Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

09.09.2021 позивач звернулася до Рубіжанського міського суду Луганської області з вищезазначеним позовом до відповідача посилаючись на наступні обставини. На підставі договору дарування від 22.03.1972 вона є власником будинку [ADDRESS] . У вказаному житловому приміщенні зареєстрований за місцем проживання її колишній чоловік - відповідач [PERSON] , який з січня 2020 року у спірному будинку не проживає, комунальні послуги не сплачує, кореспонденцію не отримує, його особистих речей у будинку не має, добровільно знятись з реєстрації за місцем проживання відповідач відмовляється. Просить усунути перешкоди у здійсненні права користування житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS] , шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням . Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 23.09.2021 прийнято до розгляду цей позов, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. У судове засідання позивач не з`явилась, про день, час ті місце розгляду справи була повідомлена належним чином, 13.10.2021 надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі ( а.с.- 24). Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов не надав. Виклики в судове засідання були направлені відповідачу за адресою реєстрації його місця проживання, а саме: [ADDRESS] ( відомості про реєстрацію місця проживання - а.с.-18), які були повернуті на адресу суду з познаками «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.- 27). Згідно частини 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно частини 4 статті 130 ЦПК України, у разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Відповідно до частини 1 статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Частиною 4 статті 223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи повторну неявку в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, відсутність заяви про розгляд справи за його відсутності, неповідомлення відповідачем про причини неявки до суду, відсутність відзиву на позов та згоду представника позивача на ухвалення заочного рішення по справі, суд дійшов висновку розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення по цій справі в порядку ст. ст. 280, 281 ЦПК України. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об`єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи дійшов наступного. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування, посвідченого 22.03.1972 нотаріусом Догвіненко І.П. Рубіжанської державного нотаріальної контори та зареєстрованого 28.03.1972 в реєстровій книзі № 29 стр.289 за № 7037 Рубіжанським міським « Бюро технічної інвентаризації», [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] ( а.с.7-8). З рішення суду від 29.07.2021 вбачається , що дошлюбним прізвищем [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) до реєстрації шлюбу з [PERSON] ( РНОКПП [NUMBER] ) є « [PERSON] ». Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 29.07.2021, яке набрало законної сили 31.08.2021, шлюб між [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) та [PERSON] , зареєстрований 21.07.1977 відділом РАЦС м. Рубіжне Ворошиловградської області, було розірвано ( а.с.12-13). Згідно витягу № 6925 про зареєстрованих у житловому приміщенні/ будинку від 06.09.2021, виданого Центром надання адміністративних послуг Рубіжанської міської ради Луганської області, у будинку [ADDRESS] зареєстровані: з 27.06.2001 [PERSON] , [INFO] ; з 20.02.1974 [PERSON] , [INFO] (а.с.9). З акту про встановлення фактичного місця проживання від 08.09.2021, посвідченого Центром надання адміністративних послуг Рубіжанської міської ради Луганської області вбачається, що у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , фактично не проживає з січня 2020 року по теперішній час ( а.с.11). Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 391 ЦК України. У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин, судом встановлено, що відповідач зареєстрований у спірному будинку як член сім`ї власника - позивача, відсутній у будинку без поважної причини з січня 2020 року, тобто більше року, а тому є всі підстави для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Отже позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved