Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

08 вересня 2017 року позивач по справі звернулася до Шевченківського районного суду Харківської області із зазначеним позовом, яким просить суд визнати необгрунтованою відмову (колишнього чоловіка) [PERSON] на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньої доньки [PERSON], а також дозволити без згоди батька - [PERSON] оформляти документи для тимчасового виїзду неповнолітньої доньки за межі України строком на 2 роки. У судовому засіданні позовні вимоги підтримала просила суд їх задовольнити зазначила, що має матеріальні можливості і бажання оздоровити доньку за межами України, поповнити її духовний розвиток екскурсіями, познайомити з життям інших держав. Відповідач тричі в жодне судове засідання не з'явився, хоча належним чином відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 74 ЦПК України по місцю реєстрації був повідомлений про час та місце слухання справи, що підтверджується копіями повісток про виклик до суду в матеріалах справи (а.с.14,17,18, 24), а також рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с.19, 21,25). Оскільки від відповідача не надійшло до суду повідомлення про причини неявки, то суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник 3-ї особи - служби у справах дітей Шевченківської райдержадміністрації Харківської області, проти позову не заперечує, але пояснила, що при винесенні рішення необхідно зазначити термін виїзду дитини і повернення в Україну в період весняних канікул. Суд, перевіривши матеріали справи, заслухавши сторони вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Шевченківського районного суду Харківської області у 2012 році було розірвано. Від даного шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] від 27.10.2009 року (а.с.5). Батьком дитини у свідоцтві зазначено: «[PERSON]». Дитина проживає разом з позивачем по справі, що підтверджується копією довідки виконавчого комітету Шевченківської селищної ради Харківської області № 4888 від 08.09.2017 року(а.с.8). Вихованням, навчанням та розвитком дитини займається позивачка по справі мати - [PERSON] Відповідач по справі не піклується про здоров'я доньки, не бере ніякої участі у фізичному, моральному та духовному вихованні. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 313 Цивільного Кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», за відсутності згоди одного з батьків на виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», визначено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Діючим законодавством не встановлено обмежень щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Також, слід зазначити, що діюче сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обов'язків відносно своїх дітей. Виходячи з положень зазначених норм матеріального права дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. На час розгляду справи судом був уточнений період, на який позивач просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд доньки до Туреччини (з 20.03.2018 року по 25.04.2018 року) який ще не сплинув, тому є підстави для задоволення позову в частині цих вимог, так як тимчасовий виїзд з України у зазначений час не порушить навчальний процес і не призведе до пропуску занять у школі. Відповідно до підпункту 2 пункту 7 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 року №152, оформлення, обмін та видача паспорта для виїзду за кордон особі, яка не досягла 16-річного віку, здійснюються на підставі заяви-анкети одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників. Отже, вимога щодо надання дозволу на виготовлення документів для тимчасового виїзду неповнолітній для виїзду дитини за межі України без згоди батька не ґрунтується на нормах закону і тому в цій частині позов не підлягає задоволенню як безпідставний. Відповідач як було встановлено в суді на даний час знаходиться на заробітках в Польщі про, що в суді підтвердила - мати позивача [PERSON], допитана в суді в якості свідка. Свідок [PERSON] також повідомила суд, що її сина в даний час на території України не має, даних про те, що невістка хоче вивезти онуку на постійне місце проживання за кордон в неї також не має. Вона як бабуся не заперечує, щоб невістка вивезла онуку за кордон на період канікул для оздоровлення. З висновку 3-ї особи органу опіки та піклування Шевченківської райдержадміністрації Харківської області вбачається, що орган вважає за можливе та доцільне надати позивачці дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон для оздоровлення та відпочинку без згоди відповідача. Суд вважає, що виїзд дитини з України на такий незначний проміжок часу не призведе до порушення прав відповідача по справі батька і дитини на особисте спілкування. Відтак вбачаються підстави для задоволення позову в частині надання дозволу на тимчасовий виїзд з України до Туреччини малолітньої доньки [PERSON] [INFO], у супроводі матері [PERSON], без згоди та супроводу батька [PERSON] у період з 20 березня 2018 року по 25 квітня 2018 року. В іншій частині позову позивачці щодо надання дозволу на виготовлення проїзних документів для виїзду дитини за межі України без згоди батька відмовити

Outcome: partial