Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

08.06.2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про звернення стягнення на майно. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що між позивачем та третьою особою у справі було укладено Генеральну кредитну угоду №161114N3 від 11.12.2014 року. Згідно зі ст. 1 Генеральної угоди, кредит грошові кошти, які банк надає в рамках цієї Генеральної угоди згідно з Кредитним договором на фінансування діяльності позичальника на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності, цільового характеру використання та відкличності. Відповідно до положень та умов Генеральної угоди Банк здійснює із Позичальником кредитні операції в межах лімітів, визначених в п. 2.2 ст. 2 Генеральної угоди, на підставі та з урахуванням умов Кредитних договорів, які укладаються за домовленістю Сторін відповідно до положень цієї Генеральної угоди. Згідно з умовами Генеральної угоди Позичальник взяв на себе обов'язок своєчасно та у повному обсязі виконувати свої зобов'язання за Генеральною угодою, у тому числі Кредитними договорами, зобов'язання за іншими договорами, укладеними із банком (пп. 7.2.2 п. 7.2 ст. 7 Генеральної угоди). В рамках Генеральної угоди між АТ «Укрексімбанк» та ТОВ «ІРПІНЬ РЕМ- ТОРГ» було укладено Кредитний договір № 161114К12 від 11.12.2014. На виконання п.п. 2.1, 2.2, пп. 2.3.1 п. 2.3, п.2.4 ст. 2 Кредитного договору Банк відкрив Позичальникові відновлювану кредитну лінію з лімітом в розмірі 3000000,00 гривень, з кінцевим терміном погашення Кредиту - 10.12.2015, зі сплатою процентів за користування Кредитом в порядку та в розмірі, встановлених пп. 3.1.2, 3.1.4 п. 3.1 ст. 3 Кредитного договору, а також зі сплатою комісій за управління Кредитом та за зобов'язання щодо надання кредитної лінії в порядку та розмірі, встановленому пп. 3.2.1, 3.2.2 п. 3.2 ст. 3 Кредитного договору. Відповідно до умов Кредитного договору Позичальник взяв на себе зобов'язання погашати Кредит, сплачувати проценти за користування Кредитом, комісії за управління Кредитом та за зобов'язання щодо надання кредитної лінії, а також сплачувати інші платежі за Кредитним договором, у розмірах та на умовах Кредитного договору (п.п. 2.4, 2.6 ст. 2, п.п. 3.1, 3.2 ст. З та пп. 9.2.2 п. 9.2 ст. 9 Кредитного договору). Відповідно до пп. 8.1.2 п.8.1 ст. 8 Кредитного договору, Банк має право вимагати виконання грошових зобов'язань за Кредитним договором у повному обсязі у випадках, передбачених пп.пп. 9.2.5 - 9.2.6 п. 9.2 ст. 9 Кредитного договору, у строки, передбачені пп.пп. 9.2.5 - 9.2.6 п. 9.2 ст. 9 Кредитного договору. При цьому, згідно з положеннями Кредитного договору (пп.пп. 9.2.5 - 9.2.6 п. 9.2 ст. 9), Позичальник взяв на себе обов'язок здійснити погашення кредиту, сплату процентів за кредитом, комісій та інших платежів за Кредитним договором у повному обсязі протягом 10 (десяти) Банківських днів з дня відправлення Банком Позичальнику повідомлення про необхідність такого погашення. У зв'язку з невиконанням Позичальником зобов'язань за Кредитним договором, Банк надіслав на адресу Позичальника вимогу про дострокове погашення заборгованості (лист № 161-07/1805 від 17.03.2015), в якій вимагав протягом 10 (десяти) Банківських днів з дня відправлення Банком Позичальнику повідомлення здійснити погашення заборгованості за Кредитним договором. Позивач зазначає, що всупереч взятих на себе зобов'язань, Позичальником не було погашено заборгованість за Кредитним договором. Відповідно до п. 10.2 ст. 10 Кредитного договору, у випадку невиконання (несвоєчасного виконання) Позичальником будь-яких грошових зобов'язань, визначених Кредитним договором, Позичальник сплачує Банку пеню, що нараховується на суму невиконаних (належним чином виконаних) зобов'язань з розрахунку фактичної кількості прострочених днів у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення, включаючи день виконання відповідних грошових зобов'язань. Враховуючи порушення Позичальником зобов'язань за Кредитним договором, позивач вважає наявними правові підстави для стягнення пені, нарахованої на суму несвоєчасно погашеного Кредиту (основного боргу), несвоєчасно сплачених процентів за користування Кредитом, а також комісій за управління Кредитом та за зобов'язання щодо надання кредитної лінії. Також на думку позивача, встановлення в Кредитних договорах обов'язку сплачувати проценти за користування Кредитами та наявність обов'язку у Позичальника сплачувати Банку неустойку (пеню) за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань не виключає сплату сум трьох процентів річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, враховуючи, що проценти, встановлені в Кредитних договорах, стосуються плати за користування кредитними коштами, неустойка (пеня, штраф) є видом забезпечення виконання зобов'язань, а ч. 2 ст. 625 ЦК України, встановлює проценти лише на випадок прострочення виконання грошового зобов'язання, тобто є мірою відповідальності за порушення грошового зобов'язання. Позивач зазначає, що у зв'язку з невиконанням (несвоєчасним виконанням) Позичальником грошових зобов'язань за Кредитним договором, достатньо правових підстав для нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат за весь період прострочення повернення Кредиту, сплати процентів за користування Кредитом та комісій за управління Кредитом та за зобов'язання щодо надання кредитної лінії. Крім цього, за порушення/невиконання Позичальником зобов'язань, взятих на себе відповідно до умов Кредитного договору, Банк застосовує до Позичальника штрафні санкції у розмірі, в строки та у порядку, визначеному умовами Кредитного договору (ст. 10 Кредитного договору). Враховуючи, що TOB «ІРПІНЬ РЕМ-ТОРГ» порушено зобов'язання за Кредитним договором, який укладено в рамках Генеральної угоди, станом на 18.05.2015 розмір заборгованості TOB «ІРПІНЬ РЕМ-ТОРГ» перед AT «Укрексімбанк» за Кредитним договором, згідно з розрахунком заборгованості, становить 4002999,72 грн., і складається із: 2882 810,00 грн. - заборгованість за Кредитом (основним боргом); 197072,10 грн. - проценти за користування Кредитом (основним боргом); 10741,94 грн. - комісія за управління Кредитом; 476,58 грн. - комісія за зобов'язання щодо надання кредитної лінії; 231405,64 грн. - пеня за прострочення зобов'язань; 11418,23 грн. - 3% річних згідно зі ст. 625 ЦК України; 612975,23 грн. втрати від інфляції згідно зі ст. 625 ЦК України; 56100,00 грн. - штрафні санкції за порушення умов Кредитного договору. З метою забезпечення виконання Позичальником зобов'язань за Кредитним договором, який укладено в рамках Генеральної угоди між Позивачем та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений Іпотечний договір № 161114Z30 від 12.12.2014 року. Відповідно до п. 1.3 ст. 1 Іпотечного договору предметом іпотеки, що є забезпеченням викладених в Кредитному договорі, який укладено в рамках Генеральної угоди, зобов'язань Позичальника, є нерухоме майно Іпотекодавця, а саме нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Панельна, буд. 5, приміщення 54, загальною площею 277,9 кв.м. Відповідно до пп. 2.1.5 п. 2.1 ст. 2 Іпотечного договору Іпотекодержатель має право за рахунок Предмета іпотеки задовольнити в повному обсязі вимоги, що випливають з Кредитного договору на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, неустойку; витрати, пов'язані з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на Предмет іпотеки; витрати на утримання, збереження Предмета іпотеки та страхування Предмета іпотеки; збитки, завдані порушенням зобов'язань за Кредитним договором чи умов Іпотечного договору. Позивач зазначає, що у зв'язку з невиконанням Позичальником зобов'язань за Кредитним договором, який укладено в рамках Генеральної угоди, Банк надіслав на адресу Іпотекодавця Вимогу про дострокове погашення заборгованості (лист від 17.03.2015 № 161-07/1808), однак зобов'язання перед Банком за Кредитним договором, укладеним в рамках Генеральної угоди у встановлені строки не виконані, тому Банк має право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки за Іпотечним договором. За наведених умов позивач просить в рахунок погашення наявної перед банком заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «ІРПІНЬ РЕМ-ТОРГ» за зобов'язаннями, що виникли з Кредитного договору № 161114К12 від 11.12.2014, який укладено в рамках Генеральної кредитної угоди №161114N3 від 11.12.2014 в розмірі 4002999,72 грн., звернути стягнення на Предмет іпотеки за Іпотечним договором №161114230 від 12.12.2014 - нерухоме майно, що належить відповідачу, а саме нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Панельна, буд. 5, приміщення 54, загальною площею 277,9 кв.м., з визначенням способу реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною реалізації, визначеної в ході виконавчого провадження суб'єктом оціночної діяльності відповідно до чинного законодавства України, а також відшкодувати за рахунок відповідача понесені позивачем судові витрати. До початку судового розгляду представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, до суду викликався неодноразово за адресою місця реєстрації шляхом направлення судових повісток та судової телеграми. Повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи суд визнає належним на підставі положень ст. 74 ЦПК України, враховуючи, що судова кореспонденція, яка направлялась за зареєстрованим місцем проживання відповідача повернулась до суду з відміткою «не проживає». Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зміст наведеної норми та викладені вище обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріли справи, оцінивши всі наявні у справі докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 11.12.2014 року між позивачем та ТОВ «ІРПІНЬ РЕМ-ТОРГ» була укладена Генеральна кредитна угода №161114N3. Згідно п. 2 вказаної Генеральної угоди, сторони домовились, що відповідно до положень та умов цієї Генеральної угоди банк здійснює із позичальником кредитні операції в межах лімітів, визначених п. 2.2. цієї Генеральної угоди, на підставі та з урахуванням умов кредитних договорів, які укладаються за домовленістю сторін відповідно до положень цієї Генеральної угоди. Ліміт Генеральної угоди: 3000000,00 грн. 11.12.2014 року між позивачем та третьою особою у справі був укладений кредитний договір №161114К12 за змістом якого, відповідно до умов цього договору банк надає позичальнику кредит, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти за кредитом, комісії та інші платежі за цим договором. Кредит надається позичальнику: шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії. Ліміт кредитної лінії: 3000000,00 грн. Розмір процентної ставки за кредитом 23,0% річних. Кінцевий термін погашення кредиту: 10.12.2015 року. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За приписом ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Окремим видом застави є іпотека - застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч.1 ст. 575 ЦК України). У забезпечення виконання зобовязань, що виникають із Генеральної кредитної угоди від 11.12.2014 року №161114N3 між позивачем, як Іпотекодержателем та відповідачем, як Іпотекодавцем 12.12.2014 року був укладений Іпотечний договір. Предметом іпотеки за вказаним договором є нежитлове приміщення розташоване за адресою: м. Київ, вул. Панельна, 5, приміщення №54, загальною площею 277,9 кв.м. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК Кодексу. Згідно зі ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (відповідач) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов'язку. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст.612 ЦК України). Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання (ч.2 ст.615 ЦК України). Змістом ч. 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як роз'яснено у пункті 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року за №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, підтверджується зібраними у справі доказами, третьою особою у справі порушено договірні зобов'язання, суму кредиту та відсотки, нараховані за користування ним, у відповідності до графіку платежів, третя особа не сплачує, у зв'язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором, яка станом на 18.05.2015 року складає загальну суму 4002999,72 грн., яка складається з: -2882810,00 грн. заборгованість за кредитом (основним боргом); -- 197072,10 грн. проценти за користування кредитом (основним боргом); -- 10741,94 грн. комісія за управління кредитом; -476,58 грн. комісія за зобовязання щодо надання кредитної лінії; -- 231405,64 грн. пеня за прострочення зобовязань; -- 11418,23 грн. 3% річних згідно ст. 625 ЦК України; -- 612957,23 грн. втрати від інфляції згідно ст. 625 ЦК України; -- 56100,00 грн. штрафні санкції за порушення умов кредитного договору. Будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідач суду не надав, як і відсутні докази належного виконання умов договору кредиту. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У зв'язку з порушенням умов кредитного договору, що виявилось у неналежному погашенні кредиту згідно зі встановленим графіком та порушенні сплати процентів за користування кредитом, 17.03.2015 року позивач направив на імя відповідача та третьої особи вимоги про дострокове погашення заборгованості, якими повідомив про розмір наявної заборгованості, надав позичальнику та іпотекодавцю десятиденний строк для сплатити в повному обсязі заборгованості за кредитом, процентами та штрафними санкціями, а також попередив про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цих вимог (а.с. 64-67), однак заборгованість не була погашена. При цьому, як розяснено в п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року за №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», невиконання вимог ч.1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. Як роз'яснено у пункті 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року за №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (ч.1 ст. 20 ЦК, ст.ст. 3, 4 ЦПК). Відповідно до ст. 572 ЦК України, в силу застави (іпотеки) кредитор має право у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою (іпотекою), одержати задоволення за рахунок заставленого майна. Згідно положень ст.ст. 1, 33 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (ст. 12 Закону України «Про іпотеку»). Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). Як роз'яснено у пункті 30 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року за №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», вимога про дострокове виконання кредитного договору навіть у разі належного його виконання, а якщо вимогу не буде задоволено - право звернення стягнення на предмет застави/іпотеки може бути заявлено заставодержателем лише в чітко визначених законом або договором випадках, наприклад при передачі заставодавцем/іпотекодавцем предмета застави/іпотеки іншій особі без згоди заставодержателя, якщо одержання такої згоди було необхідним (ч. 2 ст. 586, п. 2 ч. 2 ст. 592 ЦК); порушення обов'язків, установлених іпотечним договором (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку»); порушення споживачем умов договору про надання споживчого кредиту (ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно положень ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому, згідно з розясненнями викладеними у п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року за №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як ст. 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). З огляду на все викладене, суд дійшов висновку, про наявність порушення зобов`язання зі сторони третьої особи як позичальника, та відповідача як іпотекодавця, у зв`язку з чим цивільне (майнове) право позивача по поверненню кредитної заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, підлягає судовому захисту в порядку визначеному п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України, а відповідно позов підлягає задоволенню в повному в повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved