Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-11 00:00:00

09.04.2021 адвокат Гостренко С.Д., яка діє в інтересах позивач [PERSON] , звернулася до суду з позовом, згідно якого просить визнати біржовий контракт № 477-Н (договір купівлі-продажу) від 14 липня 1999 року, гаражу, розташованого в [ADDRESS] , укладений Артемівською філією Донецької товарної біржі між [PERSON] та [PERSON] - дійсним. В обґрунтування позову вказує, що 14.07.1999 між позивачем (покупець) та відповідачем [PERSON] (продавець) був укладений біржовий контракт (договір купівлі-продажу) № 477-Н, гаражу розташованого за адресою: [ADDRESS]. Згідно з умовами п. 2.1 контракту розрахунки між позивачем та відповідачем були виконані у повному обсязі. Відповідачу сплачені грошові кошти у сумі 2 759 грн. за придбання об`єкту нерухомості. Всі істотні умови договору були виконані сторонами в повному обсязі. З часу придбання будинку ніяких претензій зі сторони продавця не надходило. Своє право власності позивач зареєстрував в Комунальному підприємстві бюро технічної інвентаризації м.Артемівськ, що підтверджується відповідним Реєстраційним посвідченням. Також на її ім`я був оформлений технічний паспорт на гараж. Однак, на даний час позивач не має можливості нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу будинку та здійснити його відчуження, оскільки під час укладання біржового контракту (договору купівлі-продажу) № 477-Н, вона не знала про те, що договір купівлі-продажу нерухомості необхідно укладати саме в нотаріальній формі. Під час укладання зазначеного біржового контракту і в подальшому, вона була впевнена в правильності та законності укладання угоди купівлі-продажу. Більш того, діюче на той час законодавство не вимагало обов`язкового нотаріального посвідчення таких договорів. Позивач вимушена звернутися до суду з приводу визнання дійсним біржового контракту (договору купівлі-продажу), оскільки розпорядитися вказаним гаражем вона не може у зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Гостренко С.Д. до судового засідання не з`явилися, разом з тим представник позивача надала заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Від неї не надійшло клопотання про відкладення слухання справи. Також відповідач не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечує На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що 14 липня 1999 року Артемівською філією Донецької товарної біржі між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) укладено в письмовій формі біржовий контракт № 477-Н (договір купівлі-продажу) гаражу, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Пунктом 1.7 контракту визначено, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з часу її реєстрації на біржі. Цим контрактом підтверджується той факт, що розрахунки між позивачем [PERSON] та [PERSON] проведені повністю, претензій вони не мають. Тобто, позивач повністю виконав умови домовленості за угодою: сплатив продавцю належну суму у розмірі 2 759 грн. Згідно п.4.2 біржового контракту останній підлягав реєстрації в Артемівському бюро технічної інвентаризації. Відповідно до реєстраційного посвідчення Артемівського БТІ від 14.07.1999 [PERSON] здійснила реєстрацію гаражу, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.8 на звороті). Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). З матеріалів справи встановлено, що договір купівлі-продажу спірного гаражу (біржовий контракт № 477-Н) від 14 липня 1999 року, укладений між Продавцем [PERSON] та Покупцем [PERSON] , та зареєстрований в Артемівській філії Донецької товарної біржі, нотаріально посвідчений не був. Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 ст. 48 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року по недійсній угоді кожна з сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом. Відповідно до частини 2 ст.47 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року, який діяв на час укладення угоди купівлі-продажу спірного гаражу, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 28.04.1978 № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (із змінами згідно з постановою Пленуму Верховного Суду від 25.05.98 року № 15), яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження (наприклад, статтями 105, 114 ЦК). Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Як було встановлено, при укладенні біржового контракту усі вимоги були виконані повністю, претензій до позивача (Покупця за контрактом) продавці не мали. Позивач вважала, що укладений договір є законним, оскільки згідно ст. 15 Закону України від 10.12.1991 року № 1956-XII «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, нотаріальному посвідченню не підлягають. Проте нещодавно позивач дізналася, що укладений між нею та відповідачем договір потребує обов`язкового нотаріального посвідчення. Згідно п. 1.1, п. 1.7 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, який діє з 07 березня 2012 року, правочини щодо відчуження майна, право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується. Крім правовстановлюючого документа на житловий будинок, квартиру садибу та інше нерухоме майно, якщо воно підлягає реєстрації, долучається витяг із Реєстру прав власності на нерухоме майно. Судом встановлено, що будь-які перешкоди для нотаріального посвідчення договору на час його укладення були відсутні, що договір не був посвідчений нотаріально в зв`язку із неправильним тлумаченням на той час ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», згідно якого угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, що не виключало дотримання при його укладенні вимог ст. 227 ЦК УРСР 1963 р. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року, який діє з 01 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем були обґрунтовані обставини, на які вона посилалася як на підстави своїх вимог. Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] та визнає дійсним біржовий контракт (договір купівлі-продажу) № 477-Н від 14.07.1999 гаражу за адресою: [ADDRESS]. На підставі викладеного та

Outcome: approved