Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

08.10.2015р. позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України та на вїзд дитини на тимчасово непідконтрольну територію Донецької області кордон без дозволу(згоди) та супроводу батька. В обґрунтування позову зазначила, що вона перебувала з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 21.07.2011р. Від цього шлюбу вони мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею за адресою [ADDRESS] та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, її фізичним, духовним та моральним розвитком не займається, матеріальної допомоги не надає. Крім того, відповідач відбуває покарання за вироком Кіровського районного суду м.Донецька від 18.11.2009 року по справі 1/777/09, за яким його засуджено за ч.3 ст. 185 КК України, в Волноваській ВК-120 Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Донецькій області (кінець строку відбування покарання 05.04.2020 року) Відповідно Розпорядження КМУ від 7 листопада 2014р. № 1085-р (зі змінами та доповненнями) Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, місто Донецьк(фактичне місце проживання Позивача та реєстрації Відповідача) та селище Молодіжне Волноваського району Донецької області (місце відбування покарання Відповідачем) знаходяться на не підконтрольній території. Вона матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я доньки, її фізичний, духовний та моральний розвиток, та має намір разом з дитиною тимчасово виїжджати за кордон, з метою психологічного відпочинку від постійної напруги бойових дій та оздоровлення. Відповідачем надано згоду на виїзд доньки за кордон від 18.02.2015 року, але дана згода засвідчена керівником виправної установи [PERSON], із застосування гербової печатки Донецької Народної Республіки, що знаходиться на непідконтрольній Україні території, у звязку із чим, жодних правових наслідків вказаний документ не несе. Виїзд дитини за кордон сприятиме розширенню світогляду дитини, добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості, оскільки дитина цікавиться багатьма речами, займається в різних гуртках для розвитку дитини, фізично та морально зміцнить її, пристосує до комунікабельності, вивченню язиків, розширить її кругозору, сприятиме зниженню стресового стану від перебування у зоні ведення бойових дій. Враховуючи викладене позивачка просить суд надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої [PERSON] за межі України без дозволу та супроводу батька [PERSON] в її супроводі до досягнення нею 16-річного віку, надати дозвіл на тимчасовий вїзд неповнолітньої [PERSON] без дозволу(згоди) та супроводу батька в її супроводі до досягнення дитиною 16-річного віку на тимчасово неконтрольовану територію Донецької області, після повернення до України. Також просила дозволити їй без згоди батька дитини оформлювати документи для тимчасового виїзду за межі України її доньки [PERSON], [INFO]. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали свої позовні вимоги, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду не зявився, належним чином повідомлений про дату та час слухання справи шляхом дачі оголошення в газеті «Урядовий курєр» № 221 від 26.11.2015р.. Крім того, надав суду заяву, в якій визнав вимоги позивачки в повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення.(а.с.48, 51, 56). Суд постановлює заочне рішення, що відповідає положенню ст.224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідив матеріали справи в їх сукупності та вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково з таких підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 21.07.2011р., що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу.(а.с.11) Від цього шлюбу у сторін народилась донька [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою [PERSON] за її місцем реєстрації: [ADDRESS].(а.с.9-10). Вироком Кіровського районного суду м.Донецька № 1/777/09 від 18.11.2009 року відповідач [PERSON] засуджений за ч.3 ст. 185 КК України(а.с.18-20). Як вбачається з довідки № 17/121 від 13.11.2014р., наданої суду, на цей час [PERSON] відбуває покарання в Волноваській ВК-120 Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Донецькій області, кінець строку відбування покарання 05.04.2020 року.(а.с.12, 18-20). Із заяв наданих відповідачем [PERSON], вбачається, що він не заперечує проти вивезення позивачкою доньки [PERSON] за межі України на лікування, оздоровлення та проти оформлення позивачкою документів на вивезення доньки за межі України без його участі.( а.с.54-57). Відповідно до ст.141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Згідно зі ст.151 ч.1 Сімейного Кодексу України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Так, відповідно до ст. 313 ЦК України: «Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків /усиновлювачів/, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.» Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). У відповідності до положень ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. На теперішній час позивачка має намір виїзжати разом із неповнолітньою донькою за межі України для оздоровлення, але без нотаріально посвідченої згоди батька на це, позивачка цього зробити не може. Оскільки судом встановлено, що тимчасовий виїзд [PERSON], [INFO], за межі України та вїзд на територію Донецької області, після повернення до України не суперечить її інтересам, але позивачка [PERSON] не має можливості отримати такий дозвіл від батька дитини, суд вважає, що є всі необхідні підстави для того, щоб надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України та на тимчасовий в»їзд на територію Донецької області, після повернення до України [PERSON], [INFO], без дозволу(згоди) та супроводу батька [PERSON] для оздоровлення, в разі надання документів, що підтверджують необхідність поїздок (проїзні білети, висновок лікарів про необхідність лікування),задовольнивши таким чином вимоги позивачки частково. В іншій частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] відмовити як необґрунтованих.

Outcome: partial