Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

07.11.2013 року [PERSON] звернулась до Бахчисарайського районного суду АРК із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей – [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Вимоги мотивовані тим, що відповідач є батьком дітей, але кошти на їх утримання не надає, у зв’язку з чим просить стягнути аліменти в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно і до досягнення старшою дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не з'явилась, направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю. Відповідач в судове засідання не з’явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надійшла заява про визнання позовних вимог, просив розглянути справу за його відсутністю. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв’язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження дітей серії 1-АП № 106965 та серії І-АП № 278848 відповідно (а.с. 5,6). Неповнолітні [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] проживають з матір’ю [PERSON], що підтверджується довідкою виконавчого комітету Вілінської сільської ради Бахчисарайського району АРК № 2269 від 08.10.2013 року (а.с. 3). [PERSON] регулярної матеріальної допомоги позивачці на утримання дітей добровільно не надає. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. №789-XІІ) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Невиплата аліментів на утримання неповнолітніх дітей, на які вони мають право відповідно до законодавства становить порушення їх майнових прав відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини, яка передбачає таке: «Кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини висловив наступну думку: «Поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу №1. У відповідності зі ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України. У відповідності з вимогами п.1 ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову, тобто з 07.11.2013 року. Як зазначає позивач, відповідач працює теслею у Вілінської загальноосвітньої школі №2, має постійних дохід – заробітну плату, зазначена обставина відповідачем підтверджена у заяві про визнання позовних вимог. Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обов'язку утримання дітей судом не встановлено. Суд вважає, що відповідач зобов'язаний надавати дітям матеріальну допомогу, достатню для задоволення її розумних потреб, виходячи з віку дітей, стану їх здоров'я , матеріального становища. При призначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище відповідача а саме те, що він має постійних дохід. Оцінивши надані по справі докази, суд дійшов висновку, що [PERSON] не виконує відносно своїх дітей передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки з їх утримання, чим порушує права дітей на достатній рівень життя, тому позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів, з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог у повному обсязі, суд визнає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved