Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

08.11.2018 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу в сумі 15454 грн. 42 коп. В позовній заяві зазначено, що 19.03.2018 р. між позивачем та відповідачем укладено договір позики у формі розписки у відповідності до якого відповідач [PERSON] отримав позику у розмірі 500,00 дол. США до 30.04.2018 р. Відповідач зазначену суму боргу у вказаний строк не повернув, на телефонні дзвінки не відповідає, зустрічей з позивачем уникає. За інформацією Національного банку України на день подачі позову до суду офіційний курс гривні до долара США становив 27,95 грн. за 1 дол. США, тобто розмір заборгованості складає 13975 грн. 00 коп., на яку відповідачем нараховано 3% річних у розмірі 211 грн. 34 коп. за період з 01.05.2018 р. по 31.10.2018 р. та 1268 грн. 08 коп. процентів за обліковою ставкою НБУ за період з 01.05.2018 р. по 31.10.2018 р. З підстав зазначених вище позивач звернулась до суду із даною позовною заявою. 16.11.2018 р. у даній справі відкрито провадження. В судовому засіданні позивач [PERSON], її представник адвокат [PERSON] вимоги позовної заяви підтримали в повному обсязі, надали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, просили її задоволити. Позивач додатково пояснила, що грошові кошти в розмірі 2000,00 грн., згідно копій квитанцій від 16.08.2018 р., від 20.08.2018 р., наданих відповідачем перераховані не в рахунок боргу за розпискою від 19.03.2018 р., а надавались відповідачу для купівлі запчастин для встановлення газового устаткування на її автомобіль, а оскільки вони придбані не були відповідач повернув їй дані грошові кошти. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак надав на адресу суду заяву, у якій просив задоволити позов [PERSON] з урахуванням вже виплачених ним позивачеві 2000,00 грн. Вислухавши пояснення позивача, її представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 19.03.2018 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики у формі розписки у відповідності до якого відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 13000 грн. 00 коп., що станом на 19.03.2018 р. становило 500 доларів США, які зобовязався повернути до 30.04.2018 року. (а.с. 39) Відповідач зазначену суму боргу у вказаний строк не повернув, тому позивач звернулася з даним позовом до суду. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічну позицію\~висловив і\~Верховний Суд\~України у\~постанові від\~18.03.2013\~р.\~(справа\~№ 6-63цс13). Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України\~строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що перераховані ним грошові кошти, згідно копій квитанцій від 16.08.2018 р., від 20.08.2018 р. в розмірі 2000 грн. 00 коп. (а.с. 38) є часткове погашення боргу за розпискою від 19.03.2018 р., оскільки з копій вказаних квитанцій неможливо встановити призначення платежу, а також позивач заперечувала дану обставину та стверджувала, що дані кошти відповідачу надавались для купівлі запчастин для встановлення газового устаткування на її автомобіль, а оскільки вони придбані не були відповідач повернув їй дані грошові кошти в сумі 2000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 530 ЦК України\~визначено, що зобов'язання підлягає виконанню у встановлений ним строк. Основна заборгованість за договором позики від 19.03.2018 р. складає 13000 грн. 00 коп. Термін прострочення за договором позики складає 184 дні, отже проценти за договором позики від 19.03.2018 р. за період з 01.05.2018 р. по 31.10.2018 р. складають 1179 грн. 62 коп. (13000 (сума заборгованості) х 18 (облікова ставка НБУ) х 184 (кількість днів прострочення) : 365 : 100), а три проценти річних за період з 01.05.2018 р. по 31.10.2018 р. складають 196 грн. 60 коп. (13000 (сума заборгованості) х 3 (3% річних) х 184 (кількість днів прострочення) : 365 : 100). Враховуючи, що відповідач отримав у борг від позивача за розпискою від 19.03.2018 р. 13000 грн. 00 коп., а не 500 дол. США, борг на час звернення позивача до суду відповідачем не повернено, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позов підлягає задоволенню частково, а з відповідача на користь позивача слід стягнути борг в сумі 14376 грн. 22 коп. з яких: 13000 грн. 00 коп. основний борг, 196 грн. 60 коп. 3% річних за період з 01.05.2018 р. по 31.10.2018 р., 1179 грн. 62 коп. розмір процентів на рівні облікової ставки Національного банку України за період з 01.05.2018 р. по 31.10.2018 р., за договором позики, укладеним між [PERSON] та [PERSON] 19.03.2018 р. Статтею 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру позовних вимог. Позивач просила суд стягнути на її користь понесені нею судові витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 5000 грн. 00 коп., які підтверджені квитанцією від 08.10.2018 р., виданою адвокатом [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, згідно з п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 4651 грн. 17 коп. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 655 грн. 63 коп., підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved