overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

07 вересня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання їх шлюбу, зареєстрованого 25 серпня 1984 року у відділі запису актів громадянського стану ( ЗАГС ) Словянського міськвиконкому Донецької області, актовий запис за № 701. В судовому засіданні позивач підтримала позов і пояснила, що шлюбні відносини з відповідачем вони припинили у вересні 1998 року,ще до народження їхнього сина [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду їхньої сімї стало те, що в них різні погляди на сімейне життя, вони втратили почуття любові та поваги, за майже 16 років проживання окремо, вони стали чужими людьми і тому вона наполягає тільки на розірванні шлюбу з відповідачем. Відповідач позов визнав повністю і в судовому засіданні не заперечував,що шлюбні відносини вони з позивачкою припинили у вересні 1998 року і з того часу проживають окремо. З дітьми вони спілкуються, а з позивачкою не знаходять взаємопорозуміння,тому він також наполягає на розірванні їхнього шлюбу. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши додані матеріали та докази, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 25 серпня 1984 року у відділі ЗАНСу Словянського міськвиконкому Донецької області, про що свідчить актовий запис за № 701. Від сумісного життя вони мають неповнолітню одну дитину сина [PERSON] - [INFO], який проживає з матірю, позивачем по справі. Шлюбні відносини між сторонами були припинені у вересні 1998 року. Подружжя тривалий час разом не проживають, спільного господарства не ведуть, хоча іноді підтримують відносини із-за сумісних дітей, сторони обидва наполягають на розірванні їхнього шлюбу. При таких обставинах, суд приходить до висновку, що причини, які змушують сторони наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам , а тому шлюб між сторонами слід розірвати. На підставі викладеного, ст.ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

07 вересня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] посилалася на те, що 01 жовтня 2011 року Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області був зареєстрований шлюб між нею та відповідачем, актовий запис № 924. Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. Позивач зазначила, що вона та відповідач з червня 2015 року не підтримують шлюбні відносини, не проживають спільно, не ведуть сумісного господарства, оскільки чоловік пішов до іншої жінки, утворив іншу родину, вона втратила почуття любові та поваги до чоловіка, подальше спільне життя та збереження шлюбу вона вважає неможливим, таким, що суперечить її інтересам. В звязку з наведеним, в позовній заяві [PERSON] просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, в своїй заяві просила суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує, в разі задоволення позову, просила її прізвище залишити без змін, оскільки при реєстрації шлюбу не змінювала свого прізвища. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, в своїй заяві просив суд розглянути справу без його участі, позов визнав, просив суд розірвати шлюб. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, з наступного. Судом встановлено, що 01 жовтня 2011 року Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області був зареєстрований шлюб між сторонами, актовий запис № 924, що підтверджується відповідним свідоцтвом. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. На підставі ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбні відносини з червня 2015 року, в звязку з тим, що відповідач пішов до іншої жінки, утворив іншу родину, позивачка втратила почуття любові та поваги до чоловіка, подальше спільне життя і збереження шлюбу вважає неможливим, за таких обставин суд приходить до переконання, що подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, що мають істотне значення, і шлюб підлягає розірванню. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

07 вересня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання розміру часток у приватній спільній сумісній власності на житловий будинок, який розташований за адресою: Одеська область, [ADDRESS]. Позивач звернувся до суду з вказаною вимогою, посилаючись на те, що у встановлений законом строк, звернулась для оформлення спадщини до приватного нотаріуса Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області, Куркан Н.Ф., то виявилось, що отримати свідоцтво про право на спадщину на частину спадкового житлового будинку, неможливо, тому що в свідоцтві про право власності на нерухоме майно немає чітко визначених часток у кожного із співвласників, які є рівними та становлять по ? частці кожному співвласнику. Позивач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглянути справу без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяви про визнання позову, та про розгляд справи у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяви про визнання позову, та про розгляд справи у його відсутність. Суд, ознайомившись та дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 09.04.2006 року виконкомом Овідіопольської селищної ради на підставі розпорядження органу приватизації від 17.03.2006 року за №3273 було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, яке рзташоване за адресою: Одеська область, [ADDRESS] та складається в цілому з одного житлового будинку, зазначеного на плані технічного паспорту під літ. «А», загальною площею 76,7 кв. м., житловою 51,9 кв. м. [INFO] року, помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], зареєстрованого та виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області від 06.02.2015 року, а/з №135. Після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді ? частки житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Одеська область, [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України, позивач-[PERSON], має право на спадкування за законом, як дружина спадкодавця, що підтверджується свідоцтовом про укладення шлюбу серії [NUMBER], зареєстрованого та виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області від 13.11.1990 року, а/з №88. Відповідно до ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визнання часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

07 вересня 2015 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказала, що 02 червня 2000 року вона вступила у зареєстрований шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалося за причиною непорозуміння та різних поглядів на життя. Шлюбні відносини фактично припинені з грудня 2014 року. Спору про поділ майна на теперішній час не існує, спільне господарство сторони не ведуть. Просила позовні вимоги задовольнити. Позивач [PERSON] у поданій до суду заяві просила розгляд справи провести за її відсутності, без фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису, на розірванні шлюбу наполягала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав письмову заяву, в якій вказав, що позов визнає в повному обсязі, просив розгляд справи провести за його відсутності, без фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису. Оскільки розгляд справи проводиться без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 02 червня 2000 року, який зареєстрували у виконавчому комітеті Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області, свідоцтво про одруження серії І-ВЛ № 261361, актовий запис № 33. (а.с. 4) Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ВЛ № 017238, зареєстрованого Комсомольською селищною радою Зміївського району Харківської області. (а.с. 5). Судом встановлено, що шлюб фактично розпався, строк на примирення бажаного результату не надасть, подальше існування подружжя разом та збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, інтересам малолітньої дитини, що мають істотне значення. Спору про майно між сторонами не теперішній час не існує. За спільною згодою сторін дитина залишаються проживати разом з матір'ю. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, тому приймається судом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу порушує принцип добровільності шлюбу та права позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

07 вересня 2015 року до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла заява комунальної лікувально-профілактичної установи міської психіатричної лікарні № 7 міста Маріуполя про примусову госпіталізацію до психіатричної лікарні [PERSON], [INFO], у якої виявлено ознаки, що свідчать про необхідність її примусової госпіталізації до психіатричної лікарні з посиланням на те, що 04 вересня 2015 року за направленням лікаря психіатра вона була госпіталізована до лікарні. Зміна психічного стану спостерігається у хворої різко на фоні повного благополуччя. Перестала спілкуватися з оточуючими, весь час лежала в ліжку, за собою не доглядала, не приймала їжу, не пила, не розмовляла, спілкувалася з допомогою записок. Стаціонарно ніколи не лікувалася, на обліку у психіатра не перебувала, госпіталізація вперше.Просить госпіталізувати хвору до психіатричної лікарні для проходження лікування. Представник міської психіатричної лікарні № 7 міста Маріуполя [PERSON], що діє на підставі довіреності, підтримала доводи заяви. Зацікавлена особа [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що є матірю хворої, не заперечує проти примусової госпіталізації до психіатричної лікарні її доньки [PERSON], так як вона в звязку із своїм психічним станом здоровя потребує такої госпіталізації. Суд, заслухавши пояснення сторін, думку прокурора, який вважає, що хвору необхідно примусово госпіталізувати до психіатричної лікарні, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.14 Закону України „Про психіатричну допомогу особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особі тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих або неспроможна самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Згідно висновку комісійного огляду № 82 від 07 вересня 2015 року лікарівпсихіатрів, у хворої [PERSON] виявлені ознаки психічного захворювання у вигляді параноїдного синдрому, в зв'язку з чим вона не може дати усвідомлену згоду на лікування в умовах психіатричної лікарні і при ненаданні їй такої медичної допомоги може становити реальну небезпеку як для себе, так і для оточуючих, тому вона підлягає примусовій госпіталізації до психіатричної лікарні. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для примусової госпіталізації до психіатричного закладу [PERSON], [INFO] та задоволення заяви міської психіатричної лікарні № 7 міста Маріуполя. На підставі ст.14 Закону України „Про психіатричну допомогу,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

07 вересня 2015 року заявник [PERSON] звернулась з заявою про встановлення факту належності їй правовстановлюючого документа, посилаючись на те, що 30 вересня 2002 року вона отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 7,1353 га. серії [NUMBER], яка розташована на території Воєводської сільської ради Троїцького району Луганської області. Під час оформлення даного документа була допущена допущена помилка в написанні її по батькові , а саме в акті зазначено по батькові « [PERSON]» , тоді як у її паспорті серії [NUMBER] виданому Троїцьким РВ УМВС України в Луганській області 10 листопада 1998 року записано по батькові « [PERSON]» . Вказана помилка позбавляє її можливості розпоряджатись належною їй земельною ділянкою на свій розсуд. Заявник, представники заінтересованих осіб до суду не з,явились , надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Заявник просила задовольнити заяву, представники заінтересованих осіб не заперечували проти задоволення заяви. Вивчивши матеріали справи , суд вважає, що заявлена вимога підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом досліджені наступні докази: копія паспорта заявника, з якої вбачається, що прізвище, ім,я та по батькові заявника записано « [PERSON]» ; копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру заявника, в якому прізвище, ім,я та по батькові записано « [PERSON]»; копія державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого громадянину України [PERSON]; письмова відповідь Воєводської сільської ради Троїцького району Луганської області від 01.09.2015 року за № 211 на ім,я [PERSON] , з якої вбачається , що до компетенції сільської ради виконавчого комітету не входять повноваження виправлення помилок в будь-яких документах. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Проаналізувавши вищезазначені документи, суд приходить висновку, що при видачі Державного акту на право власності на земельну ділянку на ім,я [PERSON] було допущено помилку в написанні її по батькові , замість правильного по батькові « [PERSON]», як записано в її паспорті , помилково було записано « [PERSON]» . Тому заява [PERSON] підлягає задоволенню, оскільки встановлення факту належності їй Державного акту на право власності на земельну ділянку, має для неї юридичне значення, так як неправильне написання її по батькові в цьому акті позбавляє її права в повній мірі розпоряджатись земельною ділянкою як власністю. На підставі ст.ст.10,11, 60, 212-215, 218, 256 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

07 вересня 2015 року заявник звернувся до суду з позовом, в якому просила суд встановити факт постійного проживання однієї сімєю заявника з спадкодавцем [PERSON], померлого 01 березня 2015 року. Визнати за нею права власності на вклади, які знаходяться в Сватівському ощадбанку. 11 листопада 2015 року заявник звернулася з виправленою заявою, в якій залишила тільки вимогу про встановлення факту проживання однією сімєю. В судовому засідання заявник та його представник підтримали заяву, просили суд задовольнити її, пояснивши суду, що заявник проживала однією сімєю з [PERSON], який помер 01 березня 2015 року, з квітня 1995 року у будинку, який належить заявникові. Заінтересована особа [PERSON] про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, але в судове засідання не зявилась, причин своєї неявки суду не повідомила, про що є відомості в матеріалах справи. При таких обставинах суд ухвалив слухати справу без участі заінтересованої особи. Допитані в судовому засіданні свідки суду пояснили свідок [PERSON] суду пояснила, що через місяць після смерті дружини [PERSON] перейшов проживати до [PERSON] та проживав з нею однією сімєю, вели спільне господарство та опікувались один одним до дня смерті [PERSON] близько 20 років у будинку, якій належить заявникові. Свідок [PERSON] також підтвердила факт проживання однією сімєю заявника з [PERSON], та суду пояснила, що [PERSON]А часто хворів, заявник купувала йому ліки, опікувалась, провідувала його у лікарні, проживали разом близько 20 років у будинку, якій належить заявникові. Відповідно до довідки, виданою Преображенською сільською радою, заявник проживала громадянським шлюбом на протязі 20 років з [PERSON] (а.с.5,25 ). Відповідно до заповіту [PERSON] заповідав своїй співмешканці земельний пай площею 6,14 га. (а.с. 6,27). Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] помер 01 березня 2015 року (а.с.7, 23). Відповідно до ощадних книжок [PERSON] за життя мав рахунки у Ощадному банку (а.с.8-11). Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] померла 20.01.1995 року (а.с.24). Відповідно до технічного паспорту житловий будинок, розташований за адресою: Луганська область, Сватівський район с. Преображенне по вул. Малиновського, 25 належить заявнику (а.с.26). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом та витягу з реєстру заявник отримала свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку (а.с.28-29). Таким чином, суд приходить до висновку, що заявник проживала з [PERSON], який помер 01 березня 2015 року, з квітня 1995 року однією сімєю, вели спільне господарство, опікувались один одним. Після смерті [PERSON], який помер 01 березня 2015 року відкрилась спадщина у вигляді вкладів у Ощадному банку та заявник не може оформити спадщину, то за такими обставинами суд вважає, що, оскільки в судовому засіданні знайшов підтвердження факт постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON], померлим 01 березня 2015 року однією сімєю, тому заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-10 00:00:00

07 вересня 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію\~ [PERSON] , 1959 р.н., який мешкає за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 04.09.2015р. о 13 год. 15 хв.\~ [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів хворий страждає тяжким психічним розладом, який обумовлює його безпорадність і неможливість самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 04.09.2015р. о 13 год. 15 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради» за направленням лікаря-психіатра військової частини [NUMBER] . При обстеженні його\~ психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий дезорієнтований у місці, часі, не критичний. [PERSON] було поставлено попередній діагноз розлади особистості органічного походження складного генезу (хронічна алкогольна інтоксикація, незакінчений суїцид через повішання 31.08.2015 року), деліріозний синдром, постгіпоксична енцефалопатія. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved