Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

07.09.2020р. до суду звернулася [PERSON] із позовом до [PERSON] та [PERSON] , в якій просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування цієї вимоги зазначила, що є власником житлового будинку [ADDRESS] , в якому були зареєстровані та проживали відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які з травня 2012 року у даному житловому приміщенні не проживають, а тому втратили право на його користування. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, у поданій письмовій заяві просить справу розглянути за її відсутності, на позовних вимогах наполягає. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. За наявності існуючих умов, передбачених в ч.1 ст.280 ЦПК України, які підтверджені наявними в справі доказами, суд ухвалив: провести заочний розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступних підстав: Позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується Договором дарування житлового будинку серії НМТ 627310, посвідченим 29.12.2017р. приватним нотаріусом Калинівського районного нотаріального округу Вінницької області Варламовим О.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 2587, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №109617689, сформованого 29.12.2017р. приватним нотаріусом Калинівського районного нотаріального округу Вінницької області Варламовим О.В. Відповідно до домової книги та довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої Центром надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Калинівської міської ради Вінницької області, у цьому житловому приміщенні в передбаченому законом порядку зареєстровані в якості членів сім`ї власника житла, а саме відповідач [PERSON] , [INFO] , та відповідач [PERSON] , [INFO] . Факт не проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] у період з травня 2012 року по теперішній час за вказаною адресою, підтверджується письмовим актом обстеження житлово-побутових умов від 27.07.2020р. Калинівської міської ради Вінницької області. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Також права власника житлового приміщення визначені ст. 150 Житлового Кодексу Української РСР. Зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ст. 156 Житлового Кодексу Української РСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи з норм діючого законодавства, враховуючи встановлені судом обставини, беручи до уваги той факт, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] добровільно покинули будинок [ADDRESS] , вибувши проживати за іншою адресою, суд вважає, що останні втратили право на користування спірним житлом, оскільки не проживають в ньому без поважних причин понад один рік. Відповідачами не надано доказів відносно створення позивачем перешкод для їх законного користування спірним житлом. З позовами про усунення перешкод в користуванні житлом, про вселення чи з будь-яким іншим позовом, спрямованим на захист свого права, відповідачі не зверталися. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За таких підстав, заявлення вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом, є належним способом захисту прав позивача, а тому вона підлягає задоволенню, оскільки є обґрунтованою та такою, що ґрунтується на законі. На підставі викладеного,

Outcome: approved