Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

08 червня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів та просить суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з позивача за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області № 127/21214/15-ц від 16 січня 2016 року на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] до розміру ? частини його заробітної плати щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання даним рішенням суду законної сили. Позовна заява мотивована тим, що згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області № 127/18421/13-ц від 08 жовтня 2013 року сторони розірвали шлюб. Згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 січня 2016 року позивач зобовязаний виплачувати аліменти в сумі 3\~500 грн. щомісячно на користь доньки [PERSON], [INFO], до її повноліття. У звязку із погіршенням стану здоровя позивача він припинив займатись підприємницькою діяльністю знятий з обліку як фізична особа-підприємець 03 жовтня 2016 року. Фінансовий стан позивача змінився: з 07 червня 2017 року [PERSON] працевлаштований на посаду перекладача з іноземних мов та режисера театрального та кіномистецтва у «Центрі професійного розвитку та психотерапевтичної допомоги «Імаго», з місячним посадовим окладом у розмірі 3\~200 грн. на місяць. Це єдине та офіційне місце роботи позивача. Іншої роботи чи доходу останній не має. Всі перераховані обставини поставили [PERSON] в скрутне матеріальне становище, так як він немає коштів для існування і не може дозволити купити собі найнеобхідніше. У звязку із тим, що в даний час істотно змінилось матеріальне становище позивача, останній змушений звернутись до суду з позовом про зміну розміру аліментів. У судовому засіданні позивач [PERSON] вимоги позовної заяви підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні вимоги позову не визнала та просила суд у їх задоволенні відмовити у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, надавши належну оцінку усім доказам, що є у справі, дійшов висновку про часткове задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. ст. 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було між ними розірвано. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з відповідачем. Вказані обставини сторонами не заперечувались. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 січня 2016 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], аліменти в твердій грошовій сумі 3\~500 грн. 00 коп., щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду, тобто з 07 вересня 2015 року, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 4-8). Частиною 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до довідок Вих. 1-1/п від 07 червня 2017 року та Вих. 2-1/с від 03 жовтня 2017 року, виданих приватним підприємцем керівником Центру професійного розвитку та психотерапевтичної допомоги «Імаго» [PERSON], [PERSON] працевлаштований на постійне місце роботи на посаду перекладача з іноземних мов та режисера театрального та кіно-мистецтва за Трудовим договором між працівником та фізичною особою, яка використовує найману працю від 06 червня 2017 року, тобто між приватним підприємцем [PERSON] та [PERSON], і його щомісячна заробітна платня становить 3\~200 грн. 00 коп. (а.с. 9, 101). Відповідно до відомостей Вінницької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області, [PERSON] в період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року отримав доходи в загальному розмірі 2\~792 грн. 21 коп. (а.с. 133 зворотній бік). Як вбачається із податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця, обсяг доходу за звітний (податковий) період - 2016 рік [PERSON] становить 837\~000 грн. 00 коп. (а.с. 133 зворотній бік). Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів (надалі Постанова) у відповідності до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати свою дитини до досягнення нею повноліття, а у випадках передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. За змістом ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. У позивача та відповідача наявне нерухоме майно, яке перебуває у їхній власності, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта, сформованих 03 жовтня 2017 року (а.с. 94-97). Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Як вбачається з правової позиції Верховного Суду України у справі за № 143цс13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обовязку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з тих підстав, що судом не зменшується розмір присуджених аліментів, а змінюється спосіб їх стягнення з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) та враховано те, що у платника аліментів [PERSON] змінився матеріальний стан, а саме: з 03 жовтня 2016 року останній припинив свою діяльність як фізична особа-підприємець та на момент розгляду справи у суді він офіційно влаштований на роботу та отримує мінімальну заробітну плату у розмірі 3\~200 грн. 00 коп. Тому стягнення з позивача аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі 3\~500 грн. 00 коп. щомісячно, буде ставити [PERSON] у скрутне матеріальне становище.

Outcome: partial