Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

08 червня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просила розірвати шлюб, укладений між ними. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вони з відповідачем з 13 липня 2007 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Шлюб був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції Донецькій області, за актовим записом № 323. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], яка проживає разом із відповідачем. Спільне життя з відповідачем не склалося у зв'язку із тим, що сторони мають різні характери, не можуть порозумітися. Шлюбні відносини припинені з 2016 року. Спільне господарство між ними не ведеться. Вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим. Спору з приводу поділу спільного майна подружжя та місця проживання дитини між сторонами на сьогодні не існує. У зв'язку із викладеним, просила суд розірвати шлюб. Позивачка [PERSON] будучи належним чином повідомленою про дату, місце та час розгляду справи, до судового засідання не з'явилась, надала суду письмову заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, позов задовольнити. У разі задоволення позову, просила залишити їй дошлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, до судового засідання не з'явився, надав суду письмову заяву з проханням розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував проти розірвання шлюбу. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Так, в судовому засіданні встановлено, що 13 липня 2007 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції Донецькій області, між сторонами був зареєстрований шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 323, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії: [NUMBER] (а.с. 2). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дівчинки Серії: [NUMBER]. (а.с.3). Спору з приводу поділу спільного майна подружжя та місця проживання дитини між сторонами на сьогодні не існує. Спільне життя сторін не склалося у зв'язку із нерозумінням одне одного. Шлюбні відносини між сторонами на теперішній час припинені. Спільне господарство сторони не ведуть. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим. Спору про місце проживання дитини на теперішній час немає, дитина залишається із відповідачем. Вказані обставини сторонами не оспорюються, ними визнаються. Крім того, що зазначені обставини сторонами визнаються, вони підтверджуються матеріалами справи, їх визнання відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи і інтереси інших осіб, тому підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову суд не вбачає. В зв'язку з цим, судом відповідно ст. 61 ЦПК України, визнає вказані обставини такими, що не підлягають доказуванню. Відповідно ч. 1 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідачі - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. Згідно ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову ,яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Так, відповідачем [PERSON] на адресу суду було надано письмову заяву, зі змісту якої видно, що останній, позов [PERSON] визнає та не заперечує проти його задоволення. Суд приймає до уваги таку заяву відповідача [PERSON] у зв'язку із наявністю для того законних підстав, та вважає за можливе задовольнити вимоги позивача. Відповідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечило б інтересам одного з них. Дитина залишається із відповідачем, оскільки між сторонами існує про це домовленість. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити, оскільки встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу є неможливим і суперечить інтересам сторін. Відповідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на викладене, враховуючи той факт, що позивач просить після розірвання шлюбу залишити їй дошлюбне прізвище «[PERSON]», суд приходить до висновку, що слід його залишити. Згідно із ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Крім того, відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. У зв'язку з тим, що судом позов задоволено, суд стягує з відповідача на користь позивачки судовий збір, у розмірі 551 грн. 20 коп., сплачений нею при зверненні до суду із даним позовом. На підставі наведеного

Outcome: approved