overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

08 грудня 2016 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В своїй заяві позивач вказує, що 08.09.2013 року відповідач, взяв у нього позику в сумі 10000 грн., які зобов'язався повернути до 10.03.2015 року, про що написав розписки. Із загальної суми боргу відповідач повернув лише 2000 грн., а решту на даний час не сплатив. 22.04.2014 року відповідач взяв у позивача позику в сумі 11000 грн., яку зобов'язався повернути, однак добровільно кошти також не повернув, а тому позивач, [PERSON], прохає суд стягнути із [PERSON] борг у сумі 19000 грн. Крім цього позивач прохає стягнути із відповідача понесені ним судові витрати : 551,20 грн. сплаченого судового збору та 400 грн. за правові послуги адвоката. Позивач, [PERSON] в судовому засіданні підтримав позов та прохав задовольнити. Відповідач, [PERSON] в судовому засіданні позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Суд, заслухавши учасників процесу, розглянувши та вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Із наданої судом розписки від 3.03.2014 року вбачається, що [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 10000 грн. із яких повернув 2000 грн., а решту зобов'язався повернути до 31.12.2014 року (а.с.5). 22.04.2014 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 11000 грн., які зобов'язався повернути до 31.12.2016 року в повному обсязі (а.с.6). Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність іншій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язуться повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на утвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] отримав у [PERSON] позику (грошові кошти), власноручно написавши розписки, то позов підлягає задоволенню. Також слід стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] понесені ним судові витрати: 551,20 грн. сплаченого судового збору та 400 грн. витрат на правову допомогу, а всього 951,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

08 грудня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Бурилівської сільської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позивач в позовній заяві посилається на те, що вона являється спадкоємцем за заповітом після смерті батька [PERSON], померлого 18 квітня 2016 року. Заяву про прийняття спадщини в передбачений законом шестимісячний строк в нотаріальну контору не подала, тому в оформленні спадкових прав їй нотаріусом було відмовлено. Посилаючись на поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, позивач просить визначити додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] В судове засідання позивач не з'явилася, надіслала заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує. Представник Бурилівської сільської ради в суд не прибув, надіслана письмова заява в якій сільська рада просить розглянути справу без участі її представника, позов визнає. Частина 4 статті 174 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 18 квітня 2016 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ФП № 235092 (а.с. 4) . Згідно довідки Бурилівської сільської ради № 1021 від 21 грудня 2016 року останнім постійним місцем проживання [PERSON] було с. Бурилове вулиця Шевченка, 113 Кривоозерського району Миколаївської області, на день смерті 18 квітня 2016 року він проживав один. Позивач, є донькою померлого, та спадкоємцем за заповітом після його смерті, що підтверджується даними її свідоцтва про народження серії VІІ-УР № 0533278, (а.с. 9), свідоцтва про шлюб серії 1-ФП № 052336, (а.с. 10), а також заповітом, посвідченим 14.10.2002 року секретарем виконкому Бурилівської сільської ради за № 68 (а.с. 8) Позивач, маючи бажання прийняти спадщину, в передбачений законом строк, заяву в нотаріальну контору не подала, із-за хвороби, що підтверджено довідкою Кривоозерського районного центру первинної медико-санітарної допомоги № 754 від 15.12.2016 року (а.с. 17). Вказані причини суд вважає поважними, тому наявні підстави для визначення додаткового строку для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини. На підставі ст. 1272 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

08 грудня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якій просить розірвати шлюб. Позов мотивовано, що 26 грудня 2015 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Шлюб зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Павлоградському району Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №333. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають Спільне життя з відповідачем не склалося. Подружні відносини припинені через різні погляди на сімейне життя. Сторони спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають. Спору про розділ майна, що є сумісною власністю не виникає. В звязку з цим позивач просить суд розірвати шлюб. В судове засідання позивач та відповідач не зявились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримав в повному обсязі, відповідач визнав повністю та не заперечував проти їх задоволення. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі з 26 грудня 2015 року. Шлюб зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Павлоградському району Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №333. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають . Спору про поділ майна, що є спільною власністю на даний час не має. В сім'ї позивача та відповідача подружні відносини припинені через різні погляди на сімейне життя. Сторони проживають за різними адресами. Враховуючи ці обставини суд вважає, що родина розпалась остаточно, відновлення подружніх відносин неможливе, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суттєво суперечити інтересам сторін. Згідно з ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

08 грудня 2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], просила ухвалити рішення про стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно до повноліття дитини. В обгрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 18.07.2014 року з відповідачем був укладений шлюб, який рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 08.12.2016 року розірвано. Від спільного сумісного проживання з відповідачем народився син [PERSON], [INFO]. Відповідач працює, отримує стабільну заробітну плату, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, тому вона змушена звертатися до суду. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги, з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні частково визнав позовні вимоги, просив стягнути з нього аліменти у розмірі 1/6 частини його заробітку щомісячно, в задоволенні решти позовних вимог просив відмовити. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що він працює на меблевій фабриці «Морган Феніче» на посаді робітника, отримує заробітну плату близько 5000 - 5500 грн. щомісяця, допомагає дитині і вважає, що позивачка використовуватиме кошти не за призначенням. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких грунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Правовідносини між сторонами врегульовані нормами\~Сімейного кодексу України. Відповідно до\~ст. 180 СК України\~батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. \~ \~ \~ \~ \~ Згідно з ч. 1\~ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що у свідоцтві про народження [PERSON], [INFO] батьком вказаний відповідач по справі, який не оспорював та не заперечував своє батьківство. Малолітня дитина фактично на даний час перебуває на утриманні позивачки. Відповідач не виконує в повному обсязі обов'язки по утриманню своєї дитини, які встановлені\~ст. 180 Сімейного кодексу України, маючи можливість належним чином їх виконувати, так як він знаходиться у працездатному віці, працює та отримує відповідну заробітну плату. З урахуванням матеріального становища сторін, суд вважає що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи від дня пред'явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. На підставі\~ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

08 грудня 2016 року [PERSON] звернулася до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивувала тим, що з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають доньку [PERSON], [INFO], яка на даний час мешкає та надалі буде мешкати з позивачем. На даний час сім'я фактично розпалася, втрачені всі фізичні та духовні звязки між ними, з осенів 2014 року мешкають окремо, стосунки не підтримують. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем суперечать інтересам сім'ї та вихованню дитини. За таких обставин збереження шлюбу та подальше сумісне життя, як і примирення є неможливим. До судового засідання позивач не зявилася, надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач до судового засідання не зявився, надав суду письмову заяву про згоду з позовними вимогами і проханням розглянути справу за його відсутності. Згідно із вимогами ч. 2 ст.197 ЦПК України судове засідання проведено без фіксації технічними засобами, без участі всіх осіб, які беруть участь у справі. У судовому засіданні встановлено, що 15 жовтня 2005 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Приймак) [PERSON], про що зроблений актовий запис № 736 (а.с. 7). Подружжя має неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Спору про розподіл майна та місце проживання неповнолітньої дитини на даний час немає. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за таких підстав: сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, мешкають окремо, подальше сімейне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому шлюб можливо розірвати. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-05 00:00:00

08 грудня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 11 червня 1993 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що починаючи з жовтня 2016 року між подружжям склались неприязні відносини, у сторін виникають сварки та конфлікти, відсутнє взаєморозуміння. З 14 листопада 2016 року сторони припинили фактичні шлюбні відносини. Позивач вважає неможливим спільне проживання та збереження шлюбу, просить шлюб розірвати. Сторони в судове засідання не з'явилися, позивач та відповідач надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позивач позовні вимоги підтримала, відповідач з позовом згоден. За таких обставин, суд проводить слухання справи у відсутність сторін та без фіксації процесу технічними засобами, що не суперечить вимогам ст. 197 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони 11 червня 1993 року зареєстрували шлюб у м. Суми відділі ЗАГС міськвиконкому, актовий запис № 868, що підтверджується наданою копією свідоцтва про укладення шлюбу (а. с. 6). Сторони мають двох повнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. На час розгляду справи спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами немає. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Суд вважає, що оскільки подружні відносини між сторонами фактично припинені, обидві сторони наполягають на розірванні шлюбу і не згодні на примирення, то подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, тому позовні вимоги підлягають задоволенню і шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, в зв'язку із задоволенням позову про розірвання шлюбу, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати - судовий збір у розмірі 551,20 грн. У відповідності до ст.ст. 24, 55, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-05 00:00:00

08 грудня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 13.07.2007 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Сторони мають дитину: [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що у сторін відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Спільного господарства не ведуть. Позивач вважає неможливим подальше спільне життя та збереження шлюбу, просить шлюб розірвати. Сторони в судове засідання не з'явилися, позивач та відповідач надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позивач позовні вимоги підтримала, відповідач з позовом згоден. За таких обставин, суд проводить слухання справи у відсутність сторін та без фіксації процесу технічними засобами, що не суперечить вимогам ст. 197 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони 13.07.2007 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції Сумської області, актовий запис № 1004, що підтверджується наданою копією свідоцтва про шлюб (а. с. 8). Сторони мають дитину: [PERSON], [INFO] (а.с.16). На час розгляду справи спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами немає. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Суд вважає, що оскільки подружні відносини між сторонами фактично припинені, обидві сторони наполягають на розірванні шлюбу і не згодні на примирення, то подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, тому позовні вимоги підлягають задоволенню і шлюб підлягає розірванню. Судові витрати залишити за позивачем згідно її заяви. У відповідності до ст.ст. 24, 55, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

08 грудня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований 12.08.1989 року із [PERSON], посилаючись на формальний характер сімейних відносин. В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що подружнє життя з відповідачем не склалося. Вони втратили почуття любові, поваги один до одного, що в 2012 року привело до припинення шлюбно-сімейних відносин. Подальше спільне проживання і примирення між ними неможливе. В судове засідання сторони не з'явились. Позивач надала заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просила розглянути справу без неї. Відповідач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав. Суд вважає можливим постановити рішення без участі сторін на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 12.08.1989 року (а.с.11). Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Як вбачається із пояснень позивача, викладених у позовній заяві, за час спільного проживання подружжя не створило міцної і дружної сім'ї, різні погляди на сімейне життя привели до втрати почуттів розуміння, поваги та любові, шлюбно-сімейні відносини припинені з 2012 року. З цього часу спільне господарство не ведеться. Спору про поділ майна немає. Оцінюючи викладене, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки суперечить інтересам сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

08 грудня 2016 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], в якій позивачка просить стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше 2000 грн. щомісячно та додатково 20000 грн. в компенсацію відмов такого матеріального утримання дочки з часу розірвання їх шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в шлюбі з відповідачем в них народився син [PERSON], [INFO]\~ З січня 2013 р. відповідач припинив надавати матеріальне утримання їх дитині, з приводу чого між ними\~ склалися спірні правовідносини. В судове засідання позивачка\~ [PERSON] не зявилась, через канцелярію суду подала заяву про уточнення позовних вимог та просить суд стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття. Розгляд справи просить провести без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи в його відсутність, уточнені позовні вимоги\~ визнав в повному обсязі. З огляду на такі обставини справи, суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозвязку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. З 14.06.2003 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 03.08.2006 р., що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюб серії І-СГ № 023668, виданим 24.04.2007 р. відділом РАЦС Кам'янка-Бузького РУЮ у Львівській області, актовий запис № 85 (а.с.3). В шлюбі в сторін народився син [PERSON], [INFO], про що 07.08.2004 р. складено відповідний актовий запис №107 та відділом реєстрації актів цивільного стану Кам'янка-Бузького РУЮ Львівської області видано свідоцтво про народження серії І-СГ № 351517 (а.с.4). Позивачка у позовній заяві вказала, що відповідач ухиляється від свого обов'язку утримувати їх неповнолітню дитину. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відтак, враховуючи вік дитини, майновий стан відповідача, який працевлаштований, наявність на утриманні відповідача\~ ще двох неповнолітніх дітей та дружини, суд прийшов до висновку, що розмір аліментів у сумі 1000 грн., але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є обґрунтований, справедливий та такий, що підлягає до стягнення з відповідача, який в свою чергу, у поданій суду заяві, не заперечив щодо такого розміру аліментів. На підставі ст. 180, ч. 3 ст. 181, ч. 2 ст. 182, ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

08 грудня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Новомосковськ, вул. Червоноармійська, 4/43. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 06.12.2016 р. о 19 год. 20 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора агресивна та становить безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 06.12.2016 р. о 19 год. 20 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Поліщук лікарні КЗ „НСШМД ДОС. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора не спить, чує «голоси». Намагалася покінчити життя самогубством. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, галюцинаторно-маячний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved