а.с.11). Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічні положення закріплені в ч. 3 ст. 7 Закону Україна «Про судовий збір». Таким чином, враховуючи норми ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», на користь позивача підлягає поверненню 50% сплаченого ним судового збору, що становить 420,40 грн (840,80х50%=420,40). Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики. Відповідно до роз`яснень, викладених в абз.2 п. 42 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», поданий заявником платіжний документ, що підтверджує сплату судового збору, повертається заявнику, а до матеріалів справи приєднується належним чином посвідчена копія цього документа. Про заміну зазначеного документа копією здійснюється відповідна відмітка в описі справи. Законом № 3674-VI не передбачено граничного терміну повернення сплаченої суми судового збору. Інші 50% сплаченого позивачем судового збору, що становить 420,40 грн, підлягають стягненню на його користь з відповідачки.

Outcome: approved