Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

10.06.2021 року до Володарського районного суду Київської області за підсудністю надійшла дана цивільна справа за позовом про набуття права власності за давністю володіння. 14.06.2021 року перевіривши матеріали цивільної справи за позовом [PERSON] та [PERSON] суддя залишила позовну заяву без руху та надала позивачу строк для усунення визначених недоліків. 29.06.2021 року позивач [PERSON] на усунення недоліків подала до суду позовну заяву та надала оригінали наявних у неї документів. В позовній заяві позивачі зазначають, що вони, починаючи з 22.05.2010 року проживають у житловому будинку по [ADDRESS] . Будинок був покинутий власниками з 2005 року. Позивачі [PERSON] та [PERSON] у 2010 році перебували у шлюбі і в цей же час вони добросовісно заволоділи та в подальшому відкрито та безперервно володіли зазначеним вище житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами. Вкладали свої кошти в ремонт даного будинку, доглядали та обробляли земельну ділянку біля будинку, понад 11 років поспіль. Позивачі, посилаючись на неможливість належного оформлення права власності на нерухоме майно, в установленому законом порядку та ст. ст. 15,16, 344 ЦК України, ст. ст. 119, 120, 121 ЗК України, ст. ст. 2, 3, 11, 175, 176, 276 ЦПК України, просять суд визнати за ними право власності, за набувальною давністю ( давністю користування) на нерухоме майно, в рівних долях, а саме на: - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] ; - земельну ділянку площею 0,25 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських споруд по [ADDRESS] . 01.07.2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 29.07.2021 року на 11:30 годину. 29.07.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.09.2021 року на 11:30 годину. 16.09.2021 року відкладено судове засідання за клопотанням позивача [PERSON] на 11.11.2021 року. 01.10.2021 року на адресу суду надійшла заява позивачів (а.с. 77): [PERSON] та [PERSON] , якою вони спільно просять суд прийняти зміну позовних вимог та визнати за ними: - право спільної часткової власності за набувальною власністю в рівних долях на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . 09.11.2021 року на адресу суду надійшла заява [PERSON] , якою вона просить суд подальший розгляд справи провести за її відсутності, оскільки у неї відсутня можливість з`явитись на розгляд справи через карантинні обмеження ( а.с.82). Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Надіслав на адресу суду заяву, якою просить розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити ( а.с. 52-53). Відповідач [PERSON] на розгляд справи не з`явилась , про час та місце розгляду належним чином повідомлена. На адресу суду надійшла заява якою вона просить суд розгляд справи проводити за її відсутності. Зазначила, що позовні вимоги визнає ( а.с. 69-70). Суд, ознайомившись із позовною заявою, взявши до уваги позицію позивачів, за відсутності заперечень відповідача, дослідивши письмові докази, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 20.09.1991 року перебували у зареєстрованому шлюбі ( а.с.19). Починаючи з 11.12.2017 року шлюб розірвано. Перебуваючи у шлюбі, позивачі фактично почали проживати та користуватися будинком розташованим за адресою: [ADDRESS] починаючи з 2010 року. Право власності на вказаний будинок позивачі не оформили у визначений законодавством порядок. Зазначений будинок 02.10.1987 року [PERSON] ( останній власник) придбав у [PERSON] житловий будинок площею 22 м 2 з присадибною ділянкою землі 0,54, розташований за адресою: [ADDRESS] розташований житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, що стверджено наданим позивачами оригіналом договору купівлі-продажу будинку ( а.с.7). [PERSON] , останній відомий власник покинув даний будинок , ще 2005 року. Помер він [INFO] в селі Фурси Білоцерківського району Київської області ( а.с.9). В подальшому будинок переходив від одного користувача до іншого (з рук в руки). Останній відомий користувач це [PERSON] ( а.с.11,12,13), однак право власності жоден з користувачів належним чином не оформив та не зареєстрував. Зазначена інформація стверджена інформаційними довідками № № 268153273; 268152561 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна ( а.с.54,55). Користуючись названим будинком, позивачі не знали і не могли знати власників будинку ( право власності яких було б оформлено у відповідності до чинного законодавства), оскільки, як з`ясувалось пізніше офіційні власники даного будинку відсутні, та відмовились від власності ще у 2005 році. Подружжя [PERSON] фактично, без правової підстави володіють чужим майном. В Постанові від 19.09.2018р., по справі № 296/6949/17 Верховний Суд звернув увагу, що позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Цей висновок Верховний Суд зробив у Постанові від 27.09.2018р., по справі № 571/1099/16-ц та Постанові від 31.10.1018р., по справі № 683/2047/16-ц. Позивачі [PERSON] та [PERSON] здійснюють утримання будинку, проводять поточні ремонти, для поліпшення технічного та косметичного стану, оплачували комунальні платежі, користуються земельною ділянкою. Жодних претезній до позивачів за час користування будинком, тобто протягом 11 років, ніхто не висував, тощо. Громада села , сусіди знають, що вони проживають та користуються домоволодінням, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, прийшов до висновку, що виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи, і які повинен довести позивач, є такі: 1) майно може бути об`єктом набувальної давності; 2) добросовісність володіння; 3) відкритість володіння; 4) давність володіння та його безперервність; 5) відсутність інших осіб, які претендують на це майно; 6) відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.7 За змістом ч. 1 ст. 344 ЦК України, позивач має довести, окрім відкритості, безперервності і давності володіння нерухомим майном, щодо якого у нього відсутні підстави для володіння і набуття права власності, ще і інші обставини, які мають суттєве значення для справи, зокрема, добросовісність володіння. Так, ознака добросовісності присутня у тому випадку, коли володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном (постанова Верховного Суду від 27.09.2018 року по справі № 571/1099/16-ц). Отже, для застосування набувальної давності добросовісний набувач має довести, що майно, яким він заволодів, є чужим, тобто належить іншій особі, а у самого добросовісного набувача на момент заволодіння майном були відсутні передбачені законом підстави для набуття власності на нього і він не знав і не міг знати про це. До того ж, таке заволодіння має бути правомірним. Застосування до набувальної давності презумпції добросовісності не відповідає буквальному змісту ст. 344 ЦК, оскільки в силу ч. 5 ст. 12 ЦК презумпція добросовісності діє тоді, коли законом встановлені правові наслідки недобросовісного здійснення особою свого права (частини 1, 3 ст. 388 ЦК), тоді як ст. 344 ЦК вказує на правомірні дії щодо добросовісного заволодіння чужим майном. Таким чином, набувальна давність поширюється на випадки фактичного, без правової підстави, володіння чужим майном. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. В даній справі позивачі вірно визначили відповідачем у справі [PERSON] , дружину останнього відомого власника домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] та яка не заперечує проти позову. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Тобто відсутність реєстрації права власності на спірний житловий будинок не перешкоджає визнанню за позивачкою права власності на нього за набувальною давністю. Отже, наразі наявні всі підстави для застосування набувальної давності: - володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна. Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності; - володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном. Підсумовуючи за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого, його власнику було відмовлено. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року по справі № 296/6949/17 . В ході судового розгляду встановлено, що позивачі: більше одинадцяти років володіють та фактично користуються житловим будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Володіння та користування позивачами домоволодінням є відкритим та безперервним, за відсутності у них будь-якої правової підстави, а тому суд вважає за необхідне, визнати за ними право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, приймаючи визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволеню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі - 908,00 грн.

Outcome: approved