Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

07 вересня 2015 року адвокат [PERSON], діючий на підставі договору про надання правової допомоги від імені позивачки [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України малолітньої дитини без згоди батька, а також про перетинання малолітньою дитиною без згоди і супроводу батька зоні відмежування території проведення антитерористичної операції. 26 жовтня 2015 року від представника позивачки [PERSON] адвокатом [PERSON] було подано уточнення позовних вимог, в яких зазначено мету, з якою малолітня дитина [PERSON] може виїхати за кордон та зазначив держави, до яких дитина може виїздити. Позивач та представник позивача в судове засідання не зявилися, представник позивача подав заяву про розгляд справи у відсутності позивача та представника позивача, повністю підтримують позовні вимоги і просили їх задовольнити. Не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання на повторний виклик не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення у пресі, про що свідчить публікація оголошення в газету «Урядовий кур'єр» № 183 (5557) від 02 жовтня 2015 року, заяву про відкладення розгляду справи та про розгляд справи у його відсутності не подав. Судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Суд, дослідивши додані матеріали та докази, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Згідно копії свідоцтва про шлюб серія І-НО № 336583 від 11 лютого 2014 року виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районного управління юстиції у місті Донецьку позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у шлюбі з 24 квітня 2004 року. Від шлюбу у позивача та відповідача 10 вересня 2004 року народилася дитина [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження № 409980, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районного управління юстиції у місті Донецьку 05 жовтня 2004 року. Отже, судом встановлено, що відповідно до вказаного свідоцтва про народження відповідач є батьком [PERSON]. Як зазначено позивачкою, починаючи з лютого 2014 року вона не проживає разом з відповідачем, не веде з ним спільного господарства та не підтримує жодних стосунків. Крім того, відповідач не несе витрат на утримання дитини, не приймає участь у придбанні одягу, продуктів харчування, не виконує обовязків по вихованню дитини. На даний час позивач разом з дитиною проживає за місцем реєстрації у місті Горлівка Донецької області та працює у місті Донецьку. Місцезнаходження відповідача позивачу не відоме. Самостійний розшук відповідача позивачем результатів не дав, звернення до правоохоронних органів на даний час неможливе у звязку з тим, що територія міста Горлівки не під контрольована українській владі. Зникнення відповідача позивач повязує з подіями, які відбуваються на непідконтрольній території Донецької області, зокрема, захопленням території міста незаконним озброєними формуваннями, відсутністю органів державної влади на вказаній території. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про охорону дитинства» держава гарантує дитині право на охорону здоровя, безоплатну кваліфіковану медичну допомогу в державних і комунальних закладах охорони здоровя, сприяє створенню безпечних умов для життя і здорового розвитку дитини, раціонального харчування, формуванню навичок здорового способу життя. У звязку з тим, що у місті Горлівка або у місті Донецьку на даний час неможливо створити належні безпечні умови проживання та виховання дитини, більш того, продовження проживання позивача та дитини на вказаній території загрожує їх життю та здоровю, є необхідність виїзду малолітньої дитини з території, непідконтрольної українській владі, де проводиться антитерористична операція, а також необхідність тимчасового виїзду дитини за кордон на оздоровлення, навчання та відпочинок. Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 18 вказаної Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Частиною 1 ст. 151 СК України визначено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або у супроводі осіб, які уповноважені ними. При цьому ст. 6 СК України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Частиною 7 ст. 7 СК України встановлено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обтяжують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей від 14 до 18 років). За відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів, піклувальників) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Пунктом 4 вищевказаних Правил передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі предявлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, у т.ч. рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину України, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Виїзд та вїзд з (на) територію проведення антитерористичної операції врегульовано Тимчасовим порядком контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей. Пунктом 5.1.1 Тимчасового порядку передбачено, що вїзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57. Відповідно до п. 5.1.2 Тимчасового порядку, виїзд з неконтрольованої території громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за умови предявлення свідоцтва про народження дитини, будь-якого документа, визначеного ст. 5 Закону України «Про громадянство України» або ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку виїжджають з неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи. Таким чином, виїзд дитини з непідконтрольній території та подальший вїзд до такої території можливий також за умови надання згоди другим з батьків. Вказані приписи нормативно-правових актів унеможливлюють переміщення дитини у супроводі позивача з території проведення антитерористичної операції та подальше повернення до дому на територію проведення антитерористичної операції, а також вільний виїзд дитини в супроводі позивача за межі державного кордону України без згоди батька дитини [PERSON]. Крім того, відсутність згоди батька унеможливлює оформлення документів, які дають право на виїзд малолітньої дитини за кордон. При таких обставинах, враховуючи те, що виїзд дитини у супроводі позивача з території проведення антитерористичної операції та вїзд до такої території, а також виїзд дитини за кордон повязані з забезпеченням дитині безпечних умов життя та розвитку, можливості виїхати на навчання та оздоровлення, а також те, що це повністю відповідає інтересам дитини, права якої гарантовані Конвенцією про права дитини, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод та яка на даний час проживає на території, на якій відбуваються активні бойові дії, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини без згоди батька підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного, ст. 33 Конституції України, ст.ст. 3,18 Конвенції про права дитини, ст.ст. 6,7,141,151 СК України, ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», п.п. 3,4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, п.п. 5.1.1, 5.1.2 Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей,

Outcome: approved