Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

09.10.2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В позові зазначала, що 20.07.1996 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, проте на даний час шлюбні стосунки припинені і сторони проживають окремо, шлюб ними розірвано у травні 2004 року. Від шлюбу сторони мають повнолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем. 24.09.2014 року дочка досягла повноліття. Наразі, донька сторін по справі є студенткою Білоцерківського національного аграрного університету, денна форма навчання. [PERSON], навчається за рахунок коштів позивача. Позивач вважає, що стан здоров'я та матеріальне становище відповідача дозволяє йому утримувати свою повнолітню дочку. Відповідач працює офіційно, має нормальний стан здоров’я, інших утриманців не має, з огляду на те, позивач просила суд стягнути на її користь на утримання доньки аліменти у розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% всіх, починаючи з дати подання позову і до закінчення навчання. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити на підставах викладених у позові. Зазначила, що тільки на оплату навчання, за один рік позивач сплачує 8000,00 грн. не рахуючи витрат на одяг, а тому вважає, що дані обставини слугують підставою для стягнення аліментів у зазначеному в позові розмірі. У судове засідання відповідач по справі не з’явився, не повідомив суд про причину неявки, хоча матеріали справи ним були отримані, що підтверджується наданою розпискою, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений в установленому законом порядку. Жодних заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи або поважності пропуску судового засідання на адресу суду не надходили. За встановлених обставин суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до загальних норм права ст.ст. 180, 181 СК України обов'язок утримувати дитину шляхом виплати аліментів покладено на батьків, які окремо проживають від дитини. Встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі. Судом встановлено і ніким не заперечується, що між сторонами шлюбні стосунки припинені і вони проживають окремо. Від шлюбу мають дитину – доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом із позивачем та перебуває на утриманні останньої. Позивач потребує матеріальної допомоги на дитину від відповідача на теперішній час, оскільки має витрати на дитину, пов’язані з її соціально-побутовим забезпеченням та навчанням. З матеріалів справи, вбачається, та встановлено судом, що [PERSON], яка є повнолітньою, однак продовжує навчання в Білоцерківському національному аграрному університеті, вартість навчання в якому становить 8 000,00 грн., щорічно, що підтверджується копією договору №Л-9/39/2013. Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин є відповідні норми СК України. Сукупність вищенаведених фактів утворює юридичний склад, необхідний і достатній для виникнення у відповідача аліментного зобов'язання. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. При визначенні величини аліментного платежу суд, враховуючи відповідно до ст. 182 СК України матеріальне положення відповідача, який офіційно працевлаштований, інших утриманців не має. Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. За правилами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Оскільки витрати на утримання неповнолітньої дитини, мають нести обидва батьки, а щомісячний дохід на одного члена сім’ї в родинах різний, при цьому батько має стабільний дохід, а витрати тільки на навчання дитини становлять вісім тисяч гривень на рік, зважаючи на принципи розумності та справедливості, враховуючи, що батьки мають рівні обов’язки щодо утримання дитини, враховуючи розмір заробітної плати позивача, наявність інших обставин передбачених ст. 182 СК України, враховуючи стан здоров’я дитини, суд знаходить даний розмір аліментів визначений позивачкою на дитину обґрунтованим та достатнім для забезпечення прожиття дитини. Згідно із ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Outcome: approved