Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

09 грудня 2014 року представник позивача звернувся до суду з позовом та просить визнати [PERSON] таким , що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що позивач не може в повній мірі реалізувати свої права власника щодо користування та розпорядження нерухомим майном, так як за вказаною адресою рахується зареєстрованим, однак з травня 2013 року не проживає відповідач. З підстав ст. 405 ЦК України просив задовольнити позов. В судове засідання позивач не з'явилась, її представник надав заяву про розгляд справи без їх участі. Відповідач на розгляд справи не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений шляхом направлення судової повістки за місцем реєстрації, в силу абз. 4 ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається, що судовий виклик вручений йому належним чином. Представник третьої особи до суду не з'явився, пояснень з приводу позовних вимог не надав. При таких обставинах, з підстав ст.. 224 ЦПК України, суд проводить розгляд справи в заочному порядку, на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Копією договору купівлі - продажу будинку від 30 грудня 1991 року, довідкою виконкому Глинської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області № 1809 від 01 грудня 2014 року підтверджується, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS], у якому зареєстрована та проживає. (а.с.5-6,8) В належному позивачці на праві приватної власності будинку зареєстрований, проте з 21 травня 2013 року не проживає відповідач [PERSON], що підтверджується довідкою виконкому Глинської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області № 1808 від 01 грудня 2014 року (а.с. 8) Вирішуючи спір суд виходив з наступного. Відповідно до положень ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 ЦК України, позивач, як власник має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Ст. 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок ( частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач в будинку не проживає понад один рік, його реєстрація у належному позивачці на праві приватної власності будинку перешкоджає реалізації нею прав, передбачених ст. 150 ЖК України. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно ст.. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи. Питання про судові витрати суд вирішує відповідно до правил ст.. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved