Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

08 червня 2017 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого вказав, що постановою від 15.04.2005 року накладено арешт на його квартиру в порядку виконання зобовязань по сплаті аліментів по виконавчому провадженню ВП №8462183, однак 17.03.2010 року виконавче провадження завершено та заборгованість відсутня, тому просить зняти арешт та заборону відчуження квартири [ADDRESS], яка належить йому на праві приватної власності, накладений постановою від 15.04.2005 року серії АА №115300 відділу державної виконавчої служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції у м. Чугуєві про арешт та оголошення заборони відчуження №95/2005 ЧДНК по ВП №8462183. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника відділу, зазначивши, що матеріали виконавчого провадження ВП №8462183 з виконання виконавчого листа №а-99, виданого 23.06.1994 р. про стягнення аліментів на користь [PERSON], яке було завершено, згідно постанови державного виконавця від 17.03.2010 року, знищені у 2014 році, у звязку із закінченням строку зберігання, передбаченим законодавством. Підстави для зняття арешту з майна, накладеного в межах знищеного виконавчого провадження, у державного виконавця відсутні, тому просить в задоволенні позову відмовити. Співвідповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, була повідомлена судом своєчасно та належним чином, про що матеріали справи містять зворотне повідомлення. Суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Постановою державного виконавця ВДВС Чугуївського міського управління юстиції від 15.04.2005 року серії АА №115300 накладено арешт на квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON]. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 08.06.2017 року на квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON], накладено арешт. Судом встановлено, що на час розгляду справи у міжрайонному відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області відсутні відкриті виконавчі провадження стосовно позивача. В АСВП міститься інформація про перебування в провадженні відділі ДВС виконавчого провадження ВП №8462183 з виконання виконавчого листа №а-99, виданого 23.06.1994 р. про стягнення аліментів на користь [PERSON] Зазначене виконавче провадження завершено, згідно постанови державного виконавця від 17.03.2010 року. Матеріали знищені у 2014 році, у звязку із закінченням строку зберігання, передбаченим законодавством. Таким чином, суд приходить до висновку, що на даний час відсутні підстави для обмеження у володінні, користуванні та розпорядженні власним майном позивача, оскільки зобовязання, у звязку з якими накладався арешт, виконані, провадження закрито. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічна норма міститься і в ч. 1 ст. 321 ЦК України, відповідно до якої право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 6 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Всупереч цьому, у зв'язку із наявністю не знятого відповідачем арешту, позивач залишається обмеженим у реалізації свого права власності в частині розпорядження належним йому майном. Відповідно до ч. 7 ст. 319 ЦК України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено наступне: 1. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. 2. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобовязаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. 3. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. 4. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у звязку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. 5. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Оскільки в даному конкретному випадку відсутні обставини, передбачені ч.ч. 1-4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», суд вважає за можливе застосувати положення ч. 5 цієї ж статті та зняти арешт. На підставі викладеного,

Outcome: approved