Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-06 00:00:00

08 листопада 2017 року [PERSON], звернувся до суду із вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що заочним рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 31.08.2017 року по справі №583/1310/17, яке 18.10.2017 року набрало законної сили, усунуто перешкоди у спілкуванні з малолітнім сином [PERSON], [INFO], та встановлено спосіб участі [PERSON] у виховані сина, шляхом систематичних зустрічей з дитиною з 17 год. Суботи до 17 год. Неділі щотижня з ночівлею вдома у [PERSON] за адресою: [ADDRESS], під час осінніх, зимових та весняних канікул перші 3 доби кожних канікул з проживанням вдома у [PERSON] за тією ж адресою, під час літніх канікул з 01 по 10 червня, з 01 по 10 липня, з 01 по 10 серпня щороку з проживанням вдома у [PERSON] за вказаною адресою. Однак відповідач вже близько року рішення суду не виконує, перешкоджає у спілкуванні позивача із сином, прохання [PERSON] надати сина ігнорує. В зв'язку з чим, просить відібрати [PERSON], [INFO], у відповідача [PERSON], та передати [PERSON], [INFO], для проживання із [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Пояснив також, що кожної суботи відповідно до рішення суду він приїжджає до будинку відповідача, щоб забрати сина [PERSON]. Надсилає смс-повідомлення, телефонує [PERSON], щоб та дала сина, однак відповідач повідомляє, що не буде давати сина для спілкування. Він відвідує школу де навчається син, секцію по футболу кожного тренування. Стосовно умов проживання, то його будинок був обстежений комісією, на даний час він покращив умови проживання і для дитини створені всі необхідні та належні умови. Звернення його до суду було вимушеним, адже відповідач взагалі не давала йому дитину для спілкування. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечували. Позивач надала відзив на позовну заяву, згідно якого зазначила, що проживання дитини з нею жодним чином ані порушує, ані шкодить інтересам неповнолітнього [PERSON]. Вона піклується про сина, опікується його вихованням, здоров'ям, інтересами. Між нею та сином склалися теплі, гармонійні відносини. Приймаючи будь-які рішення стосовно дитини, вона завжди виходить із інтересів та бажань дитини. Вона має самостійний дохід, задовільний стан здоров'я, не вживає алкоголь, не є наркотично залежною особою, до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягалася, на обліку в психоневрологічному диспансері не перебуває. [PERSON] не має перешкод у спілкуванні з сином. Позовна заява не містить жодного доказу того, що з її боку навмисно чиняться перешкоди спілкуванню [PERSON] з сином по суботах. Позивач не позбавлений можливості відвідувати школу, де навчається дитина, не позбавлений можливості спілкування з дитиною на спортивній секції, поза межами навчальних закладів. Позовна заява про відібрання сина та передачу дитини [PERSON] не містить будь-яких обґрунтувань доцільності такої дії, не враховує впливу наслідків такого вчинку на психоемоційний стан дитини. Крім того, позивач не в змозі надати дитині відповідних, належних, комфортних побутових умов проживання, так як будинок в якому він мешкає не влаштований належним чином. Будинок перебуває у стані ремонту, відсутнє центральне водопостачання, дитяча кімната пуста і не має навіть самих простих меблів для проживання [PERSON]. Вважає, що позов позивачу зумовлений наявним спором щодо поділу спільного майна подружжя, а не відсутністю можливості бачитися чи піклуватися про дитину. Також [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що не перешкоджає позивачу спілкуватися з дитиною. Він відвідує сина в школі, на тренуванні, але не приїздить о 17 год. згідно рішення суду. Рішення суду, яким визначено спосіб спілкування позивача з дитиною вона не отримувала. Перешкоджати у його виконанні такого рішення суду вона не має наміру. Щодо смс-повідомлень позивача, то їй не відомо, адже номер телефону [PERSON] заблокований. Крім того, кожної суботи вона вдома, за виключенням як 13 січня, бо вона із сином ходили в гості та ще однієї суботи було погано її матері, а тому вони ночували у неї декілька разів. Можливо позивач і приїздив до під'їзду, але до квартири не заходив. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що перешкод у спілкуванні з дитиною позивач не має. Він може бачити сина в школі чи на гуртку, має можливість приймати участь у його житті та впливати на виховання сина. Проживання дитини з матір'ю ніяким чином не перешкоджає правам батька. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що стосується позовних вимог, то основна думка висловлена у висновку органу опіки і піклування. Позивач як батько виконує свої обов'язки, а відповідач як належна мати. Що стосується інтересів дитини, то дитина страждає, коли виховується не в повній сім'ї. Пояснив також, що [PERSON] повідомлялася про рішення суду ще в кінці літа чи восени 2017 року. В телефонній розмові відповідач повідомила, що про рішення суду їй відомо, однак виконувати його вона не буде. Щодо умов проживання, то будинок [PERSON] по [ADDRESS] має нормальні умови проживання. Також створені нормальні умови для проживання дитини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що працює вчителем початкових класів в Охтирській гімназії, безпосередньо вчитель [PERSON] Хлопчик активний, вихований, відповідальний, завжди охайний. [PERSON] голова батьківського комітету їхнього класу, щодня приходить до школи, цікавиться його успіхами, активна в житті школи. Тато також цікавиться успіхами сина, але рідше ніж мати. [PERSON] відвідує сина в школі, вони завжди спілкуються, тато приносить подарунки. Лише одного разу [PERSON] не побажав вийти до тата. Не було такого щоб [PERSON] забороняла чи обмежувала спілкування [PERSON] з [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що працює практичним психологом в Охтирській гімназії. Раз на тиждень вона спілкується в груповому режимі з [PERSON], індивідуально вони спілкуються в режимі перерви. Дитина зібрана, має високий рівень інтелектуального розвитку, контактний, стриманий. [PERSON] відповідальна мати. На даний час, коли [PERSON] проживає разом з матір'ю, вона не бачить негативного психоемоційного стану у дитини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідач доводиться хрещеною мамою її дитини, вони часто спілкуються. Вона ніколи не чула, щоб [PERSON] чинила опір [PERSON] у спілкуванні із сином. [PERSON] гарна мати, вона займається як шкільним так і поза шкільним життям [PERSON]. Від відповідача вона чула, що [PERSON] не допомагає в утриманні дитини, окрім сплати аліментів. 10.02.2018 року вона разом із своєю донькою прийшли в гості до [PERSON], остання їх запросила та повідомила, що в суботу о 17 год. їй слід бути вдома. Того дня, вона була на кухні та почула, що прийшов [PERSON] Після чого почалася сварка, вона почула якісь крики, після яких [PERSON] забіг в залу, сховався під стіл та сказав, що боїться папу. [PERSON] ходить провідувати сина в школу, на тренування. Заслухавши думку учасників судового процесу, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Заочним рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 31.08.2017 року по справі №583/1310/17, яке 18.10.2017 року набрало законної сили, усунено перешкоди у спілкуванні з малолітнім сином [PERSON], [INFO], та встановлено спосіб участі батька [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] шляхом систематичних зустрічей з дитиною з 17 години суботи до 17 години неділі щотижня з ночівлею вдома у [PERSON] за адресою: [ADDRESS] Сумської області, під час осінніх, зимових та весняних канікул перші 3 доби кожних канікул з проживанням вдома у [PERSON] за адресою [ADDRESS] Сумської області: під час літніх канікул з 01 по 10 червня, з 01 по 10 серпня щороку з проживанням вдома у [PERSON] за адресою [ADDRESS] (а.с. 7-8). На підтвердження своїх позовних вимог [PERSON] надав тексти смс-повідомлень надісланих на телефон [PERSON] Також суд оглянув відео файли на дисках долучених позивачем до матеріалів справи. Дослідивши зазначені докази та вислухавши пояснення сторін із цього приводу суд дійшов до висновку про те, що відповідач [PERSON] дійсно на протязі тривалого часу чинить перешкоди [PERSON] у спілкуванні з дитиною в межах визначених судовим рішенням. Останній значно обмежений спілкуванням у школі та на заняттях в гуртку. Отже, відповідач ухиляється від виконання рішення суду про визначення способу і порядку здійснення позивачем права на спілкування з дитиною. Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів, зокрема, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правовідносини, які виникли між сторонами, урегульовані нормами Сімейного кодексу України. Згідно з ч.ч. 8, 9, ст. 7 Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ч. 2, ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 pоку, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що «в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини». Відповідно до вимог ст. 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 141, 157 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Положеннями ст. 159 Сімейного кодексу України визначено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Питання виховання дитини повинно вирішуватися батьками спільно, і той із батьків, хто проживає окремо, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, а другий з батьків не має права перешкоджати йому в цьому. Проте необхідно врахувати також права матері на спілкування з дитиною у вихідні дні, враховуючи інтереси дитини, її вік, беручи до уваги, що спілкування не повинно бути перешкодою в установленому життєвому ритмі дитини. Відповідно до ч. 1, ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2, ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. У відповідності до частин 2-4 статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. З психолого - педагогічної характеристики учня 1-Б класу Охтирської гімназії Охтирської міської ради [PERSON]. від 09.01.2018 року вбачається, що [PERSON] виявляє щирий інтерес до шкільного життя [PERSON], щоденно відвідує школу, цікавиться навчанням та поведінкою сина. Батько [PERSON] періодично відвідує [PERSON] в школі, справляється у вчителя про шкільні успіхи сина (а.с. 50-51). Відповідно до пояснень тренерів футбольного клубу «Чемпіон» від 24.01.2018 року, з вересня 2016 року [PERSON] відвідує секцію з футболу. Кожної середи та неділі мама [PERSON] приводить і забирає [PERSON] з секції та завжди присутня під час тренувань. Батько [PERSON] теж буває присутній на тренуваннях (а.с. 52). Відповідно до ст. 18 Цивільного процесуального кодексу України, рішення суду є обов'язковим і повинно беззастережно виконуватися, проте у цих випадках не завжди можливо його виконати примусово та і відсутня на цей рахунок правова база примусу. Виходячи з цього законодавець на підставі судової практики за такими справами як санкцію за умисне невиконання рішення в частині 4 статті 159 Сімейного кодексу України передбачив у разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо може передати дитину для проживання з ним. Така передача дитини, наприклад тому батькові, який бажає виховувати дитину може мати місце як виняток і процесуально цей порядок не врегульовано. Заявлені позивачем вимоги за ч. 4, ст. 159 Сімейного кодексу України дуже подібні за змістом за ст. 160 Сімейного кодексу України. Частина 4, статті 159 Сімейного кодексу України передбачає право суду, а не обов'язок передати дитину для проживання тому з батьків, хто проживає окремо у разі ухилення від виконання рішення суду. При вирішенні цього спору слід враховувати як сам факт ухилення від виконання рішення суду щодо способів участі у вихованні одного з батьків, так і інші обставини, а саме інтереси дитини, її вік, прихильність до кожного з батьків. Орган опіки і піклування (виконавчий комітет) Охтирської міської ради в своєму висновку від 15.01.2018 року зазначив, що ситуація між колишнім подружжям [PERSON] та [PERSON] склалася в першу чергу із-за судового спору матеріального характеру щодо розподілу майна, яке було надбане під час спільного проживання подружжя. За таких обставин орган опіки та піклування вбачає, що малолітній [PERSON] став заручником матеріального спору між батьками, а тому орган опіки та піклування вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо можливості відібрання малолітнього [PERSON], [INFO], у матері [PERSON] та передачі його батьку [PERSON] задоволенню не підлягають (а.с. 38-40). Відповідно до ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Даючи оцінку обставинам справи, а також доказам, які здобуті в судовому засіданні, суд не знаходить достатньо переконливих і зважених аргументів, які можуть вважатись виправданими для розірвання сімейних зв'язків між матір'ю та дитиною, і будуть відповідати інтересам останньої, а саме по собі обмеження відповідачкою права та обов'язку позивача у спілкуванні із сином з метою виконання батьківських обов'язків по його вихованню за відсутності інших обставин негативного характеру, які унеможливлювали б перебування дитини із матір'ю, не є такими. В даному випадку незважаючи на існування рішення суду, має місце спір батьків щодо способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, який може бути вирішено в інший спосіб, ніж передання дитини на проживання з батьком. На підставі викладеного суд приходить до висновку про відмову задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed