Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

09 грудня 2016 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до територіальної громади села Мурахівка в особі Мурахівської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області. В позовній заяві вказав, що 23.11.2010 року померла його мати, [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, яка складається із земельних ділянок площею 2,09 га, площею 5,53 га, площею 6,93 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані в межах території Мурахівської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області та належали померлій відповідно на підставі Державних актів на право власності на земельні ділянки серії МК № 049746, серії МК № 049745 від 09.08.2007 року та серії ЯЗ № 131639 від 09.12.2008 року. Згідно з рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 22.09.2012 року йому визначений додатковий строк у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини, проте приватним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом із-за відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки. Посилаючись на те, що оформити право на спадщину в нотаріальному порядку в нього немає можливості, просив суд визнати за ним право власності на вказані земельні ділянки в порядку спадкування за законом. Позивач в судове засідання не зявився, а представник за договором [PERSON] позовні вимоги про визнання права власності на вказані земельні ділянки підтримав у повному обсязі, а справу просив розглянути без його участі в заочному порядку, про що надав письмову заяву. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить квитанція про направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням на адресу Мурахівської сільської ради, проте заяв про відкладення справи суду не надав, причини неявки свого представника суду не сповістив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні в ній докази, доходить такого. Судом встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON], яка померла 23.11.2010 року, що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження сина та копією повторного свідоцтва про смерть матері серії I-ФП № 156425 від 30.05.2012 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Березнегуватського районного управління юстиції Миколаївської області ( а. с. 4, 5 ). Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина, яка складається із земельних ділянок площею 2,09 га, площею 5,53 га, площею 6,93 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані в межах території Мурахівської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області та належали померлій відповідно на підставі Державних актів на право власності на земельні ділянки серії МК № 049746 (кадастровий номер 4821183000:09:000:0235), серії МК № 049745 (кадастровий номер 4821183000:09:000:0234) від 09.08.2007 року та серії ЯЗ № 131639 (кадастровий номер 4821183000:03:000:0065) від 09.12.2008 року, що підтверджується копіями цих Державних актів, виданих Березнегуватською районною державною адміністрацією 09.08.2007 та 09.12.2008 року ( а. п. 6, 7, 8 ). Згідно з наявної в матеріалах справи довідки відділу Держгеокадастру у Березнегуватському районі Миколаївської області від 26.10.2016 року встановлено, що вартість цих земельних ділянок складає 4657,20 грн., 13294,86 грн., 17952,03 грн. відповідно ( а. с. 10 ). Рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 22.08.2012 року позивачу визначено додатковий строк у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері. З фотокопії спадкової справи вбачається, що 19.11.2012 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Березнегуватського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, водночас приватним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом із-за відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки ( а. с. 9 ). Отже, єдиним спадкоємцем після смерті матері є позивач, який прийняв спадщину у встановленому законом порядку. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкуванням є перехід прав та обовязків ( спадщини ) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця ), до інших осіб ( спадкоємців ). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті ( ст.ст.1216, 1218 ЦК ). Статтями 1268, 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. У відповідності із ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, а ч.1 ст.131 ЗК України також передбачена можливість набуття права власності на земельну ділянку на підставі успадкування. Згідно розяснень, викладених у п.п.10, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У відповідності із ч.1 ст.126 ЗК України у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, право власності на земельну ділянку, посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Тому та обставина, що оригінали цих державних актів після їх видачі були втрачені, не може бути перешкодою для визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом. Оскільки, отримавши відмову приватного нотаріуса, позивач вірно звернувся до суду за захистом свого порушеного права у спосіб, передбачений ст.16 ЦК України, а тому його позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved