Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

08.05.2018 року позивач [PERSON], в особі свого представника за письмовим договором про надання правової допомоги адвоката [PERSON] (а.с.21) звернувся до Енергодарського міського суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в обґрунтування позовних вимог, зазначено наступне: 24.02.2017 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, від шлюбу мають дитину- Богомол [PERSON], [INFO], батьком дитини записано та є відповідач. На теперішній час відповідач усунувся від виховання та утримання дитини, не надає жодної допомоги, позивач самостійно забезпечує дитину. Зазначаючи також на те, що відповідач працює, отримує заробітну плату, іншим особам аліменти не сплачує, просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], щомісячно, в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, судові витрати: 704,80грн- судовий збір, 1500,00грн.- витрати на правову допомогу. В судове засідання сторони не зявилися. Позивач та її представник адвокат [PERSON], надали письмову заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять суд їх задовольнити (а.с.19). Відповідач у судове засідання не зявився, надав до суду відзив на позовну заяву (а.с.15) в якому позовні вимоги в частині стягнення аліментів визнає у повному обсязі, в частині стягнення суми витрат на правову допомогу, вимоги визнає частково, заявив про зменшення витрат та не заперечує про стягнення з нього на користь позивача понесених витрат на послуги адвоката в розмірі 500 гривень (а.с.17) У звязку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку: Згідно з ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24.02.2017 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб (а.с.4), мають спільну малолітню дитину сина: [PERSON], [INFO] (а.с.3). Згідно ч.2, ч.3 та ч.4 ст.10 ЦПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч. 2 ст. 51 Конституції України є одним з головних конституційних обов'язків. Такий обовязок послідовно визначений\~ в сімейному законодавстві. Частиною 2 ст. 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту\~прав\~або\~інтересів\~учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін Згідно приписів ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. У відповідності до ч.1 ст.12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення\~ нею повноліття. Частиною 1 статті 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до приписів ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Згідно п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Враховуючи, що вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу на користь позивача на утримання спільної неповнолітньої дитини, не суперечать закону, не порушують прав та інтересів інших осіб, визнаються у повному обсязі відповідачем, суд дійшов висновку про задоволення вимог в цій частині у повному обсязі. Щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 1500 грн. 00 коп., враховуючи, що відповідач поставив питання про зменшення витрат на послуги адвоката до 500 грн. 00 коп., а отже заявив про співмірність понесених позивачем витрат, суд з урахуванням приписів ст.137 ЦПК України, а саме: зважаючи на складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, що зазначено в доданому адвокатом позивача [PERSON] (а.с.22), вважає необхідним вимоги позивача в цій частині задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 500 грн. 00 коп. Крім того, згідно п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Позивач звернувся до суду 08.05.2018 року, на підставі Закону України «Про виконавче провадження», позивач звільнена від сплати судового збору, враховуючи приписи ст.141 ЦПК України, ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави розмір судового збору в сумі 704 гривні 80 копійок. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial