Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

07 червня 2013 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» було укладено договір про надання банківських послуг, який складається із заяви клієнта, памятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів, що підтверджується заявою відповідача від 07.06.2013. Відповідно до зазначеного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку. Згідно з пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Пунктом 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. За визначенням пункту 1.1.1.17 Умов та Правил надання банківських послуг, винагородою банку є сума зобовязань держателя платіжної картки по сплаті за встановленими банком Тарифами: процентів за користування кредитом, у тому числі за користування простроченим кредитом і овердрафтом; плати за відкриття/випуск/обслуговування рахунків/карток; інших комісій і штрафних санкцій (якщо такі матимуть місце). За правилом пункту 2.1.1.12.4 Умов та Правил надання банківських послуг, строки і порядок погашення по Кредиту (кредитний ліміт) за кредитними картками з встановленим мінімальним щомісячним платежем, а також овердрафту, що виникає по таким карткам, приведений у памятці клієнта/довідці про умови кредитування, що є невідємною частиною договору, а також встановлюються даним пунктом. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену тарифами і частину заборгованості за кредитом. Згідно зі статтею 212 ЦК України, у випадку наявності простроченого кредиту (овердрафту) строком повернення кредиту (овердрафту) в повному обсязі є 211-й день з моменту виникнення такої заборгованості. Відповідно до п. 2.1.1.12.6.3 Умов та Правил надання банківських послуг проценти за користування кредитом (кредитним лімітом) та/або овердрафтом нараховуються в дату їх сплати, передбачену пунктами 2.1.1.12.4 і 2.1.1.12.5, при цьому проценти розраховуються щомісячно за кожний календарний день за фактично витрачені в рахунок Кредиту та/або овердрафту кошти, з дня списання суми з карткового рахунку до дня, коли кредит (кредитний ліміт) та/або овердрафт стають простроченим кредитом. Разом з цим, відповідно до п. 2.1.1.12.6.4 Умов та Правил надання банківських послуг, у разі непогашення суми простроченого кредиту (кредитного ліміту, кредитної лінії), овердрафту або його частини понад 210 днів увесь, кредит (овердрафт) вважається простроченим та нарахування з дати переведення кредиту (овердрафту) у статус прострочених боргових зобовязань проводяться згідно з п.п. 2.1.1.12.6.1. На залишок простроченої заборгованості позичальник сплачує пеню у розмірі, зазначеному в п. 2.1.1.12.6.1 цих Умов. При цьому винагорода відсотки за користування кредитом не сплачуються. Згідно з п. 2.1.1.12.6.1 Умов та Правил надання банківських послуг, у разі виникнення прострочених зобовязань на суму від 100 грн., включаючи прострочені зобовязання, передбачені пунктами 2.1.1.12.6.2, 2.1.1.12.8.1 Умов та правил, клієнт сплачує банку пеню, що розраховується як: ПЕНЯ = базова процентна ставка за договором/30 (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 50 грн. (одноразово). Пеня нараховується в день нарахування процентів за кредитом. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500,00 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. За правилом ч. 1 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до частини третьої статті 10 та частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з частиною першою статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимогі на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом частин 2 та 4 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч. 1\~ст. 1048 ЦК України. За визначенням ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1\~ст. 509 ЦК України, відповідно до якої зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобовязання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням\~\~умов,\~\~визначених\~\~змістом зобовязання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Наслідки\~\~прострочення\~\~позичальником повернення позики визначено у\~ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст. 1048 цього Кодексу\~(ч. 2\~ст. 1050 ЦК України). Станом на 30.09.2017 відповідач через неналежне виконання умов договору від 07.06.2013 має заборгованість за кредитом у розмірі 180,73 грн., що підтверджується доданим до позовної заяви розрахунком заборгованості і не спростовано відповідачем. Останній платіж за кредитним договором, згідно з розрахунком заборгованості, відповідач провів 19.12.2013. Разом з цим, нарахування позивачем процентів за користування кредитом не відповідає вищезазначеним умовам кредитного договору, а саме пунктам 2.1.1.12.4, 2.1.1.12.6.3, 2.1.1.12.6.4, з огляду на таке. З доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості випливає, що період прострочення повернення відповідачем частини кредиту у 210 днів розпочався з 01.02.2014 та закінчився 29.08.2014. Отже, після 29.08.2014 весь кредит став простроченим, відповідно до пунктів 2.1.1.12.4, 2.1.1.12.6.4 Умов та Правил надання банківських послуг, а останнім днем повернення кредиту в повному обсязі є 211-й день з моменту виникнення заборгованості 30.08.2014. Відтак, 29.08.2014 є останнім днем нарахування процентів за користування кредитом, відповідно до пунктів 2.1.1.12.6.3, 2.1.1.12.6.4 Умов та Правил надання банківських послуг, а починаючи з 30.08.2014 могла нараховуватися виключно пеня, відповідно до п. 2.1.1.12.6.1. Згідно з розрахунком заборгованості, станом на 29.08.2014 розмір нарахованих процентів з кредитним договором склав 127,20 грн. У звязку з цим, суд дійшов висновку про те, що розмір штрафу у 5 % від суми заборгованості мав би дорівнювати: (180,73 + 127,20)*5% = 15,40 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача за кредитним договором з урахуванням штрафів становить: 180,73 + 127,20 + 15,40 + 500,00 = 823,33 грн. Нарахована позивачем щомісячна комісія в розмірі 100,00 грн., що згідно з розрахунком заборгованості станом на 30.09.2017 склала 4\~200,00 грн., не підлягає стягненню з відповідача, оскільки не передбачена доданим до позовної заяви витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна». Посилання відповідача на нарахування позивачем пені суд визнає безпідставними, оскільки з доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості, а саме підсумкової його частини, випливає відсутність нарахованої пені. Проте, відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. З наведеного вище вбачається, що початок обчислення строку позовної давності щодо повернення усієї суми кредиту припадає на 31.08.2014, тобто після 211-го дня з моменту виникнення заборгованості. При цьому, передбачені договором строки внесення щомісячних платежів після зміни строку виконання зобовязання на 211-й день з моменту виникнення заборгованості, не мають правового значення. Проте, позовну заяву було направлено до суду після спливу трирічного строку позовної давності 02.11.2017, що підтверджується наявним в матеріалах справи пакетом служби доставки «Меркурій». Аналогічний правовий висновок щодо обчислення строку позовної давності, у разі зміни строку виконання зобовязання за кредитним договором внаслідок прострочення, наведено в постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 по справі № 756/17216/13-ц (реєстраційний номер судового рішення у ЄДРСР 62880996), що враховується судом на підставі ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України. При цьому, положення пункту 1.1.7.31 Умов та Правил надання банківських послуг, яким передбачено збільшення строку позовної давності до 50 років, суд не бере до уваги, оскільки дані умови не містять підпису відповідача, а у заяві позичальника від 07.06.2013 домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає (правовий висновок Верховного Суду України із зазначеного питання викладено в постанові від 04.11.2015 по справі № 6-1926цс15, реєстраційний номер судового рішення у ЄДРСР 53361462). Доказів наявності будь-яких поважних причини, через які позивачем було пропущено строк позовної давності, суду не надано. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позову публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» належить відмовити в повному обсязі у звязку з пропуском строку позовної давності. Документально підтверджені судові витрати, понесені відповідачем, у справі відсутні. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: dismissed