Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

08 квітня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи вимоги тим, що відповідач належним чином не бере участі в матеріальному утриманні їх сумісної дитини - дочки [PERSON], чим порушує її права на достатній рівень життя. У судовому засіданні [PERSON] підтримала позовні вимоги, в обґрунтування яких послалася на факти і обставини, викладені в заяві, та зазначила, що з 02 жовтня 2007 року перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO]. У зв'язку з фактичним припиненням з чоловіком сімейних відносин дочка проживає разом з нею і перебуває на її повному утриманні. Матеріальну допомогу на утримання дочки позивач надавав не регулярно та не в достатньому розмірі, а з квітня 2013 року взагалі припинив надавати будь-яку допомогу на утримання дитини. Відповідач не виявляє до дитини достатньої і належної батьківської турботи та піклування, домовленості з ним про спосіб виконання його обов'язку по матеріальному забезпеченню дочки не досягнуто, тому вона вважає за необхідне встановити стягнення з нього аліментів на неповнолітню дитину за рішенням суду. Відповідач працює та має постійний реальний дохід, однак у добровільному порядку не бажає утримувати дочку. Посилаючись на наведені обставини, позивачка просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі - по 500 грн. на місяць, чим дитині буде забезпечено мінімальний прожитковий мінімум. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав повністю, пояснивши, що він згодний виплачувати аліменти на утримання своєї дитини у зазначеному позивачкою розмірі, який він має можливість сплачувати. Він фізично здоровий, на його утриманні немає інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів родини. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що громадяни України [PERSON] і [PERSON] з 02 жовтня 2007 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання подружжя мають неповнолітню дитину дочку - [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю та знаходиться на її вихованні і утриманні. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплено в частині 2 статті 51 Конституції України і статті 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі ( ст. 181 СК України). Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України). За правилами статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. З наданих сторонами доказів убачається, що [PERSON] офіційно не працевлаштований, має тимчасовий заробіток. Він працездатний, проживає окремо від сім'ї, на його утриманні інші неповнолітні діти й непрацездатні члени родини (утриманці) не перебувають. Зазначені обставини визнані відповідачем у судовому засіданні. Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обов'язку утримання неповнолітньої дитини судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу утримання дитини та порядку сплати аліментів не досягнуто. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд ураховує положення статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», згідно якої з 1 грудня поточного року прожитковий мінімум на одну особу: дитину віком від 6 до 18 років встановлено в розмірі 1286 грн. Згідно з приписами частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на наведене, суд вважає, що визначений позивачкою розмір аліментів у твердій сумі не перевищує засад розумності та виваженості, відповідає встановленим судом фактичним обставинам по справі, тому, враховуючи наведені обставини, сімейний та майновий стан відповідача, його згоду з вказаною сумою, суд встановлює аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі - 500 грн. Проаналізувавши обставини справи, оцінивши представлені сторонами в порядку ст. 60 ЦПК України докази в їхні сукупності, суд визнає, що [PERSON] не виконує у відношенні до своїх неповнолітньої дитини передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки з її утримання, у зв'язку з чим позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Між тим, вимоги позивачки щодо визначення в судовому рішенні аліментів на неповнолітню дитину у мінімальному розмірі - не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не підлягають задоволенню, оскільки суперечать положенням частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України. Відповідно до положень частини 1 статті 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини за один місяць, згідно вимогам статті 367 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Позивача, на користь якого ухвалене судове рішення, у встановленому законом порядку звільнено від оплати судових витрат при зверненні до суду, тому відповідно до положень частини 3 статті 88 ЦПК України при постановленні рішення вони підлягають стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved