Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

08 серпня 2019 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до Костянтинівської міської ради Донецької області, третя особа - [PERSON] , про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю посилаючись на наступні обставини. Вона є співвласницею квартири [ADDRESS] . Іншими власниками квартири є її мати [PERSON] , та [PERSON] - бабусі позивачки. [INFO] [PERSON] померла. Після смерті бабусі позивачка продовжувала користуватись квартирою у повному обсязі, як власниця. Інших родичів у померлої не було. Ніхто з приводу оформлення спадщини до нотаріальної контори не звертався. З моменту смерті [PERSON] вона продовжує сплачувати комунальні послуги, нести інші витрати по утриманню власності. Тому просила визнати за нею право власності на частку квартири померлої за набувальною давністю. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, позовні вимоги підтримала у письмовій заяві на адресу суду, посилаючись на наведені у позові доводи та просила розглянути справу за її відсутності (а.с.38). Представник відповідача у судове засідання не з`явився, заперечень по суті позову не надав, вирішення питання залишив на розсуд суду згідно письмової заяви, також просив розглянути справу за його відсутності (а.с.32). Третя особа - [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позову не заперечує (а.с.39). Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, виходячи з принципів законності, об`єктивності, справедливості та розумності, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Спірні правовідносини регулюються нормами цивільного законодавства, ст.47 Конституції України, ст.ст.39,328,344 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України), відповідно до яких кожен має право на житло. Згідно ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно п.9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається. Ураховуючи положення п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК Українипро те, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 01.01.2004 року, положення ст.344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01.01.2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01.01.2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01.01.2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01.01.2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Виходячи зі змісту ч. 1ст. 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п.5 ч.1ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Судом встановлено, що позивач [PERSON] є співвласницею квартири [ADDRESS] . Іншими власниками вказаної квартири є [PERSON] - третя особа у справі, та [PERSON] . Право власності перелічених осіб підтверджено Свідоцтвом про право власності на житло від 12.08.1994 року, виданого відділом по приватизації та управлінню комунальною власністю м.Костянтинівки (а.с.7). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану м. Костянтинівки 14.02.1998 року (а.с.10). З моменту смерті [PERSON] позивачка продовжує сплачувати комунальні послуги, нести інші витрати по утриманню власності, що підтверджується довідками комунальних служб (а.с.13-14). Таким чином, судом встановлено, що факти, викладені у позовній заяві в обґрунтування заявлених вимог, - підтверджені письмовими доказами, є достовірними, сумніву у суду не викликають, визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, також повністю підтверджують доводи позивача щодо часу добросовісного, відкритого та безперервного користування нерухомим майном. У зв`язку з чим, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст.11,15,16,344 ЦК України,

Outcome: approved