Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

09 серпня 2018 року позивач звернулася до суду з позовом та просить розірвати з відповідачем шлюб зареєстрований 13 січня 2016 року у виконавчому комітеті Мереф'янської міської ради Харківського району Харківської області, актовий запис № 3; стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Подружнє життя з відповідачем не склалося, сім'я розпалася по причині втрати порозуміння. Сторони шлюбні стосунки не підтримують з 11 червня 2017 року, спільного господарства не ведуть. Шлюб між сторонами носить формальний характер і його збереження суперечить інтересам позивача, на примирення позивач не згодна. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно допомоги на утримання дитини не надає, життям доньки не цікавиться, постійного місця роботи не має, його заробіток не є стабільним. За вказаних обставин позивач змушена звернутися до суду з позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20 вересня 2018 року відкрито провадження по справі. Позивач у судове засідання не з'явилася, подала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі, також просила розглядати справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав суду заяву, в якій проти задоволення вимог позивача не заперечував, просив розглянути справу за його відсутності. Враховуючи заяви позивача та відповідача, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, дослідивши докази по справі встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 13 січня 2016 року у виконавчому комітеті Мереф'янської міської ради Харківського району Харківської області, актовий запис № 3 від 13 січня 2016 року, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], що видано 13 січня 2016 року виконавчим комітетом Мереф'янської міської ради Харківського району Харківської області. Відповідно до ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка та примушування жінки чи чоловіка до шлюбу не допускається. Таким чином, враховуючи що сторони не бажають перебувати у шлюбі, на примирення не згодні, тому суд вважає що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню на підставі ст. 112 Сімейного Кодексу України, оскільки збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, тому за заявою позивача суд вважає залишити їй прізвище після розірвання шлюбу «[PERSON]». Також судом встановлено, що від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про її народження серії [NUMBER], що видано 25 січня 2016 року виконавчим комітетом Мереф'янської міської ради Харківського району Харківської області, актовий запис № 17 від 25 січня 2016 року. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного Кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до частин 1-3 статті 181 Сімейного Кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України враховує наступні обставини: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи, що батьки мають рівні обов'язки щодо утримання дитини, відповідач є батьком дитини [PERSON], [INFO], і зобов'язаний її утримувати, але свої обов'язки щодо утримання доньки не виконує, проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини не заперечував, тому суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача аліменти на утримання їх спільної дитини [PERSON] в розмірі ? частини заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до повноліття дитини, при цьому, суд також враховує, що дитина проживає з матір'ю, яка несе основний тягар щодо забезпечення утримання малолітньої дитини. Таким чином, суд повністю задовольняє вимоги позивача та питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved