Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

07 травня 2021 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача [PERSON] , із вимогою про стягнення аліментів на утримання дитини, що продовжує навчання, - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3000 гривень щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, із щорічною індексацією відповідно до закону, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до закінчення навчання, але не пізніше досягнення ним 23 років (а. с. 1-6). В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що вони з відповідачем є батьками [PERSON] , [INFO] . Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з відповідача стягнуто на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частки від усіх видів доходу і до досягнення дитиною повноліття. [INFO] син досяг повноліття і стягнення аліментів з відповідача на його утримання припинено. Син є повнолітньою особою, яка продовжує навчання на 3 курсі денного відділення на бюджетній формі навчання у Фаховому коледжі ракетно-космічного машинобудування Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара, свого постійного доходу не має, проживає спільно із нею та перебуває на її утриманні. Тому прохає суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання їх повнолітнього сина у розмірі 3000 гривень щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, із щорічною індексацією відповідно до закону, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до закінчення навчання, але не пізніше досягнення ним 23 років. Ухвалою суду від 13 травня 2021 року позовну заяву залишено без руху, позивачці надано термін на усунення недоліків ( а. с. 38). 18 травня 2021 року недоліки зазначенні в ухвалі суду від 13 травня 2021 року, позивачкою усунуто (а. с. 40-46). Ухвалою суду від 03 червня 2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження із викликом сторін та призначено судове засідання на 09 годину 30 хвилин 13 липня 2021 року (а. с. 52), копія якої надіслана учасникам справи 08 червня 2021 року за вихідним № 12452/21-вих/2/204/1436/21 (а. с. 53). Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, прохала задовольнити. Пояснила, що відповідач продовжує виплачувати 3000 гривень щомісячно на її користь в рахунок боргу по аліментам. Також зазначила, що відповідач має три автомобілі та три будинки, а тому вважає, що він має змогу сплачувати аліменти на їх повнолітнього сина. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 87, 88), будь-яких заяв та клопотань суду не надав, причини неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 30 квітня 2003 року (а. с. 11), який досяг повноліття. Син проживає разом із позивачкою, що підтверджується довідкою № 17940 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 06 листопада 2019 року (а. с. 15), та перебуває на її утриманні. [PERSON] навчається на 3 курсі у Фаховому коледжі ракетно-космічного машинобудування ДНУ імені Олеся Гончара, що підтверджується довідкою № 102 від 26 квітня 2021 року (а. с. 16) та копією студентського квитка серії [NUMBER] (а.с. 91-а). Приписами ст. 198 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до вимог ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно з вимогами ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. У п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказано, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Верховний Суд у своїй постанові від 23 січня 2019 року у справі № 346/103/17 ВС зазначив, що змістом статті 199 СК України законодавцем визначено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчатись, тобто на весь період навчання, який охоплює період від вступу до закінчення чи відрахування з навчання. Враховуючи, що відповідач перебуває у працездатному віці, суд вважає, що він спроможний сплачувати позивачці аліменти на повнолітнього сина, який продовжує навчання. Однак, суд бере до уваги той факт, що відповідач продовжує виплачувати позивачці 3000 гривень щомісячно в рахунок боргу по аліментам, а приймаючи до уваги його дохід, який підтверджуються матеріалами справи, а також те, що позивачкою під час розгляду справи не доведено належними та достатніми доказами наявність у відповідача зазначеного позивачкою рухомого та нерухомого майна, суд вважає за можливе стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на повнолітнього сина у розмірі 1500 гривень, оскільки такий розмір буде співмірним та справедливим. Щодо позовних вимог про стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану, в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 висловив свою позицію про те, що для цілей відшкодування витрат на правову допомогу заявник може використовувати будь-який документ, який свідчить про фактичне понесення таких витрат. Відповідно до договору б/н від 13 квітня 2021 року, правничу допомогу позивачу надано адвокаткою Сєришевою Ольгою Сергіївною (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЖТ № 001017 від 11 грудня 2018 року) (а. с. 29-34). На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представницею позивачки надано акт здачі-прийняття наданої правової допомоги від 09 липня 2021 року (а. с. 68), який є додатком до договору про надання правової допомоги від 13 квітня 2021 року, з якого встановлено, що позивачці надано професійну правничу допомогу у сумі 3000 гривень, з яких позивачем сплачено 5000 гривень, що підтверджується квитанцією № 0.0.2094681963 від 19 квітня 2021 року (а. с. 32) та квитанцією серії ААБ № 479266 від 05 квітня 2021 року (а. с. 67 на звороті). Судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). За таких обставин, суд вважає, що позивачкою документально доведений факт понесення витрат на правову допомогу у розмірі 3000 гривень, оскільки послуга, щодо складання та подання заяви про долучення позову, зазначена у акті про надання та оплату правової допомоги від 09 липня 2021 року, не входить до переліку витрат на професійну правову допомогу, а послуга щодо представництва інтересів позивачки адвокатом у суді взагалі не здійснювалась. Тому стягненню з відповідача на користь позивачки підлягає сума у 3000 гривень. Враховуючи вищевикладене, з урахуванням того, що повнолітній син позивачки та відповідача [PERSON] , [INFO] , навчається на 3 курсі у Фаховому коледжі ракетно-космічного машинобудування ДНУ імені Олеся Гончара, строк навчання, якого закінчується 30 червня 2022 року, у зв`язку з чим, останній потребує матеріальної допомоги, а тому, враховуючи матеріальний стан батька, те що він є працездатною особою, має можливість надавати матеріальну допомогу, суд вважає за можливе стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання повнолітнього сина, починаючи стягнення з 07 травня 2021 року у розмірі 1500 гривень, тобто із дня звернення із позовом до суду і до закінчення навчання - по 30 червня 2022 року, що є об`єктивним, необхідним, достатнім та справедливим розміром стягнення аліментів з урахуванням встановлених у справі обставин та відповідно до вимог чинного законодавства України. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір на підставі приписів ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial