Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

09 грудня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому зазначив, що [INFO] року помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на земельні ділянки площами 1,96 га та 2,19 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташовані в межах території Березнегуватської селищної ради, що належали батьку на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку виданого 15.10.2003 року. На момент смерті батька лише він був зареєстрований та проживав разом з ним. Посилаючись на те, що нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність оригіналу державного акту на право власності на земельну ділянку, позивач просив суд визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку після смерті батька [PERSON] 05 січня 2017 року позивач змінив позовні вимоги про що подав письмову заяву, у якій посилаючись на те, що державний акт на право власності на земельну ділянку був виданий після смерті батька, а отже покійний право власності на неї не набув, однак мав право на земельну частку (пай) із землі що перебуває у колективній власності КСП ім.Кірова розміром 7,35 умовних кадастрових гектарів, про що свідчить відповідний сертифікат, оригінал якого ним втрачено, просив визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на земельну частку (пай) після смерті батька [PERSON] Позивач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник позивача [PERSON] (за договором) в судове засідання подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача по справі [PERSON] (за довіреністю) в судове засідання подала заяву про розгляд справи за її відсутності,проти позовних вимог не заперечувала. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, оскільки позивач не з'явився в судове засідання, а від його представника та відповідача надійшли заяви про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного. З матеріалів справи, а саме копії свідоцтва про смерть [NUMBER] виданого [INFO] року Березнегуватським відділом реєстрації актів громадянського стану Миколаївської області слідує, що [INFO] року в смт.Березнегувате Березнегуватського району Миколаївської області помер [PERSON] (а.с.6). Після його смерті відкрилась спадщина на земельну частку (пай) розміром 7,35 умовних кадастрових гектарів, у землі що перебуває у колективній власності КСП імені Кірова, про що свідчить сертифікат на земельну частку (пай) серії [NUMBER] виданий 22 серпня 1996 року на підставі рішення Березнегуватської районної державної адміністрації від 09 липня 1996 року № 195 (а.с.28). Який згідно довідки відділу Держгеокадастру у Березнегуватському районі Миколаївської області № 29-14.09-0.2-1938/2-16 від 29.12.2016 року зареєстрований в Книзі реєстрації та видачі сертифікатів за № 298 (а.с.27). Копією свідоцтва про народження [NUMBER] виданим Березнегуватським райвідділом РАЦС Миколаївської області 10 січня 1975 року підтверджується що [PERSON] був батьком позивача (а.с.7). З довідки виданої Березнегуватською селищною радою 28.10.2016 року № 3070 убачається, що на момент смерті [PERSON] з ним разом проживав та був зареєстрований лише позивач ( а.с.12). Натомість із роз'яснення приватного нотаріуса Березнегуватського районного нотаріального округу Миколаївської області убачається, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на земельну ділянку (а.с.9). За даними Березнегуватської державної нотаріальної контори Миколаївської області та Державного нотаріального архіву Миколаївської області спадкова справа після смерті [PERSON] відсутня ( а.с.33,46). При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. В силу ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (в тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частині, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Таким чином, позивач проживаючи на момент смерті разом з батьком, успадкував після його смерті спадкове майно, у тому числі і право на земельну частку (пай) як спадкоємець першої черги за законом. Оскільки чинним законодавством не передбачено видачі нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай) у разі втрати, пошкодження сертифікату на право на земельну частку (пай), належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай). Про вказане свідчить також частина 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» яка передбачає, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, оскільки отримавши відмову нотаріуса позивач відповідно до ст.16 ЦК України та п.23 вказаної вище постанови Верховного суду України звернувся до суду за захистом порушеного права його позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved