Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

08 червня 2021 р. до Вовчанського районного суду Харківської області звернулась позивач [PERSON] з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачааліменти на її утримання у зв`язку з тим, що вона продовжує навчання у розмірі ј частини всіх доходів щомісячно і до закінчення навчання у Харківському національному університеті міського господарства імені О.М. Бекетова, але не більше ніж до досягнення нею двадцятитрирічного віку. Позов обґрунтований тим, що відповідач [PERSON] є батьком позивача [PERSON] згідно свідоцтва про народження Серія [NUMBER] . Наразі позивач є студентом 1 курсу денної форми навчання Харківського національного університету міського господарства імені О.М. Бекетова. Оскільки навчається на денній формі навчання, не має змоги самостійно працювати, отримувати заробітну плату та себе утримувати, потребує матеріальної допомоги батька. Але відповідач добровільно не надає коштів на утримання доньки. Ухвалою Вовчанського районного суду Харківської області від 09.06.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, визначено проводити розгляд справи без виклику осіб. Ухвалою суду визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення. У встановлений судом строк відповідач не надав відзив на позовну заяву. Дана справа є незначної складності, тому при відкритті провадження вирішено її розглядати в порядку спрощеного провадження. Відповідно до ч.1 п.1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч.2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Виходячи з вимог ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , виданного Жовтневою Другою сільською радою Вовчанського району Харківської області 18.06.2003, батьками повнолітньої позивачки є [PERSON] та [PERSON] (а.с.9) Згідно довідки щодо реєстрації місця проживання особи, виданої заступником начальника відділу реєстрації місця проживання Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради Чирва Ю.С. від 18.09.2020 року за № 02-10567-2020, повнолітня [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). Згідно довідки № 1313 від 31.05.2021 року, виданої директором ННІ ЕіМ [PERSON] є студентом 1 курсу Харківського національного університету міського господарства імені О.М. Бекетова, денної форми навчання (а.с.13). Відповідно до ч.3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно ст.141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст.198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Статтею 199 СК України визначено: якщо повнолітні донька чи син продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати таку допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно з ч.1 ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Таким чином, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Отже, враховуючи ті обставини, що [PERSON] досягла 18 років, на даний час є студентом денної форми навчання, а відповідач знаходиться у працездатному віці, має можливість утримувати матеріально свою доньку, що продовжує навчання і потребує матеріальної підтримки, відповідно до конституційного принципу верховенства права, з урахуванням потреб дитини та можливостей батька, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог і вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки, яка навчається, у розмірі 1/4 частину заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 08.06.2021 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23-річного віку. Згідно з ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнений від сплати судового збору, тому у порядку ст. 141 ЦПК України суму судового збору необхідно стягнути із відповідача у дохід держави. На підставі викладеного і

Outcome: approved