Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

09 грудня 2015 року позивач звернулася до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до Миколаївської міської ради про визнання права власності на 7/18 частин житлового будинку № 9 з усіма господарськими будівлями та спорудами, що розташований по провулку Петрова в м. Миколаєві. В подальшому представник позивача надав до суду заяву про залишення без розгляду позовних вимог в частині визнання права власності на 1/6 частину житлового будинку, розташованому по провулку Петрова в м. Миколаєві, свої вимоги в іншій частині позовних вимог, про визнання права власності на 2/9 частин спірного домоволодіння, залишив без змін. В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що після смерті свого батька вона отримала спадщину 2/9 частини житлового будинку № 9 з усіма господарськими будівлями та спорудами, розташованому по провулку Петрова в м. Миколаєві, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом. На даний час у позивача виникла необхідність розпорядитися належним їй майном, проте це неможливо, оскільки при видачі свідоцтва про право на спадщину було допущено помилку в зазначені адреси успадкованого майна, замість вірної адреси «провулок Петрова 9», вказана невірна «вулиця Петрова 9». Виходячи з вищевикладеного позивач просила суд позов задовольнити. В судовому засіданні 24 березня 2016 року протокольною ухвалою суду залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON]. В судове засідання сторони не зявились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, вказав, що вимоги про визнання права власності на 2/9 частин житлового будинку № 9 з усіма господарськими будівлями та спорудами, розташованого по провулку Петрова в м.Миколаєві підтримує в повному обсязі та просив суд їх задовольнити з наведених вище підстав. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, просив суд винести рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказах. Третя особа, [PERSON], в судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином про причини неявки суд не сповістив. Суд дослідивши матеріали справи, оглянувши цивільну справу 2-3-3014/06, спадкову справу № 711/82 до майна померлого [PERSON], дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, позивачу на підставі рішення Центрального районного суду м.Миколаєва №2010/1985, від 05.12.1985 року, належить 1/6 частина домоволодіння №9 по провул.Петрова в м.Миколаєві /а.с. 8/. Згідно Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва №2-3-3014/06 від 08.12.2006 року, 11/18 частин спірного домоволодіння належить [PERSON] /а.с.8/. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, інші 2/9 частини домоволодіння по вул.Петрова в м.Миколаєві, належать [PERSON] у звязку з прийняттям нею спадщини після смерті померлого 09.12.1981 року [PERSON] /а.с.10/. Тобто, у свідоцтві про право на спадщину невірно зазначена адреса спадкового майна: вулиця Петрова замість провулок Петрова. При цьому згідно повідомлення державного нотаріуса Державного нотаріального архіва Миколаївської області від 30.09.2015 року, виправлення помилок нотаріусами Державного нотаріального архіву, допущених, допущених нотаріусами, діючим законодавством не передбачено. Відповідно до аналізу вищевказаних документів вбачається, що спадкове майно складається в цілому з 2/3 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд, що розташований за адресою: м.Миколаїв, провул. Петрова 9, та частка такого майна, що успадкована позивачем складає 1/3 від її загального розміру, тобто 2/9 частини вказаного домоволодіння. Згідно зі свідоцтвом про народження позивач є рідною донькою [PERSON] /а.с.6/. Відповідно до наданого КП «ММБТІ» технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок №9 по пров. Петрова, м. Миколаїв, що було складено станом на 17.03.2014 року, 7/18 частин такого будинку належать позивачу /а.с.12/. У рішенняі Центрального районного суду м.Миколаєва №2-3-3014/06 від 08.12.2006 року зазначено про те, що на день смерті - 09.12.1981 року, [PERSON] належало 2/3 частин житлового будинку №9 по провул.Петрова в м.Миколаєві, які у подальшому успадкували в рівних частках його син - [PERSON], дружина, - [PERSON], та дочка - [PERSON] При цьому наведене рішення суду містить відомості про те, що позивачу, [PERSON], у встановленому законом порядку було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/9 частин спірного домоволодіння. Згідно положень ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, суд вважає обґрунтованими посилання позивача на те, що їй дійсно належить на праві власності 7/18 частин спірного домоволодіння, з яких 3/18 (1/6) на підставі рішення суду від 08.12.2006 року, а інші, 4/18 (2/9) як такі, що були набуті позивачем у порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON] З урахуванням положень\~частини першої ст.15\~та\~ст.392 ЦК України,\~власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Як вбачається з наведеного, правовстановлюючий документ, щодо права власності позивача на 2/9 частин спірного домоволодіння (свідоцтво про право власності на спадщину за законом видане 17 квітня 1986 року і зареєстроване у реєстрі за №1-1503), містить неправильну вказівку на адресу нерухомого майна м.Миколаїв, вулиця Петрова, 9, в той час, коли належна адреса спадкового майна м.Миколаїв, провулок Петрова, 9, через що реалізація прав власності позивача на таке нерухоме майно фактично унеможливлена, оскільки її субєктивне право власності на домоволодіння не підтверджене відповідними доказами, а тому суд, зважаючи на неможливість усунення наведеного недоліку правовстановлюючого документу у позасудовому порядку, дійшов висновку про необхідність його захисту. Приймаючи до уваги, що позивачем не заявлені вимоги про відшкодування судового збору за розгляд справи, у суду відсутні підстави для покладення витрат на відповідача, разом з тим суд зазначає, що позивач не позбавлений права звернутися в подальшому з заявою для вирішення питання про розподіл судових витрат.

Outcome: approved