Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-01 00:00:00

08.04.2020 року до суду надійшов вищевказаний позов ПАТ АБ «Укргазбанк», в якому позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором № 2018/І_С/308-001007 від 25.05.2018 року та сплачені судові витрати, мотивуючи свої вимоги тим, що отримавши кредит, відповідач не виконував належним чином свої зобов`язання за договором, внаслідок чого станом на 13.02.2020 року сума заборгованості за кредитним договором склала 17027 грн 49 коп. Ухвалою суду від 16.04.2020 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення осіб, у якій роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Ухвалу про відкриття спрощеного провадження та копію позовної заяви з додатками відповідачеві було направлено за адресою місця реєстрації. 27.03.2020 року до суду повернуто поштове повідомлення. Станом на 02.07.2020 року відзив на позов від відповідача до суду не надійшов. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Разом з цим, завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. Згідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Враховуючи, що за змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення на підставі ст. ст. 280, 284 ЦПК України, з метою забезпечення права відповідача на оскарження. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 25.05.2018 року між [PERSON] та ПАТ АБ «Укргазбанк» укладено кредитний договір № 2018/І_С/308-001007. За умовами договору Банк надає кредит орієнтовною сумою 300000 грн за типом дозволеного овердрафту зі строком кредитування - 12 місяців. Сторони погодили необхідний щомісячний платіж по кредиту не менше 7,00 % від фактичної заборгованості, мінімуму 50 грн, пільговий період 30 днів, процентну ставка на 30 днів - 0,00001 % річних, на наступний період - 30 % річних, на прострочену заборгованість - 48 % річних. Вказані обставини підтверджуються змістом дослідженої судом заяви-договору від 25.05.2018 року № 2018/І_С/308-001007 та паспортом споживчого кредиту від 25.05.2018 року (а.с. 17). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з вимогами ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, а відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, але відповідачем зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконуються. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань виникла заборгованість за тілом кредиту в сумі 13130,69 грн. На думку суду, наявність та розмір заявленої до стягнення заборгованості відповідача перед Банком за тілом кредиту витікає з умов укладеної між сторонами по справі угоди, підтверджується наявними у матеріалах справи документами та не спростовано відповідачем. Суд погоджується з даним розрахунком, оскільки він відповідає умовам договору. Стосовно нарахування заборгованості по процентам за користування кредитними коштами суд зазначає наступне. Відповідно до умов кредитного договору № 2018/І_С/308-001007 від 25 травня 2018 року, останній укладено строком на 12 місяців з 25 травня 2018 року по 24 травня 2019 року (а.с. 17). При цьому, як вбачається з матеріалів справи, будь-яких угод про продовження дії вищевказаного договору позивачем суду не надано. Разом з цим, позивачем до позову долучена копія розписки про отримання [PERSON] платіжної картки 26 квітня 2019 року, проте остання сама по собі не може слугувати доказом продовження дії вищевказаного кредитного договору, зважаючи на те, що вона засвідчує тільки факт того, що відповідач 26 квітня 2019 року отримав платіжну картку (а.с. 19). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Виходячи з наведених норм, нарахування процентів після закінчення строку дії кредитного договору (24 травня 2019 року) припинилося, а тому вимоги банку про стягнення заборгованості по процентам за період з 25 травня 2019 року по 13 лютого 2020 року є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Зазначений висновок узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою в постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс18. Відтак, вимоги банку в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитними коштами підлягають задоволенню в межах дії кредитного договору. Як вбачається з розрахунку заборгованості, проценти нараховані та не сплачені по 24 травня 2019 року складають 554,67 грн. При цьому, позивачем поза межами дії договору за період з 30 травня 2019 по 31 травня 2019 року в рахунок погашення простроченої заборгованості по процентах зараховано сплачені відповідачем кошти в сумі 261,57 грн, які підлягають зарахуванню до сплаченої заборгованості за процентами нарахованими по 24 травня 2019 року, в результаті чого сума заборгованості по процентам становить 293,10 грн. Підсумовуючи наведене, позов Банку підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача боргу в сумі 13423 грн 79 коп (заборгованості за тілом кредита 13130,69 грн, заборгованість по відсоткам за користування кредитом 293,10 грн в межах визначеного строку кредитним договором з 25 травня 2018 року по 24 травня 2019 року. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, тому з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 1657 грн 13 коп судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial