Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

09 березня 2021 року адвокат Кашуба Наталя Олександрівна, діюча від імені та в інтересах [PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання біржового контракту купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] дійсним. В обґрунтування заявленого позову посилалася на те, що 20 вересня 1999 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено біржовий контракт № ОР-474 за яким позивачка придбала житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 43,8 кв.м., житловою площею 18,9 кв.м. Наприкінці лютого 2021 року [PERSON] звернулася за консультацією до приватного нотаріуса щодо продажу зазначеного житлового будинку та їй було роз`яснено, що надані правовстановлюючі документи на будинок не відповідають вимогам діючого законодавства, а саме: відсутнє нотаріальне посвідчення угоди та рекомендовано звернутися до суду для отримання відповідного рішення. Суперечок між продавцем та покупцем до теперішнього часу не існує, протизаконних умов угода не містить та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Однак порушена форма угоди, тому що при її оформленні не була дотримана нотаріальна форма договору, передбачена ст.. 227 ЦК України в редакції 1963 року. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 05 квітня 2021 року позовну заяву залишено без руху та позивачці надано строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 28 квітня 2021 року відкрите спрощене провадження у справі та призначене судове засідання. Позивачка та її представник у судове засідання не з`явились, від них надійшла до суду заява з проханням розгляд справи проводити за їх відсутності. Просили позовні вимоги задовольнити. Відповідачка до судового засідання не з`явилась за невідомих суду причин повторно, будучи належним чином повідомленою за останнім відомим місцем реєстрації про час та місце розгляду справи. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Будь-яких заяв чи клопотань не надходило. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до пунктів 1 та 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року та застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Згідно з частинами першою, другою та шостою статті 86 ЦК Української РСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Відносини власності регулюються Законом України «Про власність», цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Відповідно до частин першої-третьої статті 48 Закону України «Про власність» в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, Україна законодавчо забезпечує громадянам, організаціям та іншим власникам рівні умови захисту права власності. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків. Захист права власності здійснюється, зокрема, судом. Згідно із частиною першої статті 128 ЦК Української РСР право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до статті 224 ЦК Української РСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. На час укладення спірного договору чинним був Закон України «Про товарну біржу». Відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу (у редакції на час укладення вказаного договору) угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Отже, законодавець на час виникнення спірних правовідносин не вимагав нотаріального посвідчення договору відчуження нерухомості у разі укладання такого договору на товарній біржі. Судом встановлено, що відповідно до біржового контракту № ОР-474 від 20 вересня 1999 року вбачається, що на Азовській універсальній товарній біржі був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] (загальною площею 43,8 кв. м., житловою площею 18,9 кв. м.), за яким [PERSON] придбала у [PERSON] вказаний будинок за 6200 гривень (а.с. 8). Згідно паспортних даних [PERSON] остання зареєстрована у будинку [ADDRESS] з 18 листопада 1999 року ( а.с. 6-7). Право власності на будинок [ADDRESS] 27 вересня 1999 року було зареєстровано за [PERSON] у встановленому на той час законом порядку, а саме Новоазовському районному бюро технічної інвентаризації, номер запису у реестрі № 461 (а.с. 9). Наразі село Виноградне відноситься територіально до міста Маріуполя Донецької області. Судом встановлено, що умови договору сторонами були виконані повністю. З моменту придбання вищевказаного нерухомого майна і до цього часу, позивачка здійснює право користування та володіння даним будинком у повному обсязі, з часу купівлі продажу, тобто з 20 вересня 1999 року по теперішній час, впродовж двадцяти одного року ніяких взаємних претензій у сторін по договору не було. Ніяких вимог ані покупець, ані продавець квартири один до одного не заявляли. Технічний паспорт на будинок [ADDRESS] виготовлено на ім`я [PERSON] . Позивачка проживає в спірному будинку, користується ним та утримує його. Вказані обставини підтверджується рішенням виконавчого комітету Виноградненської сільської ради Новоазовського району від 15.12.2004 року № 92, відповідно до якого [PERSON] дозволено будівництво теплиці на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12), а також оплаченими квитанціями за надані комунальній послуги за адресою: [ADDRESS] . Отже, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору у письмовій формі, то договір купівлі-продажу вважається укладеним. Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що при вчиненні договору купівлі-продажу будинку [ADDRESS] , дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності відбувся, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу будинку. Отже, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України на момент його вчинення. Частиною другою статті 47 ЦК Української РСР передбачено право суду визнати не посвідчений нотаріально договір дійсним, якщо сторони домовились щодо всіх важливих умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулось повне або часткове виконання договору. На теперішній час позивачка не має можливості розпоряджатися своїм майном, оскільки останнє придбано за договором без нотаріального посвідчення, відповідачка, у свою чергу, змінила місце проживання, що підтверджується довідкою відділу аналітичного забезпечення департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 29.03.2021 року за № 099-99.02-10565, згідно якої в реєстрі територіальної громади м. Маріуполя інформація щодо реєстрації місця проживання [PERSON] відсутня, що унеможливлює позивачці в інший спосіб захистити свої права. За таких обставин позовні вимоги про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved