Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

09.02.2017 року публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося у суд з позовом до [PERSON], у якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №НАХRRX20130040 від 10.06.2008 року в розмірі 42326,19 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову посилалося на те, що відповідно до укладеного договору №HAХRRX20130040 від 10.06.2008 року [PERSON] 10.06.2008 року отримав кредит у розмірі 5390,84 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. В порушення умов договору відповідач зобов'язання за договором належним чином не виконав, в зв'язку з чим станом на 09.12.2016 року утворилась заборгованість 42326,19 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 450,92 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 417,05 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом 840,97 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором 38125,53 грн., штрафу (фіксована частина) 500,00 грн., штрафу (процентна складова) 1991,72 грн. Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 09 березня 2017 року відмовлено ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог. В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», в особі представника [PERSON], просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Вважає рішення суду необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також невідповідності висновків суду обставинам справи. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, згідно з п. 5.4 Умов і правил надання банківських послуг строком погашення кредиту у повному обсязі не пізніше останнього дня місяця вказаного на платіжній карті, а погашення процентів по кредиту щомісяця за попередній місяць та про те, що відповідачем здійснювалося часткове погашення тіла кредиту протягом періоду, що відображається в розрахунку заборгованості, на який суд першої інстанції не звернув увагу. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги. У відповідності до ст.11 та ч.1 ст.303 ЦПК України, суд першої інстанції розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, а апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Відмовляючи у задоволені позову у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що позов подано до суду зі спливом строку позовної давності, про що заявлено стороною у справі. Проте, з таким рішенням апеляційний суд погодитися у повному обсязі не може зважаючи на таке. Підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 ч.2 ст. 11 ЦК України). Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Відповідно до ст. 599, ч. 1 ст. 625 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. В суді першої інстанції, було встановлено, що кредитні правовідносини між банком та [PERSON] за кредитним договором від 10.06.2008 року є дійсними, про бажання їх припинити в порядку встановленому законодавством чи договором не висловлювала жодна із сторін. При цьому, судом не спростовано, що заборгованість за кредитом відповідачем не погашена та у відповідача існує борг. Згідно зі ст. 14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Таким чином, оскільки кошти за кредитним договором відповідачем повернуто не було, правовідносини сторін є дійсними, тому проценти за кредитом та пеня за процентами підлягали стягненню з відповідача у межах строку позовної давності. Вищезазначена позиція повністю відповідає правовому висновку Верховного суду України у справі № 6-249цс15 від 02.12.2015 року. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Згідно вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи в суді апеляційної інстанції представник позивача надав суду додаткові пояснення та зазначив, що згідно розрахунку заборгованості відповідач вчинив дії, що свідчить про визнання ним свого боргового зобов'язання перед банком шляхом погашення заборгованості 24.02.2014 р., 21.02.2014р., 20.02.2014р., 19.02.2014р., 18.02.2014р., 17.02.2014р., 14.02.2014 р., 13.02.2014 р., 12.02.2014 р. Суми, які були зараховані в зазначені вище дати були направлені на погашення тіла кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості (колонка 3). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором №НАХRRX20130040 від 10.06.2008 року наданої представником ПАТ КБ «ПриватБанк» останній платіж на погашення заборгованості був зроблений 24.02.2014 р. ПАТ КБ ПриватБанк з даним позовом до відповідача звернувся 30.01.2017 р. про що свідчить накладна поштового оператора Міст Експрес №0377200101606389 від 30.01.2017 р. та реєстр позовів до Богодухівського районного суду Харківської області №8843545 від 30.01.2017 р., тобто в межах трирічного строку позовної давності, яка передбачена цивільним кодексом. Позивачем, при зверненні до районного суду, заявлено вимогу про стягнення суми за спірним кредитним договором у загальному розмірі 42326, 19 грн., що складається із заборгованості: -за кредитом 450,92 грн.; -за відсотками та користування кредитом 417,05 грн.; - по комісії за користування кредитом 840,97 грн.; - штрафів: 500 грн. (фіксована частина), 1991,72 (процентна складова). Однак, з таким розрахунком у повному обсязі погодитися не можна, зважаючи на таке. По-перше, необхідно врахувати часткове пропущення строку позовної давності до вимог про стягнення пені. [PERSON] звернувся до суду 30.01.2017 р. - пеню необхідно стягувати за наступний період її нарахування: з 30.01.2016 року по 09.12.2016 року 314 днів, що розраховується за формулою: (тіло кредиту + відсотки + комісія) / 100 % * 0,5 ставка пені / 360 днів у році * 314 днів прострочки, (450,92+417,05+840,97) / 100 % * 0,5 / 360 * 314 = 745,29 грн. Отже, пеня до стягнення за період з 30.01.2016 року по 09.12.2016 року становить 745,29 грн. Крім того, вищевказаними умовами договору передбачено застосування пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по кредиту та сплату штрафу, як виду цивільно-правової відповідальності. За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до ст.. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Таким чином, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Так, відсутні підстави для стягнення з відповідача нарахованого банком штрафу у загальному розмірі 2491,72 грн., через застосування кредитором подвійної відповідальності за одне й теж порушення, а тому суд приходить до висновку про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 2454 грн. 23 коп. З огляду на вищенаведене судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. ст. 212-214 ЦПК України, а тому відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України. підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову. Вирішуючи питання про судові витрати, відповідно до положень ч. 5 ст. 88 ЦПК України, судова колегія стягує їх з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» у загальній сумі 3\~115 грн. 80 коп., які складаються з витрат по оплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1600 грн. та за подання апеляційної скарги у розмірі 1515 грн. 80 коп. Крім того, судова колегія вважає також за необхідне стягнути з відповідача у дохід держави судовий збір у розмірі 244,20 грн., оскільки його у повному обсязі не було справлено позивачем при звернені з апеляційною скаргою на судове рішення.

Outcome: partial