Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-12 00:00:00

08.07.2019 року позивач звернулась до суду з вказаною позовною заявою до відповідача, в якій просить стягнути з останнього на свою користь кошти в розмірі 277620 грн. 72 коп., з яких: сума основного зобов`язання за договором позики 228327 грн., інфляційні нарахування на суму боргу за період з 01.11.2017р. по 31.05.2019 року 37752,26 грн., три відсотки річних від простроченої суми за період з 01.11.2017р. по 08.07.2019р. 11541,46 грн., та витрати по оплаті судового збору. В обгрунтування зазначених вимог посилається на наступне. 01.11.2015 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до умов якого позивач передала відповідачу кошти в розмірі 8500 доларів США, які відповідач зобов`язався повернути до 01.11.2017 року. Однак вказані зобов`язання відповідачем виконані не були, що стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Станом на 01.11.2017 року сума боргу за курсом НБУ становить 228327 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача відповідно до ст. 625 ЦК України інфляційні нарахування на суму боргу за період з 01.11.2017 року по 31.05.2019р. в розмірі 37752,26 грн., та 3% річних від простроченої суми за період з 01.11.2017р. по 08.07.2019р. в розмірі 11541,46 грн. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Позивач та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, та просили їх задовольнити, та ухвалити заочне рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, в тому числі за місцем своєї роботи. 13.12.2019 року до суду надійшла заява відповідача про відкладення судового засідання у зв`язку з підготовкою до розгляду справи, та надати можливість ознайомитись з матеріалами вказаної справи. Відповідно до Акту від 13.12.2019 року складеного секретарем судового засідання Черниш О.М., секретарем надані 13.12.2019 року матеріали цивільної справи для ознайомлення відповідачу, проте від ознайомлення він відмовився. Враховуючи, вказане, суд вважає вказане клопотання таким, що спрямоване на затягування розгляду справи, оскільки відповідачу відомо було розгляд даної даної, та за його клопотанням в телефонному режимі справа вже відкладалась. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача в заочному провадженні за згодою позивача та за наявними в справі доказами. 08.07.2019 року вказана позовна заява надійшла до суду, та розподілена судді Зуб Г.А. 09.07.2019 року судом здійснено електронний запит з Реєстру територіальної громади м. Харкова для встановлення місцеперебування відповідача, відповідь на який надано 09.07.2019 року. Ухвалою судді від 10.07.2019 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження в ній за правилами спрощеного позовного провадження. 10.07.2019 року судом здійснено електронний запит до ДФС України для надання РНОКПП відповідача. Судом встановлено, що 01.11.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики у простій письмовій формі, відповідно до умов якого відповідач отримав від позивача гроші у сумі 8500 доларів США, на строк до 01.11.2017 року. Відповідно до приписів ст. 1051 ЦК України, позичальник має\~право оспорити\~договір позики\~на тій\~підставі,\~що грошові\~кошти або\~речі насправді\~не були\~одержані ним\~від позикодавця\~або були\~одержані у\~меншій кількості,\~ніж встановлено\~договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Вказаний договір позики недійсним не визнавався, та доказів його фіктивності або нікчемності до суду надано не було, та його не оскаржено в судовому порядку. Вказана позика за договором залишається неповернутою, хоча строк її повернення настав. Згідно наданої до суду інформації, відповідач на даний час працює опероуповноваженим відділу розкриття злочинів проти особи УКР ГУНП в Харківській області. \~ Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Ст. 204 ЦК України передбачено презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Зобов`язання, як зазначено в ст. 525 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК). З огляду на зазначене, суд вважає, що уклавши вказаний договір, у відповідача виникли зобов`язання по поверненню коштів. Частиною 1\~статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, \~у \~такій \~самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, \~що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до\~ст.\~12\~ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін.\~Учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обов`язків,\~передбачених законом.\~Кожна сторона\~ повинна\~довести \~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених статтею\~цим Кодексом. Згідно зі ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може грунтуватися на припущеннях. За приписами\~ст.\~530\~ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 29 червня 2016 року у справі №6-1188цс16 «Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею\~610\~ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Суд, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, враховуючи приписи ст. 204 ЦК України, за якими правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, та враховуючи, що відповідачем були отримані вказані грошові кошти за договором позики, а тому вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за вказаним договором позики є такими, що знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки заборгованість не погашена за даним договором, та доказів її повернення до суду надано не було. Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя\~статті 533 ЦК України). Таким чином, при ухваленні судом рішення позивач просить перерахувати суму боргу з іноземної валюти на національну, урахувати офіційний курс гривні до іноземної валюти, установлений Національним банком України на день ухвалення судового рішення. Але, позивач в своєму позові просить перерахувати суму боргу на день укладення договору позики, тобто станом на 01.11.2017 року. . Таким чином, судом встановлено, що зобов`язання відповідачем належним чином не виконані, що є порушенням ст.ст. 526-530 ЦК України, враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтвердженими доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми позики в розмірі 228327,00 грн. є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. За змістом статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. \~ За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Тлумачення статей 625 та 1050\~ЦК дозволяє стверджувати, що при неповерненні або несвоєчасному поверненні позики позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцеві три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Встановлено, що позичальником прострочено виконання грошового зобов`язання, а тому останній зобов`язаний сплатити позикодавцеві три проценти річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625\~ЦК України у розмірі 11541,46 грн. за період з 01.11.2017 року по 08.07.2019 року. Вказаний розрахунок відповідачем спростований належними та допустимими доказами не був, а тому суд погоджується з наведеним розрахунком позивача, та в цій частині позову суд задовольняє також вказану позовну вимогу. Відповідно до частини першої та другої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.\~Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає оплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п. 2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періодів порівнянні з базовим. Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні, то норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у гривні, а не в іноземній валюті. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 27 січня 2016 року № 6-771цс15, від 22 березня 2017 року № 2311цс16. Суд встановив, що 01.11.2015 року був укладений договір позики, за умовами якого грошовий еквівалент зобов`язань був визначений у доларах США, а саме відповідач одержав позику у сумі 8500 доларів США, тому суд вважає за доцільне відмовити в стягнення інфляційних збитків за прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, проаналізувавши вище викладені обставини, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за договором позики від 01.11.2015 року в розмірі 228327 грн., та три відсотки річних від простроченої суми за період з 01.11.2017 року по 08.07.2019 року 11541,46 грн., що всього складає 239868 грн. 37 коп., а в іншій частині позовних вимог суд відмовляє за наведених вище підстав. Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 2399,37 грн. \~ Згідно наданої до суду відповіді з Реєстру територіальної громади м. Харкова від 09.07.2019 року, відповідач не зареєстрований за вказаною адресою в позові, тому враховуючи приписи ч. 9 ст. 28 ЦПК України, останньою відомою адресою відповідача є: [ADDRESS] , що підтверджується договором позики. На підставі викладеного,

Outcome: partial