Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

09.04.2015 року позивач НТУУ «КПІ» звернувся до суду з позовом в якому просить виселити відповідачів [PERSON], [PERSON] з кімнати [ADDRESS] Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут», розташованого по [ADDRESS], без надання іншого жилого приміщення. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що розпорядником (балансоутримувачем) студентського гуртожитку [ADDRESS] є НТУУ «Київський політехнічний інституту». Позивач посилається на те, що для поселення в спірне житлове приміщення відповідачу [PERSON] у 2004 році було надано тимчасовий дозвіл на проживання відповідно до Угоди № 109. За проханням відповідача [PERSON] строк проживання його родини було неодноразово продовжено. Проте, після закінчення вказаного строку відповідачі зі спірного житлового приміщення не виселилися, незважаючи на неодноразові вимоги адміністрації НТУУ «КПІ», що порушує права позивача. 16.07.2014 року на засіданні Ради з житлових та соціально-побутових питань НТУУ «КПІ» ухвалено рішення про відмову [PERSON] у продовженні терміну проживання в гуртожитку №22. Таким чином, з 17.07.2014 року відповідачі незаконно та безпідставно займають спірне жиле приміщення в гуртожитку, а тому позивач просить виселити їх без надання іншого житлового приміщення. До того ж, позивач звертає увагу суду на те, що спеціального ордеру відповідачам на поселення в кімнату [ADDRESS] не видавалося, відповідачі у гуртожитку не зареєстровані. Посилаючись на наведені вище обставини, представник позивача просить задовольнити позовні вимоги НТУУ «КПІ». 12.06.2015, в судовому засіданні, ухвалою суду, постановленою не виходячи до нарадчої кімнати, до спільного розгляду з первісним позовом була прийнята зустрічна позовна заява [PERSON] до Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» про визнання законним користування кімнатою в гуртожитку. Обгрунтовуючи вимоги зустрічного позову, [PERSON] посилається на те, що він у лютому 1997 року закінчив НТУУ «КПІ» та влаштувався на роботу у цей же ВНЗ. Під час навчання він проживав у гуртожитку [ADDRESS] в якій він був прописаний та мав ордер на поселення. Після його працевлаштування йому було надано службову кімнату [ADDRESS]. Він працював і працює до цього часу в НТУУ «КПІ», займає спірну кімнату в зв'язку з роботою, іншого житла не має, тому вважає, що він має законні підстави користуватися спірною кімнатою і просить визнати це судовим рішенням. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги первісного позову підтримала в повному обсязі і просила їх задовольнити. Вимоги зустрічного позову не визнала, просила відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що спірна кімната в гуртожитку не видавалася відповідачеві в зв'язку з роботою, відповідного рішення адміністрацією не приймалося, ордер відповідачеві не видавався. Відповідач [PERSON] був поселений в спірну кімнату у 2004 році відповідно до угоди № 109 про тимчасове розміщення в гуртожитку. Строк тимчасового поселення закінчився 05.10.2005 року. З того часу відповідач безпідставно та незаконно займає спірну кімнату, на вимогу позивача виселитися не реагує, що і змусило позивача звернутися до суду з позовом. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та їх представник у судовому засіданні позовні вимоги НТУУ «КПІ» не визнали і просили відмовити в задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність та необгрунтованість. Вимоги зустрічного позову [PERSON] підтримав і просив їх задовольнити. Зокрема, відповідачі посилалися на те, що спірне житлове приміщення було надано відповідачеві [PERSON] як службове в зв'язку з його роботою в НТУУ «КПІ», він і на даний час працює в НТУУ «КПІ», а відповідач [PERSON] є студентом НТУУ «КПІ», тому вони не можуть бути виселені з займаного житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів та їх представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову має бути відмовлено, виходячи з наступного. Згідно із статтею 127 ЖК України, пунктом 2 та 3 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 року встановлено, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Судом встановлено, що спірне жиле приміщення - кімната [ADDRESS], що перебуває на балансі Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут». Як вбачається з листа Міністерства освіти і науки України від 03.12.2010 року за № 1/11-11028, гуртожиток [ADDRESS] предане у користування і знаходиться на балансі НТУУ «КПІ», відносться до сфери управління міністерства і є державною власністю (а.