Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

07.11.2016р. позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить шлюб між ними розірвати та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 сукупного доходу щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що подружнє життя з відповідачем не склалося, сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, дитина фактично знаходиться на її повному утриманні, відповідач матеріальної допомоги не надає та ухиляється від обов'язку утримувати дитину. При цьому позивач зазначила, що подальше збереження сім'ї та примирення між сторонами не можливе, сім'я фактично припинила своє існування, спору про поділ майна та місце проживання дитини немає. В судове засідання позивачка не з'явилася, подала суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Згідно ст. 224 Цивільного Процесуального Кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням положень ст. 169 ЦПК України, суд знаходить можливим розглянути справу у відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 11 квітня 2014 року сторони [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м.Києві від 11.04.2014 року, актовий запис № 528. Судом встановлено, що сторони тривалий час не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбні стосунки, примирення між ними не можливе і подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, оскільки їх шлюб носить формальний характер. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи обставини наведені вище, суд вважає за необхідне задовольнити вимогу [PERSON] про розірвання шлюбу, оскільки дійшов до висновку про те, що сім'я сторін розпалася повністю, примирення між ними не можливе і подальше збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін. Судом встановлено, що від шлюбу подружжя має неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від 12.08.2014 року, актовий запис №2609. На даний час дитина знаходиться на повному утриманні матері [PERSON] Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальну допомогу не надає, що змусило позивача звернутися до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, враховуючи, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина [PERSON], всі витрати несе позивачка, а відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та створювати для неї необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації її життя, суд знаходить обґрунтованими вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача аліментів. При цьому згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 цієї ж статті визначає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи положення ч. 1 ст. 182, ст. 191 СК України та обставини встановлені вище, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення вимог позивачки про стягнення на її користь аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.11.2016 року і до досягнення [PERSON] повноліття. Також з огляду на положення ст. 113 СК України, суд вважає можливим задовольнити вимогу позивачки про відновлення її дошлюбного прізвища «[PERSON]». З урахуванням того, що позивачка звільнена від сплати судового збору за подачу позову про стягнення аліментів і суд прийшов до висновку про задоволення позову, з відповідача відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved