Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

09.04.2014 року ПрАТ «Український страховий Дім» звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] в порядку регресу 6443,71 грн. та судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 243,6 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що внаслідок ДТП, яка відбулася з вини відповідача, він поніс матеріальні збитки, оскільки було пошкоджено автомобіль «Део Ланос», державний номер [NUMBER], який належить [PERSON], що на момент ДТП був застрахований у позивача. Після настання страхового випадку, а саме пошкодження транспортного засобу, позивач виплатив [PERSON] суму страхового відшкодування в розмірі 9636,66 грн. і тепер до нього перейшло право вимоги відшкодування заподіяного збитку, а тому і звернулося до суду з даним позовом. Судом до участі в справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору було притягнуто ПрАТ «Європейський страховий альянс», оскільки цивільна відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована у цього страховика. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача проти задоволенню позову заперечив, вважає, його необґрунтованим та не доведеним належними доказами. Крім того просив застосувати наслідки пропуску строків позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ПрАТ «Європейський страховий альянс» свого представника на розгляд справи до суду не направило, про час та місце розгляду справи повідомлялося належним чином, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність його представника. Вислухавши представника відповідача, дослідивши письмові докази зібрані в справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що між ПрАТ «Український Страховий Дім» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземних засобів від 30.05.2007 року. 08 жовтня 2007 року страхувальник звернувся до ПрАТ «Український Страховий Дім» із повідомленням про настання страхового випадку, а саме пошкодження застрахованого автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася 05.10.2007 року в м.Києві, на вул.Глибочицькій,71 за участю автомобіля «Део Ланос», державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Mitsubishi Pajero», державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] Постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 26.11.2007 року у справі про адміністративне правопорушення [PERSON] було визнано винним у вказаній ДТП. Згідно п.4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Оскільки в результаті ДТП автомобіль «Део Ланос», державний номер [NUMBER], який належав [PERSON] був пошкоджений, позивач визнав даний випадок страховим і сплатив останньому суму страхового відшкодування в розмірі 9636,66 грн., перерахувавши їх за ремонт вказаного автомобіля, що підтверджується платіжним дорученням № 349 від 26.02.2008 року, що міститься в матеріалах справи (а.с. 32). Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до статі 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст.ст. 1187-1188 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів) відшкодувається особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, і з вини якої така шкода завдана. Під час дослідження страхового випадку позивачу стало відомо, що цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу Mitsubishi Pajero, державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] була застрахована в ПрАТ «Європейський страховий альянс» за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ВА/2267270, ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну встановлено у розмірі 25000 грн. та встановлено франшизу в розмірі 510 грн. Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про страхування», Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно договору страхування. Згідно п.6 ст. 36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальником або особою, відповідальної за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Відповідно до ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. В жовтні 2010 року позивач звернувся до ПрАТ «Європейський страховий альянс» з претензією, на яку останній здійснив виплату страхового відшкодування за шкоду завданою в ДТП [PERSON] [PERSON], в результаті пошкодження автомобіля останнього, в розмірі 3192,95 грн. шляхом безготівкового перерахування, що підтверджується платіжним дорученням № 577 від 27.12.2012р. (а.с. 36). Відповідно до ч.1 ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином до ПрАТ «Український страховий дім» у порядку регресу перейшло право зворотної вимоги до [PERSON] у розмірі 6443,71 грн. за матеріальну шкоду, заподіяну власнику застрахованого автомобіля, внаслідок зазначеної ДТП. Разом з тим, представник відповідача звернувся до суду з заявою про застосування наслідків спливу позовної давності, а саме відмови у задоволенні позовних вимог. Звертаючись до суду з вказаним позовом, сторона позивача наголошувала, що після сплати страхового відшкодування на виконання договору страхування, у сторони позивача виникло право регресної вимоги до відповідача, проте суд не може погодитися з такою правовою позицією позивача, оскільки у позивача виникло право не регресу, а суброгації, яка регулюється положеннями ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування». При суброгації перебіг строку позовної давності починається з моменту виникнення страхового випадку. При регресі - з моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування, тобто зазнав збитків. Відповідно до положень ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що з даним позовом позивач звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва 09 квітня 2014р., відповідно до відомостей штемпеля поштового відділення зв'язку, проте перебіг строку позовної давності в даному випадку розпочався з моменту виникнення страхового випадку, тобто з 05 липня 2007р., а отже позов було подано позамежами трирічного строку позовної давності. І навіть з моменту виплати страхового відшкодування потерпілому в ДТП [PERSON], яка була здійснена 26.02.2008 року, також пройшло більше трьох років. З матеріалів справи вбачається, що сторона позивача не клопотала перед судом про поновлення пропущеного трирічного строку позовної давності визначеного ст. 257 ЦК України, як і не зазначила поважності причин його пропуску. За таких обставин, оскільки сторона позивача не клопотала перед судом про поновлення пропущеного строку позовної давності, та не зазначила поважності причин його пропуску, представником відповідача було заявлено про застосування наслідків пропуску строків позовної давності, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог ПрАТ «Український Страховий Дім», у зв'язку з пропуском строку позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed