Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

09 липня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом про визначення часток в праві власності на квартиру. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що [INFO] померла його дружина [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на її частину квартири [ADDRESS]. [INFO] помер його син [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому частину квартири [ADDRESS]. На час смерті [PERSON] та [PERSON], крім них, в спірній квартирі були зареєстровані та проживали він та його син від першого шлюбу - [PERSON], який не є спадкоємцем першої черги за померлими. Квартира належить на праві спільної сумісної власності йому, [PERSON], [PERSON], [PERSON] У 1996 році квартира була приватизована на чотирьох осіб. В березня 2014 року від його імені по довіреності до 8ДДНК з метою отримати свідоцтво про право на спадщину на 1/4 частину квартири після померлої [PERSON] та на 1/4 частину квартири після померлого [PERSON] звернулася [PERSON] 25.03.2014р. постановами про відмову у вчиненні нотаріальною дії державний нотаріус 8ДДНК відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частину квартири після смерті дружини та на 1/4 частину квартири після смерті сина. В дійсності він, [PERSON], а також померлі [PERSON] та [PERSON] набули права власності на квартиру за адресою [ADDRESS]. В свідоцтві про право власності на житло було чітко визначено, що співвласники володіють квартирою на праві спільної сумісної власності, тобто без визначення частки кожного із них. Оскільки між ними не було ніяких домовленостей щодо розміру їх часток в праві власності на квартиру, то вважає, що вони були рівними. На підставі викладеного просить суд визначити, що частки у праві спільної сумісної власності на квартиру були рівними і кожному співвласнику належало по 1/4 частині квартири (а.с.2-4). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала у повному обсязі з підстав викладених у позові та просила суд задовольнити. Третя особа - Восьма дніпропетровська держана нотаріальна контора, в судове засідання не з'явилася, надали до суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі, згодні з будь-яким рішенням суду. Надати письмові пояснення що спадкоємець не може надати правовстановлюючі документи на квартиру [ADDRESS] у зв'язку з тим, що документи були втрачені (а.с.25-26, 30-31). Відповідач в судове засідання на слухання по справі не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не відомі. Було повідомлено, що відповідач [PERSON] перебуває у Дніпропетровській ВК № 89 (а.с.28). Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України за правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК України та винести по справі заочне рішення. Вислухавши доводи та пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі з наступних підстав, що встановлені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 26.11.1996 року видано свідоцтво про право власності на житло Дніпропетровським облспоживспілкою [ADDRESS], яка належить на праві спільної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Зареєстроване в МБТІ в реєстровій книзі за реєстраційним № 306п-69 (а.с.9-10). [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 17 травня 2013 року (а.с.13). [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 03 вересня 2013 року (а.с.14). 25 березня 2014 року Восьмою дніпропетровською державною нотаріальною конторою позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частину квартири [ADDRESS], після смерті дружини [PERSON] та на 1/4 частину квартири після смерті сина [PERSON], оскільки відсутні правовстановлюючі документи на квартиру (а.с.5-6). Аналізуючи спірні правовідносини, співвідношуючи їх із встановленими в судовому засіданні фактичними обставинами справи, суд виходить із наступного. У відповідності до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. В дійсності, позивач [PERSON], відповідач [PERSON] а також померлі [PERSON], [PERSON] набули право власності на квартиру [ADDRESS]. В свідоцтві право власності на житло було чітко визначено, що співвласники володіють квартирою на праві спільної сумісної власності, тобто без визначення частки кожного із них. Положеннями ст. 357 ЦК України встановлено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників. Змістом ст. 370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Оскільки між співвласниками не було ніяких домовленостей щодо розміру їх часток в праві власності на квартиру, то вони були рівними, що ґрунтується на законі та відповідає фактичним обставинам справи, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача про визначення часток співвласників квартири у праві спільної сумісної власності, як таких, що є рівними. У зв'язку з такими обставинами суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є повністю обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в заявлений позивачем спосіб.

Outcome: approved