Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

09 вересня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось в суд з позовом до [PERSON], в якому просять стягнути з відповідача заборгованість за договором кредиту від 22 грудня 2006 року на загальну суму 90000 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 22 грудня 2006 року між ПАТ КБ«ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №CSS0GK04030146, згідно якого відповідач отримала кредит у сумі 36720 грн. на термін до 22 грудня 2026 року та зобов'язувалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості мало здійснюватися щомісяця в період сплати, відповідач повинен був надавати позивачу грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, відповідач сплачує позивачу відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідач не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором № CSS0GK04030146, таким чином у порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконала. Посилаючись на те, що станом на 25 серпня 2016 року заборгованість відповідача перед банком становить 198982 грн. 11 коп. (з яких 30767 грн. 23 коп. - заборгованість за кредитом, 57623 грн.65 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 4577 грн. 75 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 106013 грн. 48 коп. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором) ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача суми заборгованості за відповідним кредитним договором, визначивши таку заборгованість з урахуванням вже стягнутої за рішенням суду від 23.11.2011 року суми коштів в розмірі 47 856 грн. 22 коп. та зменшивши на власний розсуд решту заборгованості, просять стягнути з відповідача 90000 грн. Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» в судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог та просив їх задовольнити. Посилаючись на те, що відповідачу, за укладеним кредитним договором та відповідно до вимог чинного законодавства, були видані кредитні кошти в сумі 36720 грн. вона їх отримала, проте своїх зобов'язань з повернення коштів за користування кредитом не виконує належним чином, в наслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором яку банк визначає у розмірі 90000 грн., та просить стягнути з [PERSON] Посилання ж відповідача на те, що в зв'язку з передачею іпотечного майна банку вона не повинна сплачувати заборгованість за кредитом, не відповідають дійсності, оскільки майно, до цього часу не реалізоване і банк не має можливості повернути кошти, а тому вона повинна відповідати по взятих на себе зобов'язаннях. Відповідач та її представник в судовому засіданні в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» просили відмовити, виходячи з того, що [PERSON] 22 грудня 2006 року дійсно отримала в ПАТ КБ «Приват Банк» кредит на суму 36720 грн. для купівлі житлового будинку. Кредит був наданий в термін до 22 грудня 2026 року. З метою виконання своїх зобов'язань [PERSON] в заставу банку було передано придбаний будинок [ADDRESS]. До 2009 року відповідач справно сплачувала кредит, однак в 2009 році банк без відома [PERSON] підняв проценту ставку, після чого сума до сплати стала завеликою і вона не мала можливості її сплачувати. Рішенням суду від 22 липня 2009 року за позовом банку, у зв'язку з невиконанням умов договору було звернуто стягнення на заставлений будинок, та прийнято рішення про виселення [PERSON] із відповідного будинку. Останній платіж нею було здійснено 14 липня 2010 року, а 2 вересня 2010 року вона виселилась із будинку та передала всі документи на нього представнику банку, тобто виконала своє зобов'язання передати заставне майно в разі неможливості виконати взяті на себе зобов'язання за договором кредиту, та протягом всього наступного часу відповідачем не здійснювались платежі за договором кредиту, оскільки вона була впевнена, що спір вже вирішений. Крім того у 2011 році за позовом банку, заочним рішенням суду достроково стягнуто борг за договором кредиту, у зв'язку з його невиконанням, та з того часу, більше чотирьох років банк ніяких претензій до позивача не пред'являв, отже вважають, що позивачем було пропущено строк позовної давності. На підставі наведеного просили застосувати строки позовної давності та залишити позов без задоволення. Врахувавши пояснення сторін, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення обох сторін, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 22 грудня 2006 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № CSS0GK04030146, згідно якого банк надав позичальнику готівку через касу на строк до 22 грудня 2026 року включно, у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 30600 грн. на купівлю будинку, а також у розмірі 6120 грн. на сплату страхових платежів зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,34% річних на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту. (а.с.10-11). Відповідно до пункту 1.3 кредитного договору № CSS0GK04030146 від 22 грудня 2006 року забезпеченням виконання Позичальником зобов'язань за даним Договором виступає іпотека будинку № 47 по вул. Будьоного с. Костянтинівка Смілянського району (а.с.61-64). Згідно рішення Смілянського міськрайнного суду Черкаської області від 22 липня 2009 року №2-1054/2009р. по цивільній справі за позовом ЗАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення, з останньої в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № CSS0GK04030146, від 22 грудня 2006 року в сумі 32294 грн. 52 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки: будинку № 47 по вул. Будьоного с. Костянтинівка Смілянського району Черкаської області, шляхом її продажу закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отримання витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ЗАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Виселено [PERSON] з будинку № 47 по вул. Будьоного с. Костянтинівка Смілянського району із зняттям з реєстраційного обліку у відділі у справах громадянства імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України(а.с.78). Відповідно до копії витягу із статуту Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», у зв'язку із зміною типу Банку, змінено найменування банку із Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», який є правонаступником всіх прав та зобов'язань Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк». Судом встановлено, що зобов'язання за спірним кредитним договором відповідач належним чином не виконав, що сторонами по справі визнається, і, у відповідності до положень ст.61 ЦПК України, доказуванню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Згідно ч. 1 ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, або годинами. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три року. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч.1 ст. 259 ЦК України). Як вбачається з матеріалів цивільної справи, договір між сторонами про збільшення позовної давності не укладався, в зв'язку з чим при вирішенні даного спору судом застосовується загальна позовна давність. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як встановлено судом, спірні правовідносини що виникли між позивачем та відповідачем у зв'язку з укладенням кредитному договору № CSS0GK04030146 від 22 грудня 2006 року в сумі 32294 грн. 52 коп. вже були предметом судового розгляду. Так рішенням Смілянського міськрайнного суду Черкаської області від 22 липня 2009 року №2-1054/2009р розглянуто позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], яким з останньої в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору №CSS0GK04030146 від 22 грудня 2009 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки: будинок [ADDRESS] Крім того заочним рішенням суду від 23.11.2011 року з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват Банк» достроково стягнуто всю суму заборгованості за кредитним договором №CSS0GK04030146 від 22 грудня 2006 року. Тобто позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» скористався як своїм правом передбаченим ст.589 ЦК України, щодо звернення стягнення на предмет застави, при цьому він скористався правом за рахунок предмета застави задовольнити в повному обсязі свої вимоги про дострокове виконання умов відповідного договору, з урахуванням сплати процентів, неустойки, відшкодування збитків завданих порушенням зобов'язання, так і своїм правом передбаченим ч.2 ст. 1050 ЦК України, на вимогу дострокового повернення всієї суми кредиту. При цьому під час постановлення відповідного рішення було з'ясовано обставини, щодо умов договору, визначено суми нарахувань із розшифруванням конкретних сум нарахувань (відсотки, пеня, комісія, страховка) за умовами договору. Таким чином, саме з моменту набуття законної сили відповідними рішеннями суду, сторони були обізнані щодо відповідних правовідносин, а саме тим, що позивач вже скористався своїм правом на дострокову вимогу про погашення всієї суми заборгованості, та така вимога була задоволена. З оглядну на викладене, саме з моменту постановлення відповідних рішень суду слід рахувати строк позовної давності для позовних вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором № CSS0GK04030146, від 22 грудня 2006 року між ПАТ КБ«ПриватБанк» та [PERSON]. Як встановлено судом, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення 90000 грн. заборгованості по кредитному договору №CSS0GK04030146 від 22 грудня 2006 року лише 9 вересня 2016 року, тобто позивач звернувся до суду через більше ніж відповідно 7 та 5 років з моменту коли їм достеменно було відомо про порушення тих прав, які вони просять захистити у даному позові. За таких обставин ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з вище вказаним позовом після сплину строку позовної давності, що встановлена законодавством тривалістю у три роки. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови в позові. 6 липня 2017 року представник відповідача подав до суду заяву про застосування строку позовної давності до вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.79-83). В цей же день, під час проведення судового засідання представник відповідача заперечував проти позову та просив застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності. Враховуючи, встановлені судом обставини справи, роз'яснення постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5, положення статті 266, частини 4 статті 267 ЦК України про те, що сплив позовної давності є підставою для відмови у позові На підставі вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, слід відмовити.

Outcome: dismissed