Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

09 лютого 2017 року [PERSON] звернулась до суду з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» про визнання недійсним договору та стягнення коштів. Свої вимоги Позивач мотивує тим, що 05 листопада 2016 року уклала договір фінансового лізингу №1865 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ». Відповідно до умов даного договору, його предметом є транспортний засіб, визначений у статті 1 договору та у специфікації (додаток №2 до договору), а саме: Renault Duster, комплектації Expression, об'єм двигуна 1.6і, тип КПП - «механіка», привід- передній. Вартість предмета договору визначається у самому договорі та в додатку №1, і становить 376 118 гривень. Позивач зазначає, що на виконання умов договору 05 листопада 2016 року здійснила оплату коштів на користь Відповідача в розмірі 38 000 гривень, в якості саме авансового платежу згідно з умовами договору. Позивач вказує, що Відповідач зарахував сплачену нею суму у розмірі 38 000 гривень як комісію за організацію угоди всупереч власноручно виданому рахунку на оплату. В той час як вона розраховувала, що дана сума становить авансовий платіж, після сплати якого отримає у користування предмет лізингу. [PERSON] вказує, що не погоджуючись із даними обставинами, вона звернулась до Відповідача із проханням розірвати договір та повернути їй кошти сплачені в якості авансового платежу. Відповідач не заперечував проти розірвання договору, але у поверненні грошових коштів у повному обсязі відмовив, посилаючись на те, сума в розмірі 37 611 гривень 80 копійок є комісією за організацію угоди, а відповідно до п.12.1 договору вона не повертається. Також Відповідач роз'яснив Позивачу, що поверненню підлягає авансовий платіж, що становить 388 гривні 20 копійки. Позивач зазначає, що не погоджується зі даними обставинами та з метою захисту свої прав звернулась до суду з наступних підстав. Так Позивачем зазначено, що договір фінансового лізингу №1865 від 05.11.2016, який укладений між нею та Відповідачем, не було посвідчено нотаріально, а отже відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України такий договір є нікчемним і не породжує жодних правовідносин та не підлягає виконанню. Також [PERSON] посилається на ч.4 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідно до якої, надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору, порушує принцип добросовісності, призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків і завдає шкоди споживачеві, а тому зазначені у п.п. 12.1 та 12.2 умови договору є несправедливими і такі порушення є підставами для визнання договору недійсним. Позивач також вказує, що Відповідач в порушення ч.4 ст.34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» на момент укладення договору не мав відповідної ліцензії. Згідно з ч.1 ст.227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. [PERSON] вказує, що згідно з ч.1 ст.216 ЦК України Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» має повернути отримані від неї кошти у повному обсязі. У судове засідання представник Позивача не з'явився, направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, в якій просив задовольнити заявлені вимоги в повному обсязі. Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» в судове засідання представника не направив. Дослідивши матеріали справи, суд вирішив розглянути справу в заочному порядку на підставі наявних матеріалів відповідно вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 05 листопада 2016 року [PERSON] уклала договір фінансового лізингу №1865 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» (а.с.9-18) Згідно з п. 1.1 договору предметом фінансового лізингу є транспортний засіб Renault Duster, комплектації Expression, об'єм двигуна 1.6і, тип КПП - «механіка», привід- передній. Вартість предмета договору визначається у самому договорі та в додатку №1 і становить 376 118 гривень. На виконання умов договору Позивач сплатила 38 000 гривень, що підтверджується квитанцією №0.0.646217021.1 від 05 листопада 2016 року (а.с. 20). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ч.2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст.628 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Також, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Відповідачем не надано доказів наявності ліцензії для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії). Разом з тим, договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу. За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом. Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 ЦК України. За загальним правилом, передбаченим ч.1 ст.799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно з ч.2 ст.799 ЦК України договір підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню. Згідно з ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Судом встановлено, що договір фінансового лізингу № 1865 від 05 листопада 2016 року, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ», нотаріально посвідчено не було, а тому в силу закону він є нікчемним та недійсним. Правові наслідки недійсності договору передбачені ст.216 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. За таких обставин, вимоги Позивача про стягнення сплачених нею 38 000 гривень ґрунтуються на законі. З огляду на наведене позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову та на підставі статті 88 ЦПК України, стягненню з Відповідача на користь Позивача також підлягає судовий збір в розмірі 1 280 гривень.

Outcome: approved