Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

07 вересня 2015 року позивач [PERSON] акціонерне товариство Всеукраїнський [PERSON] в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. З позовної заяви вбачається, що 23 березня 2011 року між [PERSON] акціонерним товариством Всеукраїнський [PERSON] та відповідачем був укладений договір банківського обслуговування № BLаЖГА00021314, за яким позивач надав відповідачу кредит на поточні потреби у сумі 5 000,00 гривень, термін повернення кредиту 23 березня 2012 року. Процентна ставка за користування кредитом становить 15 % річних, щомісячна плата у вигляді комісії за управління кредитом 1,75 % від суми кредиту. Проте відповідач свої зобовязання, передбачені договором, не виконав, тому позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором, що станом на 27 серпня 2015 року становить на загальну суму 5\~903,01 грн. та складається з заборгованості за кредитом 1\~469,09 грн., відсотків за користування кредитом 258,98 грн., комісії за РО 175,00 грн., неустойка (штраф, плата за пропуск платежів) 3 999,94 грн. Так як відповідач не бажає у добровільному порядку погашати заборгованість, тому позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором банківського обслуговування у сумі 5\~903,01 грн. У судове засідання представник позивача не прибула, проте надала заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутність, підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила суд їх задовольнити, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач та його представник у судове засідання з'явилися, позовні вимоги визнали частково в частині стягнення заборгованості за кредитом, відсотків за користування кредитом, комісії, просили застосувати строк позовної давності і відмовити у стягненні неустойки. Суд, заслухавши пояснення осіб,що приймають участь у справі, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 23 березня 2011 року між [PERSON] акціонерним товариством Всеукраїнський [PERSON]», Банком, та відповідачем, Позичальником, був укладений договір банківського обслуговування № BLаЖГА00021314, за яким [PERSON] надав Позичальнику кошти у сумі 5\~000,00 грн. При цьому відповідач був ознайомлений з умовами зазначеного договору, а також із порядком та строками здійснення погашення отриманого кредиту і сплати процентів за його користування, що підтверджується його особистим підписом (а.с. 6-13). Відповідач зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість за вказаним договором. Невиконання обовязків за договором № BLаЖГА00021314 від 23.03.2011 рокупризвело до виникнення заборгованості станом на 27 серпня 2015 року на загальну суму 5\~903,01 грн., що складається з: - заборгованості за кредитом 1\~469,09 грн.; - відсотків за користування кредитом 258,98 грн.; - комісії за РО 175,00 грн.; - неустойки (штрафу, плати за пропуск платежів) 3 999,94 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості та не оспорюється відповідачем (а.с. 4-5). Належних та допустимих доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором, відповідачем суду не представлено. Згідно із п. 2 спеціальної частини договору № BLаЖГА00021314 від 23.03.2011 року, термін повернення кредиту 23 березня 2012 року. За користування кредитом встановлюється процентна ставка у розмірі 15 % річних (п. 3 спеціальної частини договору). Пунктом 4 спеціальної частини договору встановлено комісію за управління кредитом у розмірі 1,75 % від суми кредиту (а.с. 6). П. 2.5.2 загальної частини укладеного договору встановлює, що Позичальник зобовязується не пізніше дати, встановленої в Графіку, поповнювати рахунок ПАТ «ВіЕйБі Банк», вказаний в п. 6 спеціальної частини договору у валюті Кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу Банку або безготівковим перерахуванням у сумах не менших за суми платежів, встановлені в Графіку, а також в сумах комісії за управління Кредитом(а.с. 8). Згідно п. 4.2 загальної частини договору, у випадку невиконання Позичальником обовязку, передбаченого п. 3.3.3 загальної частини Договору, при тому, що прострочення виконання боргових зобовязань за Договором перевищило 60 (шістдесят) календарних днів, [PERSON] має право вимагати від Позичальника додатково сплатити Банку штраф, у розмірі 25,00 % від суми кредиту, що зазначено у п. 8 спеціальної частини Договору (а.с. 6, 11). Ст. 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 610 Цивільного кодексу України встановлює, що зобов'язання вважається порушеним у випадку або повного його невиконання, або неналежного виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, судом встановлено неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань відповідно до умов укладеного договору банківського обслуговування №BLаЖГА00021314 від 23.03.2011 року, що спричинило його істотне порушення. Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності з положення ст. 258 Цивільного кодексу України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Судом встановлено, що останній термін повернення кредиту за договором банківського обслуговування встановлений 23 березня 2012 року, останній платіж здійснений відповідачем 28 березня 2013 року, як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с. 4), що свідчить про визнання відповідачем зобовязання та переривання строку позовної давності, позивачем подано позов про стягнення заборгованості до суду 07 вересня 2015 року. Ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України передбачає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як визначено правилами ст. 264 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного з кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. У відповідності до положень ст. 267 Цивільного кодексу України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи те, що відповідач заявив про застосування позовної давності до вимог про стягнення неустойки, відповідачем ані особисто, ані за його дорученням не здійснювалося жодних дій, які б свідчили відповідно до ст. 264 Цивільного кодексу України про переривання строку позовної давності, а позивач не зазначив поважні причини пропуску строку давності і не надав суду доказів, що підтверджують поважність причини пропуску, суд вважає можливим застосувати строк позовної давності, оскільки позивачу ніщо не заважало регулярно звертатися до суду за стягненням заборгованості за укладеним договором, тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки (штрафу, плати за пропуск платежів) слід відмовити. Розмір заборгованості, визначений позивачем,що складається з заборгованості за кредитом у сумі 1 469,09 грн., відсотків за користування кредитом у сумі 258,98 грн., комісії за РО у сумі 175,00 грн., є обґрунтованим та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний звязок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] акціонерного товариства Всеукраїнський [PERSON] в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню частково. Вирішуючи питання про судові витрати, приймаючи до уваги ті обставини, що позивач при пред`явленні позову був звільнений від сплати судового збору на підставі п.22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», на виконання вимог ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial