Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-30 00:00:00

09 жовтня 2018 року з Верховного Суду до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшли матеріали цивільної справи за позовом ПАТ КБ «Надра» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором після скасування заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2013 року і постанови апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2017 року для розгляду. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2018 справу судом було прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2018 року у прийнятті зустрічного позову [PERSON] до ПАТ КБ «Надра» про визнання кредитного договору нікчемним до спільного розгляду з первісним позовом було відмовлено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 січня 2019 року підготовче засідання по справі закрито та справу призначено до судового розгляду. Позивач у своєму позові посилався на те, що 19 вересня 2007 року між ВАТ «КБ «Надра», яке змінило назву на ПАТ «КБ «Надра», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 8/2007/840-К/1353-Н, згідно умов якого остання отримала кредит у розмірі 72 780 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,49 % річних, із кінцевим терміном повернення кредиту до 18 вересня 2027 року. Цього ж дня на забезпечення виконання вказаного договору між банком та [PERSON] було укладено договір поруки № 1353/1-Н, а з [PERSON] договір поруки № 1353/2-Н, за умовами яких кожен із поручителів зобов`язався солідарно з [PERSON] відповідати перед позивачем за виконання зобов`язання за указаним кредитним договором. У порушення умов кредитного договору, [PERSON] зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, чим порушила умови кредитного договору. Станом на 16 серпня 2013 року утворилась заборгованість у сумі 90 579 доларів США 11 центів, що еквівалентно 723 998 гривням 83 коп. Тому позивач просив стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на свою користь заборгованість у розмірі 90 579 доларів США 11 центів, що еквівалентно 723 998 гривням 83 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 53 996 доларів США 27 центів, що еквівалентно 431 592 гривням 19 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 25 713 доларів США 33 центам, що еквівалентно 205 526 гривням 65 коп., пені у розмірі 3 591 долару США 51 центу, що еквівалентно 28 706 гривням 94 коп., штрафів у розмірі 7 278 доларів США, що еквівалентно 58 173 гривням 05 коп. Представник заявника надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечував, з підстав, зазначених у відзиві. Зазначив, що кредитний договір [PERSON] не підписувала, а про його наявність їй стало відомо лише із заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2013 року, так само як договори поруки не підписували поручителі [PERSON] і [PERSON] Позивачем не було надано до суду першої інстанції при розгляді справи оригіналу кредитного договору. Так само його не було надано і у суді апеляційної інстанції, що призвело до неможливості проведення судової почеркознавчої експертизи. Тому відсутні правові підстави для задоволення позовних. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. У своїй заяві просив розглядати справу без його участі. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] про час та дату судового розгляду повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили, відзив на позов не надали. Будь-які заяви чи клопотання від відповідачів до суду не надходили. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 19 вересня 2007 року між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № 8/2007/840-К/1353-Н, відповідно до умов якого банк надав останній кредитні грошові кошти у розмірі 72 780 доларів США на термін до 18 вересня 2027 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,49 % річних (т. 1 а.с. 6-8). Договір укладений на умовах забезпеченості, поворотності, строковості та платності. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та [PERSON] 19 вересня 2007 року було укладено договір поруки № 1353/1-Н, за умовами якого поручитель зобов`язався відповідати перед банком за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором (т. 1 а.с. 13-14). Також між банком та [PERSON] 19 вересня 2007 року було укладено договір поруки №1353/2-Н, за умовами якого поручитель зобов`язався відповідати перед банком за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором (т. 1 а.с.15-16). Банк свої зобов`язання за договором виконав, що підтверджується заявою на видачу готівки № 914 від 19 вересня 2007 року про перерахування [PERSON] кредитних коштів у розмірі 72 780 доларів США у гривневому еквіваленті, квитанцією про перерахування коштів від 19 вересня 2007 року та заявами-анкетами (т. 1 а.с. 9-10, 18-20). Позичальник [PERSON] та поручителі [PERSON] і [PERSON] належним чином не виконали взяті на себе зобов`язання за укладеними з ними договорами, внаслідок чого станом на 16 серпня 2013 року утворилась заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 90 579 доларів США 11 центів, що еквівалентно 723 998 гривням 83 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 53 996 доларів США, що еквівалентно 431 592 гривням 19 коп., заборгованість за відсотками у розмірі 25 713 доларів США 33 центи, що еквівалентно 205 526 гривням 65 коп., пеня у розмірі 3 591 долар США 51 цент, що еквівалентно 28 706 гривням 94 коп., штраф у розмірі 7 278 доларів США, що еквівалентно 58 173 гривням 05 коп. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Нормами ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з приписами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Згідно з ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до п. 1.2 договору поруки № 1353/1-Н від 19 вересня 2007 року, укладеного між банком і [PERSON] , і договору поруки № 1353/2-Н від 19 вересня 2007 року, укладеного між банком і [PERSON] , за умовами яких поручителі зобов`язалися перед банком за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором № 8/2007/840-К/1353-Н від 19 вересня 2007 року, встановлено, що позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). При цьому, нормами чинного ЦК України визначено припинення поруки, зокрема, пов`язане із закінченням строку її чинності. Так строк дії договору поруки № 1353/1-Н від 19 вересня 2007 року, укладеного між ВАТ «КБ «Надра» і [PERSON] , і договору поруки № 1353/2-Н від 19 вересня 2007 року, укладеного між ВАТ «КБ «Надра» і [PERSON] , визначено сторонами строком дії кредитного договору, на забезпечення виконання якого, вони і були укладені, тобто до 18 вересня 2027 року (п. 1.1 договору поруки). При цьому за змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Зазначений висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18). Відповідно до частини 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Умовами кредитного договору передбачено повернення кредиту та процентів шляхом сплати щомісячного платежу (пункти 3.3.1, 3.3.2, 3.3.3 договору). Із наданого позивачем розрахунку кредитної заборгованості вбачається, що останній платіж [PERSON] було здійснено 07 грудня 2009 року, а з позовом банк звернувся 10 вересня 2013 року, тобто поза межами шестимісячного строку з моменту настання строку погашення чергового платежу. Крім цього, ч. 5 ст. 411 ЦПК України, встановлено, що висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи. Так Верховим Судом у постанові від 19 вересня 2018 року у даній справі вказано, що ухвалюючи рішення про задоволення позову в повному обсязі, суди попередніх інстанцій не врахували, що у разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] на користь позивача суми боргу у розмірі 90 579 доларів США 11 центів, що еквівалентно 723 998 гривням 83 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 53 996 доларів США 27 центів, що еквівалентно 431 592 гривням 19 коп., заборгованість за відсотками у розмірі 25 713 доларів США 33 центи, що еквівалентно 205 526 гривням 65 коп., пеня у розмірі 3 591 долар США 51 цент, що еквівалентно 28 706 гривням 94 коп., штраф у розмірі 7 278 доларів США, що еквівалентно 58 173 гривням 05 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі. Позовні вимоги в частині стягнення з поручителів на користь позивача суми заборгованості за тілом кредиту, відсотками, пенею та штрафом задоволенню не підлягають, оскільки судом враховуються висновки суду касаційної інстанції, зазначені у постанові від 19 вересня 2018 року. Всупереч вимогам п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України банком не надано до суду розрахунку, з якого можливо встановити порядок обчислення, порядок нарахування сум та підстави такого нарахування, за яким можливо визначити розмір заборгованості за тілом кредиту, за відсотками, що підлягають стягненню з поручителів на користь позичальника на виконання взятих ними зобов`язань, оскільки згідно з чинним ЦК України у разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку, про що зазначено у постанові Верховного Суду, тому суд позбавлений можливості обґрунтовано розрахувати розмір грошового зобов`язання поручителів перед банком та стягнути його у межах дії договорів поруки, з урахуванням дати звернення позивача з позовом до суду. Виходячи з того, що для проведення обґрунтованого економічного чи бухгалтерського розрахунку заборгованості, який міститиме обчислення, порядок нарахування сум (множення, додавання, нарахування процентів та інше) та підстави такого нарахування, передбаченого законом та угодами необхідні спеціальні знання, позовні вимоги у частині задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Надра» до [PERSON] і [PERSON] про стягнення заборгованості задоволенню не підлягають. Заперечення [PERSON] з приводу того, що нею кредитний договір не підписувався та кошти вона не отримувала, не заслуговують на увагу, оскільки ухвалами суду апеляційної інстанції у позивача було витребувано оригінал кредитного договору, на виконання яких банком було надано кредитну справу з оригіналами усіх договорів та заяв з підписом [PERSON] , про що свідчать матеріали справи. Після невиконання відповідачем [PERSON] клопотання експерта в частині надання нею умовно-вільних зразків почерку, зазначену кредитну справу за минуванням потреби було повернуто позивачеві. Зазначені обставини свідчать, що саме через небажання відповідача [PERSON] надати умовно-вільні зразки почерку призначену судом почеркознавчу експертизу проведено не було. А з урахуванням того, що саме нею заперечувався факт підписання кредитного договору, то в силу вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України вона повинна була довести обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх заперечень. Також слід зазначити, що під час розгляду справи цим складом суду [PERSON] клопотання про призначення почеркознавчої експертизи не заявлялося. Слід зазначити, що цільовим призначенням кредитних коштів у п. 1.2 кредитного договору зазначено придбання відповідачем [PERSON] квартири [ADDRESS] . У заяві про перегляд заочного рішення, апеляційній скарзі на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, відзиві на позов та інших заявах відповідачем не заперечувався факт придбання нею цієї квартири. Разом з тим, доказів того, що зазначена квартира нею була куплена за власні, а не кредитні кошти, відповідачем суду надано не було. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Враховуючи що суму боргу було стягнуто з відповідача [PERSON] , з неї на користь позивача підлягає до стягнення 3 441 гривня сплачена позивачем при зверненні до суду з позовом (т. 1 а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: partial