Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-23 00:00:00

09.04.2020 позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила суд розділити між нею та [PERSON] спільне сумісне майно домоволодіння, яке складається з житлового будинку «А-1» загальною площею 46,9 кв.м., жилою площею 23,5 кв.м. та господарських і побутових будівель: літньої кухні-сараю «Б», гаражу «В», сараю «Г п/д», вбиральні «Д», водоколонки «І», парканів «№ 1-5», замощення «ІІ», хвіртки «№6,7», воріт «№ 8», розташоване за адресою: [ADDRESS] , визнавши за нею право власності на Ѕ частину домоволодіння. В обґрунтування позову вказувала, що з 02.02.2002 вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . В період шлюбу ними, за спільні кошти, придбано спірне домоволодіння, яке розташовано на неприватизованій земельній ділянці. Титульним власником домоволодіння вказано [PERSON] , однак вона була присутня при укладенні договору купівлі-продажу від 26.03.2005 та надавала свою згоду, як дружина, на його придбання за спільні кошти подружжя. На даний час їх сім`я розпалася, вже декілька років вони не проживають разом, подружніх стосунків не підтримують. В спірному домоволодінні вони зареєстровані, але не проживають, житло занепадає. [PERSON] її право на вказаний будинок не визнає, стверджуючи, що право власності на будинок оформлено його ім`я. У зв`язку з чим, позивач звернувшись до суду з позовом, просила захистити її порушене право у праві спільної власності подружжя, визнавши за нею право власності на Ѕ частину спірного домоволодіння. Відповідач [PERSON] будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, але через канцелярію суду надав заяву, в якій позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено, що 02.02.2002 відділом реєстрації актів громадського стану Тернівського районного управління юстиції міста Кривого Рогу Дніпропетровської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 6). 26.03.2005 [PERSON] уклав договір купівлі-продажу, за умовами якого придбав житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями і спорудами, що розташований в [ADDRESS] , який складається з житлового будинку «А-1» загальною площею 46,9 кв.м., жилою площею 23,5 кв.м.; господарчих і побутових будівель: літньої кухні-сараю «Б», гаражу «В», сараю «Г п/д», вбиральні «Д», водоколонки «І», парканів «№ 1-5», замощення «ІІ», хвіртки «№6,7», воріт «№ 8 (а.с. 7-8). Відповідно до п. 1.2.3 договору, земельна ділянка під будинком перейшла у користування покупця. Згідно п. 4.1 договору, сторонам договору нотаріусом роз`яснювалися зміст та правові наслідки положень ст. 60, 63 Сімейного кодексу України щодо надання набутому майну режиму спільної сумісної власності подружжя. На підставі договору купівлі-продажу від 26.03.2015 за [PERSON] зареєстровано право власності на вказане домоволодіння та право користування земельною ділянкою комунальної власності, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с. 9-13). Позивач стверджувала, що вони перебувають з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, однак декілька років сімейні стосунки не підтримують, разом не проживають. Відповідач не визнає її право на частку у спірному будинку. Відповідно до\~ст.\~60\~Сімейного кодексу\~України,\~майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~належить дружині\~та чоловікові\~на праві\~спільної сумісної\~власності незалежно\~від того,\~що один\~з них\~не мав\~з поважної\~причини (навчання,\~ведення домашнього\~господарства,\~догляд за\~дітьми,\~хвороба тощо)\~самостійного заробітку\~(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 61 Сімейного кодексу України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Тобто, на законодавчому рівні закріплено презумпцію спільної сумісної власності на майно, набуте в період шлюбу. Згідно зі ст. 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Кожен з подружжя має право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою (ст. 69 СК України). При цьому, відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні положення щодо права на поділ спільного сумісного майна та рівність часток співвласників закріплено в с. 372 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.3 ст. 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 частини 3 статті 321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Оскільки в судовому засіданні встановлено факт придбання спірного майна в період шлюбу сторін, відповідач позов визнав, суд вважає встановленим той факт, що спірне домоволодіння належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Беручи до уваги те, що на момент звернення до суду з вказаним позовом відповідач право позивача на частку спірного майна не визнавав, при цьому відповідно до чинного законодавства частки подружжя у спільному майні є рівними, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача, визнавши за нею право власності на Ѕ частину спірного домоволодіння. При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн. (а.с. 3а), який з урахуванням задоволення позову, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь витрат по проведенню експертної оцінки спірного майна в розмірі 650 грн., задоволенню не підлягають, оскільки суду не надано доказів проведення таких витрат.

Outcome: approved