Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-01 00:00:00

10.02.2020 р. до Малиновського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] , яку в подальшому було уточнено, у якій він просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 24828, вчинений приватним нотаріусом Чуловським В.А. 31.10.2017 р. Обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] вказав, що 04.07.2007 р. між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого стало Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Укрсоцбанк», в подальшому Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», повним правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі Банк) було укладено Договір кредиту № 2007/13-2.06/434, відповідно до якого відповідачем надано позивачу грошові кошти у розмірі 92000,00 доларів США на придбання житлової нерухомості, а також іпотечний договір. 24.04.2019 р. позивач дізнався, що 03.04.2019 р. постановою приватного виконавця Притуляка В.М. було відкрито виконавче провадження № 58789706 щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Чуловського В.А. від 31.10.2017 р. про стягнення заборгованості по Договору кредиту та задоволення вимог відповідача у розмірі 2111932,10 доларів США. Після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження позивач вважає, що виконавчий напис нотаріуса вчинено з грубим порушенням. Так, справа розглядалася неодноразово. Спочатку за позовом Банку до позивача в Постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків з 11.01.2008 р., потім в Дніпровському районному суді м. Києва. При цьому 11.01.2008 р. позивачу було направлено письмове повідомлення з вимогою про дострокове погашення заборгованості, чим було змінено строк виконання зобов`язання з 03.07.2032 р. на 11.01.2008 р. 06.03.2008 р. державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника, а 02.06.2008 р. винесена постанова про повернення виконавчого документа. 04.12.2008 р. постійно діючий Третейський суд при Асоціації українських банків рішенням стягнув з [PERSON] 958303,33 грн. та ухвалою наклав арешт на майно. 23.02.2009 р. Дніпровський районний суд м. Києва видав виконавчий лист на виконання рішення третейського суду від 04.12.2008 р. 26.09.2014 р. Третейський суд виніс рішення про стягнення з позивача 1917786,50 грн. При цьому, права звернення у третейський суд у відповідача не було, оскільки строк дії договору закінчився у 2008 р. Вказане рішення Третейського суду від 26.09.2014 р. скасоване ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03.02.2016 р., яка залишена без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28.03.2016 р., залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21.06.2016 р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.12.2016 р., ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 22.04.2015 р. про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду скасовано. 20.03.2017 р. державним виконавцем Малиновського ВДВС м. Одеси винесено постанову про закінчення виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа. Таким чином виконавчий напис є незаконним. Крім того, позивач вважає, що іпотечний договір є недійсним, оскільки предмет іпотеки не належить [PERSON] . Стягнення заборгованості вчинено за період з 01.12.2014 р. по 12.09.2017 р., в той час як 20.03.2017 р. державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Позивач не отримував сповіщення боржника про заборгованість або попередження про необхідність її погашення. У зв`язку з припиненням дії договору проценти не підлягають нарахуванню. Незрозумілим є розмір заборгованості, чим порушено вимогу безспірності. Враховуючи викладене, [PERSON] просив застосувати позовну давність щодо стягнення заборгованості за договором та визнати зазначений виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] зазначену позовну заяву підтримав та просив її задовольнити. Представник Акціонерного товариства «Альфа-Банк», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» та третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А. \~в судове засідання не з`явилися, про дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник банку надав заяву про розгляд справи у його відсутність. У наданому відзиві на позовну заяву представник АТ «Альфа-Банк» у задоволенні позовних вимог просив відмовити з огляду на наступне. Нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. дотримано вимоги чинного законодавства, зокрема Закон України «Про нотаріат», Перелік документів, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку, затверджений постановою Кабміну від 29.06.1999 р. № 1172, при вчиненні спірного виконавчого напису. Заборгованість є безспірною, а тому виконавчий напис вчинено правомірно. Крім того, позивач може оспорити лише правильність вимог, зазначених у виконавчому написі. Факти, на які спирається позивач не є підставою для скасування виконавчого напису. Застосування строків позовної давності не розповсюджується на строки звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 26.05.2020 р. клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів задоволено, витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. належним чином завірені документи, на підставі яких виданий виконавчий напис № 24828, вчинений 31 жовтня 2017 року, щодо стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» загальної суми заборгованості 211932,10 доларів США. На підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні до них правовідносини, що надають підстави для висновку про задоволення позову з наступних міркувань. Судом встановлено, що 04.07.2007 року, між [PERSON] (Позичальник) та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого стало Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Укрсоцбанк», в подальшому Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», повним правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (Кредитор) було укладено Договір кредиту № 2007/13-2.06/434 (далі Договір). Відповідно до п. 1.1., 1.1.1., 1.1.2. цього Договору, Кредитор надав Позичальнику у тимчасове користування грошові кошти в сумі 92000,00 доларів США зі сплатою 12,7 % річних з визначеним порядком погашення суми основної заборгованості: з серпня 2007 р. по червень 2032 р. щомісячно рівними частками по 307 доларів США; з червня 2032 р. 207 доларів США з кінцевим терміном погашення 3 липня 2032 р. Згідно п. 2.4.1.-2.4.2. Договору сплата процентів та кредиту здійснюється у валюті Кредиту на рахунок № [NUMBER] в Одеській обласній філії АКБ «Укрсоцбанк» не пізніше десятого числа місяця. За умовами п.п. 3.3.9. Договору позичальник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями. У якості забезпечення виконання зобов`язань за Договором між [PERSON] та Банком укладено Іпотечний договір від 04.07.2007 р., посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трофімець В.В. Питання про визнання зазначеного договору недійсним не є предметом спору. Відповідно до положень ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1049 УК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони визначили також строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. На підставі зазначеного, 11.01.2008 р. Банк звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Трофімець В.В. з заявою № 06-10/84-9 про звернення стягнення на предмет іпотеки. На підставі виконавчого напису № 205, вчиненого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трофімець В.В. 07.02.2008 р., державним виконавцем Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби винесена постанова про арешт майна боржника від 06.03.2008 р., а саме квартири [ADDRESS] . 02.06.2008 р. заступником начальника першого відділу ДВС Малиновського районного управління юстиції у м. Одесі винесена постанова № В-1/115 про повернення виконавчого документа стягувачеві у зв`язку з не належністю вказаної квартири боржнику [PERSON] 04.12.2008 р. Постійно діючий Третейський суд при Асоціації українських банків постановив рішення за позовною заявою Банку до [PERSON] про стягнення боргу, яким стягнув з [PERSON] на користь Банку 958303,33 грн. та ухвалою наклав арешт на майно, що належить [PERSON] 23.02.2009 р. Дніпровський районний суд м. Києва постановив ухвалу про видачу виконавчого листа на виконання рішення третейського суду від 04.12.2008 р. та видав виконавчий лист. 26.09.2014 р. Постійно діючий Третейський суд при Асоціації українських банків ухвалив рішення про стягнення з [PERSON] на користь Банку 1917786,50 грн. Вказане рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 26.09.2014 р. скасоване ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03.02.2016 р., яка залишена без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.05.2016 р. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28.03.2016 р., залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21.06.2016 р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.12.2016 р., ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 22.04.2015 р. про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду скасовано повністю. 20.03.2017 р. державним виконавцем Малиновського ВДВС м. Одеси винесено постанову про закінчення виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» грошової суми у розмірі 1937607,96 грн. у зв`язку з ухваленням рішення про скасування рішення третейського суду. В подальшому, представник ПАТ «Укрсоцбанк» Матяш Є.М. 31.10.2020 р. звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. з заявою б/н про вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості за вказаним Договором у загальній сумі 211932,10 доларів США за період з 01.12.2014 р. по 12.09.2017 р. До цієї заяви додано: оригінал Кредитного договору; засвідчена Стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; документи стягувача, що підтверджують безспірність заборгованості Боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, та документи представника Стягувача за довіреністю. 31.10.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 24828, яким запропоновано стягнути на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість, що виникла по Договору Кредиту № 2007/13-2.06/434 від 04.07.2007 р., боржником за яким є [PERSON] , за період з 01 грудня 2014 року по 12 вересня 2017 року, яка складається з: простроченої заборгованості 92000,00 доларів США; строкова заборгованість по нарахованим процентам 259,64 доларів США; прострочена заборгованість по нарахованим процентам 119672,46 доларів США, загальна сума заборгованості 211932,10 доларів США. Крім того, стягненню підлягала сума плати, що здійснена Стягувачем за вчинення виконавчого напису. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з підпунктами 1.1, 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок), для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з підпунктом 3.2 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік). Пунктом 1 Переліку визначено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку), подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Отже, статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Тобто інший строк давності для вчинення виконавчого напису нотаріуса повинен бути прямо передбачений саме законом, і не може бути змінений домовленістю сторін (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18)). Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18, наведено правовий висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Крім того, відповідно до п. 4.5. Договору у разі невиконання (неналежного виконання) Позичальником обов`язків, визначених п.п. 3.3.7., 3.3.8., 3.3.9. цього Договору, протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, Позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Таким чином, у пункті 4.5 Договору сторони врегулювали питання дострокового повернення кредиту, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання та визначили умови такого повернення. Враховуючи, що з 21.09.2007 р. за Договором позичальником не вносяться платежі, то згідно п. 4.5. Договору, строк користування кредитом вважається таким, що сплив 11 грудня 2007 року (відносно платежу, який мав бути здійснений у вересні 2007 року), а тому позичальник був зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі. У відповідності до ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України строк виконання кожного щомісячного зобов`язання спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня\~після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано\~його початок (стаття 253 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253255 цього Кодексу. Згідно з частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, оскільки позичальник не виконав своє зобов`язання за договором, у ПАТ «Укрсоцбанк» з 11 грудня 2007 року виникло право на звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права в межах трирічного строку позовної давності, тобто до 11 грудня 2010 року. З цього ж дня і нотаріус мав рахувати право звернення банку з вимогою до позичальника про стягнення боргу і встановивши порушення трирічного строку звернення з цією вимогою відмовити у вчиненні нотаріальної дії. Крім того, з тексту оскаржуваного виконавчого напису вбачається, що нотаріусом посвідчено право стягувача (ПАТ «Укрсоцбанк») на стягнення заборгованості за період з 01.12.2014 р. по 12.09.2017 р. Прострочена заборгованість складає 92\~000 доларів США, 12,7 % річних становить 11684 доларів США, а тому загальна сума простроченої заборгованості по нарахованим % явно не може відповідати 119672,46 доларів США. Тому визначена стягувачем і нотаріусом загальна сума простроченої заборгованості по нарахованим % очевидно охоплює час, що значно передує періоду з 01.12.2014\~р.\~по 12.09.2017\~р.,\~а тому\~знаходиться за\~межами позовної\~давності.\~З дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. Також, з позову та наданих документів вбачається, що з 2008 р. між сторонами вже мав місце спір, який перебував на розгляді Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків. Отже, з урахуванням вищевикладеного, вчинений спірний виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню, оскільки позивачем доведено, що на момент його вчинення між сторонами мав місце спір щодо розміру сум, які підлягають стягненню, а також те, що з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не переконався у безспірності заборгованості та не врахував, що після спливу визначеного договором строку кредитування банк не мав права нараховувати передбачені договором проценти за кредитом. За таких обставин, зважаючи на те, що банк звернувся до нотаріуса лише 31 жовтня 2017 року, суд дійшов висновку про вчинення нотаріусом виконавчого напису без дотримання вимог законодавства про безспірність заборгованості та з пропуском встановленого статтею 88 Закону України «Про нотаріат» трирічного строку з дня виникнення права вимоги. З часу підписання Договору Банк був обізнаний з його змістом та мав можливість знати про стан своїх майнових прав та обов`язків. При цьому Банк не навів переконливих аргументів щодо наявності в нього об`єктивних перешкод звернутися до нотаріуса для вчинення виконавчого напису в межах встановленого законом трирічного строку з дня виникнення права вимоги, який є розумними і достатніми для захисту порушеного права. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції\~про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). На підставі зазначеного, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] та визнає таким, що не підлягає виконанню вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. виконавчий напис № 24828 від 31 жовтня 2017 року. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Така позиція суду відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 21.11.2018 р. у цивільній справі № 686/1144/17-ц, провадження № 61-12876св18. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керувався наступним. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»\~судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою сплаті підлягає судовий збір у розмірі\~0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Статтею 7 Закону України про «Державний бюджет на 2020 рік» установлено у 2020 році прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2102 гривні. Позивача було звільнено від сплати судового збору при поданні позовної заяви, а отже на підставі статті 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави стягується судовій збір за позовну вимогу немайнового характеру у розмірі 840 грн. 80 коп. (2102 х 0,4).

Outcome: approved