Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

07 липня 2015 року [PERSON] як власниця житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого у місті Словянську по вулиці Мічуріна,24, звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] і [PERSON] та їхніх неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON], про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, так як її брат [PERSON] не проживає в будинку без поважних причин з 01.03.2012 року, а син та його сімя відповідачі [PERSON] не проживають в будинку з 07 травня 2014 року, участі по сплаті комунальних послуг та утримання будинку вони не приймають, знятися з реєстраційного обліку у будинку не бажають, що є перешкодою для оформлення нею субсидії, а тому просить визнати їх такими, що втратили право користування її будинком. Позивач в судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги та пояснила, що житловий будинок № 24 по вулиці Мічуріна в місті Словянську належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом 25.12.2008 року та право власності зареєстроване 08.01.2009 року в КП БТІ міста Словянська. У вказаному будинку зареєстрований її брат [PERSON], який з 01.03.2012 року у будинку не проживає, де він знаходиться невідомо, виїхав жити в інше місто і не повідомив куди. Він і прописувався в її будинок, щоб оформити пенсію, а не жити в ньому. Її син [PERSON] та невістка [PERSON] і їхні неповнолітні діти в будинку не проживають з 07 травня 2014 року, бо коли почались в місті бойові дії, стріляли, стало небезпечно і вони з сімєю виїхали в Росію. Раніше вони жили у матері невістки, але там їх не прописували. Реєстрація відповідачів в її будинку порушує її право власності, так як вона не має можливості зняти їх з реєстраційного обліку, що їй необхідно для оформлення субсидії по оплаті комунальних послуг з урахуванням всіх прописаних осіб у будинку. Просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування належним їй будинком № 24 по вулиці Мічуріна у місті Словянську. Відповідачі у справі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та неповнолітні [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO], які були належним чином повідомлені за останнім відомим місцем мешкання, в судове засідання не зявились, згідно складеного акту Комітетом мікрорайону «Славважмаш» від 11.08.2015 року, вручити судову повістку відповідачам за адресою: місто Словянськ, вулиця Мічуріна, 24, не вдалося у звязку з їх відсутністю і не проживанням за вказаною адресою. Судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Третя особа представник органу опіки та піклування Словянської міської ради [PERSON], на імя якої видана довіреність, в судове засідання не зявилась, що не перешкоджає розгляду справи по суті. Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON], в судовому засіданні підтримала позов і пояснила, що в житловому будинку, який належить у порядку спадкування її матері, позивачці у справі, фактично проживає позивач та вона з донькою, а її брат з сімєю у будинку лише прописані, а не проживають. Брат матері [PERSON] в 2012 році отримав пенсію та виїхав в інше місто мешкання, забрав всі свої речі, він багато разів був судимий, не працював, сімї не мав, з ними не спілкувався тому де він знаходиться невідомо. [PERSON] більше трьох років не живе у будинку без поважних причин і не претендує на це житло. Відповідачі [PERSON] виїхали з міста , коли почалися бойові дії і не повертаються, залишились в Росії. Так як на теперішній час збільшилась оплата за комунальні послуги, особливо за опалення, то позивачка мала намір оформити субсидію, але із-за реєстрації в її будинку всіх відповідачів, виникли проблеми в підтвердженні сукупного доходу і таке інше, тому вона і звернулась до суду з вказаним позовом, проти задоволення якого вона не заперечує. Суд, вислухавши пояснення позивача та третьої особи, заслухавши показання свідків та дослідивши інші докази, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.12.2008 року [PERSON] успадкувала після смерті батька [PERSON], померлого 24.05.2008 року, житловий будинок з господарськими та побутовими будовами і спорудами за № 24 , розташований у місті Словянську по вулиці Мічуріна. ( а.с. 4 ) Право власності позивача на вказаний житловий будинок зареєстроване 08.01.2009 року в КП «Бюро технічної інвентаризації» м. Словянська, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. ( а.с. 5 ) Як вбачається з домової книги для прописки громадян, проживаючих у [INFO] у вказаному житловому будинку на теперішній час значаться зареєстрованими: [PERSON], [INFO], зареєстрована з 09.04.2002 року, [PERSON], [INFO], зареєстрована з 13.01.2009 року, [PERSON], [INFO], зареєстрований з 10.12.2011 року, [PERSON], [INFO], зареєстрований з 21.03.2002 року, [PERSON], [INFO], зареєстрована з 09.04. 2002 року, [PERSON], [INFO], зареєстрована з 28.01.2012 року, [PERSON], [INFO], зареєстрований з 28.01.2012 року і [PERSON], [INFO], зареєстрована з 28.01.2012 року. ( а.с. 8-12 ) Таким чином, сама позивачка [PERSON] та її діти [PERSON] і [PERSON] були зареєстровані у вказаному будинку в 2002 році, тобто ще за життя попереднього власника. Реєстрація інших членів сімї власника житлового будинку, в тому числі і відповідачів [PERSON], [PERSON] і неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] була здійснена власницею будинку - позивачем [PERSON], вже після набуття нею права власності у порядку спадкування на цей житловий будинок. Відповідно до статті 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користуватися цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Тобто, для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням на підставі частини 2 статті 405 ЦК України необхідно встановити дві обовязкові умови: по-перше, відсутність члена сімї понад один рік, а по-друге, його відсутність без поважних причин. Звертаючись до суду з вказаним позовом, [PERSON] зазначила, що її брат відповідач [PERSON] вибув з належного їй житлового будинку і не проживає в ньому без поважних причин з 01.03.2012 року, а її син та невістка: [PERSON], [PERSON] та їхні неповнолітні діти [PERSON] і [PERSON], виїхали з міста 07.05.2014 року, коли в місті почалися бойові дії. Відповідно до статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Факт відсутності відповідачів у житловому будинку № 24 по вулиці Мічуріна в місті Словянську : [PERSON] з 01.03.2012 року і по теперішній час, [PERSON] з 07.05.2014 року і по теперішній час, [PERSON] з 07.05.2014 року і неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] також з 07.05. 2014 року, підтверджується складеними 23.01.2015 року Актами про не проживання, підписаними головою квартального комітету та керівником квартального комітету мікрорайону «Славважмаш» міста Словянська. ( а.с. 13-17 ) Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що проживає по сусідству з позивачкою у будинку № 26 по вулиці Мічуріна в місті Словянську, де в будинку № 24 проживає позивач та її донька [PERSON] і онука [PERSON]. В будинку проживав брат позивачки [PERSON], але він з 01.03.2012 року в будинку не проживає, речі його відсутні, бо він поїхав кудись жити в інше місто, де він знаходиться невідомо. Його з будинку ніхто не виганяв, він не проживає без поважних причин. Позивачка казала, що прописала брата у свій будинок лише ,щоб він міг оформити пенсію. Син позивачки галицький [PERSON] також проживав у будинку, потім одружився і став з сімю десь жити, але вона його і дружину [PERSON] та їхніх дітей часто бачила в будинку, а в травні 2014 року , коли в місті почалися бойові дії, вони з дітьми виїхали і зараз вона їх не бачить. Свідок [PERSON] показала, що як сусідка позивачки [PERSON], бо проживає в [INFO], що навпроти будинку позивачки, може сказати, що позивачка живе лише з донькою та онукою, а її син з сімє у будинку не живуть, чому і з якого часу вона не знає,бо це їхні сімейні справи. Брата позивачки [PERSON] вона не бачить вже більше трьох років, де він знаходиться невідомо, в будинку він також не живе. Згідно статті 47 Конституції України , кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. За приписами частини 4 статті 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Аналізуючи наведені вище докази, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON], як член сімї власника житлового будинку № 24 по вулиці Мічуріна в місті Словянську, яким є позивач, не проживає у вказаному житловому будинку з 01.03.2012 року, тобто більше одного року, без поважних причин, а тому, його слід визнати таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та їхні неповнолітні діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], також не проживають у належному позивачці будинку, як вона сама зазначила з 07.05. 2014 року, тобто більше року, проте причини їх відсутності у цьому житловому будинку понад один рік, є поважними. Так, згідно інформації Служби безпеки України, яка є загально відомою, згідно з вимогами чинного законодавства України ( ст.ст.10,11 Закону України «Про боротьбу з тероризмом»), прийнято рішення щодо проведення антитерористичної операції (АТО ) в Донецькій, Луганські і Харківській областях. У проведенні АТО в установленому законом порядку задіяні сили ( особового складу, спеціалісти ) і засоби (зброя, транспортні, спеціальні та інші матеріально-технічні засоби ) субєктів боротьби з тероризмом та інших субєктів, відповідно до законів України. Отже, відсутність відповідачів [PERSON] і [PERSON] з неповнолітніми дітьми у житловому будинку № 24 по вулиці Мічуріна в місті Словянську з 07.05.2014 року, тобто з часу коли проводиться антитерористична операція на території Донецької області, та їх вибуття з міста, як зазначає сама ж позивачка, з причин початку бойових дій, не може вважатися, як неповажна причинна їх відсутності у житловому приміщенні, а тому вимоги позивача про визнання їх такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням не підлягають задоволенню. Більш за те, суд зазначає, що позивачем заявлені вимоги і про визнання втратившими право користування житловим приміщенням неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], права яких, у тому числі і право на житло, захищається законом і до повноліття,їх законними представниками є батьки, які вирішують спільно про місце проживання неповнолітніх дітей, тому вибуття неповнолітніх дітей відповідачів [PERSON] 07.05.2014 року разом із своїми батьками з житлового будинку і їхня відсутність у цьому житловому приміщенні, навіть і протягом року, не може бути підставою для позбавлення їх права користування цим житлом. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON]А , [PERSON], про визнання їх та їхніх неповнолітніх дітей: [PERSON] і [PERSON], такими, що втратили право користування житловим приміщенням у будинку № 24 по вулиці Мічуріна у місті Словянську, не ґрунтуються на законі і не підлягають задоволенню. Позов [PERSON] до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням у вказаному будинку є обґрунтованим і підлягає задоволенню. На підставі викладеного, ст. ст. 391, 405 ЦК України, ст. ст.72, 160,161 ЖК України,

Outcome: partial