Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-29 00:00:00

08.04.2020 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В позові позивач посилалася на те, що від шлюбу з відповідачем, який був зареєстрований 30.07.2016 року, мають сина [PERSON] , [INFO] , спільне життя не склалося, 25.12.2019 року спільне проживання з відповідачем припинено, вона з сином переїхала мешкати до своїх батьків, 07.04.2020 року вона звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, син знаходиться на її утриманні, вона земельних ділянок у власності, грошових внесків в установах банків не має, відповідач працює будівельником в ТОВ «Преображенське», а тому має можливість утримувати сина, але матеріальної допомоги на його утримання не надає, посилаючись на ст.ст. 180-184, 191 СК України прохала позов задовольнити, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини: сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки всіх доходів відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. 14.04.2020 року ухвалою судді Гуляйпільського районного суду Запорізької області Яроша С. О . позовна заява прийнята до провадження, відкрито провадження у справі і справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у відкрите судове засідання на 30.04.2020 року. У судовому засіданні позивач позов підтримала, суду пояснивши, що мешкає з сином в будинку своїх батьків, за проживання в якому не сплачує, земельної ділянки для товарного сільськогосподарського виробництва, майнового паю, внесків в установах банків, стягнень з доходів, транспортних засобів не має, стан здоров`я її та сина задовільний. У судовому засіданні відповідач позов визнав, суду пояснивши, що працює слюсарем ТОВ «Преображенське», отримує мінімальну заробітну плату, мешкає в будинку, який належить йому з позивачем на праві спільної сумісної власності, земельної ділянки для товарного сільськогосподарського виробництва, майнового паю, внесків в установах банків, стягнень з доходів, транспортних засобів не має, стан його здоров`я задовільний, має кредит 500 грн. на місяць, має працездатну матір. Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає встановленими наступні обставини. 30.07.2016 року зареєстровано шлюб сторін, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є сторони у справі, що підтверджується копією свідоцтва про його народження. Позивач мешкає з сином в будинку своїх батьків, за проживання в якому не сплачує, земельної ділянки для товарного сільськогосподарського виробництва, майнового паю, внесків в установах банків, стягнень з доходів, транспортних засобів не має, стан здоров`я її та сина задовільний. Відповідач працює слюсарем ТОВ «Преображенське», отримує мінімальну заробітну плату, мешкає в будинку, який належить йому з позивачем на праві спільної сумісної власності, земельної ділянки для товарного сільськогосподарського виробництва, майнового паю, внесків в установах банків, стягнень з доходів, транспортних засобів не має, стан його здоров`я задовільний, має кредит 500 грн. на місяць, має працездатну матір. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Домовленості про спосіб утримання сина між сторонами не досягнуто. Суд, задовольняючи позов в повному обсязі, виходить з наступного. Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ч.2 ст.51 Конституції України та главою 15 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ч.3 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Так, відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, цивільний обов`язок батьків неповнолітніх дітей на утримання своїх дітей до повноліття, якому кореспондує цивільне право неповнолітніх дітей на утримання від батьків виникає безпосередньо з актів цивільного законодавства, якими є Конституція України та Сімейний Кодекс України. Судом встановлено, що до суду звернулася мати дитини: сина відповідно до ст.180 СК України з позовом до батька дитини про стягнення аліментів на утримання сина, так як з відповідачем, який є батьком дитини, не досягнуто домовленості про спосіб виконання обов`язку утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а батько дитини не виконує обов`язку, передбаченого ст.180 СК України. Відповідно до абзацу 2 ч.2 ст.16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Так, відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Суд доходить висновку, що відповідач, не виконуючи свого обов`язку, передбаченого ст.180 СК України, щодо утримання сина до досягнення ним повноліття, порушує право сина на своє утримання до досягнення ним повноліття, а тому порушене право підлягає судовому захисту способом, передбаченим ч.3 ст.181 СК України, а саме шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина у частці від доходу батька. Визначаючи частку від доходу батька, яка підлягає стягненню, суд враховує обставини, передбачені ст.182 СК України: матеріальний стан сторін, задовільний стан здоров`я сторін та їхньої дитини, відсутність аліментних обов`язків у відповідача перед іншими особами, та вважає, що розмір стягуваних з відповідача аліментів на утримання сина повинен становити 1/4 частку доходів відповідача, але не менше мінімального розміру аліментів на одну дитину, встановленого законом щомісячно. Відповідно до ч.1 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Крім того, суд враховує ту обставину, що обов`язок щодо утримання неповнолітнього сина, передбачений ст.180 СК України, несуть батьки неповнолітнього, в тому числі і позивач у справі. А тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі як такий, що ґрунтується на законі, підтверджений обставинами, встановленими під час перевірки їх достовірними, належними та допустимими доказами. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як позов задоволено в повному обсязі, то судовий збір в розмірі 840,80 грн. відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідача та стягує його з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved