Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

10.05.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації, а саме: визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, порушує його права та свободи, ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію інформацію, опубліковану на сайтах, визнати наклепом, зобовязати відповідача спростувати оприлюднену та розповсюджену інформацію, такий же спосіб, як вона була поширена та стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди 65000 грн.. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він з 2010 року працює в ТОВ «Техніка і технології», з 2015 року на посаді фахівця з корпоративного управління. ТОВ «Техніка і технології» орендувало нежитлові приміщення по вул. Кірова 240 - А у м. Миколаєві в адміністративній будівлі яка належить ТОВ «Бізнес центр «Кірова». 17.02.2017 року він разом з іншими працівниками товариства, за доручення керівництва, звільняли приміщення від майна, яке належить ТОВ «Техніка і технології», та в нього виник конфлікт з [PERSON], який почав блокувати вивіз майна товариства. Після чого відповідач почав розповсюджувати інформацію серед інших людей, що знаходились на території бізнес центру, про рейдерське захоплення території бізнес центру бійцями полку «Азов» та «ті тушками». Відповідач також зфотографував його та інших співробітників товариства та виклав фото до соціальної мережі «Фейсбук» на своїй сторінці, з текстом наступного змісту: «Рейдерский захват частной компании с привлечением людей из добробата «Азов»? «Титушки» в масках, закрывающие лица? У нас добробаты вне закона? Вызываю полицию… Оказывается, бандитизм в Николаеве продолжается, нападение на бизнес-центр Кирова. «Титушки» просто заняли территорию предприятия, пытаются взломать двери». Цей запис разом з фотографіями, був оприлюднений в різних Інтернет виданнях Миколаївської області та на сторінках соціальних мереж цих видань, зокрема в інтернет виданні «Преступности.нет». В даному записі разом із фотографіями, на яких він зображений, фігурують вирази «рейдерське захоплення», «бандитизм», «тітушки» які порочать його імя, честь, гідність, а також репутацію. Крім того, неправомірними діями відповідача щодо поширення зазначеної інформації йому завдана моральна шкода, яка виразилась у моральних стражданнях та переживаннях, порушеннях душевної рівноваги, у звязку з тим, що він був ображений та принижений в присутності інших людей, в наслідок поширення негативної інформації та весь час повинен виправдовуватися перед людьми до доводити свою законослухняність. Ухвалою судді Разумовської О.Г. від 16.06.2017 року у справі відкрите провадження. Ухвалою судді Щербини С.В. від 06.07.2017 року вказана цивільна справа прийнята до провадження. 24.01.2018 року позивач [PERSON] подав додаткові пояснення до позову та заяву по розгляд справи за відсутності позивача та його представника. 01.02.2018 року позивач [PERSON] подав аналогічні додаткові пояснення до позову та заяву по розгляд справи за відсутності позивача та його представника. 05.07.2018 року представник відповідача [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, просив в задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що позивач у своєму позові не довів наявність складу правопорушення, яке б нанесло шкоду честі, гідності позивача. При цьому, вважав, що позивач не довів та не підтвердив належними і допустимими доказами те, що інформацію в Інтернет виданнях Миколаївської області та на сторінках соціальних мереж цих видань, розповсюдив саме відповідач, а саме, що він реєстрував сторінку у соціальної мережі Фейсбук, має доступ до неї та особисто розміщував публікації. Посилаючись на Закон України «Про інформацію» та Постанову Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року вважав, що позивач не довів, що інформація в публікації стосується його особисто та має на меті завдати шкоди його честі та гідності. Також відповідач не може нести відповідальності за використання третіми особами фотографії позивача, яка зроблена у публічному місці, зображення яке містяться в публікації використано для ілюстрації зібрання людей і не несуть інформаційного навантаження, не доведено і того, що поширена інформація стосується безпосередньо позивача, порушує будь-які його особисті немайнові права та ним не доведено та не підтверджено доказами розмір нанесеної моральної шкоди. 12.11.2018 року представник відповідача [PERSON] подав до суду клопотання про вирішення питання щодо розподілу судових витрат та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн. В судове засідання відповідач та його представник не зявилися, про час, дату та місце слухання справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили та від них не надійшла заява про розгляд справи за їхньою відсутністю. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного: Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 2010 року працює в ТОВ «Техніка і технології», з 2015 року на посаді фахівця з корпоративного управління. ТОВ «Техніка і технології» орендувало нежитлові приміщення по вул. Троїцька (Кірова) 240 а в м.Миколаєві в адміністративній будівлі, яка належить ТОВ «Бізнес центр «Кірова». 17.02.2017 року під час звільнення приміщень від майна, яке належить ТОВ «Техніка і технології», у позивача виник конфлікт з керівництвом ТОВ «Бізнес центр «Кірова», при цьому був присутній відповідач, який за твердженням [PERSON] блокував вивіз обладнання, належного ТОВ «Техніка та технології». В подальшому, в мережі «Інтернет» в соціальній мережі «Фейсбук», на сторінці https://www.facebook.com/profile.php?id=100001167743793 користувача «Максим Коваль» виклав фото позивача разом з іншими робітниками товариства та опублікував текст наступного змісту: «Рейдерский захват частной компании с привлечением людей из добробата «Азов»? «Титушки» в масках, закрывающие лица? У нас добробаты вне закона? Вызываю полицию… Оказывается, бандитизм в Николаеве продолжается, нападение на бизнес-центр Кирова. «Титушки» просто заняли территорию предприятия, пытаются взломать двери». В позові позивач посилався на те, що вказана сторінка в соціальній мережі «Фейсбук», належить відповідачу [PERSON] і саме ним дана інформація, яка є недостовірною, була поширена, чим порушені його немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію. Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе. Згідно ч.1 ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до ч.1 ст. 277 ЦК України , фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі (ст. 297 ЦК України) \~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Відпровідно до ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації і може звернутися до суду з позовом про її захист. \~\~\~\~\~\~\~\~ Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 N 1 у п. 4 розяснено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема,\~під гідністю\~слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності,\~з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а\~під діловою репутацією фізичної особи\~розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. \~ \~ \~ \~За загальними правилами цивільно-правової відповідальності за поширення недостовірної інформації зобов'язаними суб'єктами в цих правовідносинах є особи, які (незалежно від наявності їхньої вини) поширили відомості, що не відповідають дійсності, або виклали їх неправдиво, і це порочить честь і гідність чи ділову репутацію або завдає шкоди інтересам фізичних чи юридичних осіб. Постановою Пленуму Верховного Суду України п.п. 6, 15 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 N 1 розяснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. При цьому негативною слід \~вважати \~інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення \~принципів \~моралі, \~загальновизнаних правил співжиття, \~неетична поведінка \~в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, \~на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію»\~під інформацією слід розуміти документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. \~ \~ \~ \~Під поширенням інформації\~слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а\~також в іншій формі хоча б одній особі. Відповідно до \~ст. 34 Конституції України та ст. 10 Конвенції про захист \~прав \~людини і основоположних \~свобод, кожен має право на свободу виявлення своїх \~поглядів. Крім того, \~Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Лігенс протии Австрії» зазначив, що «необхідно відрізняти \~факти від оціночних суджень. Наявність фактів \~можливо довести, а правдивість оціночних суджень ні». Згідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію» - оціночними \~\~судженнями, \~\~за \~винятком \~\~\~наклепу \~є висловлювання, \~які \~не містять фактичних даних, \~критика, \~оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що \~\~містять \~\~фактичні \~\~дані, \~\~зокрема \~з \~огляду \~на \~характер використання \~мовно - стилістичних \~\~засобів \~\~(вживання \~\~гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 N 1 у п. 18, 19 розяснено, що вирішуючи питання \~про визнання \~поширеної інформації \~недостовірною, суди \~повинні визначити характер \~такої інформації та зясувати, \~чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням. А також, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем та те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Отже, дослідивши докази у справі, суд приходить до переконання, що в інформації, опублікованої на сайтах та яку позивач вважає такою, що порушує його права та свободи, ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію інформацію, відсутні будь-які посилання на позивача, у звязку з чим його твердження, що дана інформація стосується саме його як фізичної особи є безпідставними. При цьому, саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем та порушення внаслідок цього було його особистих немайнових прав. Проте, позивачем не надано належних і допустимих доказів щодо належності соціальної сторінки в мережі «Фейсбук» з імям користувача «Максим Коваль» саме відповідачу та того, що автором вказаної інформації є саме відповідач [PERSON] Крім того, виходячи з розяснень п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України п.п. 6, 15 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 N 1, належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Доменне ім'я facebook.com є приватним доменним іменем другого рівня в домені соm, який є загальним доменом верхнього рівня. Доменне ім'я facebook.com не відносяться до українського сегменту Інтернет. Адреса facebook не належать до адресного простору українського сегмента мережі Інтернет, адміністрування цих доменних імен в Україні не здійснюється. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Отже, суд приходить до висновку, що позивач не довів ти обставини, на які посилався як на підставу свої вимог, у звязку з чим в задоволенні позовних вимог про захист честі, гідності, ділової репутації, шляхом визнання інформації недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, порушує його права та свободи, ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію інформацію, опубліковану на сайтах, визнати наклепом, зобовязати відповідача спростувати оприлюднену та розповсюджену інформацію, такий же спосіб, як вона була поширена слід відмовити. Крім того, не підлягає задоволенню і вимога позивача щодо стягнення на його користь моральної шкоди, як похідної вимоги від вимоги про захист честі, гідності, ділової репутації. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору слід віднести за рахунок позивача. Що стосується вимоги відповідач про стягнення на його користь з позивача понесених ним у даній витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн., суд приходить до наступного: Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, до витрат, повязаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові на позивача. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються - згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат - учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору про надання правничої допомоги від 19.05.2018 року, акту приймання-передачі наданих послуг №06/1, квитанціями №07/1 від 07.11.2018 року та №06/1 від 06.11.2018 року, [PERSON] було сплачено адвокату [PERSON] 15\~000 грн. з яких: 1500 грн. за 2 години зустріч з клієнтом, консультація адвоката, 3000 грн. за 4 години аналіз судової практики у спірних правовідносинах, 1875 грн. за 2, 5 години збір і підготовка доказів, 7500 грн. за 10 голин написання відзиву, 750 грн. за 1 годину підготовка копій доказів, 375 грн. за 0,5 години формування відзиву. Суд вважає, що розмір судових витрат, які відповідач просить стягнути на його користь з позивача, є не співмірними, виходячи із складністю справи, а також необґрунтованими та непропорційними до предмета спору, з урахуванням значення справи для відповідача, який особисто та його представник жодного разу в судові засідання не зявилися, будь-яких доказів до матеріалів справи не надали, вартість послуг адвоката з написання відзиву на позовну заяву у розмірі 7500 грн. суд вважає значно завищеною, а зустріч з клієнтом, консультація адвоката щодо правової позиції по справі, аналіз судової практики щодо правовідносин по захисту честі, гідності і ділової репутації та формування відзиву є необґрунтованими стосовно необхідності їх надання з огляду на обставини справи. Таким чином, суд приходить до переконання, що на користь відповідача з позивача підлягає стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 1000 грн.

Outcome: approved