Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-22 00:00:00

08.06.2018 року позивач звернувся до Соломянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення понесених витрат в порядку регресу в розмірі - 583464.00 грн. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 28.08.2018 року справу передано на розгляд до Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області, так як справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) вказаного суду, оскільки відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . 05.12.2018 року справа надійшла до Кам`янець-Подільського міськрайонного суду. 07.12.2018 року судом направлено запит про місце реєстрації відповідача. 19.12.2018 року суду надійшла інформація, про те, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . 20.12.2018 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 04.02.2019 року проведено підготовче судове засідання, справу призначено до розгляду. 14.02.2019 року надійшов відзив відповідача на позов. 22.02.2019 року позивачем направлено відповідь на відзив. 15.03.2019 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху,надано термін представнику позивача для сплати судового збору. 17.05.2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження,справа призначена до судового розгляду. Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що 19.04.2016 року [PERSON] керуючи службовим автомобілем RENAULT DUSTER, д.н.з [NUMBER] , на перехресті вулиць Мельникова та О.Теліги в м. Києві порушив Правила дорожнього руху, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , яка від отриманих травм померла. Вироком Шевченківського районного суду м. Києва [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення і призначено покарання - п`ять років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на три роки та задоволено цивільний позов [PERSON] і [PERSON] та стягнено з Департаменту патрульної поліції в рахунок відшкодування моральної шкоди по 291732 грн., кожному, загальний розмір складає 583464 грн. Вказані кошти повністю перераховані Департаментом на користь стягувачів. Після проведення такої виплати у позивача виникло право зворотної вимоги до [PERSON] Добровільно відшкодувати вказану суму відповідач відмовляється, тому вони вимушені звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача Мельник -Кірієнко А .П., яка діє за довіреністю № 210/41/3/01-2019 від 08.01.2019 року, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала і пояснила, що чинним законодавством, передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Крім того, трудовим законодавством передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли:шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Тому враховуючи заявлені позовні вимоги, просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позов визнав частково і пояснив, що дійсно перебував на службі в день скоєння ДТП,перебував у трудових відносинах з Департаментом патрульної поліції, що згідний відшкодувати шкоду в розмірі середнього місячного заробітку,та просить врахувати,що у зв`язку із тяжким матеріальним становищем,що пов`язане із хворобою дитини, [INFO] , дружина не працює ,не має можливості відшкодувати таку суму за позовом. Представник відповідача [PERSON] , який представляє інтереси [PERSON] на підставі договору 3/19 про надання правової допомоги та ордеру ХМ № 001527 від 01.02.2019 року, в судовому засіданні позов визнав частково в розмірі середнього місячного заробітку відповідача [PERSON] і пояснив, що вимога регресу може виникнути лише при завданні збитків державному бюджету, проте позивачем будь-яких обґрунтувань про завдання збитків [PERSON] державному бюджету не зазначає та в чому вони полягають також є не зрозумілим. Крім того, на працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Оскільки у Законі України «Про Національну поліцію» відсутня норма щодо матеріальної відповідальності поліцейських,відшкодування матеріальної шкоди заподіяної поліцейським, а тому на поліцейського,як на працівника, поширюється трудове право і слід керуватися Кодексом законів про працю України. Заслухавши пояснення осіб, які приймають участь в судовому розгляді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, судом встановлено, 19.04.2016 року [PERSON] будучи на посаді інспектора роти № 10 батальйону № 4 УПП у м. Києві ДПП, керуючи службовим автомобілем RENAULT DUSTER, д.н.з [NUMBER] , на перехресті вулиць Мельникова та О.Теліги в м. Києві порушив Правила дорожнього руху, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , яка від отриманих травм померла в лікарні. Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 17.03.2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на три роки з застосуванням ст.75 КК України та задоволено цивільний позов [PERSON] і [PERSON] , стягнено з Департаменту патрульної поліції в рахунок відшкодування моральної шкоди по 291732 грн., кожному, загальний розмір якої складає 583464 грн. Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 07.06.2017 року та постановою Верховного Суду від 15.02.2018 року вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 17.03.2017 року щодо [PERSON] , залишено без змін. Згідно з повідомленнями від 30.10.2017 року № 827; від 30.10.2017 року № 828; від02.11.2017 року № 844 та від 03.11.2017 року № 847 присуджені кошти були повністю перераховані Департаментом патрульної поліції стягувачам Комарницькому О.В. і [PERSON] Вироком Шевченківського районного суду м.Києва від 17.03.2017 року встановлено,що [PERSON] ,як інспектор патрульної поліції, лейтенант поліції, керував службовим автомобілем RENAULT DUSTER, д.н.з [NUMBER] , проводив патрулювання місцевості у Шевченківському районі,приблизно о 10 год.30 хв. отримав виклик,порушив ПДР і здійснив наїзд на потерпілу,а тому перебував на службі під час скоєння ДТП, виконував трудові /службові/ обов`язки,а саме невідкладне службове завдання,а тому відповідальність має наставати за нормами трудового права. Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках ,якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин,або коли про це йдеться у спеціальному законі. Відповідно до ст.138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов,передбачених ст. 130 КЗпП України. Згідно ч.ч.1,2,4 ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду,заподіяну підприємству, установі,організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду,лише в межах і порядку,передбачених законодавством, і за умови,коли така шкода заподіяна підприємству,установі,організації винними протиправними діями /бездіяльністю/ працівника. Ця відповідальність,як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди,за винятком випадків,передбачених законодавством. Відповідно до ст.132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству,установі,організації при виконанні трудових обов`язків,працівники, крім працівників,що є посадовими особами,з вини яких заподіяно шкоду,несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди,але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках,зазначених у законодавстві. Згідно законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди,заподіяної з їх вини підприємству,установі,організації,у випадках,передбачених переліком умов ст.134 КЗпП України. Отже,договір про повну матеріальну відповідальність може бути укладено лише із працівниками,які обіймають посади /виконують роботи/ із зазначеного переліку .І лише за наявності такого договору працівник нестиме повну матеріальну відповідальність за заподіяну шкоду. Тобто повна матеріальна відповідальність виникає лише за умови виконання обох вимог. Із наданої позивачем копії Посадової інструкції поліцейського патрульної поліції,затвердженої Наказом Департаменту патрульної поліції за №4/1 від 05.01.2016 року, встановлено,що відповідно до п.5.2 інструкції у разі вчинення протиправних діянь поліцейський несе кримінальну,адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до законодавства ,а відповідно до п.5.4 інструкції у випадках завдання поліцейським патрульної поліції матеріальної шкоди транспортним засобам,технічним засобам вимірювання та іншому майну,він несе матеріальну відповідальність відповідно до чинного законодавства України. Посилання представника позивача,що відшкодовані кошти за вироком суду є майно Департаменту патрульної поліції,а тому підлягають стягненню в порядку регресу з відповідача у повному об`ємі,не можуть прийматися судом,оскільки матеріальна відповідальність у повному розмірі шкоди настає у разі: умисного знищення,пошкодження,псування,розкрадання,незаконного витрачання майна або вчинення інших умисних протиправних дій, приписки в нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт,перекручуванні звітних даних і обману держави в інших формах,заподіяння шкоди особою,що перебувала у нетверезому стані,дій бездіяльності/, що мають ознаки злочину,недостачі,а також знищення або всування майна,переданого їм під звіт для зберігання,перевезення,використання чи для іншої мети. Відповідач,скоїв злочин з необережності відносно особи,а не відносно Департаменту патрульної поліції ,за що був притягнений до кримінальної відповідальності,будучи на службі,виконуючи службові завдання, при виконанні трудових обов`язків ,а тому повинен відповідати за причинену ним шкоду відповідно до вимог ст.132 КЗпП України в межах середнього місячного заробітку. Із наданої суду довідки про доходи №523 від 27.02.2019 року заробітна плата [PERSON] складає - 4290 грн. у місяць. Отже,доведено факт завдання позивачу матеріальної шкоди відповідачем,а тому така шкода має бути відшкодована у розмірі середнього місячного заробітку відповідача,яка складає - 4290 грн. Так як позовні вимоги Департаменту патрульної поліції підлягають задоволенню частково на 0,73%,а тому і судовий збір слід стягнути пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі-63,88 грн.

Outcome: partial