Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

10.03.2017 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 4251 гривні витрат на поховання спадкодавця [PERSON], який помер 14.10.2015 року, посилаючись на те, що вона з померлим спільно проживали як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу з 2010 року і по день його смерті. З 10.09.2015 [PERSON] почав хворіти і вона його доглядала, забезпечуючи йому нормальні умови проживання. Натомість відповідач не цікавився життям свого сина, ніякої допомоги не надавав, але практично відразу після його смерті оформив спадкові права на його майно. Натомість поховання [PERSON] вона проводила власними силами та за власні кошти, витративши 4251 гривню, які на підставі ст. 1232 ЦК України просила стягнути з відповідача на її користь. 22.05.2017 позивачка через свого представника [PERSON] збільшила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача 7130 гривень витрат на поховання [PERSON] У судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] підтримали вимоги, зазначені у позовній заяві та наполягали на їх задоволенні, з підстав, викладених у позові (з урахуванням доповнень). Відповідач та його представник [PERSON] у судовому засіданні позов не визнали, надали до суду письмові заперечення, які зводяться до наступного. Позивачка не проживала із померлим однією сімєю, хоча дійсно вона проводила поховання сина. При цьому його про смерть сина ніхто не повідомив, а т тому він не був на похоронах та не здійснював поховання сина. Оскільки позивачка самовільно заволоділа певним цінним майном сина після його смерті (інструменти, техніка, прилади), то свої витрати на його поховання вона відшкодувала сповна. Також витрати на поховання сина позивачкою не є розумні, оскільки поховання можливо було здійснити за значно менші кошти. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.10.2015 помер [PERSON], який доводився відповідачу сином (а. с. 6). Відповідно до довідки Малокопанівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області поховання [PERSON] проводила позивачка (а. с. 9), чого не заперечував і відповідач у судовому засіданні. Згідно відповіді приватного нотаріуса [PERSON] від 26.05.2016 відповідач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], який прийняв спадщину. Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 19.12.2016 по справі № 654/3252/16-ц за відповідачем у порядку спадкування після смерті [PERSON] визнано право власності на певне нерухоме майно. У відповідності до ч.1 ст. 1232 ЦК України спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Позивачка надала до суду як докази понесення витрат на поховання [PERSON] у загальній сумі 7130,47 грн., з яких заявила до стягнення 7130 гривень, а саме: на придбання продуктів харчування 546,47 грн. (поминальний обід) (а. с. 10); на висновок СМЕ 605 гривень (а. с. 10); придбання труни та хреста 3100 гривень (а. с. 10); одяг та інші ритуальні речі 2879 гривень (а. с. 45). Згідно ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» від 10 липня 2003 року N 1102-IV (з наступними змінами та доповненнями) поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству; предмети ритуальної належності - вироби, що є атрибутами поховання та облаштування могили (колумбарної ніші); ритуальні послуги - послуги, пов'язані з організацією поховання та облаштуванням місця поховання. Виходячи із визначення поняття поховання відповідно до закону до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу. Отже, витрати на проведення поминального обіду, який проводиться після поховання, не відносяться до витрат на поховання, відшкодувати які зобов'язані спадкоємці у відповідності до ст. 1232 ЦК України, а відтак стягненню не підлягають, що є підставою для відмови у задоволенні позову в частині стягнення 546,47грн. витрат на проведення поминального обіду. У решті позовні вимоги піддягають задоволенню, оскільки доказів нерозумності понесення таких витрат позивачкою відповідач та його представник до суду не надали, оскільки відповіді Бюро ритуальних послуг «Журба» (а. с. 73, 82) не містить відомостей про максимальну ціну труни та хреста, а містить відповідь лише про їх мінімальну ціну, яка не враховує матеріал, з якого такі вироби виготовлювалися (та можливість їх виготовлення із певного, наявного на час поховання матеріалу тощо), виготовлення труни на замовлення, оскільки померлий був ростом 2,05 м. При цьому суд не бере до уваги при ухваленні рішення показання свідка [PERSON] про те, що «після смерті [PERSON] він не бачив у його будинку певного майна, яке бачив при житті [PERSON] А.», як такі, що не відносяться до предмету позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial