Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

09 грудня 2015 року до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська звернулось ПАТ КБ «Приватбанк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначено, що 13 липня 2010 року між позивачем та відповідачем був укладений договір №б/н, у відповідності до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 3 700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та позивачем договір. Відповідачка свої зобовязання за договором не виконує, внаслідок чого у неї наявна заборгованість, та яку позивач просить суд стягнути, яка станом на 31 жовтня 2015 року становить 13\~456,11 грн., яка складається з 3\~664,57 грн. заборгованість за кредитом, 8\~574,58 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 100\~грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штраф (фіксована частина), 616,96 грн. штраф (процентна складова), також позивач просить суд стягнути з відповідача судові витрати по справі. (а.с.2-5) Позивач або його представник у судові засідання не зявились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. (а.с.а.с.74-75, 77, 79) В резолютивній частині позовної заяви позивачем було зазначено, що в разі неявки в судове засідання відповідача, ПАТ КБ «ПриватБанк» не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення судом. (а.с.5) Відповідачка у судові засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. За таких обставин суд вважає за можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. (а.с.а.с.72, 74-75,78-80) Враховуючи, що сторони у судове засідання не зявились, справа розглянута без фіксування судового засідання технічними засобами, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. 13 липня 2010 року [PERSON] звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою, за умовами якої відповідачка просила надати кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. (а.с.8-9) Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Підписана банком та відповідачем анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку спільно з відповідними Умовами і Правилами становлять договір про надання банківських послуг (а.с.9). Згідно п.2.1.1.2.3., п.2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг, клієнт ([PERSON]М.) дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Як вбачається з матеріалів справи відповідачці був встановлений кредитний ліміт у розмірі 3\~700\~грн. (а.с.6) Відповідно до п.2.1.1.5.5 умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Встановлено, що у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по договору б/н від 13\~липня 2010 року, яка станом на 31 жовтня 2015 року становить 12 239,15 грн., яка складається з 3\~664,57 грн. заборгованість за кредитом, 8\~574,58 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом. (а.с.7) Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З наявних в матеріалах справи документах, вбачається, позивач виконав свої зобовязання щодо договору б/н від 13 липня 2010 року. Згідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання. Згідно ст. 536 ЦК України, передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами, а розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч.ч.\~1, 2 ст.\~549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Згідно ч.\~1 ст.\~550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно ч.\~1 ст.\~552 Цивільного кодексу України сплата неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов'язку в натурі.\~ Згідно п.2.1.1.7.6 умов надання банківських послуг - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суму позову. Згідно із наявних матеріалів справи вбачаться, що відповідачкою [PERSON] було порушено зобовязання внаслідок чого, до неї була застосована неустойка у вигляді штрафу: у розмірі 1\~116,96\~грн., з яких 500 грн. штраф (фіксована частина), 616,96 грн. штраф (процентна складова) (а.с.6-7) Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В матеріалах справи відсутні докази виконання відповідачем зобовязань по договору б/н від 13\~липня 2010 року, у звязку з чим суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість в судовому порядку, а саме стягнути з відповідачки на користь позивача суму у розмірі 13\~356,11, яка складається з 3\~664,57 грн. заборгованість за кредитом, 8\~574,58\~грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн. штраф (фіксована частина), 616,96 грн. штраф (процентна складова). При вирішення питання щодо стягнення з відповідачки ([PERSON]М.) на користь позивача пені та комісії суд виходить із того, що в наданих позивачем документах відсутній порядок нарахування та сплати пені у разі порушення зобовязань за договором б/н від 13 липня 2010 року. Посилання позивача щодо нарахування суми 100 грн., як заборгованість за пенею та комісією жодним наявним в матеріалах справи документом не підтверджується. Крім того суд враховує, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф те пеня є різновидами неустойки. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Подібна позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі №\~6-2003цс15. Відповідно до ч.\~5 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ст.3607 ЦПК України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Підстав для іншого застосування норм матеріального права, ніж у наведених вище постановах Верховного Суду України, не вбачається. Нарахування штрафу та пені здійснено за одне і те саме порушення\- порушення строків оплати. Враховуючи вище зазначене в частині вимог про стягнення пені та комісії слід відмови. Згідно ч.\~1 ст. 88 ЦПК України за результатами розгляду сума судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову (а.с.1), підлягає стягненню з відповідача пропорційно до суми задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial