Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

08 вересня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Нерушайської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, в якому просив визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 4,39 га, розташовану на території Нерушайської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, яка залишилася після смерті його матері [PERSON], померлої [INFO]. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] помер його дядько [PERSON], якому за життя належала земельна ділянка площею 4,39 га, що розташована на території Нерушайської сільської ради Татарбунарського району Одеської області. Після смерті [PERSON] рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 07.12.2010 року було визнано право власності на зазначену земельну ділянку за матір'ю позивача [PERSON], але вона не встигла зареєструвати це рішення за життя. Зазначив також, що [INFO] його мати померла в с.Нерушай Татарбунарського району Одеської області. У передбачений законом строк позивач звернувся до державного нотаріуса Саратського районного нотаріального округу з заявою про прийняття спадщини, який відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документа на земельну ділянку. Посилаючись на неможливість оформити спадкові права у позасудовому порядку, оскільки оригінал правовстановлюючого документу втрачений, [PERSON] вважав, що є підстави для визнання за ним права власності на земельну ділянку судом. Позивач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Представник позивача надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив розглядати справу за його відсутності. Представник Нерушайської сільської ради, сповіщений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання також не з'явився. Голова Нерушайської сільської ради надіслав суду письмову заяву, в якій зазначив, що проти задоволення позовних вимог не заперечує та просить розглядати справу без участі представника сільради. Перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні письмові докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на таке. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 07 грудня 2010 року у справі №2-969/10 за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку площею 4,39 гектара, розташовану на території Нерушайської сільської ради Татарбунарського району Одеської області згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданим Татарбунарською районною державною адміністрацією Одеської області на ім'я [PERSON], який помер [INFO] (а.с.а.с.11, 12). Судом встановлено, що з [INFO] померла [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження від 03.11.1968 року [NUMBER], актовий запис №16 (а.с.50) Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 05.08.1969року Нерушайською сільрадою Татарбунарського району Одеської області слідує, що позивач є сином [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 10.02.2015року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області, підтверджується, що [INFO] [PERSON] померла в с.Нерушай Татарбунарського району Одеської області (а.с.9). З матеріалів справи вбачається, що станом на [INFO] [PERSON], [INFO], була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом з чоловіком [PERSON], [INFO] народження, (а.с.15,32). Судом встановлено, що 10 квітня 2013 року [PERSON] вчинила заповіт, посвідчений секретарем Нерушайської сільської ради [PERSON], яким заповіла усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і на що вона за законом матиме право, своєму синові [PERSON] (а.с.45). З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 04.10.2016року №45305817 та витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №42853705 від 04.02.2016 року слідує, що заповіт [PERSON], посвідчений 10.04.2013 року в Нерушайській сільській раді та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №8, є чинним (а.с.а.с.35, 51). В судовому засіданні встановлено, що за заявою позивача державним нотаріусом Саратської районної державної нотаріальної контори 03.06.2015року заведено спадкову справу №157/2015 до майна [PERSON], померлої [INFO], при цьому чоловік спадкодавця [PERSON], відмовився від прийняття спадщини після смерті дружини на користь сина [PERSON], [INFO], (а.с.а.с.36, 37, 39, 47, 52). З листа-відповіді державного нотаріуса Саратської районної державної нотаріальної контори Одеської області від 09.08.2016року №157/2015 вбачається, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку після [PERSON], померлої [INFO], у зв'язку з ненаданням правовстановлюючого документа на успадковану ділянку (а.с.13). Вирішуючи спір, що виник зі спадкових правовідносин, суд виходить з такого. Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, окрім іншого, визнання права (п.1 ч.2 ст.16 ЦК). Спадкуванням, згідно зі ст.1216 Цивільного кодексу України, є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК). За ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (ч.1 ст.1225 ЦК). Загальні вимоги до форми заповіту встановлені статтею 1247 ЦК України. Зокрема, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (абз.3 ч.2 ст.1248 ЦК). Відповідно до ч.3 ст.1247 ЦК України заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Строки для прийняття спадщини та відмови від неї визначені у статті 1270 ЦК України. Так, для прийняття спадщини та відмови від її прийняття встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК). Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом зазначеного вище строку. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини (ч.1 ст.1273 ЦК). Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 року № 449 (втратила чинність на підставі постанови КМУ від 03.06.2013року №483) було затверджено форму державного акта на право власності на землю. Державний акт вказаної форми видавався як фізичним, так і юридичним особам державними органами земельних ресурсів при місцевих державних адміністраціях або органах місцевого самоврядування, підписувався головою місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування, а також начальником державного органу земельних ресурсів. Відповідно до ст.125 Земельного кодексу (далі ЗК) України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно зі ст.126 ЗК України (в редакції, що діяла до 01 січня 2013 року) право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. З 01 січня 2013 року право власності на земельну ділянку реєструється на загальних підставах реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», та підтверджується відповідним записом державного реєстратора у Реєстрі прав власності. З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Зазначене узгоджується з позицією, висловленою Пленумом Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 37 постанови №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав». Як вбачається з матеріалів справи, право власності позивача як спадкоємця не визнається, а відтак підлягає захисту в судовому порядку. З урахуванням того, що при посвідченні заповіту дотримано встановлені цивільним законодавством вимоги щодо його змісту та форми, заповіт в подальшому зареєстровано у Спадковому реєстрі, при цьому відомостей про його скасування матеріали справи не містять, беручи до уваги те, що позивач звернувся до державного нотаріуса Саратської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини протягом установленого законом строку, однак отримав відмову в оформленні спадкових прав, беручи також до уваги те що, без оригіналу державного акта на землю [PERSON] позбавлений можливості у позасудовому порядку отримати спадщину, враховуючи те, що інший спадкоємець за законом [PERSON] від прийняття спадщини відмовився на користь позивача, суд доходить висновку про наявність підстав для визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку, яка за життя належала його матері [PERSON] Відтак, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. З огляду на викладене,

Outcome: approved