Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

09 лютого 2016 позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому проситьвизнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] трикімнатну квартиру [ADDRESS], та визнати за позивачем право власності на 1/2 частку цієї квартири. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач та його представник позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що 02 серпня 1997 року сторони зареєстрували шлюб, який рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 квітня 2015 розірваний (а.с. 38). Від шлюбу мають неповнолітнього сина- [PERSON], [INFO]. 10.01.2002 між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири № [ADDRESS], посвідчений державним нотаріусом Другої чернігівської державної нотаріальної контори Оникієнко Г.А. (а.с. 39). Позивач, вважаючи спірну квартиру спільною сумісною власністю, просить визнати за ним право власності на 1/2 її частку. Відповідач стверджує, що спірна квартира придбана нею за особисті кошти, отримані в результаті продажу квартири [ADDRESS], яка належала їй на праві особистої приватної власності, про що свідчить договір купівлі-продажу квартири від 14.04.2000, посвідчений державним нотаріусом Другої чернігівської державної нотаріальної контори Оникієнко Г.А. Розпорядженням міського голови м. Чернігова № 46-р «Про перейменування вулиць та провулків міста від 12.02.2016 вулиця Червоногвардійська перейменована на вулицю Льотна. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо), самостійного заробітку (доходу).Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтями 10 і 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а ст. 57 ЦПК - що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи, і ці дані встановлюються на підставі (зокрема) пояснень сторін, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. З аналізу наведених правових норм убачається, що законодавством встановлюється презумпція спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, а тому на того з подружжя, який вважає певне майно своєю особистою приватною власністю, покладається обов'язок доказування цього. Суд вважає не доведеними твердження відповідача про те, що спірна квартира придбана закошти, одержані нею від продажу квартири [ADDRESS], оскільки час, що минув з моменту її продажу і до купівлі спірної квартири (1 рік 8 місяців), не дає достатніх підстав для висновку про купівлю спірного майна саме за особисті кошти відповідача від продажу її квартири. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю сторін, а тому підлягає поділу. У зв'язку із задоволенням позову, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути 2 500грн. 41 коп. судового збору.

Outcome: approved