Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

08.10.2015р. [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 20.09.1972 року він зареєстрував шлюб з [PERSON], про що Палацом одруження м. Одеси було зроблено відповідний запис № 2685. 12.02.2015 року його дружина [PERSON] померла (актовий запис №1762 зроблений відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції). Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки (згідно витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 14.10.2013 року, кадастровий номер: 5110137300:47:006:0030) площею 0,046 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на яку 16.09.2015 року він отримав свідоцтво про право на спадщину за законом видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 867, спадкова справа №2/2015. [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.09.2015 року номер запису про право власності 11203796. Після смерті дружини відкрилася спадщина у вигляді ? частини домоволодіння, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Одинцова (колишня 2-га Степна), будинок №1, що належали на підставі Договору дарування, посвідченого 20.06.2002 року Сьомою Одеською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за №1-3015. Вищевказана будівля складається в цілому з одного камяного житлового будинку під літерою «А», загальною житловою площею 76,6 квадратних метрів, та надвірних споруд під літерами «З» - літня кухня, «И» - сарай, «К,Е» - вбиральні, №1-6 огородження, розташованих на земельній ділянці площею 935 квадратних метрів. Вказаний договір дарування було зареєстровано КП ОМБТІ та РОН на підставі права приватної власності за її покійною дружиною [PERSON] за № 2177-стр.184 кн..15 доп. від 29.07.2002 року. Отримати свідоцтво про право на спадщину на ? частину домоволодіння він не міг у звязку з тим, що померла дружина не встигла отримати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, яке зявилось після припинення права спільної часткової власності і права власності на яке повинно було бути зареєстроване у встановленому чинним законодавством порядку. Тому приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, [PERSON] йому було рекомендовано звернутися з цією заявою до суду. Підставою для його отримання було рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11.07.2012 року по цивільній справі № 1519/7954/2011 за позовом [PERSON] до [PERSON] «Про виділ в натурі частини домоволодіння», згідно якого право спільної часткової власності на домоволодіння №1 по вул. Одинцова 9 (колишня вулиця [PERSON]) в м. Одесі припинено. Крім того, без погодження проектної документації за життя його дружина [PERSON] у вищевказаному будинку розширила житлову кімнату (1-1) та кухню (1-3), вибудувала прибудову (літ.а3), гараж (літ.Л), сарай (літ.Н). В прибудові (літ.а3) розташований коридор (пл..7,00 м2). Житлова кімната (1-1) розширена на 6,5 м2. Кухня (1-3) розширена на 5,10 м2. Конструктивні рішення будинку: фундаменти стрічкові, бутобетонні і залізобетонні; стіни з каменю черепашнику; перекриття деревяне; покрівля скатна, по деревяним стропилам з покриття хвилястими азбоцементними листами по деревяній обрешітці. Площа гаража (літ.Л) складає 26,00 м2. Конструктивні рішення; фундаменти стрічкові, бутобетонні, залізобетонні, монолітні; стіни з каменю черепашнику, покрівля скатна, з покриттям хвилястими азбоцементними листами по деревяній обрешітці. Сарай (літ.Н), площею 12,60 м2, вибудуваний по стовпчастим фундаментам, із деревяних конструкцій, з скатною покрівлею і покриттям хвилястими азбоцементними листами по деревяній обрешітці. Загальна площа приміщень, підлягаючих вводу в експлуатацію 57,20 м2. [PERSON] звіту про проведення технічного огляду вибудуваних будівель, виконаного ПП «Відкриття», будівлі придатні для подальшої експлуатації. Його дружина, [PERSON], звернулась до Одеської Дирекції Поштамту центру поштового звязку №1 щодо надання поштової адреси приватній житловій будівлі, про що, 22.04.2009 року вона отримала відповідь повідомлення від заступника начальника Одеської Дирекції Поштамту, [PERSON] про можливість присвоєння приватній житловій будівлі поштової адреси: вулиця Одинцова,1-А. Він несвоєчасно звернувся до нотаріусу із заявою про вступ до спадщини, але за даною адресою він фактично вступив у спадщину та постійно мешкає в спірній будівлі. 07.12.2015 року через канцелярію суду позивач надав уточнену позовну заяву, в якій просив суд постановити рішення, яким визнати за ним право власності на окремий житловий будинок з присвоєнням будинку номера 1 по вулиці Одинцова (2-га Степна) в м. Одесі та право власності згідно плану на будову: з літерою Л (гараж), М-(навіс), Н сарай, Е (вбиральня) у звязку з припиненням спільної часткової власності на домоволодіння по вулиці Одинцова 1 в м. Одесі на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11.07.2012 року, справа № 1519/7954/2011 згідно позову [PERSON], про виділення ? частки власності в окрему одиницю у порядку спадкування за законом після смерті дружини, [PERSON] померлої 12 лютого 2015 року. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши зібрані в справі докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбу з [PERSON], про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії І-ЖД №281889. 12.02.2015 року [PERSON] померла, про що 13.02.2015 року було складено відповідний актовий запис №1762. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з земельної ділянки, розташованої за адресою: Одеська область, місто Одеса, вул. Одинцова, 1 площею 0,046 га, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), вид використання земельної ділянки В.02.01, кадастровий номер земельної ділянки: 5110137300:47:006:0030, що належала померлій на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого державним реєстратором Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області [PERSON] 30.08.2014 року, індексний номер: 26211152 та ? частини домоволодіння, розташованого за адресою: місто Одеса, вулиця Одинцова (колишня 2-га Степна), будинок 1, що належала на підставі Договору дарування, посвідченого 20.06.2002 року Сьомою Одеською державною нотаріальною конторою, за реєстром №1-3015 та рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11.07.2012 року у справі № 1519/7954/2011 право спільної часткової власності на домоволодіння №1 по вулиці Одинцова (колишня 2-га Степна), у місті Одесі, припинено. В установлений законом строк позивач звернувся до нотаріусу про отримання свідоцтва про право на спадщину, у звязку з чим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] було заведено спадкову справу № 2/2015 до майна померлої 12.02.2015 року [PERSON] 16.09.2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, [PERSON] на імя [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яке складається з вищезазначеної земельної ділянки. Матеріалами справи встановлено, що ? частина житлового будинку № 1, який розташований в місті Одеса по вулиці Одинцова (колишня 2-га Степна) належав [PERSON] підтверджується договором дарування, посвідченим 20.06.2002 року Сьомою одеською державною нотаріальною конторою, за реєстром №1-3015. 11.07.2012 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11.07.2012 року у справі № 1519/7954/2011 право спільної часткової власності на домоволодіння №1 по вулиці Одинцова (колишня 2-га Степна) у місті Одесі, припинено. Як вбачається з довідки КП «БТІ» Одеської міської ради №459461.93.15 від 03.08.2015 року ? частина житлового будинку № 1, який розташований в місті Одеса по вулиці Одинцова (колишня 2-га Степна) належав [PERSON] підтверджується договором дарування, посвідченим 20.06.2002 року Сьомою одеською державною нотаріальною конторою, за реєстром №1-3015. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (Стаття 1217 ЦК України) [PERSON] до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом,а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи,визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини не припинилися внаслідок його смерті. [PERSON] положень ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлюється у шість місяців та починається з часу відкриття спадщини. Листом приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу [PERSON] №71/02-14 від 18.09.2014 року позивачу було розяснено, що згідно підпункту 4.15. пункту 4 глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві і права на яке зареєстровані у встановленому законом порядку, а саме після припинення права спільної часткової власності на домоволодіння №1 по вулиці Одинцова (колишня 2-га Степна), у місті Одесі, він повинен був отримати Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, яке зявилось після припинення права спільної часткової власності, і право власності на яке повинно було бути зареєстроване у встановленому чинним законодавством порядку. [PERSON] ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності зі ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. [PERSON] до норми ст. 392 ЦК України вбачається, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати їм документа, який засвідчує його права власності. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 2/2015 до майна [PERSON], померлої 12.02.2015 року [PERSON] було подано заяву до приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу [PERSON] про прийняття спадщини за померлою [PERSON] Також з матеріалів спадкової справи № 2/2015 до майна [PERSON], померлої 12.02.2015 року вбачається, що після смерті [PERSON], крім [PERSON] є ще спадкоємці [PERSON] та [PERSON], які доводились померлій синами, та які відмовились від належної їм частки спадкового майна, яке залишилось після смерті [PERSON] на користь [PERSON] Таким чином, з вищевикладеного суд приходить до висновку, що іншої форми захисту прав спадкоємця на спадкове майно у вигляді спірної частини домоволодіння, окрім визнання права власності на спадкове майно, позивач не має, а тому позов [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно має бути задоволено в частині визнання права власності за [PERSON] на окремий житловий будинок №1 по вулиці Одинцова (2-га Степна) в м. Одесі. Що стосується вимог позивача про визнання за ним права власності згідно плану на будову: з літерою Л (гараж), М-(навіс), Н сарай, Е (вбиральня), то в цій частині позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] висновку управління архітектури та містобудування №131/10-М без погодження проектної документації за життя [PERSON] у вищевказаному будинку розширила житлову кімнату (1-1) та кухню (1-3), вибудувала прибудову (літ.а3), гараж (літ.Л), сарай (літ.Н). Відповідно до ч. 2ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Так, відповідно до ч. 1ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4 постанови від 30 березня 2012 року № 6«Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою. Відповідно до ч.2 ст.376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Частиною 3 цієї статті встановлено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Таким чином,ст. 376 ЦК України передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 цієї статті), і встановлено випадки, коли право власності на самочинне будівництво може бути визнане за рішенням суду за особою, що здійснила самочинне будівництво, або за власником земельної ділянки. Крім того, за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1ст. 15 ЦК України). Тому звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво може мати місце при наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. У пункті 12 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України(про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року № 6 роз'яснено, що, вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав від 28.01.2013 року відмітив, що суди при розгляді справ про визнання права власності на самочинне будівництво повинні належним чином перевіряти, чи було питання оформлення права власності на самочинне будівництво предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право. Суд не повинен заміняти органи, які зобов'язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови; визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту права. Тому судам необхідно з'ясовувати, чи звертався позивач до компетентних органів із питанням узаконення самочинного будівництва, чи було відмовлено компетентними органами у вирішенні зазначеного питання. Аналіз вищезазначеного дає підстави для висновку, що визнання судом права власності на самочинне будівництво можливе у тому разі,якщо в прийнятті такого об'єкта в експлуатацію було не законно відмовлено та за умови дотримання визначених законом вимог, які необхідні для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта. Оскільки, позивач не звертався до компетентних органів із питанням узаконення самочинного будівництва та йому не було відмовлено компетентними органами у вирішенні зазначеного питання, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в частині про визнання за позивачем права власності згідно плану на будову: з літерою Л (гараж), М-(навіс), Н сарай. На підставі викладеного,

Outcome: partial