Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

\~\~\~\~08.09.2021 року до суду звернулася позивач [PERSON] , з позовом про стягнення грошових коштів невиплачених при звільнені до відповідача Верхньодніпровського районного спортивно-технічного клубу Товариства сприяння оборони України 09.09.2021 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін на 19.10.2021 року. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось відповідно до положень ст.. 247 ЦПК України Відповідно до вимог за поданою позовною заявою позивач просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 7 694 грн., 19 коп., за період з 01.10.2020 року по 01.12.2020 року і середній заробіток за час затримки розрахунку до ухвалення рішення суду. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 01 лютого 2019 року вона прийнята на роботу на посаду диспетчера до Верхньодніпровського районного спортивно-технічного клубу Товариства сприяння оборони України відповідно до наказу № 01-ос від 02.01.2019 року. 01.12.2020 року вона звільнена з роботи за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП України. На день звільнення з роботи Верхньодніпровський районний спортивно-технічний клуб Товариства сприяння оборони України не провело з нею розрахунку. Заборгованість із заробітної плати складає 7\~694 грн., 19 коп. Підтвердженням факту існування заборгованості є довідка, яка видана їй боржником 03.09.2021 року № 03. Неодноразово вона зверталась до боржника з вимогами виплатити їй заборгованість із заробітної плати, але до сьогоднішнього дня заборгованість із заробітної плати їй не виплачена. Також директор Верхньодніпровського районного спортивно-технічного клубу Товариства сприяння оборони України її неодноразову вимогу про видачу довідки про нараховану заробітну плату ігнорувала. Довідка була видана їй лише 03.09.2021 року і то в рукописній формі, що й стало підставою подання нею даної позовної заяви. Справа розглядалась в спрощеному провадженні без виклику сторін. Відповідачем відзив на позовну заяву не наданий. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносин Як встановлено в судовому засіданні 01.02.2019 року позивач була прийнята в Верхньодніпровський районний спортивно-технічний клубй Товариства сприяння оборони України на посаду диспетчера, що підтверджується даними трудової книжки. За час роботи у позивача в Верхньодніпровському районному спортивно-технічному клубі Товариства сприяння оборони України виникла заборгованість із виплати заробітної плати позивачці, яка згідно наданої довідки складає 7\~694 грн. 19 коп. грн. 01.12.2020 року позивач звільнена з роботи з Верхньодніпровського районного спортивно-технічного клубу Товариства сприяння оборони України за ст. 38 КЗпП України згідно наказу, але розрахунок з виплати заробітної плати з нею не проведений. Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КзПП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації проводиться в день звільнення. Якщо в день звільнення працівник не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненним працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ч. 3, 6 ст, 43 Конституції України - Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом Судом встановлено, що за період роботи позивача у Верхньодніпровському районному спортивно-технічному клубі Товариства сприяння оборони України виникла заборгованість із заробітної плати, яка на час звільнення позивача, станом на 01.12.2020 року, останній не виплачена в повному обсязі. Загальна сума заборгованості із заробітної плати на час звільнення склала 7\~694 грн. 19 коп. Відповідачем доказів про виплату позивачці заборгованості із заробітної плати не надано. Виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги про в частині стягнення з відповідача на користь позивачки заборгованості із заробітної плати в сумі 7 694 грн. 19 коп ., підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи позовні вимоги про виплату позивачці середнього заробітку за час затримки розрахунку суд виходить з наступного. Відповідно до положень ч.1 ст. 117 КЗпП України - В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» - Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України - Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Як вбачається з наданих суду доказів позивачка була звільнена з роботи 01.12.2020 року. В день звільнення розрахунок із заробітної плати з позивачкою проведений не був. Таким чином позивачка дізналась про порушення свого права 01.12.2020 року. Проте в тримісячний термін з позовом до суду про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку не звернулась. Таким чином позивачка пропустила строк звернення до суду із вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду з даною вимогою не надала клопотання про поновлення строку звернення до суду не заявила. Доводи, що довідка про заборгованість із виплати заробітної плати позивачці була видана лише у вересні місці 2021 року, не є підставою поновлення строку звернення до суду із даною вимогою. Оскільки строк звернення до суду, передбачений ч. 1 ст. 233 КЗпП України відраховується не з дня видачі такої довідки, а з дня коли особа дізналась про порушення свого права, яким є 01.12.2020 року, і позивачці було відомо в день звільнення про порушення свого права. В свою ч ергу відсутність довідки про розмір заборгованості із заробітної плати не перешкоджало позивачеві звернутись з даною вимогою до суду. На підставі викладеного суд приходить до висновку що позовні вимоги в частині стягнення з в відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку задоволенню не підлягають. Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України - суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в частині виплати заборгованості із заробітної плати за один місяць. Оскільки судом у хвалене рішення про задоволення позовної вимоги позивача про стягнення заборгованості із заробітної плати та відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 908.00 грн. \~ \~

Outcome: partial