Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

08.12.2016р. [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення 6500 грн. основного боргу за договором позики, 4504,50грн. інфляційних втрат, 600грн. трьох відсотків річних і судових витрат. В обґрунтування позову покликається на те, що 06.12.2013р. позичила відповідачу 6500грн., які той зобовязався повернути на вимогу. Незважаючи на її неодноразові вимоги, відповідач позики не повернув. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю, покликаючись на вказані у позовній заяві обставини. Додатково пояснив, що з квітня 2015р. позивачка неодноразово зверталася до відповідача з вимогою повернення коштів, однак той грошей не повернув. Просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився повторно, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином рекомендованими листами. Відомостей про причину його неявки немає. Суд, за згодою позивачки, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані по справі докази, зясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення позову з таких мотивів. Судом встановлено, що сторони 06.12.2013р. уклали договір позики, за яким [PERSON] передала [PERSON] у власність кошти в сумі 6500 грн., а [PERSON] отримав ці кошти. Даний договір оформлений письмово розпискою відповідача, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи. Строк повернення позики не визначений. У позовній заяві позивачка зазначає, що неодноразово зверталася до відповідача з метою повернення позики, однак коштів у погашення позики відповідач не повернув. Представник позивачки в судовому засіданні пояснив, що вимоги про повернення коштів позивача почала висловлювати відповідачу з квітня 2015р. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст.1049 Цивільного кодексу України Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. У відповідності до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Отже, судом встановлено, що відповідач за договором позики від 06.12.2013р. позивачці кошти не повернув. Відтак заборгованість за договором позики в сумі 65000грн. з нього підлягає стягненню в користь позивача в примусовому порядку. Крім того, за період з травня 2015р. по травень 2017р. з відповідача слід стягнути в користь позивача 851грн.50коп. інфляційних втрат, 195грн. 3% річних, частково задовольнивши ці вимоги. У звязку із частковим задоволенням позову з відповідача також підлягають стягненню в користь позивача 551грн.20коп. судових витрат. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial