Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

09 січня 2020 року заступник керівника Старокостянтинівської місцевої прокуратури Хмельницької області звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати незаконним та скасувати рішення Ямпільської селищної ради Білогірського району Хмельницької області від 21 липня 2015 року №10 «Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення», визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 19 серпня 2015 року, укладений між Ямпільською селищною радою та [PERSON] , нотаріально посвідчений нотаріусом Білогірського районного нотаріального округу Хмельницької області від 19 серпня 2015 року щодо купівлі-продежу земельної ділянки площею 0,0126 га, кадастровий номер 6820355600:01:005:0104, розташованої на території Ямпільської селищної ради Білогірського району Хмельницької області, повернути земельну ділянку у комунальну власність Ямпільської селищної ради. Свої вимоги прокурор обґрунтовував тим, що [PERSON] будучи депутатом Ямпільської селищної ради Білогірського району Хмельницької області шостого скликання, являючись згідно п.п. «б» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», субєктом відповідальності за корупційні правопорушення, в порушення вимогст.ст. 28, 35 цього ж закону, ст. 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» не повідомив у встановленому законом випадку та порядку сесію Ямпільської селищної ради шостого скликання про наявність у нього реального конфлікту інтересів перед прийняттям рішення від 21 липня 2015 року №10 «Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення». Відповідно до вказаного рішенняміж Ямпільською селищною радою в особі голови Рудь В.А. та громадянином [PERSON] укладено нотаріальний договір купівлі-продажу земельної ділянки від 19 серпня 2015 року (зареєстрований в реєстрі за №798) на підставі якого [PERSON] придбав земельну ділянку, загальною площею 0,0126 га, яка знаходиться по [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер 6820355600:01:005:0104 та 21 липня 2015 року в приміщенні Ямпільської селищної ради, яка знаходиться по вул. Миру, 8 в смт. Ямпіль Білогірського району Хмельницької області, під час голосування по вищезазначеному рішенню, в умовах реального конфлікту інтересів, проголосував «За» прийняття вказаного рішення Ямпільською селищною радою, чим вчинив адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, передбачені ч.1 ст.172-7, ч.2 ст.172-7 КУпАП. Право власності на земельну ділянку за кадастровим номером 6820355600:01:005:0104 19.08.2015 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Держаному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано за [PERSON] . Постановою судді Білогірського районного суду від 19 липня 2017 року провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 172-7 та ч.2 172-7 КупАП закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КупАП, за відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень. Постановою судді Апеляційного суду Хмельницької області Вітюка І.В. від 07 вересня 2017 року №669/458/17 постанову Білогірського районного суду від 19 липня 2017 року скасовано та постановлено нову постанову, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-7 та ч.2 ст.172-7 КУпАП та закрито відносно нього адміністративне провадження у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Враховуючи що рішення сесії Ямпільської селищної ради № 10 від 21 липня 2015 «Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення», на підставі якого укладено договір купівлі продажу, може бути визнане судом незаконним та скасоване, зазначене є підставою для визнання недійсним і договору купівлі - продажу земельної ділянки від 19 серпня 2015, який є документом, яким підтверджується право власності, а питання правомірності укладання та дії договору купівлі - продажу земельної ділянки безпосередньо залежить від законності рішення органу, на підставі якого такий договір укладено. . У судовому засіданні прокурор Патрика А.О. та [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові. Просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] надав відзив, яким зазначив, що позовні вимоги прокурора не визнає. У відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що вказаний позов є безпідставним оскільки подаючи позов в інтересах держави, позивачем не надано доказів, що надана земельна ділянка належить на праві власності державі. Зазначив, що земельну ділянку розміром 126 квадратних метрів придбав у відповідності до чинного законодавства та сплатив до бюджету селищної ради її вартість. Крім того, вказав, що до позовних вимог прокурора необхідно застосувати строк позовної давності оскільки оскаржуване рішення прийнято 21 липня 2015 року. Договір купівлі-продажу земельної ділянки укладено 19 серпня 2015 року, тому саме з того часу необхідно обраховувати строк позовної давності. Представник відповідача - адвокат Ніколайчук З.І. та відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог прокурора заперечили, просили в задоволені позову відмовити з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Згідно відповіді на відзив відповідача - [PERSON] заступник керівника Старокостянтинівської місцевої прокуратури І. Барахтенко вказує, що у відзиві відповідач не спростував твердження та аргументи стосовно суті позовних вимог. У відповіді на відзив позивач вказує, що прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді у випадках де є порушення або загроза порушення інтересів держави в суді. Спірна земельна ділянка належить до земель комунальної форми власності, розпорядником якої є Ямпільська селищна рада. Крім того, вказує, що перебіг строку позовної давності починається не з дня виявлення прокурором порушень законодавствапід час здійснення перевірки вимог антикорупційного законодавства, а з моменту прийняття апеляційним судом Хмельницької області постанови від 07 вересня 2017 року. Представник відповідача - Ямпільської селищної ради Білогірського району Хмельницької області Басок В.М. в судовому засіданні проти задоволення вимог прокурора заперечила. Третя особа - приватний нотаріус Білогірського районного нотаріального округу Рогожина Ю.М. в судове засідання не зявилася, згідно поданого клопотання просила розгляд справи проводити у її відсутності. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що був селищним головою Ямпільської селищної ради з 2006 по 2015 рік та брав участь у голосуванні на засіданні 42 сесії шостого скликання селищної ради, де приймалося рішення про продаж земельної ділянки [PERSON] . Вказав, що голос депутата [PERSON] при прийнятті вказаного рішення вирішельним не був, оскільки за його прийняття було проголосовано і іншими дупутатами ради. Заслухавши думку прокурора, відповідача [PERSON] та його представника - адвоката Ніколайчук З.І., представника відповідача - Ямпільської селищної ради Басок В.М., пояснення свідка [PERSON] , дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши доводи та заперечення, судом встановлено наступне. 21 липня 2015 року Ямпільською селищною радою (сорок друга сесія селищної ради VI скликання) прийнято рішення № 10 «Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення», яким затверджено вартість земельної ділянки площею 126 метрів квадратних, розташованої по [ADDRESS] в сумі 2921,00 грн. визначену на основі експертної грошової оцінки, представленою ТзОВ «Ізяслав-Оцінка». Продано [PERSON] земельну ділянку площею 126 метрів квадратних, розташовану по [ADDRESS] за ціною 23,18 грн. за 1 метр квадратний, в сумі 2921,00 грн. для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Доручено селищному голові укласти від імені селищної ради договір купівлі-продажу земельної ділянки, а також оформити інші, для виконання цієї угоди документи. Згідно протоколу сорок другої сесії селищної ради VI скликання від 21 липня 2015 року, на порядок денний якої поставлено одне із питань про продаж земельної ділянки несільськогосодарського призначення, у списку депутатів, присутніх на сесії 21 липня 2015 року був присутній [PERSON] . Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19 серпня 2015 року посвідченого Рогожиною Ю.М. приватним нотаріусом Білогірського районного нотаріального округу Хмельницької області та зареєстрованого вреєстрі за №798 Ямпільська селищна рада Білогірського району Хмельницької області в особі голови Рудь В.А. продала, а [PERSON] купив земельну ділянку площею 0,0126 гектара з кадастровим номером 6820355600:01:005:0104, що розташована по [ADDRESS] . Підставою для продажу земельної ділянки є рішення Ямпільської селищної ради сорок другої сесії шостого скликання від 21 липня 2015 року за №10. Вищезазначена земельна ділянка [PERSON] зареєстрована у встановленому законом порядку, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо обєкта №195381271 від 28.12.2019 року. 19 липня 2017 року Білогірський районний суд Хмельницької області у справі № 669/458/17 провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 172-7 та ч.2 172-7 КупАП закрив на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КупАП, за відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень. Постановою судді Апеляційного суду Хмельницької області Вітюк І.В. від 07 вересня 2017 року №669/458/17 постанову Білогірського районного суду від 19 липня 2017 року скасовано та постановлено нову постанову, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-7 та ч.2 ст.172-7 КУпАП та закрито відносно нього адміністративне провадження у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. У постанові Апеляційний суд встановив, що [PERSON] як депутат Ямпільської селищної ради являючись згідно п.п. «б» п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», субєктом відповідальності за корупційні правопорушення, в порушення вимог ст.ст.28,35 цього ж Закону, ст. 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а саме не повідомив у встановленому законом порядку сесію Ямпільської селиної ради шостого скликання про наявність у нього конфлікту інтересів та прийняв участь у розгляді питання про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення [PERSON] на сесії ради. Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 140 Конституції України встановлено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. У частині першій статті 1 Закону України від 21 травня 1997 року «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено: територіальна громада - жителі, об`єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об`єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр; представницький орган місцевого самоврядування - виборний орган (рада), який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення; загальний склад ради - кількісний склад депутатів ради, визначений радою відповідно до закону; склад ради - кількість депутатів, обраних до відповідної ради, повноваження яких визнано і не припинено в установленому законом порядку; правомочний склад ради - кількість депутатів, обраних до відповідної ради, повноваження яких визнано і не припинено в установленому законом порядку, яка становить не менш як дві третини від загального складу ради. Відповідно до ч.2 статті 2 названого Закону - місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст. У ч. 1 статті 10 Закону передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Згідно з п. 34 частини 1 статті 26 Закону виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради здійснюється вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. У ст. 45, ч.12 ст.46 названого Закону передбачено, що сільська, селищна, міська, районна в місті (у разі її створення), районна, обласна рада складається з депутатів, які обираються жителями відповідного села, селища, міста, району в місті, району, області на основі загального, рівного і прямого виборчого права шляхом таємного голосування. Загальний склад ради визначається відповідно до закону про вибори. Рада вважається повноважною за умови обрання не менш як двох третин депутатів від загального складу ради. Сесія ради є повноважною, якщо в її пленарному засіданні бере участь більше половини депутатів від загального складу ради. Депутат представляє інтереси всієї територіальної громади, має всю повноту прав, що забезпечують його активну участь у діяльності ради та утворюваних нею органів, несе обов`язки перед виборцями, радою та її органами, виконує їх доручення. Депутат, крім секретаря ради, повинен входити до складу однієї з постійних комісій ради. Депутат зобов`язаний брати участь у роботі сесій ради, засідань постійної та інших комісій ради, до складу яких його обрано. Депутат має право ухвального голосу з усіх питань, які розглядаються на сесіях ради, а також на засіданнях постійної та інших комісій ради, до складу яких його обрано (ч.ч.4,6 статті 49 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» ). Відповідно до ч.ч. 1-3, ч.10 статті 59 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» (у редакції, чинній на час ухвалення рішення) рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. Рішення ради приймається відкритим (у тому числі поіменним) або таємним голосуванням. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. У статті 59-1 цього Закону передбачено, що сільський, селищний, міський голова, секретар, депутат сільської, селищної, міської ради, голова, заступник голови, депутат районної, обласної, районної у місті ради бере участь у розгляді, підготовці та прийнятті рішень відповідною радою за умови самостійного публічного оголошення про це під час засідання ради, на якому розглядається відповідне питання. Здійснення контролю за дотриманням вимог частини першої цієї статті, надання зазначеним у ній особам консультацій та роз`яснень щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, поводження з майном, що може бути неправомірною вигодою та подарунками, покладається на постійну комісію, визначену відповідною радою. З аналізу Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» вбачається, що ним урегульовано питання організації роботи органу місцевого самоврядування, яким є сільська рада, визначено обсяг повноважень та порядок діяльності вказаного органу. Визначено правовий статус депутата місцевої ради. Передбачено обов`язки кожного депутата та порядок дій ради, органів ради у випадку конфлікту інтересів. З аналізу ч.2 статті 59-1 Закону вбачається, що обов`язки щодо попередження конфлікту інтересів у депутата місцевої ради покладено не лише на такого депутата, але і на відповідну постійну комісію ради. Необхідно зважати, що у названому Законі надано визначення постійної комісії та її повноваження. У частині першій статті 47 вказаного Закону закріплено, що постійні комісії ради є органами ради, що обираються з числа її депутатів, для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету. Отже, як склад ради, так і склад її органів утворюють саме депутати цієї ради, які і приймають відповідні рішення у межах компетенції ради на її сесії. Тому вважати, що за наявності конфлікту інтересів у одного депутата ради це не зачіпає будь-яким чином інших депутатів, не можна. Такий висновок ґрунтується на тому, що певна кількість депутатів входить до постійної комісії, яка у обов`язковому порядку має бути створена відповідною радою саме для запобігання та урегулювання конфлікту інтересів у депутата ради. Однак, матеріали справи не містять доказів, що при підготовці сесії Ямпільської селищної ради розглядалося питання щодо наявності та врегулювання конфлікту інтересів у депутата [PERSON] . Також не надано доказів того, що при розгляді питання щодо продажу [PERSON] земельної ділянки депутати сільської ради, які входять до постійної комісії, яка уповноважена вирішувати питання конфлікту інтересів, вирішували вказане питання. Якщо Законом України «про місцеве самоврядування в Україні» врегульовано правовий статус, склад та повноваження і порядок дій органів місцевого самоврядування, то терміни «реальний конфлікт інтересів», «потенційний конфлікт інтересів», «неправомірна вигода», «подарунок» вживаються у значенні, наведеному в Законі України «Про запобігання корупції», що прямо зазначено у примітці до статті 59-1 названого Закону. Закон України «Про запобігання корупції» визначає правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення недоліків корупційних правопорушень. У ст. 1 цього Закону надано значення термінів, які у ньому вживаються: близькі особи - особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки із суб`єктом, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких із суб`єктом не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі, а також - незалежно від зазначених умов - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням згаданого суб`єкта; потенційний конфлікт інтересів - наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень; реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень . Статтею 3 Закону визначено суб`єктів, на які поширюється дія цього Закону, згідно пунктів 1 та 2 частини першої якої передбачені особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та особи, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Зокрема, згідно з підпунктом «б» пункту 1 частини першої статті 3 Закону суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування: народні депутати України, депутати Верховної Ради Автономної Республіки Крим, депутати місцевих рад, сільські, селищні, міські голови. Відповідно до частини першої статті 28 Закону особи, зазначені у пунктах 1, 2 ч.1 статті 3 цього Закону, зобов`язані: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вживати заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів. У статті 35 Закону передбачено спеціальні правила, особливості врегулювання конфлікту інтересів, що виник у діяльності окремих категорій осіб, уповноважених на виконання функцій місцевого самоврядування. Зазначено, що правила врегулювання конфлікту інтересів в діяльності Президента України, народних депутатів України, членів Кабінету Міністрів України, керівників центральних органів виконавчої влади, які не входять до складу Кабінету Міністрів України, суддів, суддів Конституційного Суду України, голів, заступників голів обласних та районних рад, міських, сільських, селищних голів, секретарів міських, сільських, селищних рад, депутатів місцевих рад визначаються законами, які регулюють статус відповідних осіб та засади організації відповідних органів. Тобто, при виникненні конфлікту інтересів у депутата сільської ради він має діяти у відповідності до правила, передбаченого у статті 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно з яким можливість брати участь у розгляді, підготовці та прийнятті рішень відповідною радою пов`язано з виконанням ним такої умови: самостійного публічного оголошення про це під