Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-13 00:00:00

09.09.2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що вона та відповідач є батьками [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . Шлюб між ними розірвано рішенням Київського районного суду м. Харкова від 05.11.2014 року та стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей, які відповідач не сплачує. Зазначає, що відповідач не піклується про дітей, як батько, не виховує, не цікавиться їх життям, станом здоров`я, навчанням та необхідністю матеріального забезпечення. Більш того, батько з дітьми взагалі не спілкується. Відповідач веде аморальний спосіб життя, у 2019 році притягався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Вважає, що є всі законні підстави стверджувати, що батько дітей свідомо ухиляється від виконання батьківського обов`язку по вихованню дітей, не проявляє до них щонайменшої батьківської турботи, тому що має реальну можливість виконувати цей обов`язок, але не вчиняє відповідних дій. Просить позбавити відповідача батьківських прав відносно дітей. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 16.09.2019 року позов було залишено без руху та після усунення недоліків ухвалою від 08.10.2019 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. 15.11.2019 до суду подані пояснення Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради, в яких вони підтримують позовні вимоги, просять розглядати справу у їх відсутність та надали висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 04.12.2019 року закрито підготовче провадження по даній справі, призначено до розгляду справи по суті позовних вимог. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала, у разі неявки в судове засідання відповідача, просила суд ухвалити рішення в заочному порядку. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином судовими повістками за місцем фактичного перебування, заяв відповідач про участь в розгляді справи в режимі відео конференції або будь-яких заперечень чи відзиву до суду не надав. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини і відповідні ним правовідносини. Положеннями ст. 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. За нормами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, як це передбачається вимогами ст. 155 СК України. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Згідно вимог ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом встановлено, що батьками малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження Серії [NUMBER] , Серії [NUMBER] від 12.07.2012 року. (а.с. 11-12). Шлюб між сторонами розірвано 05.11.2014 року за рішенням Київського районного суду м. Харкова. (а.с. 13). Даними рішенням також стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 500 грн. на кожну дитину. Згідно наданого розрахунку державного виконавця Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області від 27.08.2019 року за період з 27.08.2014 року по 01.09.2019 року боржником [PERSON] не було сплачено жодного разу аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , борг по аліментах складає 72386,03 грн. (а.с. 18). За представленими до суду даними малолітні [PERSON] та [PERSON] мешкають разом з матір`ю, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Згідно з інформацією адміністрації КНП «Міська дитяча поліклініка № 23», де малолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебувають під наглядом фахівців з народження, вихованням дітей та забезпеченням їм належного догляду, в т.ч. і під час хвороби, займається мати - [PERSON] (а.с. 15). Згідно з інформацією адміністрації Харківської спеціалізованої школи № 134, в якій навчається малолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 01.09.2018 по теперішній час, мати дітей постійно спілкується з класним керівником щодо виховання доньок, їх досягнень, відвідує батьківські збори та позакласні заходи, небайдуже ставиться до шкільного життя дітей. Дівчата завжди доглянуті, охайні, вчасно приходять до школи, не пропускають заняття без поважної причини. Батько дітей, [PERSON] , не спілкується з вчителем щодо виховання [PERSON] та [PERSON] , їх досягнень, не відвідує батьківські збори та позакласні заходи. (а.с. 16). Згідно висновку Служби у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 11.11.2019 щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , вважають за доцільне позбавити його батьківських прав відносно малолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . (а.с.42-44) Також, судом вивченням особи відповідача [PERSON] встановлено, що той притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч.1 КУпАП (вчинення насильства в сім*ї) (а.с. 14). За даними Харківського слідчого ізолятора від 23.03.2020 року [PERSON] засуджений вироком Київського районного суду м. Харкова від 04.12.2019 року за ст. 190 ч.1, 125 ч.1, 289 ч.2, 70 ч.1 КК України до 5 років позбавленні волі. Даний вирок суду набув чинності 23.01.2020 року, засуджений [PERSON] 10.02.2020 року вибув для відбування покарання до ДУ «Холодногріська ВК (№18). Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно ст. 18 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основної уваги. Вимогами ст. 27 даної Конвенції передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, нести основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей рівень життя, необхідний для розвитку дитини. В пункті 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи і не спростовано відповідачем, батько малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] - відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та забезпеченню дочок. Таким чином, доводи позивача, про те, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, життям та здоров`ям дочок не цікавиться, не спілкується з ними та не проявляє турботи знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні та відповідачем під час судового розгляду жодним чином не спростовані. Приймаючи до уваги обставини справи, враховуючи свідоме тривале нехтування батьком своїми батьківськими обов`язками по відношенню до малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] і при цьому суд зазначає, що перебування відповідача в умовах позбавлення волі з липня 2019 року не спростовує висновків суду, приходжу до висновку, що відповідач систематично, протягом тривалого часу не виконує батьківських обов`язків, передбачених ст.ст. 150, 153, 180 Сімейного Кодексу України, по відношенню до своїх дочок, а тому позбавлення батьківських прав відповідача є єдиним можливим засобом забезпечення дітям належного життя та розвитку. Відповідно до преамбули Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789- ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Статті 9, 18 вказаної Конвенції також визначає, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. 3 метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у цій Конвенції, Держави-учасниці надають батькам і законним опікунам належну допомогу у виконанні ними своїх обов`язків по вихованню дітей та забезпечують розвиток мережі дитячих установ. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Також, суд зазначає, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. На підставі вищезазначеного, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі та згідно вимог ст. 141 ЦПК України вирішує питання про відшкодування понесених судових витрат на користь позивача.

Outcome: approved