Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

09 грудня 2013 року до Миргородського міськрайонного суду надійшла позовна заява [PERSON], [INFO] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні належним на праві приватної власності будинком в [ADDRESS] шляхом виселення відповідачки без надання іншого житлового приміщення. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачці на праві приватної власності належить житловий будинок розташований в [ADDRESS]. В грудні 2011 року позивачка впустила проживати в одну з житлових кімнат будинку відповідачку [PERSON] На даний час позивачка вимагає висилитись у відповідачки з будинку, так як на її переконання остання порушує правила співжиття та позбавляє можливості [PERSON] належним чином користуватись своєю власністю. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав вказаних у позовній заяві. Суду пояснила, що відповідачку впустила проживати до свого будинку як квартиронаймача за плату. Дозволу на реєстрацію її в будинку не давала. При пред'явленні укладеного договору найму житлового приміщення та згоди на проведення реєстрації відповідачки в будинку, а також копію заповіту суду пояснила, що вона даних документів не підписувала. Пояснила суду, що на даний час в неї склались неприязні відносини з відповідачкою, які не дають їм можливості проживати в одному будинку та негативно впливають на стан її здоров'я. Відповідачка в судове засідання не з'явилась. До суду надала заяву в якій виклала прохання проводити розгляд справи без її приступності, а копію рішення направити на адресу її тимчасового проживання. Судом встановлено, що підставою для проживання відповідачки [PERSON] в будинку позивачки є договір найму житлового приміщення № 196 від 2 грудня 2011 року, відповідно якого [PERSON] надала [PERSON] для проживання житлову кімнату 29,3 кв.м. строком на 10 років. Відповідно до примітки № 2 до договору вказаний договір може бути розірваний по бажанню однієї із сторін до закінчення строку, після попередження не менше як за 15 днів до розірвання договору. Частиною 1 статті 651 Цивільного кодексу України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. В матеріалах справи на а.с. 17 наявне попередження [PERSON] адресоване відповідачці [PERSON] про виселення та розірвання договору найму житлового приміщення, також допитані в судовому засіданні свідки підтвердили, що [PERSON] в усній формі вимагала у відповідачки висилитись із займаного житлового приміщення, а відповідачка [PERSON] вимагала повернути кошти, які вона використала на придбання вхідних дверей та газового котла. Про вимоги [PERSON] щодо виселення із житлового приміщення також повідомляє відповідачка в письмових запереченнях, які вона надіслала на адресу суду (а.с. 48-54). Враховуючи вищевикладене, положення ч. 1 ст. 651 ЦК України та умови договору найму житлового приміщення укладені між позивачкою та відповідачем № 196 від 02.15.2011 року суд приходить до переконання, що вказаний договір найму між позивачкою та відповідачем на момент розгляд справи є розірваний. Статтею 826 ЦК України передбачено правові наслідки розірвання договору найму житла. В дані статті вказано, що у разі розірвання договору найму житла наймач та інші особи, які проживали у помешканні, підлягають виселенню з житла на підставі рішення суду, без надання іншого житла. Тому позовні вимоги [PERSON] про виселення відповідачки підлягають до задоволення. Згідно зі ст. 88 ЦПК України в разі задоволення позивних вимог, суд стороні, на користь якої ухвалено рішення, присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved