Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

09.07.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути із Сихівського районного суду м. Львова, [PERSON] та [PERSON] 10009 грн. 54 коп., а також судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що за рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 30.06.2010 року [PERSON] і [PERSON] повинні були виплатити на користь [PERSON] 44118 грн. 11 коп. Проте, 18.02.2013 року судом видано виконавчий лист про стягнення лише 39215 грн. 86 коп. Внаслідок цього [PERSON] не отримала 4902 грн. 25 коп., тому просить стягнути передбачені ст. 625 ЦК України 3% річних та збитки від інфляції. 28.03.2016 року позивачкою подано заяву про змінену підстав позову. У вказаній заяві позивачка просить стягнути солідарно з Сихівського районного суду м. Львова, [PERSON] та [PERSON] інфляційні втрати в розмірі 9804 грн. 50 коп., а також судові витрати. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 19.04.2016 року, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 02.06.2016 року, закрито провадження у справі в частині стягнення суми із Сихівського районного суду м. Львова. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 27.12.2016 року справу передано за підсудністю на розгляд Сихівського районного суду м. Львова. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги, просить їх задовольнити та стягнути з відповідачів інфляційні втрати з причини несплати боргу. Відповідачі в судовому засіданні позов не визнали в повному обсязі, посилаючись на те, що він не ґрунтується на законі. Заслухавши представника позивачки, відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 30.06.2010 року припинено право [PERSON] на 1/15 ідеальну частку у спільному майні - будинковолодінні за адресою: [ADDRESS] та зобов'язано [PERSON] і [PERSON] виплатити на користь [PERSON] вартість цієї частки в розмірі 44118 грн. 11 коп. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 08.10.2010 року у вищезазначеному рішенні внесено виправлення, а саме: у резолютивній частині рішення замість «зобов'язати позивачів [PERSON], [PERSON] виплатити [PERSON] вартість 1/15 ідеальної частини у спільному майні - будинковолодінні по [ADDRESS] у сумі 44118,11 грн.» замінено на «зобов'язати позивачів [PERSON], [PERSON] виплатити [PERSON] вартість 1/15 ідеальної частини у спільному майні - будинковолодінні по [ADDRESS] у сумі 39215,86 грн.». 11.12.2014 року Апеляційним судом Львівської області вказану ухвалу скасовано, питання про розгляд заяви [PERSON] про виправлення описки передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 04.02.2015 року словосполучення «вказана сума 44118,11 грн.» у третьому абзаці резолютивної частини рішення Сихівського районного суду м. Львова від 30.06.2010 року замінено на словосполучення «вказана сума 39215,86 грн.». Позивачка посилається на те, що за рішенням суду від 30.06.2010 року вона отримала лише 39215 грн. 86 коп., які були внесені на депозит суду. Проте у другому абзаці резолютивної частини рішення від 30.06.2010 року сума, яка підлягає стягненню з [PERSON] та [PERSON] становить 44118 грн. 11 коп. Різницю між даною сумою та фактично отриманою сумою, що складає 4901 грн. 25 коп., позивачка до теперішнього часу не отримала, тому просить стягнути передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати. Вирішуючи позов суд виходить з наступного. Частиною 2 ст. 625 ЦК України дійсно передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, при вирішенні питання застосування передбаченої ст. 625 ЦК України відповідальності за порушення грошового зобов'язання слід чітко визначити, на які зобов'язання поширюється ця норма Закону. Згідно ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування, а також з рішення суду. Крім того, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події. В даному випадку неотримання позивачкою різниці між сумою, яку зобов'язані їй виплатити [PERSON] та [PERSON] за рішенням суду від 30.06.2010 року, та сумою, що була внесена на депозит суду та фактично виплачена позивачці, не є підставою застосування ст. 625 ЦК України, оскільки ця норма Закону застосовується лише на зобов'язальніправовідносини. За таких обставин суд не вбачає законних підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed