Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

08 листопада 2019 року до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом звернулась [PERSON] та просила ухвалити рішення, на підставі якого визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що позивачу, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 25 липня 2014 року, посвідченого ПН ХМНО Грузковою Ю.В. за реєстровим № 1800, на праві приватної власності належить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначає, що відповідач є знайомим з яким вона навчалась у вищому навчальному закладі, і на його прохання вона зареєструвала його в житловому приміщенні за вказаною вище адресою. Будь-які угоди з приводу користування житловим приміщенням між мною і відповідачем не укладались. Відповідач не є членом моєї сім`ї, родинних стосунків з цією особою я не маю. Відповідач зобов`язався знятись з реєстрації місця проживання в листопаді 2014 року, однак, по теперішній час цього не зробив. Жодних перешкод у користуванні житловим приміщенням позивач не чинила. Відповідач житлом не цікавиться, участі в утриманні квартири, оплаті житлово- комунальних послуг не бере. Таким чином, відповідач, порушує гарантоване Конституцією України право приватної власності, у зв`язку із тим, що має формальну реєстрацію місця проживання за адресою [ADDRESS] без відповідних на те правових підстав. Вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду з зазначеною позовною заявою. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 листопада 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Призначено судове засідання. Також, були задоволені клопотання [PERSON] про витребування доказів, та про виклик та допит свідка в судовому засіданні. Позивач [PERSON] , в судовому засіданні позов підтримала, в подальшому надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання повторно не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності та відзив на позовну заяву не подавав. У зв`язку з чим, на підставі вимог ч.4 ст. 223 та ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити по справі заочне рішення, проти чого не заперечував і позивач по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом було встановлено, що позивачу, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 25 липня 2014 року, посвідченого ПН ХМНО Грузковою Ю.В. за реєстровим № 1800, на праві приватної власності належить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 10) Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №24722518 від 25.07.2014, [PERSON] є єдиним власником квартири, яка розташована за адресою [ADDRESS] . (а.с. 11) Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 04.11.2019, адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.14) З акту про засвідчення факту не проживання особи за адресою [ADDRESS] , від 06.11.2019 року, вбачається, що комісією у складі сусідів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з метою встановлення факту не проживання складено акт, про те, що [PERSON] , [INFO] не проживає за вищевказаною адресою з листопада 2014 року по теперішній час. Особистих речей, які належать даній особі не виявлено. (а.с.15) З листа Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , станом на 20.11.2019 на обліку в Управлінні не перебуває, жодних видів державних соціальних допомог не отримує. (а.с.83) Харківською дирекцією Акціонерного товариства «Укрпошта» надано відповідь, про те, що Підтвердити чи спростувати пересилання та вручення реєстрованих поштових відправлень на ім`я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] за період з 01.11.2014 по 31.10.2018 не має можливості, з причини знищення документів за закінченням встановленого терміну зберігання, оскільки термін зберігання виробничої документації становить один рік.(а.с.85-86) Згідно відповіді Новобаварського відділу поліції ГУНП в Харківській області №4075/п9-65/01/25-2019, жодної заяви та скарги від [PERSON] , які реєструються в єдиному обліку заяв та повідомлень в період з 2014 по 2019 роки зафіксовано не було. Заяви, які були занесені до єдиного реєстру досудових розслідувань по [PERSON] відсутні, до канцелярії Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області заяви від останнього не надходили. (а.с.88) З листа адміністрації КПН «Міська поліклініка №24» Харківської міської ради від 25.12.2019р. вбачається, що [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] до фахівців МП № 24не звертався. Амбулаторна картка в реєстратурі не заводилась. Листки непрацездатності не оформлював. Декларацію з жодним лікарем не підписував.(а.с. 89) Позивач в судовому засіданні пояснив, що реєстрація відповідача за адресою: [ADDRESS] носить у собі формальний характер, оскільки він ніколи не проживав за спірною адресою, у квартирі відсутні його речі, він не сплачує житлово-комунальні послуги, що порушує права позивача, як власника квартири. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є сестрою позивача, проживає у спірній квартирі разом із нею останні два роки, відповідача в квартирі ніколи не бачила, його особистих речей у квартирі немає, місце знаходження відповідача по справі їй невідоме. Відповідно до частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі статтею 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України). За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Стаття 150 ЖК України передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом, а припинення права власності можливе лише з підстав, передбачених статтею 346 ЦК України. Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то власник житла має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України. У пункті 33 ППВССУ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності (законного володіння). Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Отже, відповідно до вказаних положень закону, підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є дії (бездіяльність) відповідача, не пов`язані з позбавленням володіння, якими порушується право власності власника чи наймача житла. Враховуючи те, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу по справі, відповідач по справі у квартирі ніколи не проживав, його особисті речі у квартирі відсутні, його реєстрація за вказаною адресою носить лише формальний характер, суд приходить до висновку, що для забезпечення конституційних прав позивача, як власника квартири, необхідно визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з викладеним позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved