Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

09 лютого 2021 року позивачі звернулися до Першотравневого районного суду м.Чернівці із вказаним вище позовом. Посилались на те, що вони є власниками житлового будинку [ADDRESS] . В 2009 році за їхньої згоди у вказаному житлі був зареєстрований співмешканець позивачки [PERSON] - [PERSON] . У зв`язку із припиненням спільного проживання [PERSON] та [PERSON] , останній у лютому 2020 залишив зареєстроване місце проживання та переїхав проживати до батьків в с.Байраки Герцаївського району Чернівецької області. Зазначає, що реєстрація місця проживання [PERSON] у їх житлі створює їм ряд перешкод та порушує їх право власності. Оскільки відповідач відмовляється у добровільному порядку знятися з реєстрації, просили позов задовольнити та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . Справа слухалась у відсутність сторін, які в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи. 06 квітня 2021 року через канцелярію суду від представника позивачів адвоката Козачука С.А. надійшла заява про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, незважаючи на те, що належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, в тому числі і через оголошення про його виклик у судове засідання, розміщене на сайті суду. Причину своєї неявки суду не повідомив. Відзиву на позов та жодних заяв, клопотань до суду не подав. Враховуючи те, що у судове засідання учасники справи не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України Згідно вимог ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також те, що представник позивачів не заперечував проти розгляду справи у відсутність відповідача, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що позивачам [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить будинок [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності від 23 січня 2008 року (а.с.12,14). Відповідно до положень ст.ст.317,319\~ЦК України особі належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379,382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383\~ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Разом з тим, позивачі не мають змоги вільно розпоряджатися своїм нерухомим майном. Так, згідно довідки ПП «Житлосервіс» від 07.12.2020 в будинку [ADDRESS] зареєстровані: позивачі [PERSON] , [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с.15). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, відповідно до вимог ст.391 ЦК України, ст.150\~ЖК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання осіб такими що втратили право на користування житловим приміщенням. Згідно акту ПП «Житлосервіс» від 11 січня 2021 року, [PERSON] в будинку [ADDRESS] з лютого 2020р. не проживає. Вказане також підтвердили сусіди: [PERSON] та [PERSON] (а.с.17). Як було встановлено судом, жодної домовленості між позивачами та відповідачем щодо користування спірним житлом укладено не було. Отже, суд приходить до висновку про те, що реєстрація відповідача у вказаному житлі чинить позивачам перешкоди у вільному розпорядженні та користуванні належним їй на праві спільної сумісної власності майні. Таким чином, дослідивши та проаналізувавши в сукупності письмові докази, враховуючи наведені вище норми закону, а також фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] щодо визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Згідно ч.1\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню сплачений ними судовий збір за подання позовної заяви до суду в розмірі 908 грн.

Outcome: approved