Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

09 липня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом визнання його таким, що втратив право користування житлом, та зняття з реєстрації. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. За її згодою відповідача, з яким на той час було розірвано шлюб, було зареєстровано в спірній квартирі. 24 грудня 2013 році [PERSON] забрав речі і пішов з квартири, залишивши ключі, адресу та засоби зв'язку не повідомив, а тому зняття з реєстрації у добровільному порядку є неможливим. Позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування вищезазначеною квартирою, та зняти його з реєстраційного обліку, оскільки факт реєстрації в належній позивачу квартирі відповідача створює значні перешкоди в користуванні квартирою, крім того позивач несе додаткові витрати на оплату комунальних послуг. Позивач в судове засідання не з'явилася, в наданій суду письмовій заяві просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся через періодичне видання газети «Вісті Придніпров'я». На підставі ч. 9 ст. 74 ЦПК України після опублікування оголошення в пресі відповідач вважається повідомленим про час та місце розгляду справи. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, також на підставі ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд за згодою позивача вправі постановити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачем по справі розірвано 09 серпня 2004 року, актовий запис № 45 (а.с. 11). Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності, що підтверджується копією витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, копією витягу про державну реєстрацію прав, копією договору купівлі-продажу від 06.01.2012 (а.с. 6-8) Відповідно довідки № 72 ТОВ «КК «ДОМ-КОМ» від 28 січня 2015 року в квартирі [ADDRESS], власником якої є [PERSON], зареєстрований [PERSON], [INFO], чоловік власника (а.с. 15). Як вбачається з копії акту від 07липня 2015 року, складеному мешканцями будинку [ADDRESS], та затвердженому працівниками КК «ДОМ-КОМ», [PERSON] не мешкає за адресою: [ADDRESS], з 14 грудня 2013 року (а.с. 14). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 391 ЦК України, власник може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач, будучи власником житлового приміщення, не може в повній мірі володіти, розпоряджатись та користуватись належним їй на праві власності майноМ, оскільки в приміщенні зареєстрований відповідач, в зв'язку з чим в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Що стосується вимог про зняття відповідача з реєстрації в задоволенні цієї частини позову слід відмовити, так як відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є підставою для звернення позивача до Головного управління державної міграційної служби в Дніпропетровській області для вирішення зазначеного питання. Квитанцією від 30.06.2015 підтверджується, що позивач сплатила за подання позовної заяви - 243 грн. 60 коп. (а.с. 1). Квитанцією № 10519 від 03.09.2015 підтверджується оплата позивачем публікацію оголошення в газеті - 250 грн. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи. Згідно з п. 6 ч. 3 цієї ж статті до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, зокрема належать витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, на підставі вищевикладеного та відповідно до документів, які міститься в матеріалах справи, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 243,60 грн. за оплату судового збору, та 250 грн. - за оплату публікації в пресі оголошення про виклик відповідача.

Outcome: partial