Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

09 червня 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 04 листопада 2014 року приблизно о 18 годин 20 хвилин в м. Києві по вул. Тарасівській, 11 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Опель» державний номерний знак [NUMBER], «Тойота» державний номерний знак [NUMBER] та «Опель» державний номерний знак [NUMBER], в результаті якої пошкодження отримали три транспортні засоби. Дана пригода сталася внаслідок недотримання ПДР України водієм забезпеченого в ПрАТ «СК «Дніпроінмед» автомобіля «Опель» державний номерний знак [NUMBER], що підтверджується постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 20 листопада 2014 року. Страхувальником даного автомобіля згідно полісу АІ/0202408 є ТОВ «АКАМ». Вказав, що він як власник автомобіля «Тойота» державний номерний знак [NUMBER] протягом грудня 2014 року та січня 2015 року намагався через переговорний процес врегулювати розбіжності щодо суми відшкодування страховою компанією, а також отримати ремонтну калькуляцію про визначення її суми, однак, отримав від ПрАТ «СК «Дніпроінмед» усну відмову. Тоді ним була замовлена оцінка автомобіля «Тойота» державний номерний знак [NUMBER] в ТОВ «Асистуюча компанія «Укравтоекспертиза», згідно звіту якої серії SL № 24127 вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 32 019,92 грн., а вартість відновлювального ремонту з врахуванням зносу складає 24 001,77 грн. Зазначив, що в телефонному режимі ПрАТ «СК «Дніпроінмед» повідомила про отримання його заяви про відшкодування страхової суми та гарантувала її виплату, після чого 06 травня 2015 року сплатила 23 001,77 грн. В свою чергу, ТОВ «АКАМ» відмовилась сплатити йому різницю між проведеною страховою компанією виплатою та сумою, визначеною ТОВ «Асистуюча компанія «Укравтоекспертиза». Тому, вважаючи свої права порушеними, просив суд стягнути з ТОВ «АКАМ» 9 471,93 грн. - різниці між фактичним відновлювальним ремонтом та розміром матеріального збитку; 1 000,00 грн. франшизи, 700,00 грн. витрати за проведення оцінки транспортного засобу та у відшкодування моральної шкоди - 3000,00 грн. Також просив суд вирішити питання судових витрат у справі. В судовому засіданні представник позивача підтримав обґрунтування позову та просив суд його задовольнити, виходячи з обставин, викладених в позовній заяві, в повному обсязі. Відповідач, будучи в установленому законом порядку повідомленим про час і місце розгляду справи, явку свого представника в судове засідання не забезпечив, проте, в ході розгляду справи надав письмові заперечення на позов, в яких категорично заперечив проти пред'явлених до нього вимог, посилаючись на те, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність була застрахована ПрАТ «СК «Дніпроінмед». Тому, просив суд відмовити у задоволенні позову (а.с. 79-83). Третя особа - ПрАТ «СК «Дніпроінмед», будучи в установленому законом порядку повідомленою про час та місце розгляду справи, явку свого представника не забезпечила, про причини неявки суд не повідомила. За таких обставин, заслухавши думку представника позивача, який не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Так, в ході розгляду справи встановлено, що 04 листопада 2014 року приблизно о 18 годин 20 хвилин в м. Києві по вул. Тарасівській, 11 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Опель» державний номерний знак [NUMBER], «Тойота» державний номерний знак [NUMBER] та «Опель» державний номерний знак [NUMBER], в результаті якої пошкодження отримали три транспортні засоби. Дана пригода сталася внаслідок недотримання ПДР України водієм забезпеченого в ПрАТ «СК «Дніпроінмед» автомобіля «Опель» державний номерний знак [NUMBER], що підтверджується постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 20 листопада 2014 року (а.с. 63). Як встановлено в ході розгляду справи, вказана постанова суду не є скасованою та набрала законної сили в установленому законом порядку. Доказів зворотного в розпорядження суду не надано. Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З огляду на викладене та враховуючи, що вищевказана постанови суду на даний час не скасована і набрала чинності, суд дійшов до висновку про те, що позивач звільнений від доказування обставин події, що стала приводом для звернення до суду з цим позовом. Згідно полісу АІ/0202408 страхувальником автомобіля «Опель» державний номерний знак [NUMBER] є ТОВ «АКАМ» (а.с. 78). Відповідно до даних вказаного полісу ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, встановлений у розмірі 50 000,00 грн., франшиза - 1000,00 грн. (а.с. 78). З матеріалів справи вбачається, що позивачем 16 січня 2015 року замовлено проведення оцінки транспортного засобу в ТОВ «Асистуюча компанія «Укравтоекспертиза», згідно звіту якої від 02 лютого 2015 року серії SL № 24127 вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 32 019,92 грн., а вартість матеріального збитку складає 24 001,77 грн., й за проведення якої ним 02 лютого 2015 року було сплачено 700,00 грн. (а.с. 10-35). З матеріалів справи вбачається, що позивач 23 січня 2015 року звернувся до ТОВ «ВіДі Автострада» з питання ремонту пошкодженого автомобіля «Тойота» державний номерний знак [NUMBER]. ТОВ «ВіДі Автострада» 23 січня 2015 року виставило [PERSON] рахунок, згідно якого вартість робіт склала 33 473,70 грн. (а.с. 59). 24 січня 2015 року [PERSON] на рахунок ТОВ «ВіДі Автострада» було сплачено 20 000,00 грн. (а.с. 60). 14 лютого 2014 року [PERSON] та ТОВ «ВіДі Автострада» було підписано акт виконаних робіт, згідно якого до сплати підлягало 33 517,68 грн. з ПДВ (а.с. 61). 17 лютого 2015 року [PERSON] було сплачено решту суми в розмірі 13 517,68 грн. (а.с. 62). Згідно довідки АБ «Клірінговий Дім» № 06-06/01/1696 від 20 травня 2015 року згідно платіжного доручення № 586 від 06 травня 2015 року на рахунок [PERSON] надійшли кошти в сумі 23 001,77 грн. від ПрАТ «Дніпроінмед» з призначенням платежу «страхова виплата по полісу АІ/0202408 від 14 березня 2014 року, наказ 900696/1 від 30 квітня 2015 року» (а.с. 64). За загальними правилами, визначеними ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Так, ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV передбачено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров'я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди (ст. 28 закону). У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (ст. 29 закону). Пунктом 9.1. ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що обов'язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового, відшкодування відповідно до умов договору страхування. Статтею 6 вказаного закону закріплено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Згідно п. 33.1. ст. 33 Закону в разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Відповідно до п. п. 34.2., 34.3. ст. 34 Закону протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Пункт 35.1. ст. 35 визначає, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна (п. 36.2. ст. 36 Закону). Згідно п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відповідно до ст. 21 Закону № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з п. 13.1 ст. 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Оскільки відповідно до ст. 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення ст. 1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого ст. 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого ст. 33 Закону № 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. Як вбачається з матеріалів справи, цивільна відповідальність ТОВ «АКАМ» при експлуатації транспортного засобу - автомобіля «Опель» державний номерний знак [NUMBER] застрахована в ПрАТ «СК «Дніпроінмед». В ході розгляду справи представник позивача підтримав позицію позивача стосовно спроб останнього вирішити питання виплат зі страховою компанією, яка отримала від нього всі необхідні для цього документи. Однак, з доказів в розрізі положень ст. ст. 57-60 ЦПК України в розпорядження суду не надав. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивачем була здійснена самостійна оцінка заподіяної йому шкоди, ще до отримання результатів якої ним було розпочато ремонт транспортного засобу та згодом проведено оплату за виконану роботу юридичній особі - платнику ПДВ, страхове відшкодування від страхової компанії позивачем було отримано на особистий розрахунковий рахунок, хоча, суд позбавлений можливості встановлення підстави проведення такої виплати з огляду на відсутність в матеріалах справи доказів, як того вимагає ст. 60 ЦПК країни. Крім того, як встановлено в ході розгляду справи, відповідач категорично заперечив проти стягнення з нього суми страхового відшкодування, а з боку позивача не надано доказів щодо звернення до страхової компанії відповідача з відповідними вимогами. З огляду на викладене, суд приходить до висновку щодо передчасності пред'явлення вимог позивача щодо стягнення 9 471,93 грн. - різниці між фактичним відновлювальним ремонтом та розміром матеріального збитку та 700,00 грн. витрат за проведення оцінки транспортного засобу через наявність у відповідача полісу страхування, яким застрахована цивільно-правова відповідальність останнього на момент ДТП у третьої особи у справі. Однак, вимога про стягнення з ТОВ «АКАМ» франшизи у розмірі 1 000,00 грн. в силу п. 36.6. ст. 36 Закону, згідно якоїстрахувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування, на думку суду, є обгрунтованою та підлягає задоволенню. Розглядаючи вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 1167 ЦК України (ч. 1 ст. 1167 ЦК України). Згідно з постановою Пленуму Верховного суду від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» визначено поняття моральної шкоди. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 5 вказаної постанови обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, враховуючи положення вказаних статей, приймаючи до уваги те, що позивачем в обґрунтування моральної шкоди та формули розрахунку її компенсації, а також на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди, наявності такої шкоди, причинного зв'язку між діями відповідача та її настанням, не було надано доказів, на які б він посилався як на підставу своїх вимог в даній частині позову, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог і в цій частині. Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Питання судових витрат по оплаті судового збору слід вирішити на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial