Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

08.10.2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення, в якому просять визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивує тим, що позивач є власником 12/25 житлового будинку по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.09.2009 р., власником інших 13/25 частини житлового будинку є рідна мати позивача - [PERSON] на підставі рішення Охтирського міського суду від 19.12.1986 р. На даний час в даному будинку зареєстрована та проживає мати позивача - третя особа по справі [PERSON] . Також в даному будинку зареєстрований, але не проживає з дня реєстрації [PERSON] , який є незнайомою особою для позивача та третьої особи. Зазначена реєстрація місця проживання відповідача впливає на оформлення субсидії по сплаті комунальних послуг, тому позивач звернувся з вказаним позовом до відповідача. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, в письмовій заяві просить проводити розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлений належним чином в порядку, передбаченому ЦПК України, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав, справа розглядається в порядку заочного провадження. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлена належним чином в порядку, передбаченому ЦПК України, в письмовій заяві просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги [PERSON] підтримує. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Згідно ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно із ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме, дружина, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. За змістом ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За змістом зазначених норм право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятим. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Судом встановлено, що 12/25 частин житлового будинку по [ADDRESS] на праві приватної власності належать [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.09.2009 р. після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 9). Інші 13/25 частин житлового будинку по [ADDRESS] на праві приватної власності належать [PERSON] на підставі рішення Охтирського міського суду сумської області від 19.12.1986 р. (а.с. 10-11). Встановлено, що в даному житловому будинку з 21.09.1999 р. зареєстрований [PERSON] , що підтверджується копією будинкової книги (а.с. 16-19). Судом встановлено, що [PERSON] не є членами сім`ї позивача та третьої особи, між сторонами відсутні будь-які договірні правовідносини з приводу володіння та користування відповідачем житловим будинком, оскільки в судовому засіданні не добуто належних та допустимих доказів укладення між позивачем та відповідачем чи третьою особою договору найму належного позивачам житла (який відповідно до ст. 811 ЦК України має укладатись в письмовій формі). Встановлено також, що [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою з 21.09.1999 р. та з дня реєстрації фактично не проживає, він не є членом сім`ї власників, що підтверджується довідкою КК «Левада» № 106 від 28.10.2021 р. (а.с. 20). Згідно ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не довів наявності у нього правових підстав володіння чи користування будинком позивачів. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не є членом сім`ї позивача, між сторонами відсутні будь-які договірні правовідносини з приводу володіння та користування відповідачем житловим будинком позивача та третьої особи, з моменту реєстрації відповідач без поважних причин був відсутній і не проживає у домоволодінні за адресою [ADDRESS] , а тому втратив право користування даним житлом. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. - зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Оскільки реєстрація місця проживання відповідача перешкоджає позивачу у здійсненні ним свого права користування та розпорядження своїм майном, позов слід задовольнити та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного, ст. ст. 16, 319, 321, 383, 391 ЦК України, 72, 156 ЖК України,

Outcome: approved