Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-12 00:00:00

07.09.2020 року [PERSON] звернувся до Балаклійського районного суду з позовною заявою до [PERSON] , у якій просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу у розмірі 38 249,96 грн., з них заборгованість по розпискам 28 701 грн., а також пеня в сумі 9 471,33 грн. та 3% річних в сумі 77,63 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги вказав, що 15.05.2020 року він надав відповідачу у борг грошові кошти в сумі 9 000 грн та 19701 грн. за 2 розписками, всього 28 701 грн., з умовою їх повернення до 15.07.2020 року. Однак у зазначений строк відповідач борг не повернув, будь-яких дій щодо повернення заборгованості не вчиняє, що стало підставою для звернення позивача до суду із даною позовною заявою. Позивач зазначив, що відповідач повинен повернути борг у повному обсязі та сплатити 3% річних від простроченої суми та пеню за несвоєчасне виконання зобов`язання, яка згідно розписок становить 1% від суми за кожен день прострочення. Позивач у судове засідання не з`явився, до суду від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання (перебування), причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України). За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно двох розписок від 15.05.2020 року [PERSON] одержав у борг, в якості позики від [PERSON] грошові кошти в сумі 9 000 грн. та 19 701 грн., які він зобов`язався повернути у повному обсязі своєчасно до 15.07.2020 року, у разі недотримання цього зобов`язався виплатити пеню в розмірі одного відсотка від суми за кожен день прострочення (а.с. 5, 6). Частиною 1 статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При цьому, ч.1 ст.1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Розписка про отримання в борг грошових коштів за своєю суттю є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей, а отже розписка є не лише фактом укладення договору, а й фактом передачі позикодавцем грошової суми позичальнику. Крім того, також слід зазначити, що за змістом ч. 2 ст.1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником. За таких обставин, досліджуючи боргові розписки, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що вони є підтвердженням існування між сторонами договірних зобов`язань й відповідно свідчать про існування між сторонами саме укладених договорів позики та є доказами не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошових сум позичальнику. Таким чином, з урахуванням наведеного, суд вважає, що заявлені позовні вимоги в частині стягнення боргу у сумі 28 701 грн. є обґрунтованими і такими, що відповідають законодавству, а тому підлягають задоволенню. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили інший розмір процентів річних. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови ВСУ від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Таким чином враховуючи, що відповідач прострочив виконання своїх грошових зобов`язань за договорами позики від 15.05.2020 року, то він зобов`язаний сплатити позивачу 3% річних та індекс інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання. Позивач просить стягнути лише 3% річних, оскільки інфляційні втрати за цей період дорівнюють нулю. Три відсотка річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Як вбачається із розписок, відповідач мав повернути борг до 15.07.2020 року, тому днем, з якого починається нарахування 3% річних є 16.07.2020 року по 17.08.2020 року (день, по який просить здійснити нарахування позивач), що складає 33 дні прострочення. Позивачем надано розрахунок розміру 3% річних: 28 701 (сума боргу за двома розписками) х 3% річних : 365днів х 33дні=77,63 грн. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. У розписках зазначено, що у разі прострочення будуть нараховуватись відсотки у розмірі 1% від суми за кожен день прострочення. Позивачем надано розрахунок розміру пені: 28 701 (сума заборгованості за двома розписками) х 1% (розмір пені, зазначений у договорах) х 33 (кількість днів прострочення) = 9 471,33 грн. Внаслідок порушення зобов`язання за договорами позики у відповідача виникла заборгованість в сумі 38249,96 гривень, що складається з заборгованості за договорами позики 28 701 гривень, пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в сумі 9 471,33 гривень та трьох відсотків річних від простроченої суми 77,63 гривень. Як убачається з матеріалів справи, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено 840,80 грн. судового збору (а.с. 1). У зв`язку із задоволенням позову суд відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України присуджує з відповідача на користь позивача вказані судові витрати.

Outcome: approved