Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

07 жовтня 2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] та [PERSON] до Веселинівської селищної ради Миколаївської області про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що [INFO] померла - [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої відповідно до ст. 1218 ЦК України увійшли всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, зокрема: право власності на 2 земельні ділянки в межах території Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області. За життя спадкодавець заповіту не склала, тому право на спадкування отримали спадкоємці за законом. Після смерті матері [PERSON] та [PERSON] звернулись до державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак за свого життя брат позивача - [PERSON] не встиг завершити процедуру оформлення спадкового майна, оскільки помер [INFO] , заповіту не склав. Для реалізації свого права син [PERSON] - позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно йому було відмовлено, в зв`язку з тим, що відсутні документи, які підтверджують право власності спадкодавця [PERSON] на спадкове майно. Позивачу [PERSON] також було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку містить виправлення. В зв`язку з цим, вони звернулися до суду за захистом своїх спадкових прав. В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити, вказуючи, що вони є єдиними спадкоємцями за законом, прийняли спадщину за законом, подавши до нотаріусів у відповідний строк заяви про прийняття спащини, а тому мають повне право на визнання їх права власності на спадкові земельні ділянки. Представник відповідача Веселинівської селищної ради Миколаївської області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду 18 грудня 2020 року надав заяву про визнання позову та розгляд справи у відсутність представника селищної ради. Заслухавши вступне слово позивачів [PERSON] та [PERSON] , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позивачами вимог та зазначених і доведених ними обставин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] - (а.с. 13). Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої відповідно до ст. 1218 ЦК України увійшли всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, зокрема, право власності на земельну ділянку площею 0,1352 га рілля з кадастровим номером 4821755100:01:000:1058 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області, та на земельну ділянку 4,8748 га рілля з кадастровим номером 4821755100:01:000:1057 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області. За життя спадкодавець заповіту не склала, тому право на спадкування отримали спадкоємці за законом: [PERSON] та [PERSON] , як сини спадкодавця. Після смерті матері [PERSON] та [PERSON] звернулись до державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак за свого життя брат позивача - [PERSON] не встиг завершити процедуру оформлення спадкового майна, оскільки помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 14). Заповіту не склав. На виконання вимог чинного законодавства позивач [PERSON] звернувся до державного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак на видачу свідоцтва про право на спадщину нотаріусом йому було відмовлено, оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку містить виправлення. Матеріалами спадкової справи №3/2011 встановлено, що спадкодавець [PERSON] заповіту не склала; позивач [PERSON] та його брат [PERSON] прийняли спадщину, про що подали відповідні заяви нотаріусу. Позивач [PERSON] є сином спадкодавця [PERSON] , який прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , але не встиг оформити право власності на спадкове майно, оскільки помер [INFO] . Матеріалами спадкової справи №76/2016 встановлено, що спадкодавець [PERSON] заповіту не склав; позивач [PERSON] прийняв спадщину, про що подав відповідну заяву нотаріусу. Таким чином, в позасудовому порядку позивачі позбавлені можливості оформити своє право власності на успадковане майно. Відповідно до ст.16 ЦК України одним із способів захисту порушеного права чи інтересу може бути визнання права. Спадщину позивачі прийняли відповідно до ст.ст 1261 України, якою встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Інші спадкоємці першої черги, які прийняли спадщину, відсутні. Факт належності спадкового майна спадкодавцю [PERSON] , а саме: земельної ділянки площею 0,1352 га рілля з кадастровим номером 4821755100:01:000:1058 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області, та земельної ділянки 4,8748 га рілля з кадастровим номером 4821755100:01:000:1057 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами: державним актом на право власності на земельну ділянку серії МК №099707; витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № - НВ-4808498862020 та № - НВ-4808498362020 від 20.010.2020 року. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Крім того, ст.1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки позивачі прийняли спадщину відповідно до ст. 1261 ЦК України, то спадщина належить їм з часу її відкриття. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, враховуючи, що позивачі прийняли спадщину у встановленому законом порядку, та що їх право на спадщину ніким не оспорюється, то суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивачів є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved