Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

07 травня 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат, мотивуючи свої вимоги порушенням відповідачем зобов'язань відповідно до умов договору. Представник позивача Мошнєгуц Л.В., яка діє на підставі довіреності юридичної особи № 8183-К-О від 17 жовтня 2014 року, належним чином повідомлена про дату, місце та час розгляду справи, у судове засідання не з'явилася, 02 червня 2015 року через канцелярію суду нею подано письмову заяву, в якій вона підтримує позовні вимоги до [PERSON] та просить розглянути справу за її відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення /а.с.38/. У позовній заяві зазначено, що 20 вересня 2005 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № GOH3GK40000874, відповідно до умов якого [PERSON] надані на умовах повернення, строковості, платності кредитні кошти в сумі 5000,00 доларів США, на строк до 20 вересня 2025 року, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені договором. У зв'язку із неналежним виконанням своїх зобов'язань за кредитним договором, станом на 15.04.2015 року загальна заборгованість за кредитним договором становить 4088,97 доларів США, в тому числі: заборгованість за кредитом - 3702,63 долари США, заборгованість по процентам за користування кредитом - 293,60 долари США, комісія за користування кредитом - 71,58 долар США, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 21,16 долар США. Виходячи з наведеного, посилаючись на положення статей 525, 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України, статей 3, 15, 107 ЦПК України та протиправність дій відповідача, якими суттєво порушуються законні права кредитора, позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у сумі 4088,97 доларів США та понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 937,19 грн. та витрати у сумі 210,00 грн., пов?язані з публікацією оголошення в пресі про виклик відповідача /а.с.38/. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача [PERSON] про місце, день та час розгляду справи. Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 р. № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження», пересилання пошти не здійснюється до м. Горлівка Донецької області, де зареєстровано місце проживання [PERSON] /а.с.17/, що позбавлює суд можливості надіслання поштою судового виклику до суду за зареєстрованим у передбаченому законом порядку місцем проживання відповідача (ч.5 ст.74 ЦПК України). Тому відповідно до вимог ч.9 ст. 74 ЦПК України виклик у судове засідання відповідача було здійснено шляхом розміщення оголошення у друкованому засобі масової інформації державної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур?єр» /а.с.37/. Здійснити відповідно до розпорядження КМУ від 21 січня 2015 року №41-р розміщення оголошення про виклик до суду відповідача у друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження - газеті «Донеччина», не є можливим у зв?язку із перебуванням редакції цієї газети на території, що тимчасово не контролюється Україною - у місті Донецьку /а.с.34,35/. Незважаючи на прийняті судом заходи, відповідач [PERSON] у судове засідання не з?явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи від неї до суду не надходило. Аналізуючи наведені обставини, суд приходить до переконання, що відповідачем [PERSON] недобросовісно здійснюються її процесуальні права, у зв'язку з чим, суд приходить до висновку про належне повідомлення відповідача, а тому, відповідно до положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України, та враховуючи згоду представника позивача, суд вважає можливим відповідно до правил частини 1 статті 224 ЦПК України розглядати справу за відсутності відповідача у порядку заочного провадження на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст.11 ЦПК України) встановив наступне. Приписами частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 20 вересня 2005 року юридична особа - закрите акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», яке змінило назву на публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», і [PERSON], [INFO], уклали кредитний договір № GOH3GK40000874, відповідно до умов якого [PERSON] надані на умовах повернення, строковості, платності кредитні кошти в сумі 5000,00 доларів США, на строк до 20 вересня 2025 року, зі сплатою за користування кредитом 1,33 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісії за розрахункове-касове обслуговування у розмірі 0,16 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати. Позичальник зобов'язався погашати кредит та проценти щомісячними платежами /а.с.13-14/. Судом встановлено, що кредитний договір укладений у письмовій формі, підписаний уповноваженими на це посадовими особами ЗАТ КБ «ПриватБанк», та особисто [PERSON], зміст правочину не суперечить актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства, і на підставі статті 629 ЦК України цей договір є обов'язковим для виконання. Статтею 204 ЦК України проголошена презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Наявними в матеріалах справи документами підтверджено, що Банк повністю виконав умови кредитного договору, надавши [PERSON] кредитні кошти готівкою через касу у сумі 5000,00 доларів США /а.с.15,16/. Відповідно до умов кредитного договору № GOH3GK40000874 від 20.09.2005 року, він за винятком п.3.7 набирає чинності з моменту надання позичальником розрахункових документів або оформлення касових документів з метою використання кредиту в межах зазначених у них сум, і діє в обсязі виданих Позичальникові коштів до повного виконання сторонами зобов'язань по цьому договору /а.