Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

09 вересня 2020 року представник позивача, приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Соверен» звернувся до суду з позовом про відшкодування завданої [PERSON] матеріальної шкоди. В позовній заяві зазначив, що 28 травня 2018 року на 140 км автошляху Н-31 Дніпро-Царичанка-Кобеляки-Решетилівка сталась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої транспортні засоби отримали пошкодження. Винним у ДТП визнано [PERSON] , а тому відповідно до ст. 1191 ЦК України прохає суд стягнути із останнього 6834,05 грн у відшкодування завданої матеріальної шкоди. Крім цього прохає стягнути витрати по сплаті судового збору. 04 листопада 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач позов не визнав та зазначив, що цивільно-правова відповідальність автомобіля, яким керував [PERSON] застрахована в ПАТ «Українська страхова група». Сторона відповідача не має обов`язку відшкодувати позивачу будь-яку матеріальну шкоду, оскільки вона у повному обсязі відшкодована страховиком відповідача. Власником автомобіля є представництво в Україні акціонерного товариства «Онур Таахут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті», а [PERSON] керував автомобілем під час виконання трудових обов`язків з даним товариством, тому в задоволенні позову прохав відмовити. 24 листопада 2020 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача зазначив, що [PERSON] є відповідальною особою за завданий збиток на підставі статтей 1187 та 1188 ЦК України, а тому зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду відповідно до наданого позивачем розрахунку. Ухвалою суду від 13 жовтня 2020 року відкрито провадження по даній справі за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача, ПАТ «Страхова компанія «Соверен», будучи завчасно, належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач, [PERSON] , а також його представник, адвокат Галушко С. С., будучи завчасно, належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, однак подали до суду заяву про розгляд справи без участі сторони відповідача. Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що постановою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 19 липня 2019 року в справі № 532/1569/19 [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме в тому, що він 28 травня 2019 року о 10 годині в порушення п. 10.1 Правил дорожнього руху України на 140 км автошляху Дніпро - Царичанка - Кобеляки - Решетилівка, керуючи автомобілем марки Volvo FM 480 державний номерний знак [NUMBER] , під час руху заднім ходом, не переконався в безпечності цього маневру та допустив зіткнення з автомобілем Volkswagen Amarok державний номерний знак [NUMBER] . Частиною 4 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно частини 6 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Оскільки вказана постанова суду є чинною і має по цій справі преюдиціальне значення, вказані обставини стосовно вини [PERSON] у вчиненні дорожньо- транспортної пригоди відповідно до вказаної норми не підлягають повторному доведенню. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки Volkswagen Amarok державний номерний знак [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Зазначений транспортний засіб застрахований в страховій компанії «Соверен». Із позовної заяви вбачається, що автомобіль марки Volvo FM 480 державний номерний знак [NUMBER] застраховано у ПАТ «СК «Українська страхова група» згідно полісу № АМ6509870. Дана обставина не заперечується також і відповідачем. Відповідно до страхового акту № 08/19-09 Т, проведеного на підставі рахунку-фактури № ФОП-000111 від 23.08.2019 року вартість збитку, завданого власнику автомобіля Volkswagen Amarok державний номерний знак [NUMBER] становить 31306 грн. Розмір франшизи складає 2400 грн (а.с.5, 15). ПАТ «СК «Українська страхова група» сплатила ПрАТ «Страхова компанія «СОВЕРЕН» страхове відшкодування в розмірі вартості відновлювального ремонту за вирахуванням зносу, що становить 22071,95 грн. - призначення платежу: страхове відшкодування АМ-6509870 в 20.08.18 стр. Акт ДКЦВ -18601 в 13.12.19; Представництво ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ (а.с.16). Таким чином, залишок заборгованості становить 6834,05 грн (різниця між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням). Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Виходячи з наведених норм права, шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-108цс13, постановах Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 373/1773/18,від 20 листопада 2019 року у справі № 501/2298/16-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 534/872/16-ц. Судом встановлено, що [PERSON] вчинив ДТП під час виконання трудових обов`язків. Це зокрема вбачається із постанови суду, згідно якої вбачається, що останній працював водієм в товаристві з обмеженою відповідальністю «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ВЕ ТІДЖАРЕТ ЛІМІТЕД ШІРКЕТІ» ( а.с.14) та довідки даного товариства, яке підтвердило, що [PERSON] працює в товаристві на посаді водія з 02.02.2019 року по даний час. Крім цього у 2019 року автомобіль VOLVO, державний номерний знак [NUMBER] , на якому відбулась ДТП, був закріплений за [PERSON] (а.с.76). Таким чином, за шкоду, завдану працівником, в даному випадку [PERSON] має нести відповідальність роботодавець - товариство з обмеженою відповідальністю «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ВЕ ТІДЖАРЕТ ЛІМІТЕД ШІРКЕТІ». Зазначеної позиції дотримується також Велика Палата Верховного Суду, якою в постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Враховуючи вище викладене, в задоволенні позову приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Соверен» слід відмовити, оскільки [PERSON] не є належним відповідачем по даній справі. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом прийнято рішення про відмову в задоволенні позову, то понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed