Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

08.04.2019 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з даним позовом та просила розірвати шлюб з [PERSON] та стягнути з нього на її користь щомісячно аліменти на утримання їх неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначає, що в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] перебуває з 01.06.2013 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Виникають складні сімейні ситуації, які часто закінчувалися конфліктами. Сімейні відносини вже не будуються на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові, поваги та взаємодопомоги. На даний час динина проживає з позивачкою, спору про місце проживання дитини немає, договір про стягнення аліментів між ними не укладався. У судове засідання позивачка [PERSON] не з’явилась, але надала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглядати без її участі та зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. У судове засідання відповідач [PERSON] не з’явився, але надав до суду письмову заяву, в якій просив справу розглядати без його участі позовні вимоги визвав в повному обсязі. У зв’язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову Дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, судом встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON], 01.06.2013 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новгород-Сіверського районного управління юстиції, актовий запис № 24, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6). Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER](а.с.7). Перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сім’ї, фактично їх сім’я розпалась, шлюб існує лише формально. Позивачка [PERSON] в своїй заяві наполягала на розірванні шлюбу, відповідач [PERSON] не заперечував проти задоволення позову, що свідчить про дійсну волю чоловіка та дружини. Тому суд приходить до висновку, що сім’я розпалась остаточно. Збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та їх малолітньої доньки. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України (далі СК України) суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що мають істотне значення. Позивачка, відповідно до положень ст. 113 СК України, має право на вибір прізвища після розірвання шлюбу, тому суд вважає обґрунтованим її бажання залишити прізвище «[PERSON]». Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі – СК України) батьки зобов’язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено можливість стягнення коштів на утримання дитини (аліментів) за рішенням суду. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини разом з яким проживає дитина. Згідно частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Оскільки позивачкою заявлено про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання їх спільньої дитини у частці від доходу відповідача, суд вважає за необхідне стягнути їх саме у вказаний спосіб. Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров’я та матеріальне становище дитини; стан здоров’я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною другою статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд враховує, що відповідач працює у Виробничому підрозділі Конотопської дирекції залізничних перевезень, регіональна філія «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» та щомісяця отримує заробітну плату у розмірі, що перевищує мінімальний розмір заробітної плати в Україні (а.с.14), а також відсутність відомостей про перебування на його утримання інших осіб, а також відсутність будь-яких відомостей про наявність у відповідача захворювань, які потребували б додаткових витрат. За таких обставин суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітньої [PERSON], [INFO] аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно позов підлягає задоволенню повністю. При цьому, на підставі частини першої статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред’явлення позову, тобто з 08.04.2019 року. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів – у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів з відповідача у межах суми платежу за один місяць, за період з 08.04.2019 року по 07.05.2019 року. Судові витрати суд розподіляє на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп. за позовні вимоги про стягнення аліментів та з відповідача на користь позивачки сплачений нею судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. за позовні вимоги про розірвання шлюбу.

Outcome: approved