час засідання ради, на якому розглядається відповідне питання. Разом з тим у ч. 2 ст. 35 Закону «Про запобігання корупції» зазначено, що у разі виникнення реального чи потенційного конфлікту інтересів у особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи, яка входить до складу колегіального органу (комітету, комісії, колегії тощо), вона не має права брати участь у прийнятті рішення цим органом. Відповідно до пункту 1.1.2 Методичних рекомендацій щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 29 вересня 2017 року № 839 (далі - Методичні рекомендації) зазначено, що за частиною другою статті 35 Закону № 1700-VII член колегіального органу, у разі виникнення у нього реального чи потенційного конфлікту інтересів, не має права брати участь у прийнятті рішення цим органом, а його заява про конфлікт інтересів заноситься в протокол засідання колегіального органу. Орган, наділений спеціальною компетенцією - Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - НАЗК), відповідно до пункту 15 статті 11 Закону № 1700-VII витлумачив застосування положень статті 59-1 Закону № 280/97-ВР та частини другої статті 35 Закону№ 1700-VII, зазначивши, що у такій ситуації перевагу має спеціальний закон, яким є Закон№ 1700-VII. Крім того, у частині другій статті 35 Закону «Про запобігання корупції» передбачено, що про конфлікт інтересів такої особи може заявити будь-який інший член відповідного колегіального органу або учасник засідання, якого безпосередньо стосується питання, що розглядається. З урахуванням вимог ст.. 59-1 та ст..47 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» необхідно зазначити, що про наявність такого конфлікту інтересів мав заявити і член відповідної постійної комісії сільської ради, до обов`язків якої входить урегулювання конфлікту інтересів у депутатів сільської ради чи будь-який депутат сільської ради, якому було відомо про конфлікт інтересів. Згідно з частиною першою статті 67 вказаного Закону нормативно-правові акти, рішення, видані (прийняті) з порушенням вимог цього Закону, підлягають скасуванню органом або посадовою особою, уповноваженою на прийняття чи скасування відповідних актів, рішень, або можуть бути визнані незаконними в судовому порядку за заявою заінтересованої фізичної особи, об`єднання громадян, юридичної особи, прокурора, органу державної влади, зокрема НАЗК, органу місцевого самоврядування. Судом встановлено, що [PERSON] , як депутат Ямпільської селищної ради брав участі у голосуванні на засіданні сесії ради 21 липня 2015 року за прийняття рішення № 10 «Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення». Таким чином, доводи прокурора про те, що рішення Ямпільської селищної ради №10 від 21 липня 2015 «Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення» прийнято з порушенням вимог закону є правильними. Разом з тим, слід звернути увагу на те, що відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність є строком для подання позову як безпосередньо суб`єктом, право якого порушене (зокрема і державою, що наділила для виконання відповідних функцій у спірних правовідносинах певний орган державної влади, який може звернутися до суду), так і прокурором, уповноваженим законом звертатися до суду з позовом в інтересах держави як носія порушеного права, від імені якої здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах може певний її орган. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). При цьому відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. У вказаній справі представником відповідача [PERSON] - адвокатом Ніколайчук З.І. заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. Власником земельної ділянки є держава, яка відповідно до вимог статті 13 Конституції України та статті 91 Земельного кодексу України зобов`язана не використовувати право власності на шкоду людині і суспільству, тому вона в особі уповноваженого органу не лише мала право, але могла і зобов`язана була довідатися як про порушення своїх прав, так і про особу, яка їх порушила. Тобто, держава зобов`язана забезпечити стабільність цивільного обороту, дотримання правової визначеності, коли внаслідок спливу значного часу, після виникнення права на майно, громадяни, як учасники цивільного обороту не мають позбавлятись власності й нести відповідальність за порушення, які в свій час самими ж державними органами й допущені. Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Згідно ч. 1 ст. 38 Закону України «Про державний земельний кадастр» відомості Державного земельного кадастру є відкритими та загальнодоступними, крім випадків, передбачених цим Законом, та надаються у формі: витягів з Державного земельного кадастру; довідок, що містять узагальнену інформацію про землі (території); викопіювань з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану); копій документів, що створюються під час ведення Державного земельного кадастру. Рішення Ямпільської селищної ради Білогірського району Хмельницької області №10 «Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення» прийнято 21 липня 2015 року. Тобто держава в особі уповноважених органів, зокрема Ямпільської селищної ради своєчасно після 2015 року довідалася і не могла не довідатися про порушення своїх прав з часу виникнення порушення. Відтак, суд приходить висновку, що у позивача була об`єктивна можливість знати про продаж спірної земельної ділянки ще у 2015 році - з часу виникнення спірних правовідносин, а до суду з цим позовом прокурор звернувся у 2020 році. Право власності територіальної громади в особі Ямпільської селищної ради Білогірського району Хмельницької області на спірну земельну ділянку порушено в момент її вибуття у власність особи - [PERSON] , а тому початок перебігу позовної давності для позову, поданого на захист цього порушеного права, пов`язується з моментом, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права чи про особу, яка його порушила. Отже, про прийняття оскаржуваного рішення держава в особі її органів дізналася з моменту його прийняття, тобто 21 липня 2015 року. Порушення права та підтвердження такого порушення судовим рішенням не є тотожними поняттями. Закон не пов`язує перебіг позовної давності з ухваленням судового рішення про порушення права особи. Тому перебіг позовної давності починається від дня, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення його права, а не від дня, коли таке порушення було підтверджене судовим рішенням. Однак із вказаним позовом прокурор до суду звернувся лише 09 січня 2020 року, тобто після спливу строків давності у вказаній справі. Посилання прокурора на те, що перебіг строку позовної давності починається не з дня виявлення прокурором порушень законодавства під час здійснення перевірки вимог антикорупційного законодавства, а з моменту прийняття апеляційним судом Хмельницької області постанови від 07 вересня 2017 року, якою скасовано постанову Білогірського районного суду від 19 липня 2017 року, в суді належними, достатніми та допустимими доказами не підтверджено, коли на час прийняття Ямпільською селищною радою спірного рішення прокуратура мала достатні повноваження щодо здійснення прокурорського нагляду у відповідності до Закону України «Про прокуратуру». Відповідно до правового висновку Верховного суду в справі №488/6211/14-ц в постанові від 07 листопада 2018 року перебіг позовної давності починається від дня, коли про порушення прав держави або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, лише у тих випадках: 1) якщо він довідався чи міг довідатися про таке порушення або вказану особу раніше, ніж держава в особі органу, уповноваженого нею здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) якщо держава не наділила зазначеними функціями жодний орган (пункти 46, 48, 65-66 постанови Великої палати Верховного суду від 17 жовтня 2018 року у справі №362/44/17). Крім того, суд звертає увагу й на те, що позивач повинен довести той факт, що він не зміг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ст. 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. До того ж органи прокуратури України: Генеральна прокуратура України (її керівництво та підрозділи), територіальні органи прокуратури областей, міст, районів та спеціалізованих прокуратур (їх керівництво та підрозділи) повинні були неухильно виконувати положення Конституції України, Закону України «Про прокуратуру», накази Генерального прокурора України та чинне законодавство з метою своєчасного виявлення порушень та негайного реагування на їх усунення. Зазначене вказує, що на час виникнення спірних правовідносин, органи прокуратури були наділені державою всіма повноваженнями щодо застосування всіх форм реагування на виявлені порушення та здійснення представницьких інтересів на користь держави щодо збереження земель, їх забезпечено всім необхідним для належної організації своєї діяльності. Відповідно до роз`яснень даних у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року, встановивши що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Таким чином, суд доходить висновку, про те, що у вказаній справі слід застосувати наслідки спливу позовної давності, оскільки до спірних правовідносин застосовується загальна позовна давність, яку позивач пропустив без поважних причин. Відтак в задоволенні позову, слід відмовити внаслідок спливу строків позовної давності для звернення до суду. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed