Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-04 00:00:00

10.02.15 р. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним 31.05.2005 р. № К2U4GF002600772 в розмірі 22656,22 доларів США, що за курсом на момент здійснення розрахунку становило 349132,35 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, щовВідповідно до умов Договору Банк зобов»язався надати [PERSON] кредит в розмірі 26000 доларів США на термін до 30.05.2025 р., а [PERSON] зобов»язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. Сторони погодили, що погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати, шляхом надання грошових коштів Позичальником для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інших витрат згідно кредитного договору. У випадку порушення зобов»язань за кредитним договором Позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нарахованих від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. З метою забезпечення виконання умов Кредитного договору № К2U4GF002600772 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], [PERSON] були укладені Договори поруки. Позивач зазначає, що Банком на адресу Поручителів були направлені письмові вимоги щодо невиконання зобов»язань за Кредитним договором № К2U4GF002600772, яку вони повинні були виконати протягом п»яти календарних днів з моменту її отримання, однак зазначені зобов»язання не виконали. В зв»язу з невиконання зобов»язань за Кредитним договором № К2U4GF002600772 позивач просить стягнути з відповідачів солідарно суму заборгованості в розмірі 22656,22 доларів США, що складається з заборгованості по тілу кредиту в сумі 21029,34 доларів США, у т.ч. прострочене тіло -749,08 доларів США, заборгованість по відсоткам 1620,06 доларів США , в т.ч. прострочені відсотки 1518,50 доларів США, пені в сумі 6,82 доларів США. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання Кредитного договору № К2U4GF002600772 недійсним, посилаючись на порушення Банком положень ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і ненадання інформації про умови кредитування. Крім того, відповідач за первісним позовом позивач за зустрічним посилається на включення Банком до умов договору несправедливих умов щодо обов»язку до отримання кредиту укласти договори забезпечення, договір Страхування за погодженням з Банком, а також можливість збільшення відсотків з користування кредитними коштами. Кредитодавцем не видавався графік погашення кредиту, договір не містив посилання на рахунки, на які зараховуються платежі з погашення кредиту. Відповідно до положень ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» [PERSON] просить визнати кредитний договір недійсним та застосувати наслідки недійсності правочину, визнавши недійсним всі договори забезпечення та зобов»язати ПАТ КБ «ПриватБанк» зарахувати сплачені ним кошти в рахунок погашення тіла кредиту без виплати відсотків. Під час судового розгляду представник позивача підтримала заявлені вимоги, просила суд їх задовольнити, зазначаючи на неналежне виконання умов Кредитного договору та договорів поруки з боку відповідачів, в зв»язку з чим виникла заборгованість за Кредитним договором, яка не була погашена в добровільному порядку на вимогу Банку і підлягає стягненню в судовому порядку. У задоволенні зустрічного позову представник Банку просила відмовити в зв»язку з його недоведеністю, а також просила суд застосувати наслідки пропуску позивачем за зустрічним позовом строків позовної давності, про що подала відповідну заяву. В ході судового розгляду представник відповідачів заперечувала проти задоволення первісного позову, посилаючись на недоведеність належними доказами виконання обов»язку Банком щодо надання кредиту в валюті зобов»язання у визначеній в договорі сумі, невідповідності методу нарахування відсотків за кредитним договором, зазначеним в розрахунку, методу їх нарахування, встановленому в кредитному договорі, невідповідність періодів перерахування компенсації Іпотечним центром в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, відомостям Банку про погашення заборгованості, а також відсутність інформації щодо застосування курсу валюти, оскільки погашення Фондом відбувалось в національній валюті. В зв»язку з необґрунтованістю заявлених вимог за первісним позовом і недоведеність розміру заборгованості належними і допустимими доказами, представник відповідача просила у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити, з підстав, зазначених в ньому. Представник третьої особи - Іпотечного центру в м.Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» в судове засідання не з»явився, про місце і час судового розгляду повідомлявся за місцем знаходження юридичної особи. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов та зустрічний позов не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 31.05.2005 р. між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № К2U4GF002600772. Відповідно до умов Договору Банк зобов»язався надати Позичальнику кредит, шляхом видачі готівкових коштів через касу Банку на строк до 30.05.2025 р. у вигляді не відновлювальної кредитної лінії в розмірі 32520 доларів США на наступні цілі: на придбання нерухомості в розмірі 26000 доларів США, на оплату страхових платежів по особистому страхування в розмірі 2600 доларів США, на оплату страхових платежів по страхуванню нерухомості в розмірі 3920 доларів США, зі сплатою за користування Кредитом процентів розмірі 1% в місяць на суму залишку заборгованості по Кредиту, комісію в розмірі суми 0,5% від суми виданого кредиту першочергово в момент отримання кредиту плюс 0,30% доларів США від суми виданого кредиту щомісяця. Згідно п.1 Договору погашення заборгованості повинно відбуватись щомісяця в Період сплати, за який приймається період з 20 по 25 число кожного місяця Позичальник повинен надати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 367,31 доларів США для погашення заборгованості по Кредиту, яка складається із заборгованості по кредиту, відсоткам. Судом встановлено, що Банк видав [PERSON] грошові кошти відповідно до умов Кредитного договору 01.06.2005 р. в розмірі 26000 доларів США з каси Банку, що підтверджується заявою про видачу готівки № 01. Крім того, судом встановлено, що 21.06.2005 р. на підставі рішення про надання часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків молодим сім»ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію0 і придбання житла від 17.06.2005 р. № 10-195 між [PERSON], та Регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву в Київській області було укладено Договір № 10-195 про надання часткової ком пенсії відсоткової ставки кредитів комерційних банків, відповідно до якого кредит надається згідно з кредитним договором від 31.05.2005 р. № К2U4GF002600772 на будівництво або придбання житла загальною площею 51,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] терміном повернення 20/240 років/місяців. Згідно з розрахунком прогнозованого розміру компенсації, розмір кредиту визначено в національній валюті України - гривні та становить 131300 гривень, прогнозована сума сплати відсотків за весь період користування кредитом - 219343,81 гривень. Відповідно до інформації, наданої Іпотечним центром в м.Києві та Київській області «Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» сума перерахованої компенсації Центром в період з вересня 2005 р. по жовтень 2015 р. становить 76266,94 гривні. В забезпечення виконання умов Кредитного договору № К2U4GF002600772 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], а також ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено Договори поруки б/н від 31.05.2005 р., відповідно до умов якого поручителізобов»ячались відповідати перед Кредитором за виконання зобов»язань по Кредитному договору № К2U4GF002600772 у тому ж розмірі, що и Позичальник, включаючи сплату кредиту, проценти за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені і інших платежів, відшкодування шкоди. Відповідно до п.4 Договорів поруки Поручитель та Позичальник відповідають перед Кредитором як солідарні боржники. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти. Зобов'язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов'язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Звертаючись до суду позивач посилається на неналежне виконання Позичальником [PERSON], своїх зобов»язань за Кредитним договором, внаслідок чого станом на 05.12.2014 р. у нього виникла заборгованість в розмірі 22656,22 доларів США, що складається з заборгованості по тілу кредиту в сумі 21029,34 доларів США, у т.ч. прострочене тіло -749,08 доларів США, заборгованість по відсоткам 1620,06 доларів США , в т.ч. прострочені відсотки 1518,50 доларів США, пені в сумі 6,82 доларів США. На підтвердження наявності та розміру зазначеної заборгованості позивачем наданий розрахунок заборгованості станом на 05.12.2014 р. Відповідно до висновку експертів за результатами проведення комісійної судово-економічної експертизи № 17117/17-45/2404/18-45 від 31.01.2018 р., наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості [PERSON], перед ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 05.12.2014 р. не відповідає умовам Кредитного договору № К2U4GF002600772 від 31.05.2005 р. та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за цим договором в частині суми виданого кредиту позичальнику [PERSON], методу нарахування процентів за користування кредитом, а відповідно і розрахованій сумі за кредитом, нарахування комісії в розмірі 0,3% щомісячно, пені за несвоєчасно погашення заборгованості за процентами. Також експерти прийшли до висновку, що метод нарахування процентів за користування кредитом, застосований Банком при розрахунок заборгованості не відповідає математичній природі ануїтентних платежів, а саме в тому, що вони мають бути рівними в кожному платіжному періоді протягом дії кредитного договору, тобто проценти за користування кредитом повинні нараховуватися на фактичний залишок заборгованості, виходячи з кількості 30 днів у місяці й 360 днів у році. В ході проведення експертизи встановлено, що на рахунок позичальника № 29097052622977 за період з 23.06.2005 р. по 13.08.2015 р. зараховано в рахунок погашення кредиту кошти в розмірі 42973,91 доларів США. Зазначений висновок комісійної судово-економічної експертизи є належним доказом у даній справі, експертиза проведена з дотриманням вимог Закону України «Про судову експертизу» та на підставі нормативно правових актів, які регулюють даний вид правовідносин. Висновок експертів не був спростований позивачем у справі. Відповідно до ст.81 ЦПК Україник кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки розрахунок заборгованості, наданий на підтвердження наявності та розміру заборгованості, не відповідає умовам Кредитного договору, а інші докази, а саме виписки по рахунку Позичальника не є доказом заборгованість, а є документів, що містить інформацію про облік операцій за рахунком Клієнта банку, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідачів суми заборгованості за Кредитним договором судово-економічної експертизи в розмірі 22656,22 доларів США є недоведеними належними, достовірними доказами у справі, а тому не підлягають задоволенню. Не підлягають задоволенню вимоги [PERSON] за зустрічним позовом з огляду на наступне. Підставою звернення до суду з зустрічним позовом про визнання Кредитного договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину, а саме: визнання недійсним всіх договорів забезпечення та зарахування внесених платежів в рахунок оплати по тілу кредиту без врахування відсотків є порушення Банком положень умов ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також включення до договору умов, що є несправедливими і порушують права споживача. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що сторони, підписавши спірний договір, встановили факт досягнення згоди між собою щодо всіх істотних умов кредитного договору. Статтею 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому, згідно статті 627 Цивільного кодексу України та відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зокрема, статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як визначає п.3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У даному випадку, наявність підписаного правочину свідчить про те, що обидва учасники бажали укласти правочин і, що зовнішній вираз волі відповідає внутрішньому. Крім того, законодавством України чітко врегульовані питання щодо недійсності угод (ст. 215-216 Цивільного кодексу України). Зокрема, відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Обставин, визначених частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 ЦК України при розгляді даної справи судом не встановлено. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. При зверненні до суду з зустрічним позовом [PERSON], зазначає, що йому не була надана при укладенні кредитного договору інформація, передбачена ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Дійсно, матеріали справи не містять належних доказів надання Банком всієї необхідної інформації, визначеної Законом України «Про захист прав споживачів» Позичальнику. Однак \~Закон України «Про захист прав споживачів» не передбачає можливості визнання кредитного договору недійсним у разі ненадання або надання неповної інформації про послуги. У своєму позові позивач посилається на порушення відповідачем умов ст.ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно до положень ч. 1. 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності). Пунктом 14 Постанови № 5 від 30.03.2012 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», визначено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215,1048- 1052,1054- 1055), статті 18- 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Позивач за зустрічним позовом, відповідач за первисним, посилаючись на несправедливість укладеного Кредитного договору в цілому, повинен був надати докази на підтвердження того, що наслідком укладення такого договору є дисбаланс прав і обов»язків сторін, а також, що це призвело до завдання шкоди позивачу, як споживачу кредитних послуг. Таких доказів суду надано не було. Таким чином, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б давали підстави вважати спірний кредитний договір несправедливим, оскільки при підписанні зазначеного договору позивач ознайомився та погодився з його умовами, мав намір укласти такий договір, отримав кредитні кошти, витратив їх, вчиняв дії щодо виконання зобов»язань за цим договором. Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що позовні вимоги за зустрічним позовом не підлягають задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України і в зв»язку з відмовою у задоволенні позову, витрати понесені позивачем при зверненні до суду не підлягають стягненню з відповідачів.

Outcome: dismissed