с. 6-8). Наказом ректора НТУУ «КПІ» № 4-85 від 03.09.2001 року «Про встановлення статусу жилих будівель, які знаходяться на балансі НТУУ «КПІ» для гуртожитку [ADDRESS], встановлено статус студентського гуртожитку для проживання сімейних студентів, аспірантів, докторантів НТУУ «КПІ» ( а.с.9). Згідно частини другої статті 128 ЖК України жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу (ст. 129 ЖК України). Судом встановлено, що зазначеного вище порядку при вселенні відповідачів в спірну кімнату [ADDRESS] дотримано не було, що сторонами не оспорюється. Відповідачі з 2004 року проживають в кімнаті [ADDRESS]. Підставою для вселення відповідачів в 2004 році в спірне жиле приміщення була укладена між сторонами Угода № 109, відповідно до якої сторони домовилися про те, що наймач, [PERSON], з сім`єю: [PERSON] та [PERSON], тимчасово (на період дії угоди) розміщується в студентському гуртожитку [ADDRESS], кількість ліжко-місць 4. Термін дії Угоди встановлено з 05.10.2015 до 05.10.2005 (а.с. 119, том № 1). Таким чином, відповідачі були поселені в спірне житлове приміщення не в порядку, передбаченому житловим законодавством, а на підставі цивільно-правової угоди. Доводи відповідача [PERSON] про те, що спірне житлове приміщення було надано йому в зв'язку з роботою в НТУУ «КПІ» не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки суду не надано доказів на підтвердження того, що спірна кімната була виділена відповідачеві в зв'язку з його роботою в НТУУ «КПІ» за спільним рішенням адміністрації установи та відповідного профспілкового комітету, відповідачеві був виданий ордер на поселення до спірної кімнати. З Угоди № 109, укладеної між сторонами у 2004 році, також не вбачається, що спірна кімната була надана відповідачеві в зв'язку з його роботою в НТУУ «КПІ». Суду також не надано доказів на підтвердження того, що спірна кімната була виділена у встановленому законом порядку відповідачеві [PERSON] в зв'язку з його навчанням в НТУУ «КПІ». Виходячи з цього заперечення відповідачів щодо того, що їх не може бути виселено з займаного житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення, суд до уваги не приймає, оскільки дійшов висновку про те, що до спірних правовідносин не може бути застосовані норми житлового законодавства. Дія строку Угоди № 109 про тимчасове розміщення в студентському гуртожитку припинена 05.10.2005 року. Іншої угоди між сторонами не укладалося. 16.07.2014 року на засіданні Ради з житлових та соціально-побутових питань НТУУ «КПІ» ухвалено рішення про відмову [PERSON] у продовженні терміну проживання в гуртожитку [ADDRESS]. Листом від 13.03.2015 року позивач звернувся до відповідача [PERSON] з вимогою звільнити кімнату [ADDRESS] у зв'язку із закінченням терміну дії Угоди № 109. Проте відповідачі у встановлений договором строк кімнату не звільнили. Згідно зі ст. ст. 763, 764, 810, 822 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором; за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло у проживання у ньому на певний строк за плату. Виходячи зі змісту коментованих статтей закону, підставою для припинення такого договору є закінчення строку дії договору за умови, що наймодавець вимагає повернення йому майна. З огляду на викладене, та з урахуванням тієї обставини, що спірне житлове приміщення відповідачам надавалося на підставі цивільно-правової угоди, строк дії якої закінчився, 16.07.2014 року на засіданні Ради з житлових та соціально-побутових питань НТУУ «КПІ» ухвалено рішення про відмову [PERSON] у продовженні терміну проживання в гуртожитку [ADDRESS], але відповідачами до цього часу спірне житлове приміщення не звільнено, на даний час відповідачі користуються спірним жилим приміщенням без укладення будь-якої угоди, позивач не має наміру пролонгувати строк дії Угоди № 109, до того ж, рішення стосовно надання відповідачам спірного жилого приміщення - кімнати в гуртожитку - в порядку ст. ст. 128, 129 ЖК України не приймалося, ордер на їх вселення не видавався, а тому, суд вважає слушними та обґрунтованими доводи позивача, що у відповідачів немає законних підстав для проживання у спірному приміщенні у гуртожитку. Виходячи з наведеного суд дійшов висновку про задоволення первісного позову та відмову в задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визнання законним користування спірною кімнатою [ADDRESS]. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Виходячи з цього, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів в рівних частках на користь позивача понесені останнім витрати на оплату судового збору, а саме, по 121 грн. 80 коп. з кожного відповідача.

Outcome: approved