Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

09.09.2015 позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] в якому просила стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 1 500,00 грн. щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову і до його повноліття. 07.12.2015, в судовому засіданні, позивачка подала суду заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини від усіх видів доходу відповідача, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до повноліття сина. В обґрунтування вимог зазначає, що сторони з 2009 року перебували у фактичних шлюбних відносинах від яких [INFO] у них народився син [PERSON]. З серпня 2014 року сторони проживають окремо. Дитина залишилася проживати з позивачкою. З того часу відповідач не надає жодної фінансової підтримки на утримання сина. На вимогу позивачки надавати матеріальну допомогу на утримання сина відповідач відповів, що буде допомагати лише за рішенням суду. Посилаючись на наведені обставини, з врахуванням того, що батьки зобов'язані нарівні утримувати неповнолітніх дітей, позивачка просить присудити аліменти в частці від доходу відповідача, у зазначеному вище розмірі. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач та його представник проти позову заперечували. При цьому відповідач зазначив, що більшість часу син проживає з ним, за місцем його простійного проживання. Він кожного тижня забирає дитину ввечері п'ятниці і відводить його в дитячий садочок в понеділок вранці. В той час коли дитина проживає у нього він повністю забезпечує дитину всім необхідним, харчуванням, одягом, іграшками, а також створює умови для проведення дозвілля дитини. Крім цього, відповідач наполягав на тому, що він надає позивачці матеріальну допомогу на утримання сина, зокрема оплачує послуги дитячого садка, придбання медичних препаратів (у випадку необхідності). Вважає, що на даний час права позивачки не порушуються, т.я. він належним чином та сумлінно виконує свій обов'язок по утриманню дитини. З огляду на це вважає вимоги позивачки про стягнення аліментів у розмірі 25% усіх доходів відповідача безпідставними. Вважає, що у будь-якому випадку аліменти на можуть перевищувати 10% заробітку відповідача. Звертає увагу на те, що на даний час права позивачки та дитини не порушуються, у зв'язку з цим просив відмовити позивачці в задоволенні позову в повному обсязі. Суд, заслухавши сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від 14.10.2010 року, серія [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві. Малолітній [PERSON] проживає разом з позивачкою і знаходиться на її повному утриманні. Дитина відвідує дитячий садочок. У дитини є вади здоров`я (вади серця) від народження. Діагноз: суправентрикулярна пароксизмальна тахікардія, яка потребує щоденне приймання ліків дитиною. Дитина знаходиться на обліку в КНП «ЦПМСД №2» Солом`янського району м. Києва у лікаря кардіолога та в ДУ «Науково-практичний медичний центр дитячої кардіології та кардіохірургії» МОЗ України, на підтвердження чого позивач надала суду копії медичних документів. Судом також встановлено, що відповідач несе певні витрати на придбання для сина одягу, взуття, іграшок, на підтвердження чого ним надані копії чеків та квитанцій. Разом з цим, щодо понесення відповідачем витрат на придбання медичних препаратів для потреб дитини, суд ці твердження оцінює критично, оскільки суду не надано доказів на підтвердження того, що медичні препарати, на підтвердження купівлі яких відповідач надав суду копії чеків, були призначені малолітньому [PERSON] і придбавалися саме для потреб дитини. Судом також встановлено, що декілька днів на тиждень, коли день, коли два, дитина відвідує місце постійного проживання батька, який в чей час забезпечує дитину всім необхідним, що не заперечувалося позивачкою. Разом з цим, суд критично оцінює твердження відповідача про те, що дитина більшість часу проживає з відповідачем, оскільки вказані обставини не були підтверджені належними та допустимими доказами у справі. Таким чином, суд при ухваленні рішення приймає до уваги твердження відповідача про те, що він несе певні витрати на утримання дитини і надає позивачці матеріальну допомогу на утримання сина, однак суд, при цьому, приймає до уваги і твердження позивачки про те, що вказана допомога має нерегулярний характер і є недостатньою для забезпечення всіх потреб дитини. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Водночас відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, враховуючи, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання малолітнього сина у розмірі достатньому для створення для дитини необхідних передумов для розвитку і забезпечення організації його життя, регулярні та постійні витрати на утримання дитини несе лише позивачка, а відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, суд знаходить обґрунтованими вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON]. При цьому згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 цієї ж статті визначає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідач працює в ТОВ фірма «Елін ЛТД» з квітня 2003 року на посаді менеджера з експортно-експедиторської діяльності. Його дохід за період з 01.04.2015 по 30.09.2015 року склав 23 904, 85 грн., без врахування утриманої частини доходу (а.с. 34). Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] є інвалідом ІІІ групи з дитинства, що підтверджується Довідкою до [PERSON] огляду МСЕК № 013306 від 13.07.2009 року. Відповідно до витягу з історії хвороби відповідача № 7412847 від 24.06.2009 року йому рекомендовано тотальне, безцементне ендопротезування кульшових суглобів. Разом з цим, доводи відповідача про те, що він в зв'язку з інвалідністю потребує регулярних матеріальних витрат на підтримання стану здоров`я суду не надано. Так суду не надано доказів на підтвердження того на які потреби та в якому розмірі відповідач вимушений нести постійні витрати на підтримання стану свого здоров`я в зв'язку з інвалідністю. При визначенні розміру аліментів суд також враховує, що у дитини є вади здоров`я (вади серця) від народження, про що зазначено вище. Таким чином враховуючи обставини викладені вище, те що відповідач частково надає позивачці допомогу, працює, є інвалідом третьої групи, враховуючи стан здоровя дитини, дохід, який отримує позивачка, суд вважає за необхідне задовольнити позов визначивши розмір аліментів, які підлягають стягненню на користь позивачки на утримання сина [PERSON], в розмірі ? частини від усіх видів доходу відповідача, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до його повноліття. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вважає за необхідне у відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір за подання позову про стягнення аліментів в розмірі 487,20 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: approved