Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

08.02.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позивач посилається на те, що 31 березня 2010 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, від якого [INFO] року у них народився син [PERSON]. 12.03.2014 року рішенням Керченського міського суду Автономної Республіки Крим шлюб було розірвано, син після розірвання шлюбу проживає з нею. Фактично сімейні відносини між ними було припинено у травні 2013 року. З цього часу відповідач проживає окремо. За даний час відповідач не намагався спілкуватися із сином, матеріальної допомоги на утримання сина не надавав та не надає по цей час, не приймає участі у вихованні дитини. Згідно рішення Керченського міського суду від 29.07.2013 року відповідач повинен сплачувати аліменти на сина, але той навіть не цікавиться, на які кошти виховується дитина, є злісним неплатником аліментів. Загальна сума заборгованості по аліментах станом на 01.01.2016 року складає 70 733 грн.33 коп. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не цікавиться життям сина, не відвідував та не відвідує дитину ні за місцем проживання, ні в дитячому дошкільному закладі. Батько не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, навчання, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування; не виявляє інтересу до внутрішнього світу сина; не створює умов для отримання тим освіти; не спілкується із сином, що порушує нормальне самоусвідомлення дитини, в зв'язку з чим позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] надав до суду заперечення на позов, посилаючись на те, що позивачка для складання позовної заяви та пред»явлення позову до суду за місцем його мешкання до Апостолівського району Дніпропетровської області не приїздила. Всіма справами її займається мати [PERSON], дані про наявність довіреності на ведення справи та підписи, які не співпадають з підписами в паспорті, відсутні. Прізвище позивачки, вказане в позовній заяві, не співпадає з прізвищем особи, зареєстрованої за місцем проживання відповідачки. Дійсно з травня 2013 року вони з [PERSON] припинили спільне проживання, він повернувся для проживання до батьків у с. Мар»янське Апостолівського району Дніпропетровської області, через що не має можливості спілкуватися із сином. У лютому 2014 року він їздив до м. Керч, щоб побачитися із сином, але в дитячому садку йому повідомили, що мати [PERSON] категорично заборонила працівникам дитячого садку надавати йому можливість спілкуватися з дитиною. В телефонній розмові позивачка обґрунтувала заборону тим, що його спілкування із сином буде травмувати дитину. Таким чином, виконання батьківських обов'язків, спілкування із сином стали неможливими не через його небажання, а через позицію позивачки. У зв'язку з тим, що в Криму наразі діють російські закони, він не має можливості навіть поїхати до сина. Рішенням Керченського міського суду з нього на утримання сина стягнуто аліменти в розмірі 2000 грн. щомісяця. Це рішення він оскаржив. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 20 березня 2015 року розмір аліментів змінений до ? частини заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виконавчий лист по виконанню даного рішення знаходиться на виконанні у виконавчій службі Апостолівського районного управління юстиції. Поштові перекази в Крим не приймаються, тому він сплачував гроші на депозитний рахунок управління юстиції, про що в довідці № 1528 від 03.03.2016 року містяться записи. Він ніколи не уникав надання матеріальної допомоги сину, але у зв'язку з розбіжністю законів України та діючих на території Криму він не знає, як правильно діяти і це негативно впливає на його відносини із сином. Він не уникає виконання батьківських обов'язків відносно сина [PERSON], тому вважає, що у задоволенні позову про позбавлення його батьківських прав необхідно відмовити. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав в повному обсязі, просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] пояснила суду, що після припинення сімейних відносин з відповідачем той ухиляється від виконання батьківських обов'язків щодо виховання та утримання їхнього сина [PERSON], має заборгованість по аліментам, а тому просить позов задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] просить відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що після припинення шлюбних відносин з позивачкою він переїхав проживати до своїх батьків в с. Мар»янське Апостолівського району Дніпропетровської області. Враховуючи, що син залишився проживати з позивачкою в м. Керч, він не має можливості часто з ним зустрічатися та брати участь у його вихованні. Крім того, позивач створює йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, заборонивши вихователям у дитячому садку надавати йому можливість бачитися із сином. Крім того, його спілкування з дитиною ускладнюється анексією Криму, оскільки існують певні труднощі поїхати до м. Керч. На даний час у нього дійсно є заборгованість по сплаті аліментів, але заборгованість виникла не в зв'язку з його ухиленням від сплати аліментів, а в зв'язку з тим, що він не має постійного заробітку. На даний час він сплачує аліменти та часткового погашає існуючу заборгованість. Представник служби у справах дітей Апостолівської РДА Дейнеко Н.М. в судовому засіданні надала висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Вважає, що відсутні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки відповідач не ухиляється від виконання батьківських обов'язків, а періодичність участі відповідача у вихованні та спілкуванні з дитиною пов'язана лише з віддаленістю місця проживання відповідача. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Ст.164 Сімейного кодексу України передбачений вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Батько або мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона: 1) не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Пленум Верховного Суду України у п.16 своєї постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 вказує, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок не залежних від неї причин. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням їх характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. В ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє в Україні з 27.09.1991 pоку, вказано: «Держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для злагоди, приймаючи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 р. № 2402 «Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України». Ст.11 цього ж Закону передбачено, що «Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини». У відповідності до ст.12 Закону на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Так, судом встановлено, що 31 березня 2010 року сторони зареєстрували шлюб, який було розірвано рішенням Керченського міського суду АР Крим 12 березня 2014 року. (а.с.13-15). Після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище на «[PERSON]», вказане прізвище позивач залишила після розірвання шлюбу. [INFO] року у сторін народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого 06.12.2010 року відділом ДРАЦС Керченського МУЮ Автономної Республіки Крим (а.с.16). Заочним рішенням Керченського міського суду АР Крим від 29 липня 2013 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти в розмірі 2000 грн. щомісяця на утримання сина [PERSON] (а.с.17-18). Рішенням Подільского районного суду м. Києва від 20.03.2015 року розмір аліментів, які стягуються з відповідача, зменшено з 2000 грн. до ? частини заробітку. Згідно довідок, виданих відділом ДВС Апостолівського РУЮ 30.09.2015 року, 11.01.2016 року, 18.07.2016 року відповідач станом на 30.09.2015 року мав заборгованість зі сплати аліментів в сумі 64733,33 грн., станом на 01.01.2016 року - 70733,33 грн., станом на 01.07.2016 року - 40301,6 грн. (а.с.21-22, 62-67). Згідно довідки відділу ДВС Апостолівського РУЮ від 20.10.2017 року (а.с.119-121) відповідач щомісяця сплачує аліменти, але в меншому розмірі, ніж встановлено судом. Факт сплати аліментів відповідачем підтверджується квитанціями, оглянутими в судовому засіданні (а.с.128-144). Відповідач за місцем проживання характеризується виключно позитивно, проживає разом з батьками та бабусею, які мають у приватній власності будинок, обробляють присадибну ділянку, ведуть підсобне господарство (а.с.43-44). Згідно висновку районного органу опіки та піклування Апостолівської РДА від 08.04.2016 року є недоцільним позбавляти батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.51-52). Допитані в судовому засіданні у якості свідків [PERSON] та [PERSON] - кожен окремо - пояснили, що [PERSON] бажає спілкуватися із сином, але позивачка чинить перешкоди йому перешкоди, крім того, спілкування відповідача із сином обмежується проживанням дитини на окупованій території АР Крим. Їм відомо, що відповідач сплачує аліменти на утримання сина, які зараховуються на депозитний рахунок відділу ДВС, оскільки перераховувати аліменти до АР Крим не має можливості. На підставі досліджених доказів в судовому засіданні встановлено, що відповідач являється батьком малолітнього [PERSON], [INFO], який на даний час проживає з позивачкою у м. Керч АР Крим, тобто на тимчасово окупованій території. Вказана обставина перешкоджає відповідачу постійно брати участь у вихованні дитини. Крім того, судом встановлено, що відповідач систематично, але не в повному обсязі, надає матеріальну допомогу на утримання сина, з часу припинення шлюбних відносин з позивачкою вживав заходи для спілкування та побачень із сином, проте має певні труднощі, оскільки позивач чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною. Таким чином, у судовому засіданні не найшов підтвердження факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків відносно сина [PERSON]. Оцінивши в сукупності викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] та вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Суд не бере до уваги як докази на підтвердження позовних вимог акт обстеження умов життя неповнолітнього громадянина та його сім»ї від 13.10.2015 року, довідку Дитячого садка комбінованого виду № 6 м. Керч від 29.04.2015 року та довідку Керченської міської лікарні № 2 від 27.04.2015 року, оскільки вказані документи видані з порушенням діючого законодавства України. Посилання представника позивача на наявність заборгованості зі сплати аліментів як на підтвердження факту ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків суд вважає необґрунтованим, оскільки наявність заборгованості не свідчить про ухилення від виконання батьківських обов'язків.

Outcome: dismissed