Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

08 травня 2015 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача 120 000,00 грн. суми вкладу, 11 441,10 грн. - пені, 25 161,29 грн. - розмір інфляційних втрат, 572,05 грн. - три відсотки річних. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 12 серпня 2014 року між сторонами був укладений договір за яким позивач вніс на депозитний рахунок 120 000,00 грн. на строк з 12.08.2014 року по 12.03.2015 року. Позивач зазначає, що він 12.03.2015 року повідомив Банк про бажання повернути вклад. Як зазначає позивач, до даного часу кошти вкладу не повернуті, Банк свої зобов'язання не виконав. На підставі ч.3 ст.549 ЦК України позивач просить стягнути пеню за період з 12.03.2015 року по 08.05.2015 року в розмірі облікової ставки НБУ, що становить 11 441,10 грн. Так як кошти не повернуті, позивач просить стягнути індекс інфляції та три проценти річних на підставі ч.2 ст.625 ЦК України за період з 12.03.2015 року по 08.05.2015 року. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання не повідомив. Відповідно до ст.224 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних матеріалів за згодою позивача. Позивач не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених вимог за наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 12.08.2014 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - Банк) та [PERSON] (далі - Вкладник) був укладений Договір-заява №300937/48006/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 7 місяців в національній валюті за умовами якого, Вкладник вніс, а Банк прийняв грошові кошти в національній валюті на вкладний рахунок №2630.1.048011.007 в сумі 120 000,00 грн. на строк з 12.08.2014 року по 12.03.2015 року у порядку та на умовах, визначених в цьому Договорі-заяві та в Основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - Основні умови), які затверджені згідно з внутрішніми процедурами Банку та розміщені для ознайомлення на інформаційних стендах в приміщеннях установ Банку та оприлюднені на офіційному сайті Банку за електронною адресою www.fcbank.com.ua (п.1 Договору-заяви). За вказаний термін користування коштами Вкладнику нараховуються проценти в розмірі 25% річних. Нарахування процентів здійснюється Банком у порядку, визначеному п.4.1.3 Основних умов. Нараховані проценти зараховуються Вкладнику на рахунок, відкритий у Банку №2638.8.048011.008 (п.2 Договору-заяви). Додатковою угодою від 12.08.2014 року до Договору про банківський строковий вклад (депозит) №300937/48006/7-14 від 12.08.2014 року було внесено зміни за якими всі нараховані проценти, що підлягають виплаті по депозитному вкладу за Договором про банківський строковий вклад (депозит) №300937/48006/7-14 від 12.08.2014 року перераховувати на картковий рахунок позивача [NUMBER] у Філія «Центральне РУ АТ «Банк «Фінанси та Кредит», МФО 300937. На підтвердження виконання умов договору в частині внесення коштів позивачем надано меморіальний ордер від 12.08.2014 року та квитанція №1043-10 на загальну суму 120 000,00 грн. Після закінчення строку, визначеного п.1 цього Договору-заяви, Вклад повертається Вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.1 Основних умов (п.6 Договору-заяви). Як зазначено в п.9 Договору-заяви, Вкладник підписанням цього Договору-заяви усвідомлює та погоджується з тим, що Основні умови разом з цим Договором-заявою складають договір банківського вкладу та є його невід'ємними частинами. Також Вкладник підписанням цього Договору-заяви підтверджує факт ознайомлення з Основними умовами, чинними на дату підписання Банком та Вкладником цього Договору-заяви, погоджується з положеннями Основних умов у повному обсязі, бере на себе права та обов'язки, що визначені Основними умовами, та безумовно зобов'язується їх виконувати. Як вбачається Договір-заява підписана сторонами, що свідчить про те, що вони погодились з визначеними умовами. З матеріалів справи вбачається, що позивач 12.03.2015 року повідомив Банк про бажання отримати кошти банківського вкладу. В цей же день позивач звернувся із скаргою щодо неповернення банківського вкладу. З виписки по особовому рахунку позивача вбачається, що на рахунку на вимогу обліковуються кошти в розмірі 120 000,00 грн. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. При цьому, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до положень ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Отже, так як з діючих норм законодавства вбачається, що вкладник за договором банківського вкладу, в силу ст.ст.1060, 1061 ЦК України, вправі вимагати від банку повернення здійсненого вкладу разом з нарахованими процентами в будь-який момент, а банк, отримавши відповідну вимогу, повинен видати вклад у повному обсязі. Банк не виконав вимогу позивача та не повернув суму вкладу, тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму вкладу в розмірі 120 000,00 грн. Пунктом 5.1 Основних умов передбачено, що у випадку закінчення строку розміщення Строкового вкладу, визначеного у Договорі-заяві, та умовами якого не передбачено можливості продовження строку розміщення Строкового вкладу після закінчення строку розміщення Строкового вкладу, визначеного у Договорі-заяві, кошти з Строкового вкладного рахунку повертаються Вкладникові шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний/картковий або інший вкладний рахунок, а дія Договору припиняється. Як вбачається з матеріалів справи, в день закінчення дії Договору кошти були перераховані на рахунок на вимогу, який передбачає нарахування відсотків в розмірі 0,0001% річних, згідно тарифів, які розміщені на офіційному сайті Банку. Як на підставу нарахування індексу інфляції та 3 % річних позивач посилається на частину другу статті 625 ЦК України. Проте так як позивач не довів суду, що Банк не надає позивачу можливості розпорядитись коштами, які перераховані на рахунок на вимогу, тому суд не вбачає законом передбачених підстав для нарахування 3 процентів річних та індексу інфляції. Позивач з посиланням на ч.3 ст.549 ЦК України просить стягнути пеню. Частина 3 статті 549 ЦК України визначає, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст.551 ЦК України). Так як між сторонами укладений Договір, яким передбачено відповідальність за порушення зобов'язань, зокрема розділом 7 Основних правил, тому суд не вбачає підстав для стягнення пені на підставі ст.549 ЦК України в розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Крім того, на підставі статті 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати - судовий збір. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial