Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

07.12.2018 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про визнання батьківства, у якому просить суду визнати відповідача батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , а також покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що позивачка мала стосунки з відповідачем з грудня 2011 року по травень 2013 року. Ці стосунки мали різний прояв, спочатку сторони зустрічались, потім почали жити разом та мали близькі інтимні відносини, стосунки були без офіційного оформлення шлюбу. В серпні 2012 року позивачка завагітніла від відповідача та [INFO] народила від нього [PERSON] . Про стосунки сторін знали як сім`я так і друзі, оскільки цей факт не приховувався. Позивачка зазначає, що відповідач спілкуючись із нею, також активно брав участь у спілкуванні з її родиною та друзями, відвідував дні народження, разом відпочивали. Коли позивачка завагітніла відповідач заявляв, що це його дитина і цього не приховував. При цьому, після знайомства позивачки із матір`ю відповідача, останній почав вести себе по іншому. Побачивши таку не певну ситуацію матір та сестра позивачки зустрілись з відповідачем і його матір`ю, однак відповідач не зміг пояснити в чому природа його зміненої поведінки. Не дивлячись на це стосунки між сторонами продовжились, але перед самим народженням дитини відповідач став уникати позивача та не пояснював причин такої поведінки. В день народження дитини позивачка повідомила відповідача про цю подію, однак він сповістив, що відмовляється від дитини і йому все одно. Після цього відповідач повністю перестав спілкуватись з позивачем, зв`язатись з ним вже не було жодної можливості, телефонні номери були змінені. У зв`язку з цим при реєстрації народження дитини відповідний запис здійснений в порядку ч. 1 ст. 135 СК України за вказівкою позивача. Зі слів позивача дитина була записана на прізвище позивача, а по батькові дитини позивачем було зазначено ім`я рідного батька дитини - відповідача у справі. На теперішній час відповідач не відповідає на дзвінки та повністю припинив спілкування. Походження народженої позивачем дитини від відповідача може бути підтверджено показами свідків, у присутності яких відповідач неодноразово казав, що хоче створити з позивачкою сім`ю та чекає від позивачки дитину. Також цей факт підтверджується скриншотами листування між сторонами в соціальній мережі та спільними фотографіями. Крім того, позивачка зазначає, що кровне споріднення між народженою нею дитиною та відповідачем може бути підтверджено судовою молекулярно-генетичною експертизою, однак у зв`язку з неможливістю позивачем отримати від відповідача біологічний матеріал в добровільному порядку таку експертизу провести не можна. Позивачка також направляла на адресу відповідача лист про необхідність його визнати себе батьком дитини, однак відповіді на лист не отримала. Ухвалою суду від 14.12.2018 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 12.02.2019 року задоволено клопотання позивача про виклик свідків, а також про допит самої позивачки в якості свідка. Ухвалою суду від 12.02.2019 року задоволено клопотання позивача та призначено у справі проведення судової молекулярно-генетичної експертизи і зупинене провадження у справі до отримання висновку експерта. Ухвалою суду від 28.03.2019 року виправлено описку в ухвалі суду від 12.02.2019 року щодо призначення судової експертизи. Ухвалою суду від 15.08.2019 року відновлено провадження у справі, призначено дату підготовчого засідання, викликано в підготовче засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Ухвалою суду від 13.09.2019 року закрито підготовче засідання у справі, призначено справу до розгляду в судовому засіданні по суті та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Відповідач викликався до суду, однак жодної судової кореспонденції не отримує. Всі направлені на адресу відповідача судові повідомлення повернулись до суду із зазначенням «за закінченням терміну зберігання». Всього таких неотриманих відповідачем судових повідомлень в матеріалах справи міститься сім, протягом року перебування справи в провадженні суду. За таких умов суд вважає за необхідне визнати повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи належним та вирішити питання про можливість розгляду справи в заочному порядку і ухвалення у справі заочного рішення, адже систематичне неотримання відповідачем протягом року судової кореспонденції свідчить про зловживання останнім своїми процесуальними правами та його намагання уникнути судового розгляду відповідного спору і поставлення у справі рішення по суті позовних вимог. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В судовому засіданні позивач та її представник не заперечують проти вирішення справи шляхом проведення її заочного розгляду. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. В судовому засіданні позивач підтримала вимоги своєї позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснила суду, що відповідач народився в м. Києві, є громадянином України. При реєстрації дитини позивачка дала дитині своє прізвище аби не було складнощів у розумінні дитини чому в нього інше прізвище та щоб не було складнощів при оформленні будь-яких документів. По батькові дитина записана за ім`ям свого біологічного батька - відповідача у справі. Також вказала прізвище батька дитини [PERSON] щоб було менше питань в оточуючих і так позивачці підказала жінка, що здійснювала реєстрацію, особливо з цього приводу позивачка не замислювалась. Представник позивача в судовому засіданні підтримала вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити та додатково пояснила суду, що сторони певний час зустрічались, потім були близькі стосунку, деякий час сторони проживали разом і відповідач визнавав, що дитина яку носила позивач його. Але після розмови із матір`ю відповідача, останній безпідставно відмовився від дитини. В якнайкращих інтересах дитини буде задоволення цього позову та визнання відповідача батьком дитини позивача. Показами свідків підтверджуються викладені позивачем обставини щодо батьківства відповідача, натомість відповідач ухиляється від проведення експертизи, а також ухиляється і від самого судового розгляду. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та зазначила, що у справі призначалась судова експертиза для підтвердження кровного споріднення, однак відповідач її проігнорував, на виклики не з`являвся, тож рішення в даному випадку може ґрунтуватись на показах свідків і позов має бути задоволений в як найкращих інтересах дитини. Допитана в судовому засіданні в якості свідка позивач [PERSON] суду показала, що познайомилась з відповідачем в 2011 році, спочатку зустрічались, потім в літку 2012 року стали жити разом в квартирі позивача [ADDRESS] . Відповідач казав, що хоче створити з позивачкою родину та щоб позивачка переїхала жити до нього. В серпні 2012 року позивачка завагітніла, відповідач не відмовлявся від дитини, був дуже радий, всім оточуючим про це повідомляв, позивач з відповідачем разом ходили до лікарні і все було чудово. В жовтні 2012 року відповідач познайомив позивача зі своєю матір`ю і позивачка переїхала жити до них. Проживши там 2 тижні позивачка зрозуміла, що з цієї адреси їй дуже тяжко їздити до лікарні та на роботу, тому сторони разом вирішити жити у позивачки до декретної відпустки, а вже після цього переїхати жити до відповідача. Позивачка повернулась проживати до себе додому, а відповідач почав затягувати свій переїзд до неї посилаючись на те, що хворіє його мати. У зв`язку із цим сестра та мати позивача поїхали до помешкання відповідача та його матері, щоб поспілкуватись про те, що відбувається. Сама позивачка не поїхала, оскільки хворіла. Вони поспілкувались та передали позивачці, що відповідач від дитини не відмовляється. Після цього спілкування позивача та відповідача продовжилось, але відповідач так і не переїжджав до позивачки посилаючись на хворобу своєї мами. У 7,5 місяців вагітності позивачка пішла у декретну відпустку і хотіла переїхати жити до відповідача, останній постійно обіцяв, що забере позивачку до себе, але не робив цього посилаючись на різні постійні причини, а за 2 тижні до пологів відповідач взагалі зник зі зв`язку. Мати позивачки телефонувала 07.05.2013 року відповідачу та повідомила, що позивачка вже в пологовому будинку, на що відповідач просто відповів: «добре». Після народження дитини позивачка відправила відповідачу фото новонародженого та привітання, але відповідач відповів, що це не його дитина і він не буде приймати участі у житті цієї дитини. У всіх своїх номерах телефону та соціальних мережах відповідач заблокував номери позивачки, а коли позивачка дзвонила з інших номерів просто кидав слухавку. Позивачка приїздила до помешкання відповідача, однак двері їй ніхто не відчинив. Позивач зазначає, що відповідач їй казав про те, що сумнівається у своєму батьківстві стосовно дитини. Сама позивачка змогла передати відповідачу виклик на експертизу, однак відповідач зі своєю матір`ю сказали, що позивачка нічого не доведе, що мати відповідача була в екстрасенса, який сказав що у позивачки дитина від чоловіка на ім`я « [PERSON] ». При цьому, позивачка зазначає, що в її оточенні немає жодного чоловіка з таким ім`ям. Також позивачка вказує, що просила відповідача і його маму, що якщо в них є сумніви, і вони не вірять, що саме відповідач батько дитини, то щоб прийшли на експертизу, і навіть всі витрати на її проведення позивачка бере на себе. Однак у відповідь сказали, що виклику на експертизу не візьмуть, нікуди їздити не будуть і що позивачка нічого не доведе. Біля дверей відповідача позивачку бачили його сусіди, які сказали, що дитина навіть схожа на відповідача. Позивачка стверджує, що з будь-якими іншими чоловіками окрім відповідача, в неї стосунків у період часу спілкування з відповідачем і до народження дитини не було. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що від знає обох сторін, дружить із позивачкою з 2005 року, а з відповідачем його познайомила позивачка у 2011 році. Сторони почали зустрічатись у 2011 році, і свідок разом із своєю дівчиною дружили зі сторонами у справі парами, зустрічались, їздили разом на відпочинок. Коли стало відомою, що позивачка вагітна, відповідач особисто при свідку казав, що це його дитина і він буде з позивачкою. Деякий час сторони навіть жили разом, а потім відповідач відмовився від дитини, обірвав всі зв`язки з позивачкою і з самим свідком. Свідку про відмову від дитини повідомила позивачка, свідок телефонував відповідачу, намагався із ним зв`язатись, але не вийшло. Свідок стверджує, що до відмови від дитини, відповідач радів цій дитині, бажав створити з позивачкою родину і був абсолютно щасливий. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що позивачка є її подругою, а відповідач був хлопцем позивачки. Дитина є похресником свідка. З відповідачем свідок познайомилась в 2011 році, дружили з позивачем та відповідачем родинами, разом відпочивали, святкували свята. Відповідач опікувався позивачем, знав що вона вагітна і дуже хотів велику сім`ю, бо у своєї мами він один син. Сторони навіть деякий час разом жили, а потім позивачка повідомила свідку, що відповідач зник з її життя. Став рідко їй телефонувати, то казав, що хворіє, то що на роботу влаштувався. Позивачка казала свідку, що мати відповідача сказала, що вони не пара. Мати має на відповідача сильний вплив. При цьому, під час спільного проведення часу відповідач завжди казав, що дитина його, а потім так незрозуміло зник. Також свідку відомо, що після народження дитини позивачка направила відповідачу смс, але він не відповів, позивачка пропонувала відповідачу пройти експертизу, але відповіді не було. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що є рідною сестрою позивачки, а відповідач зустрічався з позивачкою та був її хлопцем. Коли сторони мали стосунки позивачка все розповідала свідку, познайомила відповідача із родиною, свідок знала, що сторони хочуть створити сім`ю. Відповідач був нормальним та серозним хлопцем, деякий час вони разом жили то в квартирі позивачки, то в його квартирі. Позивач та відповідач зустрічались кожного вечора, справа йшла до весілля, а потім коли позивачка вже була вагітною, відповідач раптом на тиждень пропав. Тоді свідок разом зі своєю матір`ю поїхали до відповідача та його мами щоб дізнатись, що трапилось. При розмові відповідач казав, що все добре, що він просто дуже занятий. Після цієї розмови він то з`являвся, то знов зникав, і в кінці кінців зовсім зник, на дзвінки не відповідав. Дитина народилась без відповідача. Хлопчик дуже чудовий, але почав питати де його батько. Свідок особисто чула від відповідача, що дитину він визнавав, хотів родину, він цього не приховував та всім про це казав. При зустрічі із мамою відповідача свідку здалось, що мама дещо дивна, не дуже гостинна, начебто і не заперечувала, але саме після поїздки свідка до неї, відповідач взагалі став зникати, і на думку свідка, саме мати відповідача була проти його стосунків з позивачкою. Навіть на зустрічі із мамою відповідач казав, що визнає дитину і все буде добре, а потім дивно зник з життя позивачки та їх дитини. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду та покази свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] народився [PERSON] , батьками якого значяться: мати - [PERSON] ; батько - [PERSON] (а.с. 7). За даними Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої ст. 135 СК України, 15.07.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві зареєстровано актовий запис №828 про народження [PERSON] , [INFO] , батьком дитини зазначено [PERSON] та вказано, що відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. За змістом ч. 1 ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. На підтвердження своїх позовних вимог позивачка додала до позовної заяви роздруківку спілкування в соціальній мережі (а.с. 8-9) та роздруківку спільних фотографій (а.с. 10-11). Також, як вбачається з матеріалів справи, позивачка зверталась до відповідача із листом від 29.11.2018 року, у якому повідомляла, що від близьких стосунків із відповідачем в неї [INFO] народився син [PERSON] . На теперішній час дитині вже 5 років, і у кожної дитини має бути батько. Тому позивачка просила відповідача офіційно визнати себе батьком спільної дитини та подати до органів РАГСу спільну заяву про визнання батьківства, або ж надати свій біологічний матеріал для проведення молекулярно-генетичної експертизи для встановлення батьківства (а.с. 15). Відповідно до положень ст.ст. 1, 2 СК України, сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом, зокрема, з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. За змістом ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду. Відповідно до ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. За змістом ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до положень ст.ст. 76-81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду від 12.02.2019 року за клопотанням позивача на підставі положень ст.ст. 103, 104 ЦПК України, у справі було призначено проведення молекулярно-генетичної експертизи. 21.05.2019 року до суду надійшло повідомлення експерта про необхідність явки відповідача для відбору зразків крові на 13.06.2019 року о 13 год. 00 хв. (а.с. 59). 27.05.2019 року відповідачу було направлене відповідне клопотання експерта із супровідним листом про обов`язковість його явки до експертної установи, однак судова кореспонденція від відповідача повернулась «за закінченням терміну зберігання» (62, 64). 02.07.2019 року до суду надійшло повторне клопотання експерта про необхідність явки відповідача для відбору зразків крові на 26.07.2019 року о 12 год. 30 хв. (а.с. 65). 02.07.2019 року відповідачу було направлене відповідне клопотання експерта із супровідним листом про обов`язковість його явки до експертної установи, однак судова кореспонденція від відповідача повернулась «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 68-70). 06.08.2019 року до суду надійшло повідомлення експертної установи про те, що проведення судово-медичної експертизи генетичної ідентифікації згідно з ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12.02.2019 року по цивільній справі №755/18870/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] неможливо, тому що, незважаючи на неодноразові призначення дати відбору, [PERSON] на відбір зразків крові не з`явився (а.с. 71). Відповідно до положень ст. 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Згідно положень ст.ст. 1, 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства», у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Дитина має право на отримання інформації про відсутніх батьків, якщо це не завдає шкоди її психічному і фізичному здоров`ю. За змістом ст.ст. 3, 4, 7 Конвенції з прав дитини від 29.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних та інших заходів для здійснення прав, визнаних у цій Конвенції. Дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Оцінивши покази свідків та наявні в матеріалах справи письмові докази, а також враховуючи положення ст. 109 ЦПК України, суд приходить до висновку про необхідність визнання факту для з`ясування кого у справі була призначена експертиза, оскільки відповідач ухилився від проведення експертизи, натомість без його участі провести відповідну експертизу неможливо. Поряд з цим, покази свідків та письмові докази вказують на те, що відповідач є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , тож позов підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved