Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

09.09.2020 [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач, разом - сторони) про стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON] за минулий час з 01.09.2010 по 01.09.2020 у розмірі 1 000 грн. за кожен прострочений місяць, а з 02.09.2020 в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу) і до досягнення 23 років. Позов обґрунтований такими обставинами. 12.04.1997 сторони зареєстрували шлюб, у якому народилась дочка [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Більше 10 років сторони не ведуть спільного господарства та проживають окремо. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не бере будь-якої участі у її вихованні. На даний час дочка навчається у вищому навчальному закладі на денній формі навчання на платній основі, витрати за які позивач несе самостійно. Ухвалою від 16.10.2020 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. У встановлений строк відповідач подав відзив, у якому позов визнав частково - в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. На обґрунтування заперечень послався на те, що вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час і до досягнення дочкою 23 років не ґрунтуються на законі, позивач не надала доказів вжиття заходів щодо одержання з нього аліментів у минулому. Впродовж усього часу роздільного проживання з позивачем він постійно підтримує дочку матеріально та морально. Вказав також, що не у змозі сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі, оскільки єдиним його джерелом доходів є заробітна плата на посаді слюсара в ТОВ «Поліхімпром», яка становить приблизно 8 000 грн., на протязі останніх 23 років доглядає за матір`ю похилого віку, а у 2019 р. у нього стався інсульт. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 12.04.1997 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. [INFO] у подружжя народилася дочка [PERSON] . Із заяви сторін вбачається, що більше десяти років вони проживають окремо та не ведуть спільного господарства. Дитина проживає з матір`ю, яка несе усі витрати на її утримання, а саме: харчування, навчання, одяг, лікування тощо. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття (ст. 51 Конституції України) та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України (далі - СК України). Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України). Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 181 СК України). Суду не надано доказів, які б підтверджували, що батько на постійній основі приймає участь в утриманні дочки. За приписом ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, в тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України). Відповідно до положень частини 2 зазначеної норми розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з даними довідки ТОВ «Поліхімпром» відповідач [PERSON] працює на посаді підсобного робітника та його середньомісячний (чистий) дохід за період з 01.11.2019 по 30.11.2020 становить 8 740,08 грн. У 2019 р. відповідач переніс гостре порушення мозкового кровообігу за ішемічним типом обумовлене гіпертонічною хворобою, також він страждає на цукровий діабет, що підтверджується випискою із медичної карти № 6266 стаціонарного хворого. У відповідача є мати непрацездатного віку [PERSON] , 1939 р.н. Отже на підставі викладених сторонами аргументів і оцінки наданих ними доказів та з урахуванням принципу рівності обов`язків батьків щодо утримання дітей і таких загальних засад цивільного законодавства як розумність та справедливість, суд вважає обґрунтованою вимогу про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини заробітку відповідача. На думку суду такий розмір аліментів забезпечить достатнє утримання дитини обома батьками і не поставить платника аліментів у занадто скрутне матеріальне становище, оскільки в його розпорядженні залишиться ѕ частин його доходу. За загальним правилом, встановленим частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо отримання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати (частина 2 зазначеної норми). За загальним правилом, встановленим статтями 12, 81 ЦПК України,кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За змістом норм статей 77, 78, 79, 80, 89 ЦПК України докази повинні відповідати критеріям належності, допустимості і об`єктивності, а в своїй сукупності - також достатності, для підтвердження наявності або відсутності обставин справи, які відносяться до предмета доказування. Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України). Водночас жодних обґрунтувань вимог про стягнення аліментів за минулий час позовна заява не містить і будь-яких доказів на підтвердження цих вимог позивачем не надано. Зважаючи на викладене, підстав для стягнення аліментів за минулий час суд не вбачає. Вирішуючи вимогу позивача про стягнення аліментів і після досягнення дитиною повноліття, до закінчення вищого навчального закладу, суд виходить з наступного. У ст. 15 ЦК України закріплене право кожного на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За приписом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже зміст положень зазначених норм цивільного та цивільного процесуального права свідчить про те, що підставою для судового захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання. Оскільки закон не передбачає можливості захисту права повнолітньої дитини на майбутнє, тобто до досягнення Даною аліментів після досягнення дитиною повноліття не ґрунтується на законі і є передчасними. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, а позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача судовий збір в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial