Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-04 00:00:00

08 грудня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що йомуна підставі договору дарування жилого будинку від 31 січня 2003 року належить будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , у якому зареєстрована [PERSON] , яка є колишньою співмешканкою позивача.У вказаному домоволодінні відповідач не проживає з 2016 року, однак добровільно знятись з реєстрації не бажає. З причин формальної реєстрації відповідача у будинку позивач позбавлений права оформити житлову субсидію та продати належний йому будинок, з огляду на що вимушений звернутись до суду з даною позовною заявою. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 січня 2021 року позовну заяву прийнято до свого провадження, відкрито спрощене позовне провадження, у зв`язку з чим призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін для розгляду справи по суті на 09 годину 15 хвилин 09 лютого 2021 року та визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву з одночасним надісланням копії відзиву відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України позивачу. 09 лютого 2021 року ухвалою суду відкладено судове засідання на 08 годину 15 хвилин 05 березня 2021 року у зв`язку з тим, що відповідач у судове засідання не з`явилась, однак відомості про вручення їй повідомлення про дату, час і місце судового засідання відсутні. До судового засідання позивач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлявся належним чином: у відповідності до частини 9 статті 128 ЦПК України - засобом телефонного зв`язку, що оформлено відповідною телефонограмою. 27 січня 2021 року на адресу суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] , яка про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялась належним чином: у відповідності до пункту 2 частини 7 статті 128 ЦПК України - шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, до судового засідання не з`явилась за невідомою суду причиною. Клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без її участі на адресу суду не надходило. У встановлений ухвалою про відкриття провадження у справі строк відзив на позовну заяву відповідачем також не поданий. Оскільки відповідач була належним чином повідомлена про судове засідання, але причин неявки суду не повідомила, суд вважає можливим у відповідності до пункту 1 частини 3 статті 223 ЦПК України провести судове засідання без її участі. При цьому, за наявності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі. У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, позивач є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування жилого будинку від 31 січня 2003 року (а.с. 7), що підтверджується також копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, сформованого 20 травня 2003 року за № 585137 (а.с. 8). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої судом 05 березня 2021 року за № 247103372, власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] (а.с. 230-31). Згідно довідки № 5027, виданої 02 грудня 2020 року начальником відділу з реєстрації місця проживання фізичних осіб Часовоярської міської ради Рижовою О., за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: позивач, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). З акту від 04 грудня 2020 року, складеного головою квартального комітету № 7 [PERSON] , відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , однак не проживає з 2016 року, що підтверджують свідки: [PERSON] (мешканка будинку [ADDRESS] ) та [PERSON] (мешканка будинку [ADDRESS] ) (а.с. 10). Згідно відповіді в.о. начальника відділу з реєстрації місця проживання фізичних осіб Часовоярської міської ради Рижової О. за вх. № 42391 від 28 грудня 2020 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16). Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника та членів його сім`ї такими, що втратили право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останніх з реєстрації. Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. При розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням суди мають встановлювати наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи є причини відсутності відповідача поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності. При розгляді справи судом встановлено, що відповідач до 2016 року користувалась житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , але не є членом сім`ї власника вказаного будинку, і тому у відповідності до норм статті 71 ЖК УРСР за нею не зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Враховуючи викладене, суд вважає, що факт відсутності відповідача у вищезазначеному будинку без поважних на те причин знайшов своє підтвердження при розгляді справи, у зв`язку з чим за [PERSON] не може бути збережено право користування житловим приміщенням, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Задовольняючи позов, враховуючи, що позивач на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від справи судового збору за подання даної позовної заяви, суд у відповідності до положень статті 141 ЦПК України стягує з відповідача судовий збір у зазначеному розмірі на користь держави.

Outcome: approved