Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

08.05.2019 року ПрАТ «АТ «Київводоканал» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01.08.2014 року по 31.01.2019 року в сумі 23043,23 грн., інфляційних втрат в сумі 6630,94 грн., трьох процентів річних в сумі 1291,54 грн. та судових витрат по сплаті судового збору в сумі 1921,00 грн. Свої вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що за адресою: [ADDRESS] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , за яким ПрАТ «АТ «Київводоканал» здійснює надання послуг з водопостачання та водовідведення до вказаного помешкання, де проживає відповідачка, однак остання не проводить оплату за надані комунальні послуги, внаслідок чого за нею рахується заборгованість за період з 01.08.2014 року по 31.01.2019 року в сумі 23043,23 грн. Оскільки відповідачка у добровільному порядку заборгованість не погашає, позивач вимушений був звернутись до суду за його примусовим стягненням, а також просив суд стягнути з відповідачки на свою користь за прострочення виконання грошового зобов`язання інфляційні втрати та три проценти річних, а також судові витрати по сплаті судового збору. Ухвалою від 16.05.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою від 26.06.2019 року розгляд справи вирішено продовжити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідачки в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив суд відмовити у їх задоволенні та застосувати строки позовної давності. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , та відповідно є споживачем комунальних послуг, які їй за відповідну плату надає позивач (особовий рахунок № [NUMBER] ). 26.04.2014 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10.04.2014 року № 1198, яким внесено зміни до закону України «Про житлово-комунальні послуги», який доповнено новими частинами. Відповідно до ч.7 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання. 05.08.2014 року в газеті «Хрещатик» (№ 110 (4510)) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання ПАТ «АК «Київводоканал», що перейменоване на ПрАТ «АК «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем) (далі - Договір № 1). Повідомленням визначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов Договору. У разі відмови споживача від отримання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, така відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал», для оформлення припинення надання цих послуг. З матеріалів справи вбачається, що відповідачка отримувала послуги з водопостачання та водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових мереж) за адресою: [ADDRESS] у період з 01.08.2014 року по 26.12.2018 року на підставі Договору № 1, оскільки повідомлення про відмову від надання зазначених послуг та Договору від відповідачки не надходило. 27.12.2018 року між позивачем та відповідачкою укладено договір № 1056110125 про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових мереж) (далі - Договір № 2), за яким відповідачка до даного часу продовжує отримувати від позивача послуги з водопостачання та водовідведення. Відповідно до п.1.1 Договорів ПрАТ «АК «Київводоканал» взяло на себе зобов`язання з надання відповідної якості послуги з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем) житлового будинку [ADDRESS] , а відповідач - своєчасно сплачувати зазначені послуги в строки та на умовах, передбачених Договором. Згідно з п.3.1 Договорів розрахунковим періодом є календарний місяць. За цим договором застосовується щомісячна система оплати послуг. Платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Разом з тим, згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Також, у відповідності до положень п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно із розрахунком заборгованості, доданим позивачем до позовної заяви, розмір заборгованості відповідачки за надані комунальні послуги за період з 01.08.2014 року по 31.01.2019 року становить 23043,23 грн. Відповідно до ст.ст. 626-627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). У відповідності до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст. 610-612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Разом з тим, згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, відповідно до правової позиції, викладеною у постанові Верховного Суду України від 20.06.2012 року в справі 6-68цс12, правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок по оплаті отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена в п.10 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч.2 ст. 625 ЦК України. Судом встановлено, що відповідно до доданого представником позивача до позовної заяви розрахунку, інфляційні втрати та три проценти річних за прострочення відповідачкою виконання грошового зобов`язання за період з 01.08.2014 року по 31.01.2019 року складають 6630,94 грн. та 1291,54 грн. відповідно. Положеннями ст.ст. 10-13 ЦПК України, роз`яснення наданих в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», встановлено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові ч.4 ст. 267 ЦК України. Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). Таким чином, національне законодавство розглядає позовну давність, як встановлений законом строк для захисту порушеного права. Правила про позовну давність передбачають право на позов в матеріальному сенсі. Якщо особі належить цивільне право, і це право порушено, то вона вправі здійснити своє право в примусовому порядку, проти волі зобов`язаної особи, шляхом звернення до національного суду або до іншого компетентного органу. З огляду на викладене суд вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо частини вимог за період з 01.08.2014 року по 08.05.2016 року, оскільки вказаний строк позовної давності перерваний не був та відраховується від дати подачі позову до суду, а саме від 08.05.2019 року, про що є відмітка канцелярії суду про надходження позову. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а тому з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 08.05.2016 року по 31.01.2019 року в сумі 16321,99 грн., інфляційні втрати в сумі 5679,52 грн. Разом з тим, оскільки позивачем не вірно проведено розрахунок трьох процентів річних за визначений ним період, а також враховуючи пропуск позовної давності до частини вимог й те, що суд не може вийти за межі позовних вимог та стягнути три проценти річних у більшому розмірі від того, який був зазначений відповідачем, тому суд вважає, що три проценти річних повинні стягуватись саме у розмірі 1291,54 грн. Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1444,98 грн., а всього з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 24738,03 грн. (16321,99 грн. + 5679,52 грн. + 1291,54 грн. + 1444,98 грн.).

Outcome: partial