с.13-14/. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості по кредитному договору № GOH3GK40000874 від 20.09.2005 року вбачається, що станом на 15.04.2015 року позичальник має заборгованість за кредитним договором у сумі 4088,97 доларів США, в тому числі: заборгованість за кредитом - 3702,63 долари США, заборгованість по процентам за користування кредитом - 293,60 долари США, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 21,16 долар США, заборганість з комісії за користування кредитом 71,58 долар США /а.с.6-11/. Відповідно до пункту 1.1, 3.1 кредитного договору позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом в розмірі 1,33 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п.3.2 кредитного договору при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених п. п. 1.1, 2.2.4, 2.3.3 кредитного договору позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 3,01 % на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості /а.с.13-14/. Згідно розрахунку заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідачу [PERSON] за час фактичного користування кредитними ресурсами станом на 15 квітня 2015 року нарахована заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 293,60 долари США /а.с.6-11/. Відповідно до пункту 1.1, 3.7 кредитного договору позичальник сплачує банку комісію за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 0,16 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати /а.с.13-14/. Згідно розрахунку заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідачу [PERSON] за час фактичного користування кредитними ресурсами станом на 15 квітня 2015 року нарахована заборгованість по комісії у розмірі 71,58 долар США /а.с.6-11/. Відповідно до пункту 4.1 кредитного договору при порушенні позичальником кожного із зобов'язань передбачених п. п. 2.2.2, 2.2.3 кредитного договору позичальник зобов?язується сплатити банку пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні (або сумі у валюті кредиту, еквівалентної 1 грн. за курсом НБУ на день сплати) /а.с.13-14/. Згідно розрахунку заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідачу [PERSON] за час фактичного користування кредитними ресурсами станом на 15 квітня 2015 року нарахована заборгованість з пені у розмірі 21,16 долар США /а.с.6-11/. З огляду на наведене суд дійшов висновку, що [PERSON] порушувалися умови укладеного договору по своєчасному поверненню суми кредиту та сплаті відсотків за користування ним, унаслідок чого утворився борг перед позивачем у зазначеній сумі. Таким чином, суд визнає, що відповідач в односторонньому порядку відмовилася від належного виконання взятих на себе зобов'язань за договором. Суд визнає правильним представлений ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунок періоду і суми заборгованості, що утворилась у [PERSON] по заборгованості за кредитом, по заборгованості по процентами за користування кредитом, по заборгованості з комісії за користування кредитом, по заборгованості по пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, за кредитним договором № GOH3GK40000874 від 20.09.2005 року. Розрахунок відповідає умовам укладеного договору. Відповідно до п.2.3.3 кредитного договору при порушенні позичальником зобов?язань, передбачених умовами договору, банк має право зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати комісії та відсотків за його використання, виконання інших зобов?язань за цим договором у повному обсязі. Окрім того, п.2.3.7 кредитного договору передбачено право банка стягнути кредит до настання дати передбаченої п.1.1 цього договору, тобто до 20.09.2025 року. За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України). Відповідно до роз?яснень, що містяться у п.10 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2014 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання). Відповідно до листа Національного банку України від 06.09.2005 р. N 41-211/2131 «Про перелік банків, які мають ліцензію на здійснення банківських операцій, банківську ліцензію або письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями» ЗАТ «ПриватБанк» (юридична адреса: м.Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, Банківська ліцензія №22 від 04.12.2001 року, письмовий дозвіл на здійснення операцій №22-2 від 29.07.2003 року) надано письмовий дозвіл на здійснення банківських операцій з валютними цінностями. У матеріалах справи відсутні будь-які об'єктивні дані того, що відповідач вживала заходи для належного виконання зобов'язання по даному правочину, у зв'язку з чим порушення зобов'язання визнається судом таким, що сталося з її вини. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в силу статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] належним чином не виконує зобов'язання, передбачені укладеним в установленому законом порядку кредитним договором. Такі дії відповідача є неправомірними, тому позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню у повному обсязі. Позивачем документально підтверджено платіжним дорученням сплата при зверненні з позовом до суду судового збору в розмірі 937,19 грн., який відповідно до вимог статті 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі. Відповідно до роз?яснень, викладених у п.49 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 р. №10, витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, підлягають розподілу судом відповідно до статті 88 ЦПК України, тобто підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача у повному обсязі у сумі 210,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved