Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

\~ \~ \~ \~07.10.2019 р. [PERSON] звернулась до суду з вище вказаним позовом, в якому зазначила, що 20.07.2019 р. нею була отримана претензія ТОВ «Вердикт Капітал» стосовно заборгованості по кредитному договору № 500969617 від 19.01.2015 р. У зв`язку з відсутністю у неї будь-яких документів, що підтверджують право ТОВ «Вердикт Капітал» на пред`явлення вказаної вимоги, претензія була залишена позивачем без задоволення. \~ \~ \~ \~14.08.2019 р. приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Колейчик В.В. вчинив виконавчий напис № 3683, яким стягнув на користь відповідача заборгованість за кредитним договором № 500969617 від 19.01.2015 р. \~ \~ \~ \~09.09.2019 р. на підставі вказаного виконавчого напису, приватний виконавець Клітченко О.А. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження № 59993334 з примусового стягнення з боржника основної винагороди. В рамках виконавчого провадження 17.09.2019 р. приватний виконавець винесла постанову про звернення стягнення на заробітну плату, місцем виконання якої є ПАТ «Мотор Січ». \~ \~ \~ \~19.01.2015 р. [PERSON] був укладений кредитний договір з ПАТ «Альфа-Банк». У зв`язку з обставинами, що мали для позивача характер непереборної сили, черговий платіж, передбачений додатком № 1 до цього договору - 20.02.2015 р. не був внесений. В подальшому будь-які платежі за вказаним договором не здійснювались. \~ \~ \~ \~Ненадходження чергового платежу 20.02.2015 р., передбаченого додатком № 1 до договору № 500969617 від 19.01.20215 р., свідчить про те, що сплив термін давності щодо вимоги відповідача про сплату заборгованості за кредитним договором. \~ \~ \~ \~Нотаріальним написом № 3683 засвідчено безспірність претензії ТОВ «Вердикт Капітал» на стягнення з неї заборгованості в сумі 131\~135,36 грн., не дивлячись на те, що право на пред`явлення такої вимоги втрачено. Посилаючись на ст.88 ЗУ «Про нотаріат», позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 3683, вчинений 14.08.2019 р. приватним нотаріусом Колейчик В.В. Ухвалою від 15.10.2019 р. у справі відкрито провадження та призначено підготовче засідання на 18.11.2019 р. 18.11.2019 р. провадження у справі зупинено на підставі п.15 ч.1 розділу ХІІ «Перехідних положень» ЦПК України. 21.02.2020 р. відновлено провадження, призначено підготовче судове засідання на 10.03.2020 р. 10.03.2020 р. закрито піготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 09.04.2020 р. 09.04.2020 р. розгляд справи відкладено на 11.06.2020 р. за клопотанням позивача на підставі п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України. 11.06.2020 р. розгляд справи відкладено на 30.09.2020 р. у зв`язку з відпусткою судді, наданою за раніше відпрацьований вихідний день. 30.09.2020 р. розгляд справи відкладено на 24.11.2020 р. для витребування доказів на підставі п.4 ч.2 ст.223 ЦПК України. 24.11.2020 р. розгляд справи відкладено на 28.01.2021 р. у зв`язку з відпусткою судді, наданою за раніше відпрацьований вихідний день. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, просить задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Розгляд справи за відсутності сторони узгоджується з положеннями ч.1 ст.211 ЦПК України. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, в процесі розгляду справи подав відзив на позов (а.с.37-42), за змістом якого просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] . Треті особи до суду не з`явились, про розгляд справи були повідомлені у встановленому законом порядку, пояснень по суті позову не подавали. На підставі ч.1 ст.223 ЦПК України, справу було розглянуто за відсутності представника відповідача та третіх осіб. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію позивача та представника відповідача, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом з письмових доказів, 19.01.2015 р. між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 500969617 (а.с.8). Внаслідок несвоєчасного виконання умов кредитного договору у позивача виникла заборгованість. 21.06.2016 р. між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи», а ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги заборгованості за договором кредиту, в тому числі за договором кредиту № 500969617 від 19.01.2015 р., укладеному між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] (а.с.43). 26.12.2018 р. між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «Веста» було укладено договір про відступлення прав вимоги відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило ТОВ «ФК «Веста», а ТОВ «ФК «Веста» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту № 500969617 від 19.01.2015 р., укладеному між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] (а.с.44-54). 16.01.2019 р. між ТОВ «ФК «Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір про відступлення прав вимоги відповідно до якого ТОВ «ФК «Веста» відступило ТОВ «Кредит Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту № 500969617 від 19.01.2015 р., укладеному між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] (а.с.55-64). Таким чином, в силу положень ст.ст.512-516 ЦК України, відповідач наділений правом грошової вимоги до [PERSON] . Як вбачається з постанови про відкриття виконавчого провадження № 59993334 від 09.09.2019 р. приватним нотаріусом Броварського районного НОКО Колейчник В.В. було вчинено виконавчий напис № 3683, виданий 14.08.2019 р., яким стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість в розмірі 131\~785,36 грн. (а.с.12). На виконання положень п.4 ч.5 ст.12 ЦПК України, за клопотанням позивача судом було витребувано належним чином завірену копію матеріалів нотаріального провадження, на підставі яких було вчинено оспорюваний виконавчий напис (а.с.109, 187, 203, 211), які на час постановлення рішення не були надані. Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Ч.1 ст.\~4\~ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно достатті 18\~ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 1 ЗУ «Про нотаріат», нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Згідно зі ст.. 87 ЗУ «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 ЗУ «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом не встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису. Згідно з п.п. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичних осіб; строк, за який час має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (п.п. 2.2 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, п.п. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України 29.06.1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в ЗУ «Про нотаріат» та в Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому ст.. 50 ЗУ «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржується до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається шляхом надіслання письмової вимоги боржнику про усунення порушень. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача, з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, необхідно не обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, а перевіряти доводи боржника в повному обсязі й встановити, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-887цс17. Відповідно до ст.256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень ст.88\~Закону України\~«Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті. Тому і загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки. Кредитний договір був укладений між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк» 19.01.2015 р. \~ \~ \~ \~П.2.6 кредитного договору сторони встановили порядок повернення кредиту, сплати процентів за його користування та інших платежів за цим договором відповідно до графіку платежів, який є додатком № 1 до цього договору та його невід`ємною частиною (а.с.8, 9.10). Позивач зазначає, що черговий платіж за кредитним договором 20.02.2015 р. нею не було здійснено, а тому станом на 2019 р. (час пред`явлення претензії відповідачем та вчинення виконавчого напису) сплинули строки позовної давності. На спростування вказаних доводів позивача, відповідачем доказів не надано. Кредитним договором не встановлений інший строк позовної давності, а отже до вказаних правовідносин застосовується загальна позовна давність - три роки з дня виникнення права вимоги (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 справа №916/3006/17) Згідно п. 3.4 гл. 16 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу, тобто з дня, коли стягувач (кредитор) дізнався або повинен був дізнатися про те, що його право на належне виконання зобов`язання боржником порушено. Строк, пропущений стягувачем навіть з поважних причин, не може бути поновлений нотаріусом. Пропуск стягувачем строку давності не позбавляє його права на звернення до суду з відповідним позовом. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.Оскільки відповідно до умов договору погашення кредиту, процентів та інших платежів повинно здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів обчислюється з моменту (місяця) невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань. На переконання суду, у даному випадку оспорюваний виконавчий напис не міг бути вчинений, оскільки заявлені вимоги за строк, що перевищує строк позовної давності, з дня виникнення права вимоги, минуло більше трьох років, що виходить за трирічний строк, чим порушені норми Закону України\~«Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а отже на час вчинення виконавчого напису, з дня виникнення у відповідача права вимоги, минуло більше трьох років, що є правовою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved