Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

10.04.2017 року [PERSON] подав до суду вищевказану заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Посилаючись на наявність помилки в посвідченні громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, оскільки в ньому вказано прізвище заявника «Підвальний» замість правильного «[PERSON]», останній просив встановити факт, що дане посвідчення видано на його ім`я. Заявник звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутність в якій заяву підтримав в повному обсязі. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до наявної в матеріалах справи копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого Білоцерківським МУГУ МВС України в Київській області 06.08.1996 року, копії свідоцтва про народження виданого 22.08.2012 року, копії довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, копії свідоцтва про шлюб виданого 22.08.2012 року, копії трудової книжки серії [NUMBER] прізвище заявника по справі вказано як «[PERSON]». Згідно ч.1 ст.234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народженням цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 256 ЦПК України). Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Про судову практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Таким чином, невідповідність у написанні прізвища в правовстановлюючому документі перешкоджає реалізації заявником права на отримання пенсії за віком, тому суд дійшов висновку, що вимога про встановлення факту належності правовстановлюючого документу заявника є обґрунтованою і підлягає до задоволення. Враховуючи викладене,

Outcome: approved