Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

08 січня 2014 року позивач [PERSON] звернулась до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON], [PERSON], про усунення перешкод у користуванні домоволодінням. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що 01 серпня 2008 року позивач на підставі договору дарування домоволодіння отримала від [PERSON] домоволодіння по [ADDRESS]. У домоволодінні окрім позивача та її дітей, зареєстровані дві сторонні особи - [PERSON] та [PERSON], які не мешкають в домоволодінні понад п'ять років, а саме з 2008 року. Протягом усього терміну володіння даним домоволодінням позивач неодноразово зверталася до відповідачів з проханням знятися з реєстраційного обліку, але вони тільки обіцяли. На підставі викладеного, позивач просить суд визнати відповідачів таким, що втратили право користування домоволодінням [ADDRESS] та зняти їх з реєстраційного обліку (а.с. 3-4). Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, обґрунтувавши їх з тих же підстав, що викладені у позовній заяві, просили суд задовольнити позов. Також додатково пояснила, що відповідач [PERSON] це її мати і вона їй подарувала домоволодіння, а відповідач [PERSON] її сестра. Вони не мешкають у домоволодінні з 2002 року, позивач їх не бачила з 2007 року. Беруть кредити у різних банках, а потім переховуються, тому вона не знає де вони. До неї постійно приходять з банків, розшукують відповідачів, і її це хвилює. Крім того вона багатодітна мати, але не може оформити деякі пільги, зокрема субсидію, оскільки необхідні довідки всіх зареєстрованих членів сім'ї, але одержати такі довідки відповідачів немає можливості. Відповідачі в судове засідання на слухання по справі не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема через засоби масової інформації - газету «Вісті Придніпров'я», випуску № 14 (1507) від 25.02.2014 року (а.с. 25). Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України за правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК України та винести по справі заочне рішення. Представник третьої особи, Головне Управління МВС України в Дніпропетровській області надали до суду клопотання з проханням розглядати справу без їх участі (а.с.21-24). Вислухавши доводи та пояснення позивача, дослідивши матеріали справ, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав, встановлених в судовому засіданні. Судом встановлено, що 01 серпня 2008 року [PERSON] [INFO] передала у власність [PERSON] домоволодіння по [ADDRESS], що підтверджується договором дарування домоволодіння, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1356 (а.с. 5). 02 вересня 2008 року договір зареєстровано в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, номер витягу 20086924, реєстраційний номер 24196042 (а.с. 6). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в дійсності зареєстровані [ADDRESS], згідно домової книги: [PERSON] з 2000 року, [PERSON] з 2006 року (а.с. 7-10). Відповідно до довідки про склад сім'ї, виданою головою квартального комітету від 25.11.2013 року відповідачі мати [PERSON] та сестра [PERSON] зареєстровані [ADDRESS], але не проживають. (а.с.11) Аналізуючи спірні правовідносини, співвідношуючи їх із дослідженими в судовому засіданні доказами, суд доходить до наступного. В силу ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження цим майном. Тобто в розумінні ст.ст. 316, 321, 391 ЦК України, позивач [PERSON] є власником домоволодіння [ADDRESS], наділена правом володіння, користування та розпорядження ним. У відповідності до ст. 405 ЦК України: 1. Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. 2. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до ст. 156 Житлового кодексу України: Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі у витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідачі,як згідно пояснень позивача, так і письмової довідки голови квартального комітету, в розумінні ст. 405 ЦК України та ст. 64 ЖК України є близькими родичами і членами сім'ї позивача. Відповідачі не проживають у домоволодінні, але позивач у позові зазначає, що з 2008 року, у вільних поясненнях - що з 2002 року, і не бачила їх з 2007 року, що є суперечливим. Також позивач посилається як на доказ непроживання відповідачів на довідку квартального комітету від 25.11.2013 року, але в довідці не зазначено, з якого часу відповідачі не проживають у домоволодінні. Інших доказів на підтвердження своїх вимог позивачем надано не було, тому її позовні вимоги є необґрунтованими та передчасними, у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed