Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

09 листопада 2015 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про перегляд рішення Тернопільського міськрайонного суду від 24 березня 2014 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення відсотків за користування коштами, інфляційних витрат, трьох відсотків річних у зв'язку з нововиявленими обставинами, посилаючись на те, що існують обставини, що мають істотне значення для справи і не могли бути відомі раніше. Заявник вказує, що 24 березня 2014 року Тернопільським міськрайонним судом було прийнято рішення, згідно якого було солідарно стягнуто із [PERSON], [PERSON] в користь позивача [PERSON] 23812,97 грн., з яких 13087,00 грн. - проценти на рівні облікової ставки НБУ, 4944,72 - 3% річних, 5781,25 грн. - витрати від інфляції згідно договору позики за розпискою від 17 грудня 2009 року, укладеного із [PERSON], [PERSON] Дане рішення базувалось на тому, що згідно рішення Тернопільського міжрайонного суду від 01.02.2012 року з неї та [PERSON] солідарно в користь [PERSON] було стягнуто 5500,00 доларів США, що згідно курсу НБУ становило 43902,65 грн. боргу за розпискою від 17.12.2009 року, однак, 25.09.2016 року Тернопільським міськрайонним судом дане рішення скасовано з ново виявленими обставинами і прийнято нове рішення, яким в користь [PERSON] стягнуто меншу суму боргу, а саме: 2900 доларів США, що еквівалентно 62246,96 грн. та 439,02 грн. судового збору. Вважає, що дані обставини є підставами для перегляду рішення суду від 24.03.2014 року, враховуючи що [PERSON] вводила в оману суд відносно неповернення боргу, а насправді він їй був повернутий в сумі більшій, ніж передбачалось розпискою, - 63000 доларів США, але з порушенням термінів в ній встановлених, вважає вимоги щодо сплати відсотків, 3% річних безпідставними, крім того, оскільки суму боргу значно зменшено і її перераховано по курсу на момент прийняття рішення, то вказує, що у [PERSON] відсутні підстави для нарахування інфляційних витрат та інших нарахувань в порядку, розмірах і на умовах, встановлених в рішення від 24.03.2014 року. Тому просить суд скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду за нововиявленими обставинами та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Також вказує, що нею не був пропущений строк для подання даної заяви, оскільки рішення Тернопільського міськрайонного суду від 25.09.2015 року вступило в законну силу лише 17.12.2015 року. [PERSON] у судове засідання не з'явилась, однак подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, заяву підтримала та просить задовольнити у повному обсязі. В судове засідання представник [PERSON] - Гриців-Осійчук О.Я. не з'явилась, однак подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та подала письмові заперечення, згідно яких просить суд відмовити у задоволенні заяви про перегляд рішення Тернопільського міськрайонного суду від 24.03.2014 року у справі № 607/17061/13-ц за нововиявленими обставинами з тих підстав, що заявником пропущений місячний строк звернення із даної заявою, оскільки вона була особисто присутня під час оголошення судового рішення 25.09.2015 року. [PERSON] в судове засідання не з'явилась, заяви про розгляд справи за її відсутності, доказів про причини неявки та заперечень проти заяви суду не подала, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Тому суд вважає за можливе розгляд справи у її відсутності на підставі доказів, що є в матеріалах справи. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно ч.1, п.1 ч.2 ст.361 ЦПК України рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у звязку з нововиявленими обставинами. Частиною другою статті 361 ЦПК України передбачено, що підставами для перегляду за нововиявленими обставинами рішення суду, яким закінчено розгляд справи, що набрало законної сили є: 1) істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдиві показання свідка, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення, що підлягає перегляду; 4) встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконано. Таким чином, підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення, що підлягає перегляду, про що вказує заявник у своїй заяві. Згідно роз'яснень, які викладені в пунктах 3, 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у звязку з нововиявленими обставинами» встановлено, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга статті 361 ЦПК України). Для визначених пунктами 3, 4 частини другої статті 361 ЦПК нововиявлених обставин необхідними умовами є те, що вони існували на час розгляду справи, але підстави виникли після ухвалення рішення у справі (зокрема, шляхом скасування судового рішення, яке стало підставою для його ухвалення), спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. Скасування судового рішення (пункт 3 частини другої статті 361 ЦПК) може бути визнано нововиявленою обставиною лише в тому випадку, коли суд обґрунтував ухвалене судове рішення скасованим (воно було підставою для ухвалення такого судового рішення) або виходив із нього, хоча прямо й не посилався на нього на підтвердження наявності вказаних обставин, а також якщо наслідком скасування судового рішення є інше за змістом вирішення спору. Вирішуючи питання про скасування судового рішення із зазначених підстав, суди мають виходити з преюдиційного зв'язку судових рішень, зокрема, із того, що між рішеннями має існувати матеріально-правовий зв'язок, факти, встановлені в одній із справ, мають значення для іншої справи. 24 березня 2014 року Тернопільським міськрайонним судом було прийнято рішення, згідно якого було солідарно стягнуто із [PERSON], [PERSON] в користь позивача [PERSON] 23812,97 грн., з яких 13087,00 грн. - проценти на рівні облікової ставки НБУ, 4944,72 - 3% річних, 5781,25 грн. - витрати від інфляції згідно договору позики за розпискою від 17 грудня 2009 року, укладеного із [PERSON], [PERSON] Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив із тих обставин, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 лютого 2012 року було задоволено стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] 5500 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становило 43902,65 грн., боргу за розпискою від 17 грудня 2009 року та 439,02 грн. судового збору, однак взяті на себе зобов'язання відповідачі не виконували, продовжували користуватись наданими коштами, внаслідок чого у позивача виникло право на стягнення з відповідачів процентів за період з 17.12.2009 року по 16.09.2013 року в розмірі на рівні облікової ставки національного банку України, 3 % річних та інфляційних нарахувань за період з 01 січня 2010 року по 31 серпня 2013 року згідно наданого позивачем розрахунку. Вказане рішення суду не оскаржувалось відповідачами та набрало законної сили. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 вересня 2015 року, рішення Тернопільського міськрайонного суду від 01 лютого 2012 року скасовано у зв'язку з нововиявленими обставинами та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Стягнуто із [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] 2900 доларів США, що еквівалентно 62246,96 грн. боргу за розпискою від 17 грудня 2009 року та 439,02 грн. судового збору. Судом було встановлено факт часткового повернення відповідачем [PERSON] боргу від 17 грудня 2009 року згідно розписок, а саме: від 17 червня 2010 року про отримання [PERSON] від [PERSON] кошти в сумі 700 дол. США; від 05 серпня 2010 року про отримання [PERSON] від [PERSON] коштів в сумі 1000 дол. США; від 21 жовтня 2010 року про отримання [PERSON] від [PERSON] коштів в сумі 900 дол. США. Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 25 вересня 2015 року залишено без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 17 грудня 2015 року. З цього виливає, що заявник [PERSON] у встановлений законом місячний строк звернулась із заявою про скасування рішення Тернопільського міськрайонного суду від 24 березня 2014 року за нововиявленим обставинами у справі №607/17061/13-ц у зв'язку з скасуванням рішення Тернопільського міськрайонного суду від 01 лютого 2012 року у справі № 2-8872/11. На підставі ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, Тернопільський міськрайонний суд при розгляді справи виходив із преюдиційності рішення від 01 лютого 2012 року, яким було встановлено факт укладення договору позики за розпискою від 17 грудня 2009 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] та факту заборгованості за даним договором в сумі 5500 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становило 43902,65 грн., тобто факти, встановлені в цій справі, стали підставою для висновку суду підставність вимог позивача [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за процентами та інфляційними нарахуваннями та ухвалення судового рішення від 24 березня 2014 року. Таким чином, з урахуванням того, що після ухвалення рішення Тернопільським міськрайонним судом від 24.03.2014 року рішенням суду від 25.09.2015 року скасовано рішення Тернопільського міськрайонного суду від 01.02.2012 року та встановлено факт часткового повернення відповідачем [PERSON] заборгованості за договором позики від 17.12.2015 року на суми, які зазначені в приєднаних до справи оригіналах розписок, що разом становлять розмір 2600 дол. США, та це спростовує обставини, встановлені судом на час розгляду справи, а саме щодо розміру заборгованості за договором позики, що має важливе значення для її розгляду, суд вважає, що вказані заявником обставини можуть вважатися нововиявленими. Після закінчення строку дії договору від 17 грудня 2009 року у зв'язку із сплатою відповідачем [PERSON] позивачу [PERSON] 17 червня 2010 року - 700 дол. США; 05 серпня 2010 року - 1000 дол. США; 21 жовтня 2010 року - 900 дол. США, на загальну суми в розмірі 2600 доларів США, заборгованість становила: з 18.02.2010 року по 16.06.2010 року - 5500 доларів США; з 17.06.2010 року по 04.08.2010 року - 4800 доларів США; з 05.08.2010 року по 20.10.2010 року - 3800 доларів США; з 21.10.2010 року по 16.09.2013 року - 2900 доларів США. На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Верховним Судом України в постанові від 24 вересня 2014 року у справі за № 6-145цс14, висловлено правову позицію, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. У ній, зокрема, зазначено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. За змістом ст.1 закону «Про індексацію грошових доходів населення» від 3.07.91 №1282-ХІІ індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Норми ч.2 ст.625 ЦК щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях. Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року справа №6-771цс15. Таким чином, підстави для стягнення інфляційних нарахувань в даному випадку відсутні, у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині до задоволення не підлягають. Станом на 05 липня 2016 року офіційний курс гривні до долара США становить 2481,5823 грн. за 100 доларів США. Таким чином, 3% річних від простроченої суми становить: З 18.02.2010 року по 16.06.2010 року = 53,79 доларів США; з 17.06.2010 року по 04.08.2010 року - 19,33 доларів США; з 05.08.2010 року по 20.10.2010 року - 24,05 доларів США; з 21.10.2010 року по 16.09.2013 року - 253,13 доларів США, що разом становить 350,3 доларів США та еквівалентно 8694 грн. 45 коп. Положенням ст.1048 ЦК України, передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. 18.02.2010 року по 16.06.2010 року - 5500 доларів США, що еквівалентно 136510 грн.; з 17.06.2010 року по 04.08.2010 року - 4800 доларів США, що еквівалентно 119136 грн.; з 05.08.2010 року по 20.10.2010 року - 3800 доларів США, що еквівалентно 94316 грн.; з 21.10.2010 року по 16.09.2013 року - 2900 доларів США, що еквівалентно 71978 грн. . А відтак розмір належних до сплати позивачу процентів з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ становить: за період з 18.02.2010 року по 16.06.2010 р. - 9073,24 грн., з 17.06.2010 року по 04.08.2010 р. - 2856,0 грн., з 05.08.2010 року по 20.10.2010 р. - 3103,38 грн., з 21.10.2010 року по 16.09.2013 р. - 31625,56 грн., що разом складає 46658,18 грн. Згідно ч. 1 статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до статті 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, зокрема, належать витрати на правову допомогу. Згідно ч. 2 статті 84 ЦПК України, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»,розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Представництво інтересів та правову допомогу позивачу у даній цивільній справі надавала адвокат Гриців-Осійчук О.Я. на підставі договору про правову допомогу від 16.09.2013р. В якості доказу сплати позивачем коштів за послуги щодо надання правової допомоги, суду надано розрахунок від 16.09.2013р., згідно якого позивач оплатила, а адвокат отримала 1800,00 грн. Враховуючи розмір мінімальної заробітної плати на момент сплати позивачем адвокату коштів (1147,00 грн.), вимоги статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» та час проведений адвокатом в судових засіданнях з розгляду даної цивільної справи, який вбачається із журналів судових засідань (50 хв.), з відповідачів слід стягнути в рівних частках на користь позивача, в якості відшкодування витрат на правову допомогу, суму в розмірі 382,33 грн. (1147грн. х 50хв./60хв. х 40%). За вказаних обставин, суд вважає, що заяву [PERSON] про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 березня 2014 року в справі №607/17061/13-ц слід задовольнити, скасувати дане рішення та постановити нове, яким стягнути із [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] 55352 грн. 63 коп., з яких: 46658 грн. 18 коп. - проценти на рівні облікової ставки НБУ, 8694 грн. 45 коп. - 3% річних. Крім того, слід стягнути із кожного із відповідачів на користь [PERSON] по 119,06грн. сплаченого судового збору та 191,16 грн. витрат на правову допомогу . У задоволенні решти вимог слід відмовити.

Outcome: partial