Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

08.05.2018 року [PERSON] звернулась до суду із позовом про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини після смерті її матері [PERSON], яка померла [INFO] року в м. Полтава. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона постійно проживала разом з матір»ю до її смерті за адресою [ADDRESS], оскільки матері був необхідний постійний догляд. Після смерті матері відкрилась спадщина, до складу спадщини входить квартира [ADDRESS] , яка належала їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 24.03.1997 року. Інших спадкоємців на отримання спадщини окрім неї немає, та вважала, що оскільки вона постійно проживала разом з матір»ю, то вступила в права спадкування автоматично, не розуміючи, що юридично значущою в даному випадку є адреса її реєстрації. Після смерті матері вона переїхала проживати до сина та допомагала йому і його дружині у догляді за малолітньою дочкою та пристарілою бабусею його дружини, у зв»язку з чим не могла поїхати до м. Полтави для вирішення питання оформлення спадщини. У травні 2018 року вона звернулась з метою отримання спадщини до нотаріуса, який відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері. Зазначала, що вона пропустила строк на прийняття спадщини у зв»язку з проживанням у м. Києві за сімейними обставинами та юридичною неграмотністю та просила визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини три місяці. Просила також розглянути справу у порядку письмового провадження. Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. Позовні вимоги [PERSON] відносяться до правовідносин щодо спадкування, а нормами ЦПК України ( ч. 13 ст. 7 та ч. 4 ст. 274 ) передбачено, що вказана категорія справ не може розглядатись у порядку письмового та навіть у порядку спрощеного провадження. Ухвалою суду від 08.05.2018 року відкрите провадження у вказаній цивільній справі за правилами загального позовного провадження. 30.05.2018 року у вказаній справі проведене підготовче судове засідання, на яке учасниками справи надані заяви про розгляд справи по суті у їхню відсутність. У судове засідання позивач, її представник, адвокат [PERSON], представник відповідача не з»явились будучи повідомленими про час і місце розгляду справи. Адвокат [PERSON] надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позивач заяв про неможливість розгляду справи у її відсутність не надавала. Враховуючи наявність заяв представника позивача та представника відповідача про розгляд справи по суті заявлених позовних вимог у їхню відсутність та докази належного повідомлення про час і місце розгляду справи особисто позивача, суд ухвалив розглядати справу у відсутність учасників справи. Дослідивши матеріали справи суд дійшов до наступних висновків. [INFO] року померла [PERSON] яка була матір»ю позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження позивача . У визначений ст.1270 ЦК України позивач для отримання спадщини повинна була подати нотаріусу за місцем відкриття спадщини ( ст.. 1221 ЦК України) заяву про відкриття спадщини у строк шість місяців, з часу відкриття спадщини. Спадкодавець померла в м. Полтава [INFO] року , отже позивач повинна була подати заяву до нотаріуса про прийняття спадщини за місцем відкриття спадщини, останній день подачі такої заяви 09.11.2017 року. Із наданих до матеріалів справи доказів убачається, що позивач не вчинила такої дії у визначений законом строк, а звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу 02.04.2018 року, який також роз»яснив їй, що із вказаною заявою вона повинна звернутись за місцем відкриття спадщини. Однак і після такого роз»яснення позивач до нотаріуса за місцем відкриття спадщини не зверталась. Ч. 3 ст. 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як на поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини позивач посилається на те, що вона юридично не обізнана та проживала в м. Києві, де здійснювала догляд за онукою та престарілою бабусею своєї невістки. Зазначені позивачем причини пропуску строку прийняття спадщини не є поважними в розумінні ч. 3 ст. 1272 ЦК України . За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини. Аналогічна норма міститься в п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. за N 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Позивач не надала суду доказів того, що причини пропуску нею строків для прийняття спадщини пов»язані з об»єктивними, непереборними, істотними труднощами до яких не відноситься юридична необізнаність позивача. Матеріали справи не містять доказів того, що позивач після смерті матері проживала у м. Київ разом з сином, невісткою та бабусею невістки, здійснювала догляд за своєю малолітньою онукою та бабусею невістки, що останні потребували, за станом здоров»я чи іншими причинами постійного стороннього догляду, що вони потребували саме її безперервного стороннього догляду , та окрім неї такого догляду ніхто здійснювати не міг. Враховуючи викладене суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed