Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

09.06.2015 року [PERSON] звернулась з позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Вимоги мотивовані тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS]. В спірній квартирі зареєстрована відповідач, яка є донькою позивача, та на протязі 27 років разом зі своєю родиною проживає в Республіці Болгарія, має там зареєстроване місце проживання. Враховуючи, що донька досить тривалий час не проживає за місцем реєстрації, у позивача виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які ставлять її у скрутне матеріальне становище. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнала позов повністю. Представник Святошинського РВ ГУ ДМС України до суду не з'явився, подав заяву про розгляд справи за їх відсутності. При винесенні рішення суд враховує, що позивачем не заявлено вимог до Святошинського РВ ГУ ДМС України, позовні вимоги стосуються лише [PERSON] і лише вона є належним відповідачем. Дослідивши матеріали справи, враховуючи визнання відповідачем позову, суд дійшов наступних висновків. Частинами 1, 2, 4 статті 174 ЦПК України встановлено: позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», з'ясовуючи після доповіді про обставини справи, чи підтримує позивач свої вимоги, чи визнає відповідач вимоги позивача та чи не бажають сторони укласти мирову угоду або звернутися для вирішення спору до третейського суду, головуючому необхідно уточнити, в якому обсязі та з яких підстав підтримується позов або в якій частині визнається позов, а якщо сторони мають намір укласти мирову угоду, то на яких конкретно умовах (стаття 173 ЦПК). У разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Визнання позову в даній справі є безумовним, не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Позов визнано особисто відповідачем. Враховуючи наведене, наявні всі підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, оскільки вони знайшли підтвердження в ході судового розгляду і є належним чином доведеними.

Outcome: approved