Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

08.07.2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» (далі Банк) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування якого зіслався на те, що 12 лютого 2008 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір № № HMPWGА000000818 відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 18340 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12% річних. Банк свої зобов'язання виконав та надав кредитні кошти відповідачу, який в свою чергу умови договору не виконує, у зв'язку з чим станом на 23.06.2016 року виникла заборгованість у розмірі 24783,44 долари США, що за курсом 24,89 відповідно до службового розпорядження НБУ від 23.06.2016 року складає 616859,82 грн. Тому, банк просить стягнути з відповідача виниклу заборгованість, а також судові витрати. Представник позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на те, що для забезпечення виконання вищезгаданого кредитного договору між банком та відповідачем було укладено договір іпотеки, предметом якого була квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS]. 09 січня 2014 року рішенням Полонського районного суду було звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру згідно договору від 12.02.2008року шляхом продажу ПАТ КБ «Приватбанком» від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу за початковою ціною 113988 грн., з метою погашення заборгованості [PERSON] перед Банком. Однак, Банк продав квартиру не за ціною яка вказана у рішенні суду, а за нижчою - 65134,07грн., не погодивши це та не повідомивши про це [PERSON] У зв'язку з цим, представник відповідача вважає дії банка неправомірними, а заявлений позов безпідставним. Суд заслухавши доводи сторін, перевіривши та дослідивши обставини справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини на підставі яких приходить до наступного. Судом установлено, що відповідно до укладеного договору від 12.02.2008 року № HMPWGА000000818 між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], останній отримав кредит в розмірі 18340 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12% річних. Відповідно до умов договору (п. п. 3.1,3.2) [PERSON] зобов'язувався щомісячно вносити платежі та інші витрати на погашення отриманого кредиту. В забезпечення виконання вищезгаданого зобов'язання між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 12.02.2008 року було укладено договір іпотеки, предметом якого була належна йому на праві власності квартира [ADDRESS]. Рішенням Полонського районного суду від 09.01.2014 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до даного рішення Банк від свого імені на підставі договору купівлі-продажу від 26.08.2014 року відчужив дану квартиру за 65134,07грн. Дані кошти були направленні на погашення заборгованості за кредитним договором в порядку черговості визначеному у п.3.2. кредитного договору. Отже, станом на 23.06.2016 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором з урахуванням внесених від реалізації предмета іпотеки становить: 13239,93 долар США - заборгованість за кредитом; 11196,33 долар США - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 347,18 долар США - заборгованість по комісії. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог цивільного кодексу України та інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.ст.1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, зобов'язаний сплатити кредитору суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також розмір відсотків, який зазначено в договорі. Відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення за зобов'язаннями, як це передбачено ст. 617 ЦК України. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ст.625 ЦК України ). Отже, відповідач зобов'язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та законодавства,тому позов банку підлягає задоволенню. Що стосується доводів представника відповідача, що позов є безпідставним, оскільки дії банку були неправомірними щодо звернення стягнення предмета іпотеки та зарахування коштів на погашення заборгованості не ґрунтуються на вимогах закону. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належних та допустимих доказів, на підтвердження своїх пояснень, що дії Банку були неправомірними відповідач та його представник суду не надали і таких судом не здобуто в ході розгляду даного позову, оскілки він розглядався у межах заявлених вимог. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved