Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

07 листопада 2018 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернулось АТ КБ «Приват Банк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 02 серпня 2011 року з [PERSON] було укладено договір б/н, за яким остання отримала кредит у розмірі 8000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік суми залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту [PERSON] керувався п.2.1.1.2.3 та п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір, підтверджується підписом у заяві. Позивач зазначає, що в цьому випадку сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України, якою визначений порядок і умови укладення договору приєднання. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. У порушення норм ст.ст.526, 527, 530, 599, 1054 ЦК України та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, у звязку з чим станом на 30 вересня 2018 року [PERSON] має перед позивачем заборгованість за кредитним договором в розмірі 112096,32 гривень, з яких: 3981,39 гривень - заборгованість за кредитом та 108114,93 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом з 23 вересня 2011 року по 31 січня 2018 року. Позивач просить суд стягнути з [PERSON] зазначену вище заборгованість на користь ПАТ КБ «Приват Банк» та судові витрати. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. Згідні на заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Позов підтримують повністю. Відповідач у судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій також зазначила, що автоматичне відрахування коштів із заробітної плати відбувалось без її згоди, позивач з вимогою про стягнення з неї заборгованості звернувся після спливу трьохрічного строку позовної давності, а тому просить суд застосувати її до спірних правовідносин та відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Судом досліджені та надана оцінка таким доказам: Згідно довідки Демуринського старостинського округу виконавчого комітету Межівської селищної ради №1213 від 21 грудня 2018 року до складу сімї [PERSON] входить чоловік [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Дійсно, відповідно до умов кредитного договору №б/н від 02 серпня 2011 року [PERSON] від ПАТ КБ «Приват Банк» отримала кредит у розмірі 8000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. За розрахунком заборгованості за договором б/н від 02 серпня 2011 року, укладеного між АТ КБ «Приват Банк» та клієнтом [PERSON] вбачається, що остання станом на 30 вересня 2018 року має перед позивачем заборгованість у розмірі 112096,32 гривень, з яких: 3981,39 гривень - заборгованість за кредитом та 108114,93 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом з 23 вересня 2011 року по 31 січня 2018 року. Згідно з ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. \~ \~ \~ \~ В силу ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Таким чином, вбачається порушення умов кредитного договору з боку відповідача, проте суд приймає рішення у відповідності до ч.3 ст.267 ЦК України, за якою позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідач по справі заявила про застосування позовної давності в своїй заяві. Вирішуючи питання про застосування позовної давності, суд виходить з наступного. Згідно штампу Межівського районного суду Дніпропетровської області вх.№3887 від 07 листопада 2018 року ПАТ КБ «Приват Банк» звернулось до суду з позовною заявою про захист свого порушеного права лише 07 листопада 2018 року, позовна заява датована 17 жовтня 2018 року, тобто подана зі спливом трирічного строку, оскільки згідно розрахунку останній платіж відповідачем було зроблено 09 серпня 2015 року в сумі 68,76 гривень, після чого заборгованість не погашалась, тобто позивачу було відомо про порушення його прав та законних інтересів. Додатково про це свідчить і нарахування пені, згідно розрахунку заборгованості, яка банком почала нараховуватись щомісячно ще з 01 лютого 2014 року. Встановлений п.1.1.7.31. Умов та правил надання банківських послуг збільшений строк позовної давності у 50 років по вимогам про стягнення кредиту та відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором, суд не приймає до уваги, оскільки за змістом ч.1 ст.259 ЦК України встановлена законом позовна давність може бути збільшена за домовленістю сторін шляхом укладання договору про це у письмовій формі. В дані справі такий письмовий договір за підписом сторін відсутній. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 257\~ЦК України\~встановлено загальну\~позовну давність\~тривалістю у\~три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Таким чином, встановлений у п.1.1.7.31 Умов збільшений строк позовної давності у 50 років по вимогам про стягнення кредиту та відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки-пені, штрафів за даним договором суд не приймає до уваги, оскільки за змістом ч.1 ст.259 ЦК України встановлена законом позовна давність може бути збільшена за домовленістю сторін шляхом укладання договору про це у письмовій формі. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 04 листопада 2015 року у справі №6-1926цс 15, що в силу вимог ч.2 ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Таким чином, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приват Банк» слід відмовити у звязку із пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed