Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

09 березні 2017 року [PERSON] /далі- позивач/предявила позов до [PERSON] /далі відповідач/ про стягнення аліментів на повнолітню доньку [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн щомісяця. В обгрунтування вимог посилалася на те, що донька продовжує навчання у вищому навчальному закладі денної форми навчання на бюджетній основі, однак стипендію не отритмує, самостійного доходу не має, в звязку з чим потребує утримання з боку батьків. Відповідач по досягненню дитиною повноліття припинив сплачувати аліменти. Позивач як мати утримує повнолітню доньку на період її навчання. Відповідач у свою чергу інвалідом не являється, і також може надавати допомогу доньці, нести витрати, пов'язані з її навчанням. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просить задовольнити. Позивач не зявилась, згідно поданої заяви просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує / ас 32/. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином в порядку, передбаченому частиною пятою статті 74 ЦПК України /ас 64,74-75/, причину неявки суд не повідомив, заперечень проти позовних вимог на адресу суду не надав, заяв про розгляд справи за його відсутності та клопотань про відкладення розгляду справи не надійшло. Третя особа у судове засідання не прибула, повідомлялась належним чином /ас 70-72/. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності означених осіб на підставі наявних у ній доказів та зі згоди позивача ухвалити заочне рішення відповідно до положень статей 158, 169, 197,224 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України/. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] записані батьками[PERSON], котра народилася 27 грудня 1997 року у місті Суми Сумської області, що підтверджується Свідоцтвом про народження серія 1-НО № 380160, видане повторно 13.05.2004 /копія ас 4/. [PERSON] є студенткою другого курсу денної форми навчання на бюджетній основі фізико-математичного факультету сумського педагогічного університету імені [PERSON]. Дата зарахування до університету - 1 вересня 2015 року, термін закінчення університету - 30 червня 2019 року, що підтверджується довідкою № 27/26/1139 від 20.09.2016 / ас. 9/. Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 141 Сімейного Кодексу України /далі - СК України/ батьки мають рівні права і обов'язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу, яка зокрема передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 Сімейного кодексу України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов'язку сплати аліментів, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 24 грудня 2014 року у справі №6-186ц14. Згідно з частиною першою статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати їм матеріальну допомогу. Згідно частини першої статті 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Як вбачається з матеріалів справи, то відповідач за рішенням суду від 16.06.2004 сплачує аліменти на утримання сина [PERSON] у частці від доходу / копії ас 6-7 /. В силу частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, ураховуючи, що оскільки утримання дитини віком до 23 років у навчанні є обов'язком батьків і нормами права не передбачено повне звільнення одного із батьків від участі у витратах на дитину, яка продовжує навчання, беручи до уваги вік відповідача, суд уважає що [PERSON] спроможний нести витрати на його повнолітню дитину на період навчання, і останній не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він через свій майновий стан не має можливості нести такі витрати. При визначені розміру аліментів на утримання повнолітньої [PERSON] суд враховує те, що донька сторін потребує в утриманні на період навчання (їжа, одяг, комфорт, користування житлово-комунальними та медичними послугами) та потреби в реалізації соціального та духовного розвитку. Згідно зі статтею 212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи наведене, виходячи з принципу рівності прав та обов'язків батьків, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, у твердій грошовій сумі 500 грн щомісяця, починаючи стягнення від дня подачі позову з 09 березня 2017 року і на весь період навчання до 30 червня 2019 року або припинення навчання, але не більше як до досягнення нею двадцяти трьох років. При цьому, відповідачем не надано суду доказів щодо його стану здоровя, наявності інших утриманців, які враховуються при визначенні розміру аліментів, чим не виконав вимоги статей 10,58,59 ЦПК України, і судом таких доказів не встановлено при розгляді справи. Визначений судом розмір аліментів суд вважає достатнім, справедливим та розумним, таким, що відповідає інтересам позивача та повнолітньої дитини на період навчання, і при цьому не порушує прав відповідача. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і задоволення позову у повному обсязі. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому статтею 88 ЦПК України відповідно до Закону України «Про судовий збір». При цьому, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, суд стягує з відповідача 640 грн 00 коп. в дохід Державного бюджету України.

Outcome: approved