Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

09.10.2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до Червонозаводського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 23.04.2012 року у розмірі 114071 грн. 88 грн., стягнути судовий збір 1762 грн. Як на підставу позову посилається на те, що 23.04.2012 року між банком та відповідачем укладено кредитний договір, відповідно до якого позичальнику надано кредит 10500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, однак умов договору не виконує. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12.12.2018 року справу передано за підсудністю до Київського районного суду м. Харкова, в порядку п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України. 16.01.2019 року справу розподілено судді Золотарьовій Л.І. Ухвалою суду від 21.01.2019 року по вказаній справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою суду від 05.03.2019 року відмовлено у клопотанні відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін у цій цивільній справі. В лютому 2019 року до суду надійшов відзив на позов, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі у зв'язку з необґрунтованістю вимог, зазначив, що відповідачу невідомо, коли виник овердрафт, і яким чином банком був піднятий ліміт з 300 грн. до 10500 грн., таких коштів вона не отримувала. Позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки вбачається, що заборгованість нараховується з 2012 року. Крім того, в 2016 році з неї було стягнуто кредитну заборгованість на підставі рішення суду, і заборгованість була погашена. В березні 2019 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначив, що в анкеті-заяві зазначено початкову суму кредитного ліміту, однак умовами договору визначено, що Банк має право в будь-який момент збільшити або зменшити кредитний ліміт. Те, що відповідач користувалася коштами, підтверджується випискою з рахунку, тому посилання відповідача щодо не встановлення їй ліміту у збільшеному розмірі, не користування коштами - є необґрунтованими. Кошти, які стягувались за цим кредитним договором на підставі рішення суду, були враховані у погашення розміру заборгованості. Строк позовної давності не минув, оскільки строк дії картки було встановлено до останнього дня червня 2016 року, а позивач звернувся до суду 07.10.2018 року. Позовна давність до пені не застосовується, оскільки зобов'язання не виконане, порушення триває. В березні 2019 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких відповідач зазначила, що Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17.09.2014 року з неї вже було стягнуто заборгованість за цим кредитним договором у загальній сумі 14797,81 грн., в тому числі, тіло кредиту - 10439,43 грн. І вказану заборгованість було стягнуто в повному обсязі, у зв'язку з чим постановою державного виконавця від 09.12.2016 року було закінчено виконавче провадження у зв'язку з повним виконанням рішенням суду. Однак, незважаючи на це, позивач знову стягує тіло кредиту, та продовжував нараховувати відсотки. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до кредитного договору б/н від 23.04.2012 року укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк») та [PERSON], банк надав позичальникові кредит у сумі 10500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту «Універсальна» зі сплатою за користування кредитом відсотків на суму залишку заборгованості за кредитом у розмірі 2,5% місячних, з 01.09.2014 року - 2,9% місячних, з 01.04.2015 року - 3,6% місячних. Розмір щомісячного обов'язкового платежу становить 7% від заборгованості (але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості), з 01.04.2014 року - 5% від заборгованості (але не менше 100 грн. та не більше залишку заборгованості). Відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно з п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку. В заяві - анкеті клієнта, зазначено початкову суму кредитного ліміту, однак, умовами договору визначено (п. 2.1.1.2.3.), що Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Згідно п. 1.1.1.52. Умов та Правил, овердрафт - це короткостроковий кредит, який надається Банком Клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його Рахунку в розмірі ліміту кредитування. Надання овердрафту означає прийняття банком на себе зобов'язань щодо здійснення платежів клієнта при відсутності активного залишку на його поточному рахунку, що працює в режимі овердрафту. Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки від 20.09.2018 року, 23.04.2012 встановлено кредитний ліміт 300 грн. та збільшено його до 5100 грн, 25.01.2013 збільшено кредитний ліміт до 10000 грн., 06.03.2013 року збільшено кредитний ліміт до 10500 грн. Згідно з довідкою від 22.02.2019 року, відповідач згідно з кредитним договором від 23.04.2012 року отримала картки, остання з яких мала термін дії до 06.2016 року. Відповідно до довідки розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 31.07.2018 року за відповідачем наявна загальна заборгованість у сумі 114071 грн. 88 коп., що включає заборгованість за: тілом кредиту - 10439 грн. 43 коп., за відсотками за період з 23.04.2012 по 30.05.2017 - 103632 грн. 45 коп. Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17.09.2014 року (справа №646/9929/14-ц) стягнуто з [PERSON], [INFO], на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором №б/н від 23.04.2012 року станом на 30.06.2014 року у загальній сумі 14797,81 грн., яка складається з: 10439,43 грн. заборгованість за кредитом; 2727,53 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 450,00 грн. заборгованість з пені та комісії за користування кредитом; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 680,85 грн. штраф (процентна складова); також стягнуто судовий збір 243,60 грн. На підставі вказаного рішення судом 22.12.2014 було видано виконавчий лист №646/9929/14-ц про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості 14797,81 грн. На підставі вказаного виконавчого листа державним виконавцем Червонозаводського ВДВС ХМУЮ відкрито виконавче провадження №46444262, і постановою державного виконавця від 09.12.2016 року виконавче провадження закінчено у зв'язку зі сплатою боржником в повному обсязі заборгованості згідно з квитанцією від 09.12.2016 року. Таким чином, Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17.09.2014 року вже було стягнуто з відповідача за цим же кредитним договором і погашено відповідачем тіло кредиту у розмірі 10439 грн. 43 коп. та відсотки станом на 30.06.2014 року, тому вимоги щодо повторного стягнення з відповідача у цій справі тіла кредиту у розмірі 10439,43 грн. та відсотків за період з 23.04.2012 по 29.06.2014 - є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки з відповідача двічі стягується заборгованість за тілом кредиту та відсотками за вказаний однаковий період, при цьому у статті 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17.09.2014 року не звільняє відповідача від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених умовами договору, який не припинив свою дію, нараховані після винесення попереднього рішення суду Разом з тим, у постанові від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах: від 23 вересня 2015 року у справі №6-1206цс15, від 21 вересня 2016 року у справі №6-1252цс16. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Після вимоги щодо дострокового повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором, банк мав право на стягнення з відповідача тільки сум, передбачених положенням частини другої статті 625 ЦК України, а не на стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за користування кредитом, комісії за користування кредитом, пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором. Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи, що Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17.09.2014 року з відповідача достроково в повному обсязі стягувалась заборгованість станом на 30.06.2014 року, більш того яке погашено відповідачем 09.12.2016 року, то з відповідача не можуть бути стягнуті відсотки за користування кредитом, тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом задоволенню не підлягають. Відповідач просив застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову. Однак, враховуючи, що позовні вимоги є необґрунтованими, то підстави для застосування заявленого відповідачем строку позовної давності як підставу для відмови у позові - відсутні. Суд, оцінивши належність, допустимість, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з вищевикладених підстав. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, то судовий збір не підлягає стягненню з відповідача. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: dismissed