Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

07 грудня 2015 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] за участю третьої особи Органу опіки та піклування Димитрівської міської ради, про позбавлення батьківських прав у відношенні малолітнього [PERSON], [INFO], у зв'язку з його ухиленням від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню сина. Позивачка [PERSON] була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду, проте не використала свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, через канцелярію суду подала письмову заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, проти винесення судом заочного рішення заперечень не має /а.с.67/. У позовній заяві позивачкою зазначено про те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 22.07.2011 р. до 04.10.2013 р., від якого [INFO] у них народився син - [PERSON]. З вересня 2011 року шлюбні відносини [PERSON] та [PERSON] припинені. З 04 липня 2014 р. вона перебуває у юридичному шлюбі з [PERSON] Відповідач життям сина не цікавився, не забрав позивачку з дитиною із пологового будинку, не виявляв бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні, не вітає дитину з днями її народженнями, не купує для неї іграшок, одягу та взуття. Дитина не пам?ятає батька та не має до нього ніяких почуттів. З дня народження їх син проживає з позивачкою, яка у повному обсязі займається його вихованням та утриманням. За весь час відповідач ніколи не ставив питання про своє бажання спілкування з ним, на участь у його вихованні та житті, матеріальної допомоги на його утримання не надає. З відповідача було стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини від усіх видів його доходів, однак, у зв?язку із тим, що виконавчий лист перебуває у ВДВС Микитівського районного управління юстиції Горлівського МУЮ (тимчасово непідконтрольній Україні території) рішення суду не виконується. Усі турботи пов'язані з піклування про фізичний та духовний стан дитини несе позивачка. Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини без поважних причин, на підставі положень статті 164 Сімейного кодексу України позивачка просила позбавити батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON]. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача [PERSON] про місце, день та час розгляду справи. Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 р. № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження», пересилання пошти не здійснюється до м. Горлівка Донецької області, де зареєстровано місце проживання [PERSON] /а.с.16/, що позбавлює суд можливості надіслання поштою судового виклику до суду за зареєстрованим у передбаченому законом порядку місцем проживання відповідача (ч.5 ст.74 ЦПК України). Тому відповідно до вимог ч.9 ст. 74 ЦПК України виклик у судове засідання відповідача було здійснено шляхом розміщення оголошення у друкованому засобі масової інформації державної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур?єр» /а.с.66/. Окрім того, відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом публікації оголошення про виклик відповідача на офіційній веб-сторінці Слов?янського міськрайонного суду /а.с.35,47,65/. Незважаючи на прийняті судом заходи, відповідач [PERSON] у судове засідання не з?явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило. Аналізуючи наведені обставини, суд приходить до переконання, що відповідачем [PERSON] недобросовісно здійснюються його процесуальні права, у зв'язку з чим, суд приходить до висновку про належне повідомлення відповідача, а тому, відповідно до положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України, та враховуючи згоду позивача, суд вважає можливим відповідно до правил частини 1 статті 224 ЦПК України розглядати справу за відсутності відповідача у порядку заочного провадження на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом. Представник органу опіки та піклування Димитрівської міської ради - Скрипник Г.С., яка діє на підставі довіреності б/н від 18.01.2016 р., не використала наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, проте на адресу суду надіслала клопотання про розгляд справи у відсутності представника Органу опіки та піклування Димитрівської міської ради, при вирішенні справи поклалася на розсуд суду відповідно до чинного законодавства /а.с.68/. Вислухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст.11 ЦПК України) установив наступне. Відповідно до рішення Димитрівського міського суду Донецької області від 04 жовтня 2013 року, яке набуло чинності 15 жовтня 2013 року, 22 липня 2011 року [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище «[PERSON]») уклали шлюб, який зареєстрований Микитівським відділом реєстраціїактів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 114 /а.с.8/. Від шлюбу у них народилась дитина - [PERSON], [INFO] /а.с.7/. Відповідно до копії актового запису про народження № 464 від 03.12.2011 року, батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Підстава запису відомостей про батька - актовий запис про шлюб № 114 від 22.07.2011 року, складений Микитівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області /а.с.31-33/. Рішенням Димитрівського міського суду від 04 жовтня 2013 року, яке набуло чинності 15 жовтня 2013 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано /а.с.8/. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов'язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 цього кодексу мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно положень Закону та роз'яснень, даних у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»( зі змінами, внесеними згідно з постановою Верховного Суду № 20 від 19 грудня 2008 року) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 16 цієї ж постанову Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормальному самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов'язків. Згідно статті 12 Закону України « Про охорону дитинства», покладається відповідальність на кожного із батьків щодо виховання, навчання та розвитку дитини. Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України « Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладаються однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Положеннями частини 3 статті 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України. Як вбачається із довідки № 4321 від 19.10.2015 р., виданої ПП «ПЖФ Гарант-сервіс», [PERSON], 1991 року народження, проживає разом із чоловіком [PERSON], 1985 року народженя, та дітьми - [PERSON], 2014 року народження, та [PERSON], 2011 року народження, за адресою: [ADDRESS] /а.с.9/. Відповідно до акту № 4319 від 19.10.2015 р., складеного ПП «ПЖФ Гарант-сервіс», [PERSON], [INFO], проживав спільно зі своєю матір?ю [PERSON], [INFO], без реєстрації за адресою: [ADDRESS] з 2012 року до 12.06.2015 року /а.с.10/. Відповідно до акту № 4320 від 19.10.2015 р., складеного ПП «ПЖФ Гарант-сервіс», [PERSON], [INFO], проживає спільно зі своєю матір?ю [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS] з 12.06.2015 року до теперішнього часу /а.с.11/. Як вбачається із характеристики [PERSON], 1991 року народження, засвідченої підписом сусідів, за адресою: [ADDRESS], вона мешкає з 2012 р. з чоловіком та дітьми. За місцем мешкання характеризується яв вічлива, доброзичлива сусідка, займається вихованням своїх дітей /а.с.52/. Відповідно до довідки № 6298 від 28.12.2015 р., виданої УСЗН Димитрівської міської ради, [PERSON] перебуває на обліку в управлінні і отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні першої дитини у сумі 860 грн. щомісячно за період з 01.07.2015 р. по 01.12.2015 р. включно /а.с.53/. Згідно з довідкою № 01-11/578 від 29.12.2015 р., виданою Димитрівським міським центром соціальних служб для сім?ї, дітей та молоді, [PERSON] на обліку в центрі не перебуває /а.с.55/. Відповідно до довідки б/н від 24.12.2015 р., виданої КЗ «Димитрівський центр первинної медико-санітарної допомоги», [PERSON], [INFO] на «Д» обліку не перебуває /а.с.56/. Як вбачається із довідки б/н, наданої завідуючою ДНЗ № 19 «Веселка», [PERSON], 2011 року народження, відвідує дошкільний заклад № 19 «Веселка» з 2014 року. За час відвідування дитиною дошкільного навчального закладу батько дитини [PERSON] жодного разу не відвідував дитячий садок та не цікавився життям дитини у ньому. Мати дитини [PERSON] та вітчим [PERSON] приймають активну участь у вихованні та навчанні дитини, постійно відвідують дитячий садок, сплачують батьківські внески, цікавляться життям дитини у ньому /а.с.57-58/. У суду не має підстав ставити під сумнів достовірність відомостей у вищевказаних документах та зазначені позивачкою обставини ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків щодо неповнолітнього сина з вересня 2011 року. Судом встановлено, що після припинення шлюбних відносин з позивачкою відповідач [PERSON] не піклувався про дитину, не брав участі в її утриманні, вихованні, фізичному та духовному розвитку. Таким чином, він повністю самоусунувся без поважних причин від участі у житті свого сина. Відповідно до висновку органа опіки і піклування Димитрівської міської ради від 20 січня 2016 року, виходячи з інтересів неповнолітньої дитини орган опіки і піклування вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його сина - [PERSON], [INFO] /а.с.50/. Проаналізувавши представлені сторонами в силу вимог статті 60 ЦПК України докази,оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] протягом тривалого часу (з дня народження дитини) відсторонився від виконання своїх батьківських обов'язків відносно сина [PERSON], без поважних причин не приймає ніякої участі у вихованні та утриманні дитини, свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, що свідчить про його винну поведінку відносно своєї дитини, та необхідність застосування до нього, як батька дитини, такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав, звідси позов, заявлений з метою належного правового захисту прав та інтересів малолітньої дитини, - таким, що підлягає задоволенню. У суду немає підстав вважати, що позбавлення батьківських прав [PERSON] якимось чином вплине на інтереси дитини, яка батька взагалі не бачила, відношення до нього у неї не сформоване. Крім того, при зміні своєї поведінки та зміні обставин згідно зі ст. 169 СК України відповідач не позбавлений права звернутися до суду із позовом про поновлення батьківських прав. Позивачка не вимагала компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і з розглядом даної справи /а.с.51/. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved