Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

09.11.2016 позивач [PERSON] звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з вище зазначеним позовом про стягнення з відповідача [PERSON] на свою користь аліментів на утримання дітей та в ході судового розгляду справи доповнила та уточнила позовні вимоги та остаточно просила суд: - стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітніх дітей: доньки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення повноліття; - стягнути з відповідача на свою користь половину затрачених додаткових витрат на виховання дітей: доньки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], які включають в себе понесені у грудні 2015 року та січні 2016 року витрати на лікування у розмірі 5184, 63 грн., за оплату навчання (уроки англійської мови) у розмірі 4200 грн., уроки гри на гітарі у розмірі 1100 грн., продукти харчування у розмірі 4500,00грн., на одяг - 2100, 00 грн., та в подальшому зобов'язати надавати щомісячно допомогу в розмірі 4000,00грн., в рахунок додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дітьми повноліття (а.с.1,14-15,30-33,202-203). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 11.07.2006 року, від якого мають двох дітей: доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. З 01.06.2014 року по даний час відповідач проживає окремо від своєї сім'ї, та з 01.08.2015 року дітей матеріально не забезпечує. До вказаного часу відповідач іноді купував іграшки дітям та сплачував грошові кошти за курси англійської мови, дитячий садок та школу, однак кошти, які відповідач надавав на утримання дітей не відповідають ? частині його заробітку. Позивач стверджує, що весь тягар щодо утримання малолітніх дітей (забезпечення житлом, шкільним інвентарем, одягом, повноцінним харчуванням, оплати позашкільних гуртків та інше) ліг на матір, в зв'язку з чим вона була вимушена виносити питання про встановлення графіку побачень з остатнім на розгляд Служби у справах дітей та сім'ї та опікунської ради при Бориспільській міській раді, щоб привернути увагу батька до дітей. Вона стверджує, що відповідач є фізичною особою-підприємцем, генеральним директором ТОВ «Моноліт», співзасновником ТОВ «Моноліт.Нет», засновником ТОВ «Інтро.Нет», має постійний регулярний дохід, та згідно декларації за 2014 рік загальна сума сукупного доходу відповідача складає 350459,60грн.. Визначаючи розмір аліментів, позивач стверджує, що в місяць на продукти харчування витрачає приблизно 9000,00грн., на засоби догляду за дітьми - 1600,00грн., на іграшки - 5600,00грн., на одяг - близько -4200,00грн., на відвідування ігрових кімнат, фестивалів, кіно - близько 800,00грн., поповнення рахунків для мобільних телефонів для дітей - 150,00грн., на придбання техніки для дому та для дітей - близько 2800,00грн., на комунальні послуги - 1700,00 грн., на заправку автомобіля для доставки дітей в садок, школу та на курси - 700,00грн., що підтверджується наданими нею копіями квитанцій. За її підрахунками утримання дітей на місяць обходиться приблизно в 26500,00грн.. Позивач зазначає, що діти потребують лікування і постійних обстежень лікарів, а саме, що 11.09.2014 року сину [PERSON] за результатом обстеження дитячим лікарем [PERSON] було встановлено діагноз плосковальгусна деформація стоп та призначено лікування, в тому числі: ортопедичне взуття, ЛФК щоденно, масаж стоп курсами, плавання в басейні, електростимуляція склепіння стоп, про що відомо відповідачу, який намагався за власним розсудом купувати таке взуття, яке не можна носити дітям з таким діагнозом, оскільки такий діагноз припускає застосування лише спец взуття за спецзамовленням. Відповідно до призначень лікарів за цим діагнозом дитині проводиться масаж вартість якого 130грн. один сеанс, і такі сеанси необхідно проводити з періодичність кожні 6 місяців по 10-15 сеансів. На такий масаж позивачем останнього разу витрачено 1560,00грн., а також на крем, який використовується під час масажу - 211,23 грн. Позивач зазначає, що 23.12.2015 року у доньки [PERSON] були виявлено алергічний дерматит, а 15.01.2016 року - лисгідроз стоп, та відповідно до призначень лікарів за цими діагнозами дитина приймала ліки: крем Липобейз - 118,55грн. та Липобейз рипеа - 131,70 грн., Аевіт -12,90 грн., кора дуба - 11.10 грн. на загальну суму 274,25 грн., а також пройшла обстеження: загальний аналіз крові та аналіз крові на цукор - 165,00 грн., придбання ємкості для збору сечі - 8,50грн., УЗІ органів черевної порожнини - 238,20грн. Позивач також зазначає, що діти постійно хворіють супутніми хворобами (простуда, понос, попрілість, синяки та подряпини), що потребує додаткових витрат на лікування і за період з 19.11.2015 року на лікування таких хвороб. Позивач зазначає, що за грудень 2015 та січень 2106 року на лікування, придбання спецвзуття та масаж позивачем витрачено 5184,63грн. Вона зазначає, що вартість відвідування басейну, який потрібно відвідувати не менше 2 разів на тиждень становить 40грн. на дитину та 60 грн. на одного дорослого, який її супроводжує, що для відвідування двох дітей у супроводі двох дорослих на місяць становить 1600,00грн. Визначаючи розмір аліментів та необхідність додаткових витрат, позивач звертає увагу, що вона враховує вартість продуктів харчування яка суттєво збільшила останнім часом, а також те, що передбачений Законом України «Про прожитковий мінімум» перелік продовольчих та непродовольчих товарів і послуг, є мінімальним та не враховує життєво необхідних витрат на освіту, оздоровлення, утримання дітей в дошкільних закладах, платне харчування, платні медичні послуги, не враховує зміни в складі споживчого кошику, що відбулися з 2000 року, особливості дітей та не забезпечує повноцінного харчування. Позивач також зазначає, що їх донька [PERSON] навчається в БСШ №5 ім. К.Могилка та з 16.01.2016 року запроваджене платне харчування, вартість одноразового харчування становить 9,63грн., що в місяць складає близько 192,60грн., а також що син [PERSON] відвідує ДНЗ «Росинка», вартість одного дня знаходження в якому становить 15,37грн., що в місяць складатиме 322,77 грн.. Кормі того діти займаються поглибленим вивченням іноземних мов та 2-3 рази на тиждень відвідують курси англійської мови, вартість яких відповідно до договору складає -7000,00грн. На рік, а також донька [PERSON] відвідує музичну школу та навчається грі на гітарі і вартість занять складає 1100 грн. на рік. В судовому засіданні позивач та її представник повністю підтримали змінені позовні вимоги, та викладені в заявах про збільшення та доповнення позовних вимог обставини. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги в частині стягнення аліментів визнав частково, вважає, що аліменти в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідача, що згідно з долученими до позовної заяви доказами становить близько 10000 гривень щомісячно, повністю забезпечують зазначені позивачем потреби дітей у харчування, лікуванні, навчанні та розвитку. При цьому він стверджує, що відповідач не усувається від участі у вихованні та утриманні дітей, здійснює це добровільно, але з метою врегулювання спору, не заперечує проти стягнення з нього аліментів за рішенням суду. Та просить врахувати, що відповідач має двох непрацездатних батьків, яким він допомагає. Представник відповідача також звертає увагу, що позивач за її твердженнями та наданими суду розрахунковими документами, є також матеріально забезпеченою, та матеріально спроможною нести витрати на утримання дітей нарівні з відповідачем. Він заперечує проти стягнення додаткових витрат, посилаючись на те, що в цій частині вимоги є необґрунтованими, оскільки усі зазначені позивачем понесені витрати на навчання та лікування дітей, не є особливими обставинами в розумінні ст.185 СК України та мають компенсуватися за рахунок аліментів. Він також звертає увагу суду, що аліменти стягуються з дати звернення до суду, а отже при задоволенні позову, мають бути стягнуті з 09.11.2015 року, а тому покривають понесені позивачем витрати в грудні 2015, а також у 2016 році. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали даної цивільної справи та надані суду документи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони з 11.07.2006 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER], виданим 11 липня 2006 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області (а.с.5). Згідно з поясненнями сторін в судовому засіданні шлюб розірваний, проте будь-які належні і допустимі докази на підтвердження цієї обставини суду надані не були. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження дітей [NUMBER] та [NUMBER] відповідно (а.с.3,4). Згідно з Довідкою №271 від 05 листопада 2015 року, виданою філією «135 Домобудівельний комбінат» ДП МОУ «УКРВІЙСЬКБУД» сторони, а також їх малолітні діти зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.2). Сторонами визнано, що на момент звернення позивача з даним позовом до суду і по цей час діти проживають за вищевказаною адресою з матір'ю та знаходяться на її утриманні. Згідно з рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради №554 від 05 жовтня 2015 року, визначено громадянину [PERSON] наступний порядок спілкування із його малолітніми дітьми [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]: перша, третя субота та друга, четверта неділя кожного місця, або в інші дні за домовленістю сторін. Згідно з вимогами ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Як передбачено ч. 2 та 3 вказаної статті за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Сторонами визнано той факт, що вони не можуть дійти згоди щодо порядку та розміру їх участі в утриманні дітей та участі батьків у додаткових витратах, внаслідок чого виник даний спір. Визначаючи розмір аліментів, які мають бути стягнуті з відповідача, суд враховує, що згідно долученої до матеріалів справи копії декларації про доходи відповідача за 2014 рік (а.с.176-185), відповідач отримує заробітну плату та дохід від провадження підприємницької діяльності, його загальна сума сукупного доходу за 2014 рік становила 350459 гривень, що дорівнює близько 29200 гривень на місяць. Батьки відповідача [PERSON] є особами непрацездатного віку (а.с.211-225). В свою чергу позивач згідно з її поясненнями та долученими до матеріалів справи письмовими доказами, є фізичною особою -підприємцем та окрім доходу від провадження підприємницької діяльності має можливість отримувати продукти харчування та необхідні промислові товари шляхом списання товарів у належному їй магазині (а.с.161-164). Про достатній рівень забезпеченості позивача та відповідно і її малолітніх дітей також свідчать долучені до матеріалів справи розрахункові документи щодо здійснених позивачем витрат за період листопад 2015 - березень 2016 року включно (а.с.131-174), в тому числі такі, що мають значну вартість та не віднесені до предметів першої необхідності, а саме: трек моторізований, лялька «BABY BORN Феечка» на загальну суму 4154,90 грн., набір залізна дорога з мостом «Power Trains», інтерактивна пташка в клітці «Moose Little Live» вартістю 699 грн. та 563 грн. відповідно (а.с.167,168). Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд бере до уваги рівень доходів відповідача та матеріальний стан позивача та їх рівний обов'язок щодо утримання дітей, та приходить до висновку, що визначений позивачем розмір аліментів на утримання дітей на рівні 1/2 частина від заробітку (доходу) відповідача є необґрунтовано завищеним, та вважає, можливим стягнути з відповідача аліменти у розмірі, який було визнано представником відповідача, а саме в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідача, що, враховуючи рівень доходів сторін, є достатнім для забезпечення їх дітям такого захисту і піклування, які необхідні для їх благополуччя та забезпечення потреб дітей сторін в харчуванні, одягу, необхідних послугах та лікуванні загальних захворювань, що не викликані особливим обставинами. Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача половини фактично понесених позивачем витрат на утримання та виховання їх малолітніх дітей та які включають в себе понесені у грудні 2015 року та січні 2016 року витрати на лікування у розмірі 5184, 63 грн., за оплату навчання (уроки англійської мови) у розмірі 4200 грн., уроки гри на гітарі у розмірі 1100 грн., продукти харчування у розмірі 4500,00грн., на одяг - 2100,00 грн., суд, оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази, та, виходячи із встановлених в судовому засіданні обставин справи, приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, за змістом вищенаведених вимог ч.1 ст.185 Сімейного кодексу України до додаткових витрат віднесені такі витрати на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, обов'язковою ознакою витрат на дитину, які віднесені законом до додаткових витрат є те, що вони викликані особливими обставинами, а отже не кожна хвороба може бути визнана такою особливою обставиною, а лише ті, що не можуть бути покриті за рахунок аліментів. В той же час за своїм визначенням аліменти - це кошти на утримання дитини (ч.3 ст.183 Сімейного кодексу України). Виходячи з вимог ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу, суд приходить до висновку, що за своїм призначенням аліменти (кошти на утримання дитини), що стягуються за рішенням суду, мають забезпечувати не менше 30 відсотків потреб, перелік яких передбачено Законом України «Про прожитковий мінімум». Так, за змістом ч.4 ст.3 Закону України «Про прожитковий мінімум» до набору послуг включаються житлово-комунальні,транспортні, побутові послуги, послуги зв'язку, закладів культури, освіти, охорони здоров'я та інші. Набір послуг формується уповноваженими центральними органами виконавчої влади у сферах надання відповідних послуг. Основними принципами формування набору послуг є: задоволення мінімальної потреби громадян у житлі, організації побуту, користуванні транспортом, закладами культури, у підтриманні зв'язку з навколишнім середовищем; задоволення потреби громадян у користуванні закладами освіти, охорони здоров'я; визначення житлово-комунальних послуг (по водопостачанню, теплопостачанню, газопостачанню, електропостачанню, вододовідведенню, утриманню та експлуатації житла та прибудинкових територій, сміттєзбиранню, утриманню ліфтів) виходячи із соціальної норми житла та нормативів споживання зазначених послуг; урахування особливостей потреб осіб, які належать до різних соціальних і демографічних груп населення. З урахуванням розміру доходів відповідача, суд вважає, що оскільки присуджені позивачу аліменти, які підлягають стягненню з дати звернення позивача з даним позовом до суду, тобто з 09.11.2015 року, та які в декілька разів перевищують прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», вони повністю покривають відповідну ? частину понесених позивачем в грудні 2015 січні-березні 2016 року, а також таких, що можуть виникнути в майбутньому, витрат пов'язаних з користуванням дітьми сторін закладами охорони здоров'я, в тому числі лікуванням таких хвороб, що не пов'язані з тривалим дорого вартісним лікуванням, викликаним особливими обставинами. Доказів того, що визначені судом аліменти не компенсують позивачу ? частину понесених нею витрат на лікування дітей від простудних захворювань, а також виявленої у дочки сторін алергії, суду надано не було. Так, з наданих позивачем та досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що в січні 2016 року малолітня дочка сторін [PERSON], [INFO], знаходилась на амбулаторному лікуванні у дерматолога з діагнозом: алергічний дерматит, що підтверджується випискою з амбулаторної картки та записом в медичній карті дитини [PERSON] (а.с.123,127-129). В зв'язку з цим лікарем було рекомендовано проведення досліджень (загальний аналіз крові,УЗД обстеження органів черевної порожнини), дієта, призначені медичні препарати (цетрін, Липобейз крем). На підтвердження придбання цих ліків та здійснених витрат на проведення обстеження крові та УЗД органів черевної порожнини, придбання крему Липобейз, а також інших, придбаних згідно з поясненнями позивача без призначення лікаря лікарських засобів на лікування простудних захворювань у дітей, позивачем надано фіскальні чеки (Додаток №2а.с.130-137), які, як зазначено в роз'ясненні до вказаного Додатку до Заяви про збільшення позовних вимог, мають підтверджувати понесені позивачем витрати в загальні сумі 4978 гривень 44 копійки (а.с.130). Проте дослідженням долучених позивачем фіскальних чеків встановлено, що вони неодноразово скопійовані в різних варіаціях та долучені позивачем до додатків до заяви про збільшення позовних вимог. Крім того, дослідження чеків встановлено, що вони містять в собі відомості щодо оплати медичних препаратів (наприклад, спирт етиловий, борна кислота, саліцилова кислота, ефизол, натрія хлорид та інші) щодо яких відсутні взагалі будь-які належні і допустимі докази, що вони були придбані саме позивачем та за призначенням лікаря, та що вони пов'язані з лікування дітей сторін. А отже в цій частині вимоги позивача про стягнення понесених додаткових витрат задоволенню не підлягають у зв'язку з недоведеністю підстав понесених витрат та що вони були викликані особливими обставинами і перевищують розмір визначених судом аліментів, що підлягають стягненню за вказаний період. Також встановлено, малолітній син сторін [PERSON], [INFO], з 2014 року знаходиться на «Д» обліку у лікаря ортопеда з діагнозом: виражена плосковальгусна деформація стоп (а.с.124-125), в зв'язку з чим лікарем призначено лікування, в тому числі: ортопедичне взуття, ЛФК щоденно, рекомендовано масаж стоп курсами, плавання в басейні, електростимуляція склепіння стоп. Згідно з долученими до матеріалів справи письмовими платіжними документами, в грудні 2015 року та в січні 2016 року позивачем сплачено 2970 гривень на придбання ортопедичного взуття (а.с.131,134) та 1560 гривень на проведення масажу дитячого, розслаблюючого (а.с.205), а також на відвідування басейну 220 гривень (а.с.135). Будь-яких доказів того, що проведений та оплачений позивачем розслаблюючий масаж є обов'язковим заходом у лікуванні, а також що понесені витрати на відвідування басейну викликані особливими обставинами - хворобою дітей, а не є профілактичними, загальнооздоровчими заходами, які мають компенсуватися за рахунок коштів, що стягуються на утримання дітей (аліментів), суду надано не було. Крім того, встановлено, що не є додатковими витратами та не підлягають стягненню окремо від визначених судом аліментів понесені позивачем витрати на продукти харчування у розмірі 4500,00 грн. та на одяг в розмірі 2100, 00 грн. Одночасно, даючи оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам та встановленим обставинам справи, суд вважає такими, що мають ознаки витрат, що викликані особливими обставинами, а саме розвитком здібностей дітей до англійської мови та здібності дочки [PERSON] до гри на музичному інструменті, а також хворобою сина [PERSON], що потребує тривалого спеціального лікування, наступні понесені позивачем та документально підтверджені витрати: - на оплату навчання дітей на курсах вивчення англійської мови за період листопад, грудень 2015 року та січень, лютий березень 2016 року по 700 гривень щомісячно на загальну суму 3500 гривень (а.с.141,208), половина яких становить 1750 гривень; - на оплату уроків гри на гітарі за вересень, жовтень, листопад та грудень 2015 року на загальну суму 440 гривень (а.с.142), половина яких становить 220 гривень; - на лікування сина [PERSON] у грудні 2015 року, пов'язаного з придбанням призначеного лікарем ортопедичного взуття на загальну суму 2970 гривень (а.с.124,125,131,134), половина яких становить 1485 гривень; З урахуванням викладеного, половина зазначених витрат на загальну суму 3455 гривень відповідно до вимог ст.185 Сімейного кодексу України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо вимог про зобов'язання відповідача надавати позивачу щомісячно допомогу в розмірі 4000,00 грн. в рахунок додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей, починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дітьми повноліття, то в цій частині вимоги позивача задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Так, ані в заяві про збільшення позовних вимог,ані в своїх поясненнях в судовому засіданні позивач не змогла пояснити та обґрунтувати визначену нею суму додаткових витрат. При цьому, як встановлено з пояснень позивача та досліджених в судовому засіданні доказів, до вказаної суми додаткових витрат позивач включила: 700 гривень - плата за англійську за двох дітей, 220 гривень - плата за музичну школу, 1560 гривень - плата за масаж одному з дітей, 1600 гривень - плата за двох дітей і двох дорослих за відвідування басейну. Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного суду «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Позивачем не обґрунтовано та не доведено визначену суму додаткових витрат, а також що усі з передбачуваних позивачем витрат, пов'язані з особливими обставинами. Враховуючи, що договір щодо терміну та вартості навчання дочки [PERSON] в музичній школі позивачем не надано, враховуючи, що згідно наданого договору про навчання на курсах англійської мови від 01.09.2015 року (а.с.111), строк дії цього договору, а рівно терміни навчання на курсах, сторонами не визначено, передбачено лише, що розмір плати встановлюються на рівні 700 гривень на місяць на двох дітей, а також що загальна вартість освітньої послуги за рік становить 7000 гривень, а також враховуючи відсутність будь-яких інших доказів, які б доводили розмір щомісячних передбачуваних додаткових витрат, суд прийшов до висновку, що позивачем необґрунтовано та не доведено визначений в твердій грошовій сумі розмір додаткових витрат, які має бути зобов'язано надавати відповідача щомісячно. За таких обставин суд прийшов до висновку, що заявлена позовна вимога задоволенню також не підлягає. Судові витрати по даній справі складає судовий збір в сумі 487 гривень 20 копійок, від сплати якого позивач звільнена при зверненні з позовом до суду. В зв'язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору за позовом про стягнення аліментів, судові витрати відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави. Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 367 ЦПК України суд зобов'язаний допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial