Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

10.06.2015 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві в обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що з відповідачем перебуває у шлюбі 02.08.1986 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], 11.06.1987 року, неповнолітніх дітей у них нема, однак відповідач не бажає в добровільному порядку розірвати шлюб. Далі в позові зазначила, що між нею та відповідачем останнім часом постійно виникали непорозуміння, викликані різністю їхніх поглядів на сумісне життя, за своїм складом характерів вони не знаходять спільної мови з більшості питань, сімейні відносини не склалися, подружні почуття між ними відсутні, вони постійно конфліктують, а тому збереження сімї є неможливим, бо буде суперечити інтересам кожного з них. Питання розподілу майна мають намір вирішити в добровільному порядку. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала, за тих обставин, які в ньому викладені. Пояснила, що не бажає перебувати у шлюбі з відповідачем та заперечує щодо надання сторонам строку для примирення. Наполягає на задоволенні позову. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, не заперечував проти задоволення позову. Пояснив, що він дійсно заперечував проти розірвання шлюбу за взаємною згодою подружжя, але на теперішній час, вони з позивачкою все остаточно вирішили і тому позовні вимоги ним визнаються повністю. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 02 серпня 1986 року райвідділом РАГС м. Пологи Запорізької області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 117, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії ІI-ЖС № 387168 від 02 серпня 1986 року (а. с. 4). Від даного шлюбу сторони мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІV-ЖД № 343686 від 27.06.1987 року (а. с. 5). Неповнолітніх дітей не мають. З матеріалів справи та з пояснень сторін у судовому засіданні вбачається, що подружні відносини між [PERSON] і [PERSON] фактично припинилися. Намагання позивача зберегти сім'ю ні до чого не привели. З'ясовано, що подружжям втрачено почуття любові і поваги один до одного. На даний час сторони не намагаються зберегти сім'ю. Сторони зазначені обставини у справі не оспорювали, фактично їх визнали, тому у відповідності до ч.1 ст. 61 ЦПК України такі обставини не підлягають доказуванню. Спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами на час розгляду даної справи немає. Відповідно до ч.1 ст. 55 СК України дружина та чоловік повинні піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч.2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно положень ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Під час розгляду справи судом сторони не виявили бажання зберегти подружні відносини, заперечували проти надання подружжю строку для примирення. За такої сукупності обставин у справі суд дійшов висновку про те, що причини, які спонукали позивача [PERSON] на розірвання шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними є неможливим, воно суперечить інтересам одного з подружжя. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд вважає, що шлюб підлягає розірванню, так як сімейні відносини не склалися з вини сторін, які в порушення вимог ч.1 ст. 55 СК України перестали піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Визнання відповідачем [PERSON] пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки, позивачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його для подальшого іменування, про що зазначила в позові та заявила в судовому засіданні. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved