Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-05 00:00:00

10.05.2016 року до Герцаївського районного суду Чернівецької області надійшла від позивача вищенаведена позовна заява. В обґрунтування позовних вимог як на підставу позову посилається на наступне. 04 жовтня 1986 р. він уклав шлюб з відповідачкою, зареєстрований міським відділом РАЦС м. Чернівці за актовим записом № 1920. Від шлюбу мають двох повнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO]. Протягом останніх років, шлюбні відносини між ним та відповідачкою поступово погіршились та було відсутнє взагалі порозуміння та повага. Починаючи з 2005 року відповідачка поїхала за кордоном на заробітки та з даного періоду часу він з нею не проживає разом. Позивач вважає, що шлюб є формальним, оскільки шлюбні відносини між ним та дружиною на протязі останніх 10 років взагалі відсутні, з нею не спілкується, спільних інтересів та спільного майна не мають, у звязку з чим у позовних вимогах просив суд розірвати шлюб. Судові витрати просив залишити за ним. Представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав наведених у позові та просив їх задовольнити. Відповідачка у судове засідання повторно не зявилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила. За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивача, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України суд ухвалив продовжити розгляд справи у заочному порядку та винести рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, повністю та всебічно дослідивши письмові докази по справі дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З обставин, наведених у позовній заяві, які підтверджуються наявними у справі доказами, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованого 04 жовтня 1986 року міським відділом РАЦС м. Чернівці за актовим записом № 1920. Від шлюбу мають двох повнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO]. Як встановлено в судовому засіданні, на даний час шлюбні стосунки фактично припинені. Позивач не вбачає можливості примирення та збереження сімї. Причиною розпаду шлюбних стосунків стало відсутність взаєморозуміння та поваги один до одного. З 2005 року, як відповідачка поїхала за кордон на заробітки, та до даного періоду часу сторони проживають окремо, не ведуть спільне сімейне господарство, взагалі не підтримують зв'язок, внаслідок чого позивач вважає недоречним надання терміну для примирення. Оскільки шлюб існує формально, а також те, що позивач не вбачає можливості збереження сімї, суд дійшов висновку, що реєстрація шлюбу суперечить інтересам позивача. Частиною 3 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість та може мати наслідки, встановлені законом (ч.4 ст. 56 СК). Враховуючи особливий характер сімейних відносин та їх обєктивну недоступність для оточуючих, покладення обовязку збереження сімї на одного з подружжя при наявності на це категоричного заперечення іншого є незаконним та таким, що не відповідає вимогам ст.ст.55-56 СК України. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, суд дійшов висновку, що збереження сім'ї неможливе, реєстрація шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню шляхом розірвання шлюбу. На підставі ст.ст.55-56, 110, 112 СК України та

Outcome: approved