Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

10.06.2021 [PERSON] подала до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області заяву, в якій просила встановити факт її проживання разом з [PERSON] однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, тобто з 1983 року по [INFO] . В обґрунтування заяви посилається на те, що вона з 1983 року проживала разом із своєю знайомою [PERSON] однією сім`єю, як члени сім`ї. Оскільки [PERSON] була одинокою, не мала дітей, чоловіка, родичів та потребувала стороннього догляду. Мешкали вони в квартирі, що належить [PERSON] , розташованій за адресою: [ADDRESS] та вели спільне господарство. [PERSON] довіряла заявниці свої кошти для придбання необхідних речей, продуктів харчування, ліків. [PERSON] доглядала за [PERSON] , викликала для неї швидку допомогу, поховала її за власні кошти, встановила на цвинтарі пам`ятник. Таким чином, заявниця вважає себе спадкоємицею по закону четвертої черги на майно померлої, оскільки проживала з нею більше п`яти років до часу відкриття спадщини однією сім`єю. В судовому засіданні [PERSON] заяву підтримала, просила суд встановити факт її проживання разом з [PERSON] однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, тобто з 1983 року по [INFO] . Пояснила, що вони із [PERSON] не є родичами, однак були довгий час добрими знайомими, а потім [PERSON] потребувала стороннього догляду і вони почали проживати однією сім`єю. Відносилися вони одна до одної, як рідні сестри. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, заяв та клопотань не направив. Заслухавши пояснення заявниці, покази свідків, вивчивши та проаналізувавши всі докази зібрані по справі, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правові відносини. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] у віці 73 роки, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 3). На підставі свідоцтва про право власності на житло за життя [PERSON] належала квартира [ADDRESS] (а.с.4). Відповідно до довідки виданої [PERSON] , в зв`язку зі смертю [INFO] [PERSON] , яка проживала в с. Показове, залишилася недоодержана пенсія в розмірі 1225,90 грн (а.с.5). Свідки [PERSON] та [PERSON] в своїх показах, наданих в судовому засіданні підтвердили, що [PERSON] та [PERSON] не є родичами, однак відносини між ними були як між сестрами. [PERSON] допомагала [PERSON] по господарству, купувала для неї необхідні речі, продукти. Заявниця зі своїм чоловіком проживала в квартирі [PERSON] , [PERSON] із своїм чоловіком в одній кімнаті, а [PERSON] в іншій. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги. Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно із п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`ю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належить не лише тільки жінка (чоловік), які проживали однією сім`ю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали із спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Згідно ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонті тощо. Однією із засад судочинства, регламентованих п. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проводячи оцінку досліджених доказів відповідно положень статей 77 - 80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності кожного з них окремо та у своїй сукупності, суд виходить з наступного. Суд приходить до висновку, що зазначені обставини не підтверджені належними та достатніми доказами у своїй сукупності, виходячи з наступного. Заявниця в якості підстав своїх вимог зазначає, що з 1983 року проживала разом із [PERSON] до часу відкриття спадщини, однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . Однак, факт проживання заявниці разом із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не знайшов своє підтвердження. [PERSON] зареєстрована з 10.11.1982 за адресою с. Показове Миргородський район Полтавська область та перебуває в шлюбі з 08.08.19971 із [PERSON] , про що свідчить відмітка в її паспорті (а.с.2). На думку суду заявницею не доведено факт проживання за адресою: [ADDRESS] , не надано документального підтвердження про фактичне місце проживання за цією адресою (акт про фактичне місце проживання). При цьому з пояснень свідків та заявниці вбачається, що [PERSON] одружена та має чоловіка з яким і проживає однією сім`єю. [PERSON] надавала свої кошти заявниці для купівлі необхідних товарів, речей для [PERSON] , що не доводить факт наявності спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, що вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, тобто факт проживали однією сім`єю. Посилання [PERSON] на той факт, що вона організовувала поховання [PERSON] , не доводить факту її спільного проживання разом зі [PERSON] однією сім`єю. Крім того, заявницею не доведено, що на поховання були витрачені саме її кошти (надання відповідних документів на підтвердження понесення таких витрат). Таким чином, на думку суду, не знайшов свого підтвердження факт спільного проживання заявниці у квартирі за адресою: [ADDRESS] , оскільки заявницею не надано до суду належних та достатніх доказів, які б в своїй сукупності доводили зазначені обставини. Заявницею також не доведено наявність у неї із [PERSON] спільного бюджету, факту спільного користування майном, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт в період, не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, які засвідчують реальність сімейних відносин, тим паче, що заявниця має власну сім`ю - чоловіка. За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про встановлення факту її проживання разом з [PERSON] однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, тобто з 1983 року по [INFO] .

Outcome: dismissed