overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

08 листопада 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з вищевказаним позовом. В позовній заяві при цьому зазначивши, що 23.11.2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем був укладений договір №б/н. Відповідно до умов договору банк надав кредит у розмірі 6200 грн. У порушенні умов кредитного договору [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконала, внаслідок чого склалась заборгованість за кредитом станом на 30.09.2016 року - 11107,99 грн., а саме: за кредитом - 5515,63 грн; 3987,22грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 600 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 505,14 грн. - штраф (процентна складова). З цих підстав позивач просив суд стягнути заборгованість за договором. Представник позивача у судове засідання не з'явився, однак надав заяву, у якій позов підтримав просив суд слухати справу у його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, своїм правом на надання заперечень не скористався, хоча був належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно до ст.526 ч.1 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі ст.530 ч.1 ЦК України - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.1054 ч.1 ч.2 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Так судом встановлено, що 23.11.2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем був укладений договір №б/н. Відповідно до умов договору банк надав кредит у розмірі 6200 грн. В зв'язку з тим, що відповідач належним чином свої обов'язки не виконав, станом на 30.09.2016 р., виникла заборгованість по поверненню кредиту, яка складається з: за кредитом - 5515,63 грн; 3987,22грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 600 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 505,14 грн. - штраф (процентна складова). Загальна сума заборгованості складає 11107,99 грн. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.75 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

08 листопада 2016 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] автогаражного кооперативу «Авіатор-4» про визнання права власності на гараж. Просив суд визнати за ним право власності на гараж, загальною площею 60 кв.м, в [PERSON] автогаражному кооперативі «Авіатор-4», що знаходиться за адресою: м.Полтава, вулиця Глущенка, 1а-г. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з»явилась, але надала суду заяву, в якій просила слухати справу у її відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник [PERSON] автогаражного кооперативу «Авіатор-4» [PERSON] в судове засідання не з»явився, але надав суду клопотання, в якому просив слухати справу у його відсутності. Позовні вимоги визнає та не заперечує проти визнання права власності на гараж загальною площею 60 кв.м в [PERSON] автогаражному кооперативі «Авіатор-4», що знаходиться за адресою: м.Полтава, вул.Глущенка, 1а-г за [PERSON]. Суд вважає можливим слухати справу у відсутності позивача [PERSON], представника позивача [PERSON] та представника [PERSON] автогаражного кооперативу «Авіатор-4» [PERSON] Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що в 1996 році позивачем [PERSON] було придбано гараж №47/21 в секторі 21, розташованому на земельній ділянці по вулиці Глущенка, 1а-г в місті Полтаві на території [PERSON] автогаражного кооперативу «Авіатор-4». Рішенням загальних зборів [PERSON] автогаражного кооперативу «Авіатор-4» [PERSON] було прийнято в члени кооперативу та на підставі протоколу №12 від 07.12.2012 року було видано ордер №47/21 на гараж №47/21 (а.с.7). Технічний паспорт від 11.08.2016 року на гараж №47/21 сектор 21 [PERSON] кооператив автогаражний колектив «Авіатор-4» оформлено на [PERSON] (а.с.9-10). Відповідно до ч.3 ст.376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самовільне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На даний час у позивача відсутні правовстановлюючі документи на гараж , що позбавляє його можливості оформити право власності на гараж. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд, приходить до висновку, що позов [PERSON] є обгрунтованим, вимоги позивача відповідають чинному законодавству і підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

08 листопада 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області із зазначеним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем [PERSON] знаходиться у зареєстрованому шлюбі з 23 квітня 1992 року. Від шлюбу мають трьох повнолітніх дітей. Фактично сімейні стосунки між подружжям припинені приблизно з березня 2016 року, до чого призвели несхожість характерів та різні погляди на сімейне життя. Спір щодо поділу майна відсутній. Вважає, що шлюб розпався остаточно, на примирення не згоден. Просить розірвати шлюб. Позивач [PERSON] до відкритого судового засідання не з,явився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі. Наполягає на задоволені позовних вимог. Відповідач [PERSON] до відкритого судового засідання також не з,явилась, надавши суду заяву з проханням розглядати дану справу без її участі. На розірвання шлюбу згідна. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому Араратським міським відділом реєстрації актів громадянського стану 23 квітня 1992 року, актовий запис № 30. Спір майнового характеру між сторонами на час вирішення справи по суті не виникав. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, суперечить інтересам сторін, а тому він підлягає розірванню. Визнання відповідачем предявленого позову не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи законні інтереси інших осіб. Згідно ч.8 ст. 235 ЦПК України після розірвання шлюбу прізвище сторін залишити без змін. На підставі ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 551,20 гривень. На підставі ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

08 листопада 2016 року позивач [PERSON]звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в 2006 році він зареєстрував шлюб з [PERSON] Від сумісного проживання мають дітей: [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO]. В теперішній час сторони не підтримують подружніх стосунків, сумісне господарство не ведуть, та проживають окремо. Їх сімейне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння. Позивач прийшов до впевненості, що їх сім'я з відповідачем розпалася остаточно та примирення між ними неможливе. Позивач в судове засідання не зявився, до суду надіслав заяву з проханням слухати справу за його відсутності та просив розірвати шлюб з відповідачем. Відповідач в судове засідання не зявилася, до суду надіслала заяву з проханням слухати справу за її відсутності, проти розірвання шлюбу не заперечувала. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області, шлюб зареєстрований 27 травня 2006 року, про що складено відповідний актовий запис № 360. Під час державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на Чмельову (а.с.8). Сторони мають дітей: [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO] (а.с.9-10). Дослідивши надані докази, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача, оскільки встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків, сумісне господарство не ведуть. Згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, виходячи з положень ст.ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, суд вважає встановленим, що збереження сімї неможливе, шлюб сторін існує формально і може бути розірваний. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

08 листопада 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 28.01.2011 року. Від даного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалося через несумісність характерів, втрати поваги один до одного та почуття любові. Подальше спільне життя вважає неможливим, на розірванні шлюбу наполягає, просить позов задовольнити, шлюб розірвати. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася, попередньо надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи мається рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки, про причини неявки суд не повідомив. За наявності у справі достатніх доказів, суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутності сторін, що не зявилися в судове засідання. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 28.01.2011 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-КЕ №078873 від 28.01.2011 року, актовий запис №18 (а.с.18). Від даного шлюбу сторони мають сина, [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-КЕ №154926 від 03.05.2012 року, актовий запис № 450. Подружнє життя не склалося через несумісність характерів, втрати один до одного почуття поваги та любові. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені з листопада 2015 року. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, а тому, збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам подружжя та моральним засадам суспільства. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку, що сімя розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, та суперечать інтересам сторін, тому шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

08 листопада 2016 року позивач [PERSON] звернулася до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказавши, що вони уклали шлюб 12.03.2003 року, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Хмельницького міського управління юстиції. Від даного шлюбу у подружжя є малолітні діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось по тій причині, що вони не знайшли взаємного порозуміння, втратили повагу один до одного, у них різні погляди на сімейне життя. Збереження сімї вважає неможливим. Просить розірвати шлюб із відповідачем. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі та задовольнити позовні вимоги, вказала, що спільно господарство не ведеться з 01 жовтня 2016 року, строк на примирення просила не надавати, проти слухання справи у заочному порядку не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надійшло. У відповідності до ст. ст. 169 ч. 4, 226 ЦПК України суд за згодою позивача, вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, внаслідок наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі зареєстрованому 12.03.2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Хмельницького міського управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія I-БВ № 079217, актовий запис № 319. Від шлюбу у подружжя є малолітні діти: дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-БВ № 130633, та дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-БВ № 137817. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб - це добровільна згода чоловіка та жінки, а позивач не бажає перебувати у шлюбі. Згідно ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Оскільки сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, позивач вважає примирення неможливим та наполягає на розірвані шлюбу, тому за таких обставин по справі, суд приходить до висновку, що сімя сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Позивач не наполягала на стягненні з відповідача судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

08 листопада 2016 року позивач [PERSON] звернулася до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказавши, що вони уклали шлюб 20.11.1994 року, який зареєстрований Хмельницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області. Від даного шлюбу у подружжя є неповнолітніх дітей немає, проте відповідач відмовляється від добровільного розірвання шлюбу в органах реєстрації актів цивільного стану. Спільне життя з відповідачем не склалось по тій причині, що вони не знайшли взаємного порозуміння, втратили повагу один до одного, у них різні погляди на сімейне життя. Збереження сімї вважає неможливим. Просить розірвати шлюб із відповідачем. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі та задовольнити позовні вимоги, вказала, що спільно господарство не ведеться з травня 2014 року, строк на примирення просила не надавати, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надійшло. У відповідності до ст. ст. 169 ч. 4, 226 ЦПК України суд за згодою позивача, вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, внаслідок наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі зареєстрованому 20.11.1994 року Хмельницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим повторно 08.10.2016 року, серія I-БВ № 152626, актовий запис № 1943. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб - це добровільна згода чоловіка та жінки, а позивач не бажає перебувати у шлюбі. Згідно ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Оскільки сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, позивач вважає примирення неможливим та наполягає на розірвані шлюбу, тому за таких обставин по справі, суд приходить до висновку, що сімя сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Позивач не наполягала на стягненні з відповідача судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

08 листопада 2016 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18 травня 1985 року між ним та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований Турською сільською радою Ратнівського району Волинської області, актовий запис № 7. Подружнє життя з відповідачем не склалося. У них різні погляди на спільне життя, ставлення до сім'ї та її потреб, у зв'язку з чим в ході подружнього життя між ними почали виникати суперечки та скандали. Вони разом не проживають, не турбуються один про одного, фактично не спілкуються. Вважає, що збереження сім'ї та примирення з відповідачем є неможливим, а формальна реєстрація шлюбу суперечить його інтересам. Просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем, зареєстрований Турською сільською радою Волинської області, актовий запис № 7. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених у позовній заяві. Пояснив, що з вони з відповідачем не проживають разом, шлюб існує формально. Вважає, що його збереження та примирення з відповідачем є неможливим. Судові витрати у справі просить залишити за ним. Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти позову, вважає збереження шлюбу між нею та позивачем можливим, а розірвання шлюбу передчасним. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовна заява підставна та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони з 18 травня 1985 року перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЕГ № 371968 від 18 травня 1985 року (а.с.5). Сторони фактично припинили шлюбні відносини і не підтримують подружніх стосунків, проживають окремо. Неповнолітніх дітей на їх утриманні не має. Позивач стверджує, що збереження шлюбу є неможливим та суперечить його інтересам. Вжиті судом заходи до примирення подружжя позитивних результатів не дали. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України (далі - СК України) позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Як вбачається із ст.ст. 111, 112 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства та зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини- інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому позов підлягає до задоволення. За клопотанням позивача судові витрати у справі необхідно залишити за останнім.

Outcome: approved