Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

08 травня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], законні представники [PERSON], [PERSON], [PERSON], законний представник [PERSON], [PERSON], законні представники [PERSON], [PERSON], [PERSON], законний представник [PERSON], [PERSON], законний представник [PERSON], про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров'я. Свої вимоги мотивує тим, що 29.06.2014 року близько 20 год. 30 хв., перебуваючи по [ADDRESS], неповнолітні [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], діючи умисно в групі осіб з метою відкритого викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке є небезпечним для життя та здоров'я потерпілого, напали на [PERSON], ногами та руками нанесли численні удари по тілу (тулубу), голові та обличчю потерпілого, та заволоділи майном потерпілого. До медичної установи потерпілий [PERSON] поступив без свідомості, у тяжкому стані від побиття, з первісно встановленим діагнозом: ЗЧМТ, струс через забій - здавлення головного мозку, гострою внутрішньочерепною гематомою зліва, забій м'яких тканин лобно - тім'яної області зліва, крововилив навколо орбітальної області зліва. Надання першої медичної допомоги було обумовлено негайним проведенням хірургічного втручання шляхом проведення операції, що зумовило наявність токсичного етилового спирту в організмі потерпілого. 15.07.2014 року потерпілий був виписаний з медичної установи та в подальшому проходив стаціонарне лікування. З 07.11.2014 року по 16.11.2014 року [PERSON] був знову госпіталізований із посттравматичними скаргами на стан здоров'я з проведенням повторної операції. Встановлена вторинна пластика кісткового дефекту черепа в лівій тьмяно - скроневій області титанової пластини, інші втручання. 25.11.2014 року [PERSON] повторно звернувся за медичною допомогою в наслідку рецедивних проявів від тілесних пошкоджень, в тому числі відвідування медичних установ в м. Суми у супроводі рідної матері потерпілого. Лікування триває і до цього часу. Згідно висновків судово - медичної експертизи №390 від 17.12.2014 року, потерпілому визначене заподіяння тяжких тілесних ушкоджень від побиття 29.06.2014 року. Комісією МСЕК [PERSON] визначена 3 група інвалідності на безтерміновий строк з протипоказаннями. Дії неповнолітніх відповідачів кваліфіковані як кримінальне правопорушення передбачене ст. 186 КК України та внесено до ЄРДР за № 12014200060000527 від 01.07.2014 року. Досудове розслідування вказаного кримінального провадження триває. Завдана потерпілому [PERSON] шкода, що складається з витрат пов'язаних з лікуванням в медичних закладах та придбання лікарських засобів в розмірі 20644,78, грн., придбання супутніх для лікування товарів та посилене харчування, витрат пов'язаних з переїздом до медичних установ в розмірі 1203,45 грн., витрати пов'язані з підготовкою позову до суду в розмірі 317,00 грн., а всього на загальну суму 22 362,05 грн., відповідачами не відшкодована. Крім того, [PERSON] була завдана також моральна шкода, яку останній визначає в розмірі 175 000,00 грн., яка обумовлена тим, що завдані тілесні ушкодження під час побиття та до теперішнього часу приносять значні душевні переживання, що негативно сказалося на душевному стані позивача, привело до порушення нормального життєвого укладу, обмежило у звичайному способі життя. Періодичні відвідування медичних установ мають негативний валив на нервово - психічний стан організму. В зв'язку з чим просить суд стягнути в солідарному порядку з неповнолітніх [PERSON], [PERSON], [PERSON]., [PERSON] та їх законних представників на користь позивача за рахунок будь якого майна неповнолітніх та повнолітніх відповідачів, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення, майнову шкоду заподіяну ушкодженням здоров'я фізичній особі за наслідками побиття [PERSON] понесених витрат на загальну суму 22 362,05 грн.; стягнути з неповнолітнього [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], за дії неповнолітнього [PERSON] та їх законних представників моральну шкоду на користь позивача в наслідку побиття 29.06.2014 року та заподіяння ушкодження здоров'я потерпілої фізичної особи в розмірі по 35 000,00 грн. з кожного, на загальну суму 175 000,00 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили задовольнити. Пояснили, що доказами вини відповідачів у побитті позивача вважають протоколи допиту свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] від 01.07.2014 року, в ході яких неповнолітні зізналися у вчиненні злочину, а також протоколом огляду місця події від 30.06.2014 року, в процесі якого вилучені речі потерпілого. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, заяв про розгляд справи в їх відсутність не надали, вважаються повідомленими про розгляд справи на підставі абз.5 ч.5 ст.74 ЦПК України. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову, посилаючись на відсутність належних, допустимих доказів вини неповнолітніх [PERSON], [PERSON], [PERSON] у побитті позивача. А саме, у кримінальному провадженні допит неповнолітніх відповідачів як свідків 01.07.2015 року був проведений з порушенням ст. 226 КПК України без законних представників, без педагога або психолога, без захисника; слідча дія пред'явлення для впізнання [PERSON] осіб, які його побили, було проведене після того, як відбулися одночасні допити позивача та неповнолітніх відповідачів, що протирічить КПК України; у кримінальному провадженні підозра неповнолітнім відповідачам не пред'явлена, а сам потерпілий на досудовому слідстві надавав покази, що 29.06.2014 року повертався в стані алкогольного сп'яніння, що також підтверджується і даними медичної документації, згідно яких в крові потерпілого виявлено етиловий спирт в концентрації 3,47%. На момент зустрічі потерпілого з неповнолітніми відповідачами він вже мав тілесні ушкодження. В зв'язку з цим просив у позові відмовити. Позивач [PERSON], допитаний в судовому засіданні як свідок в порядку ст.184 ЦПК України, пояснив, що 29.06.2014 року близько 20 год. йшов з роботи, на [ADDRESS] до нього підійшли 5-6 чоловік, потягнули його за барсетку та нанесли йому удари. Прийшов до тями він вже у лікарні. Пізніше осіб, які його побили, він впізнав у відділку міліції, ці особи є відповідачами у справі. Під час лікування адвокат Кудін О.М. передав йому на лікування 30 тисяч гривень, від кого не пояснив. Свідок [PERSON], [PERSON], в судовому засіданні пояснили, що були свідком моральних страждань [PERSON] у минулому році, коли після побиття він тривалий час лежав у лікарні не встаючи з ліжка, терпів сильний головний біль, хвилювався за своє подальше життя з такими травмами, психологічно тяжко переносив лікування. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знаходження алкоголю в крові її сина [PERSON] було зумовлено введенням медичних препаратів у лікарні. В серпні 2014 року адвокат Кудін О.М. передав їй у відділку міліції на відшкодування моральної шкоди 30 тисяч гривень, від кого саме ці кошти, не пояснив. Син переніс три важкі операції в м. Охтирка та м. Суми, деякий час перебував в реанімації, дуже морально страждав від цього. В даний час йому встановлена третя група інвалідності, не можна підіймати важкого, не можна тривалий час перебувати на сонці, часто болить голова, по характеру став більш замкнутий. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідачів, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи та кримінального провадження, а також оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що Охтирським МВ УМВС України в Сумській області проводиться досудове розслідування за фактом нанесення тілесних ушкоджень [PERSON] 29.06.2014 року, повідомлення про яке надійшло від чергової медичної сестри КЗ «Охтирська ЦРЛ» 30.06.2014 року. Згідно довідки по кримінальному провадженні №12014200060000527 від 30.06.2015 року, досудовим розслідуванням встановлено, що 29.06.2014 року близько 20 год. 30 хв., перебуваючи поряд з двоповерховим будинком по [ADDRESS], невстановлені особи вчинили грабіж, поєднаний з насильством, з метою заволодіння майном [PERSON], а саме шляхом нанесення ногами ударів по тілу та обличчю останнього заволодіти його особистими речами: срібним ланцюжком, барсеткою в якій містилися документи, мобільний телефон, сигарети, чим спричинили останньому матеріальної та фізичної шкоди. За даним фактом 01.07.2014 року відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато кримінальне провадження № 12014200060000527 від 30.06.2014 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. Допитані в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в даному кримінальному провадженні на початковому етапі дали визнавальні покази, які викривали їх та доводили причетність до вказаного кримінального правопорушення. У подальшому вказані особи змінили свої свідчення, надані раніше, та одностайно почали заперечувати проти участі в ньому. На даний час досудове розслідування по вказаному кримінальному провадженню триває, проводяться перевірки, слідчі дії та оперативно - розшукові заходи з метою встановлення осіб, що спричинили потерпілому [PERSON] тяжкі тілесні ушкодження. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №390 від 17.12.2014 року, проведеної у кримінальному провадженні, [PERSON] встановлений діагноз закрита черепно-мозкова травма, забій - здавлення головного мозку гострою субдуральною гематомою зліва, крововилив навколо орбітальної області зліва, забій м'яких тканин лобної, тім'яної області зліва. Дані ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Відповідно до довідки до акту МСЕК від 31.01.2015 року, [PERSON] встановлена третя група інвалідності безстроково. З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що неповнолітнім [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, чи заподіянні тяжких тілесних ушкоджень потерпілому [PERSON] до даного часу не пред'явлена, свідки побиття [PERSON] не встановлені. 27.05.2015 року постановою слідчого Охтирського МВ УМВС України в Сумській області призначено у справі амбулаторну судово-психіатричну експертизу для встановлення достовірності показів потерпілого [PERSON] з урахуванням отриманих ним тілесних ушкоджень, проведених операцій та лікування. Матеріали кримінального провадження повернулися без виконання експертизи по причині неявки потерпілого, який відмовився брати участь в даному експертному дослідженні. За нормами КПК України, формами закінчення досудового розслідування є закриття кримінального провадження, звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, звернення до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності. Таким чином, досудове розслідування за фактом побиття [PERSON] не закінчено. Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За змістом ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, лише якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки та в інших випадках, встановлених законом. У постанові пленуму ВСУ від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз'яснено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Таким чином, в даній справі є обов'язковим встановлення вини відповідачів у завданні тяжких тілесних ушкоджень позивачу. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Відповідно до положень ст. 11 Загальної декларації прав людини від 1948 та п.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 1950 року, які ратифіковані Україною, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Позивач не довів суду в даній цивільній справі за допомогою належних, допустимих і переконливих доказів, що матеріальну та моральну шкоду йому завдано саме від неправомірних дій неповнолітніх [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Як вбачається з кримінального провадження, внесеного в ЄРДР 01.07.2014 року, по факту вчинення відносно [PERSON] грабежу, поєднаного з насильством, встановлена правова кваліфікація за ч.2 ст.186 КК України, та дана кваліфікація не змінювалася, хоча диспозиція ч.2 ст.186 КК України не охоплює спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, що відноситься до тілесних ушкоджень, небезпечних для життя чи здоров'я потерпілого. Протоколи допиту свідків неповнолітніх [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] від 01.07.2014 року, в яких неповнолітні визнали свою вину у побитті [PERSON], не можуть братися судом як доказ, оскільки доведення вини особи у завданні тяжких тілесних ушкоджень іншій особі, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, повинно проводитися відповідно до норм діючого кримінально-процесуального кодексу України. Докази повинні відповідати вимогам допустимості, тобто бути отримані в порядку, встановленому цим Кодексом, зокрема, суд зобов'язаний визнати недопустимими докази, які отримані від свідка, який надалі буде визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні (ст..87 КПК України). Таким чином, позов [PERSON] є передчасним. В суду відсутні законні підстави для зупинення даної цивільної справи, оскільки кримінальне провадження по факту нанесення тілесних ушкоджень [PERSON] на розгляді в суді не перебуває. В зв'язку з цим підстави для задоволення позову [PERSON] на даний час відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed