Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

10.06.2016 позивач звернувся із позовом до [PERSON] та просив суд встановити порядок користування квартирою за адресою: [ADDRESS], виділивши [PERSON] в користування кімнату площею 15,2 кв.м., та виділивши [PERSON] у користування кімнату площею 16,4 кв.м. з лоджією 1,08 кв.м., залишивши у спільному користуванні кухню, площею 7,2 кв.м., коридор, площею 7.3, вбиральну, площею 1.1 кв.м., ванну кімнату, площею 2,1 кв.м. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вони з відповідачем є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS]. Пояснив, що у зв'язку з конфліктною ситуацією з відповідачем є необхідність у виділенні йому в користування жилу кімнату, площею 15,2 кв.м., а відповідачу в користування жилу кімнату площею 16,4 кв.м., залишивши місця загальною користування в спільному користуванні. Зазначено, що встановлення саме такого порядку користування житловим приміщенням не буде порушувати права відповідача, так, як позивач просить виділити йому у користування кімнату меншою площею, ніж кімната, яку просить залишити в користуванні відповідача. Виходячи з вищенаведеного, позивач звернувся до суду із вказаним позовом та просить його задовольнити. 08.08.2016 на адресу суду надійшло заперечення від відповідача, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог позивача, посилаючись на наступне. Пояснив, що кімнати спірної квартири мають різну форму, призначення та фізичний стан. Зазначив, що кімната, яку позивач просить залишити в користуванні відповідача, площею 16,4 кв.м., є вітальнею, вона не призначена для цілодобового перебування людей, некомфортною для цілодобового проживання, зокрема для відповідача, який є пенсіонером, крім того, дана кімната потребує ремонту із значними затратами на нього, а інша кімната, площею 15,2 кв.м., є спальнею, потребує косметичного ремонту помірної вартості, окрім того, відповідач восени 2015 року почав готувати дану кімнату для постійного проживання: навів порядок, вивіз непотріб, завіз власні речі та придбав шпалери. Також у своїх запереченнях відповідач посилається на те, що вартість комунальних послуг за вітальню більша, що має суттєве значення для нього. Крім того, відповідач зазначив, що має намір використовувати спірну квартиру для проживання, в той час як позивач хоче продати свою частку. Позивач в судове засідання не з'явився, від його представника надійшла заява, у якій він представник позивача просила розглядати справу без її участі, позов просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву, у якій просив розглядати справу без його участі, у задоволенні позову просив відмовити. Врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.05.2016, реєстровий №626, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Федоровою К.І., [PERSON] та [PERSON] належать по ? частки у спадщині, залишеній після смерті [PERSON] ,померлої [INFO], яка складається з квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Як вбачається з технічного паспорту на дану квартиру, квартира №174 складається з 2 кімнат жилою площею 31,6 кв.м., у ому числі: кімната №1 - 16,4 кв.м., №2 - 15,2 кв.м., кухня 7,2 кв.м, ванна кімната 2,1 кв.м., вбиральні (поєднаної) 1,1 кв.м., коридор 7,3 кв.м., квартира обладнана лоджією 1,08 кв.м. (а.с.7-8). У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України). Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Згідно з статтю 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України «власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном». Частина перша статті 355 ЦК України визначає, що «майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно)». Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України «власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю». Отже, [PERSON] та [PERSON], як співвласники квартири, мають право на встановлення порядку користування нею. За ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22 грудня 1995 року квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до статті 391 ЦК України «власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном». Зазначений речовий спосіб захисту права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, полягає у вимозі усунення перешкод, які заважають власнику або іншому титульному володільцю здійснювати повно і незаперечно свої права користування і розпорядження майном. Суд встановив, що на сьогоднішній день сторони не досягли згоди щодо користування спільною квартирою. Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Суд вважає за можливе встановити порядок користування спірною квартирою, однак не запропонований позивачем, а із врахуванням наданих відповідачем пояснень та запропонованого ним порядку користування спірною квартирою, оскільки кожна кімната є ізольованою, та може бути виділена в користування, житлові права сторін запропонованим порядком користування не порушуються, забезпечується можливість окремого проживання сторін у цій квартирі. При цьому, суд виходить з того, що відповідач почав готувати кімнату №2 - 15,2 кв.м. для постійного проживання, тобто уже встановився певний порядок користування квартирою. Суд зважає і на те, що позивач у спільній квартирі не проживає. Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Отже, суд дійшов висновку про можливість встановлення порядку користування квартирою [ADDRESS], а саме: виділивши у користування позивачу ізольовану житлову кімнату, площею 16,4 кв. м. з лоджією 1,08 кв.м., відповідачу - ізольовану житлову кімнату, площею 15,2 кв. м., а місця загального користування залишити у загальному користуванні. Розподіляючи судові витрати відповідно до статті 88 ЦПК, суд зазначає, що з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 551,21 грн.

Outcome: partial