overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

09 червня 2016 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON]. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 15 грудня 2012 року виконкомом Острівської сільської ради Очаківського району Миколаївської області. Від шлюбу мають малолітнього сина, який проживає з нею. Сімейні стосунки припинені, через прояви неповаги з боку відповідача та відсутність взаєморозуміння сумісне життя є неможливим. Просила розірвати їхній з відповідачем шлюб та виявила бажання після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем, на яке змінила своє у звязку з реєстрацією шлюбу. Сторони в судове засідання не зявилися, надали до суду заяви, в яких просили розглянути справу за їхньої відсутності, позивачка, крім цього, зазначила, що підтримує заявлені вимоги; відповідач вказав, що позов визнає повністю. Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 15 грудня 2012 року виконкомом Острівської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, про що складено відповідний актовий запис № 2 (а. с. 3), від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а. с. 4), який проживає з позивачкою. Фактичні шлюбні стосунки між сторонами припинилися та сумісне господарство не ведеться. Причинами розпаду сімї стали несумісність характерів, а також те, що сторони втратили почуття взаємної поваги та любові. Враховуючи викладене, суд вважає, що за зазначених обставин подальше сумісне життя подружжя і збереження сімї є неможливим, тому, в силу ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, вимоги позивачки про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Також суд вважає за необхідне віднести судові витрати на рахунок позивачки, за власним клопотанням останньої. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

09 червня 2016 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON]. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 16 серпня 1997 року міським відділом РАГС м Очакова Миколаївської області. Від шлюбу мають чотирьох неповнолітніх дітей, які проживають з нею. Сімейні стосунки припинені, через зловживання алкоголем, прояви неповаги з боку відповідача та відсутність взаєморозуміння сумісне життя є неможливим. Просила розірвати їхній з відповідачем шлюб та виявила бажання після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем, на яке змінила своє у зв'язку з реєстрацією шлюбу. Сторони в судове засідання не з'явилися, позивачка надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій, крім цього, зазначила, що повністю підтримує заявлені вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України, до суду не з'явився, про причини своєї неявки не повідомив. Суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивачки і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 16 серпня 1997 року міським відділом РАГС м Очакова Миколаївської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 91 (а. с. 4), від шлюбу мають чотирьох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]що підтверджується свідоцтвами про народження (а. с. 5-7), які проживають з позивачкою. Фактичні шлюбні стосунки між сторонами припинилися та сумісне господарство не ведеться. Причинами розпаду сім'ї стали несумісність характерів, а також те, що сторони втратили почуття взаємної поваги та любові. Враховуючи викладене, суд вважає, що за зазначених обставин подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим, тому, в силу ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, вимоги позивачки про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Також суд вважає за необхідне віднести судові витрати на рахунок позивачки, за власним клопотанням останньої. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

09 червня 2016 року [PERSON] звернулася до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON], який відбуває покарання у виді позбавлення волі на певний строк і тримається в слідчому ізоляторі Артемівської УВП №6, про розірвання їх шлюбу зареєстрованого 15 липня 2000 року у виконкомі Рай-Олександрівської сільської ради Словянського району Донецької області, актовий запис за № 4, посилаючись на те, що шлюбні відносини з відповідачем вони припинили в травні 2011 року із-за непорозумінь та постійних суперечок і скандалів, розбіжностей в поглядах на життя, вони тривалий час проживають окремо і не ведуть спільного господарства, збереження їх сімї неможливо, наполягає на розірванні їхнього шлюбу. Позивач в судове засідання не зявилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, просила задовольнити позов, наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином через адміністрацію СІ Артемівської установи виконання покарань № 6, в порядку частини 6 статті 76 ЦПК України. Згідно письмового пояснення відповідача [PERSON], він повністю визнає позов, згоден на розірвання шлюбу з позивачкою, просить справу розглянути у його відсутності. Суд,дослідивши додані матеріали і докази, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 15 липня 2000 року, який зареєстрували у виконкомі Рай-Олександрівської сільської ради Словянського району Донецької області, про що свідчить актовий запис за № 4. Від сумісного життя вони мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO], які продувають з матірю, питання виховання та матеріального утримання дітей вирішені між батьками добровільно. Шлюбні відносини між сторонами були припинені у травні 2011 року. Подружжя тривалий час разом не проживають, спільного господарства не ведуть, обидва наполягають на розірванні їхнього шлюбу. При таких обставинах, суд приходить до висновку, що причини, які змушують сторони наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам , а тому шлюб між сторонами слід розірвати. На підставі викладеного, ст.ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

09 червня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, вказуючи, що 09.09.1998р. померла її мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина у виді земельної частки (паю), майнового паю та іншого майна. У встановлений законом строк позивачка прийняла спадщину, що належала спадкодавцю, оскільки фактично вступила в користування, управління і володіння спадковим майном, однак вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки сертифікат на право на земельну частку (пай) та майновий сертифікат були втрачені. Позивач в судове засідання не зявилася, подала заяву у якій справу просила розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник Андрушівської сільської ради до суду не зявився також, подав заяву, у якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечував. Зясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Беззаперечно встановлено, що померла 09.09.1998р. [PERSON] Н.(свідоцтво про смерть, а. с. 6) мала право на земельну частку (пай), розміром 2,57 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться на території с. Андрушівка, Погребищенського району, Вінницької області та майновий пай розміром 400,76 грн. (а. с.17). У встановлений законом строк позивачка прийняла спадщину, що належала спадкодавцю, оскільки фактично вступила в користування, управління і володіння спадковим майном (а.с.15-16), однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено (а. с. 7), в звязку з втратою правовстановлюючих документів (оголошення про втрату в газеті «Колос» а.с.18). Дані правовідносини у системному звязку регулюються: -п.1 ч.1 ст.549 ЦК України в редакції 1963 року, згідно з якою спадкоємець прийняв спадщину, якщо фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; -ч.1 ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, яка передбачає право на ефективне мирне володіння майном. Оскільки в судовому засіданні беззаперечно доведено, що [PERSON], яка померла 09.09.1998р., мала право на земельну частку (пай), розміром 2,57 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться на території с. Андрушівка, Погребищенського району, Вінницької області та майновий пай розміром 400,76 грн. [PERSON] як спадкоємиця за законом у встановлений законом строк прийняла спадщину, що належала спадкодавцю, але не може отримати свідоцтво про право на спадщину, то з метою захисту майнових прав позивачки, необхідно визнати за нею право на цю земельну частку (пай) та майновий пай.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

09 червня 2016 року в.о. головного лікаря 3-ї обласної спеціалізованої психіатричної лікарні звернулась до суду із вказаною заявою про госпіталізацію у примусовому порядку до психіатричного закладу недієздатного [PERSON], [INFO], проживаючого [INFO]. Заява мотивується тим, що 04 червня 2016 року [PERSON] був доставлений в 3-ю обласну спеціалізовану психіатричну лікарню в супроводі працівників швидкої медичної допомоги та поліції за направленням Ямпільської ЦРЛ та за згодою опікуна. До заяви про примусову госпіталізацію додано висновок комісії лікарів-психіатрів 3-ї обласної спеціалізованої психіатричної лікарні про необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. В судовому засіданні представник 3-ї обласної спеціалізованої психіатричної лікарні підтримала заяву у повному обсязі, бо вважає за необхідне помістити хворого до психіатричного закладу, оскільки той потребує невідкладного та негайного лікування. Прокурор вважає, що заява про примусову госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу підлягає задоволенню, оскільки для цього наявні всі підстави. Допитаний в судовому засіданні [PERSON] заяву головного лікаря 3-ї обласної спеціалізованої психіатричної лікарні не визнав, так як не вважає себе психічно хворим. Дослідивши матеріали та обставини справи, оцінивши представлені докази, заслухавши пояснення представника психіатричного закладу, особи, щодо якої вирішується питання про примусову госпіталізацію, його опікуна, з урахуванням думки прокурора, суд вважає, що заява про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Судом встановлено, що [PERSON] поступив до 3-ї обласної спеціалізованої психіатричної лікарні 04 червня 2016 року. 08 червня 2016 року він був оглянутий комісією лікарів-психіатрів. На підставі огляду складено висновок лікарсько-консультативної комісії, згідно якого хворий [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад з діагнозом «Шизофренія, інший тип (пропфшизофренія), параноїдна форма, безперервний тип перебігу», внаслідок чого виявляє небезпеку для оточуючих, неспроможний самостійно задовольняти свої життєві потреби та підлягає примусовій госпіталізації до психіатричного стаціонару і лікуванню. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що є підстави для задоволення заяви в.о. головного лікаря 3-ї ОСПЛ про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. На підставі ст. ст. 14, 16, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу»,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

09 червня 2016 року Дубровицький районний суд Рівненської області ухвалив рішення по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом, та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом, яке було залишено без змін ухвалою колегії суддів судової палат з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області від 04.08.2016 року. Вказаним рішенням суду позовні вимоги [PERSON] задоволено, у задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовлено за недоведеністю. Однак, позивач за первісним позовом [PERSON] звернувся до суду із заявою про винесення додаткового рішення, оскільки при ухваленні даного рішення судом не було вирішено питання про судові витрати. У судове засідання [PERSON] не з'явився. У своїй заяві просить розгляд даної заяви проводити за його відсутності. [PERSON] в судове засідання не з'явилася без поважних причин, хоча про день, час та місце розгляду заяви була повідомлена своєчасно та належним чином. Згідно ч.3 ст.220 ЦПК України при розгляді питання ухвалення додаткового рішення присутність сторін не є обов'язковою. Оглянувши матеріали справи №560/180/16-ц, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню виходячи з наступного. Частиною 1 ст.88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що позивачем [PERSON] при подачі позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 551,20 грн., що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією №60 від 29.02.2016 року (а.с.24). Відповідно до п.4 ч.1 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які брали участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо не було вирішено питання про судові витрати. Зважаючи на наведене, суд рахує, що є всі підстави для ухвалення додаткового рішення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

09 червня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 01 червня 2010 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики-застави, за умовами якого позивач передав відповідачу в позику кошти у сумі 11\~500,00 доларів США, які відповідач зобовязався повернути в строк до 01 червня 2014 року. Майновий поручитель [PERSON] передала позивачу в заставу як забезпечення повернення позики транспортний засіб марки Nissan, модель Micra, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Згідно додатку № 1 від 31 травня 2014 року до договору позики-застави, строк повернення пролонгований до 05 червня 2016 року. У встановлений договором строк відповідач не виконав своїх зобовязань і до цього часу ухиляється від сплати боргу за договором позики. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики-застави майна від 01 червня 2010 року у сумі 11\~500,00 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України становить 264 059,32 грн., а також судові витрати у розмірі 2 640,60 грн., понесені позивачем при зверненні до суду з даним позовом. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 вересня 2016 року залучена до участі у даній цивільній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача [PERSON]. У судове засідання позивач не зявився, від представника позивача подана до суду заява, в якій просив розглянути справу за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача у судове засідання не з'явилися, про час та місто слухання справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Згідно частини першої статті 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

09 червня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обгрунтування позову посилається на те, що 21 березня 1994 року у виконавчому комітеті Шировецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області за актовим записом № 05, між ним та відповідачем [PERSON] був зареєстрований шлюб. Від шлюбу у сторін народилось двоє дітей: син [PERSON], [INFO], неповнолітній син [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сімї, є те, що постійно виникали конфліктні ситуації та побутові сварки. Крім цього у сторін різні характери та погляди на життя. Між ними немає взаєморозуміння щодо багатьох принципових життєвих позицій. В результаті чого, між ними втрачено кохання та взаємоповагу. Вказує, що подружні відносини припиненні, проживають окремо. Спільне господарство не ведеться. Спору щодо спільного майна подружжя та місця проживання дітей немає. Заперечує щодо примирення з відповідачем. Підтримуючи вищевикладене просить задовольнити позовну заяву та розірвати шлюб. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, але надав суду заяву в якій просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Також просить сплачений судовий збір залишити за ним. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, але від неї на адресу суду надійшла заява про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги визнає, на розірвання шлюбу згідна. Після розірвання шлюбу бажає залишитися на шлюбному прізвищі «Сандуляк». Вивчивши та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 СК України - суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON], перебували у шлюбі з 21 березня 1994 року, зареєстрованому у виконавчому комітеті Шировецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області за актовим записом № 05 (а.с.3). Від шлюбу у сторін є двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та неповнолітній син [PERSON], [INFO] (а.с.7-8). Сторони припинили шлюбно-сімейні відносини, проживають окремо. Наміру зберегти шлюбні відносини сторони не мають, а тому суд вважає, що його необхідно розірвати. Відповідно до довідки № 144 від 15.08.2016 року виданої Рукшинською сільською радою с. Пригородок Хотинського району Чернівецької області вбачається, що [PERSON] зареєстрована за місцем проживання [INFO]. Згідно ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

09 червня 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій вказала, що вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 22 жовтня 2005 року. Від даного шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. З 30 грудня 2014 року між ними припинені шлюбно-сімейні відносини, тому що відсутнє порозуміння у родині. Сторони мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. Позивач вважає, що сімейні відносини припинені назавжди, їх поновлення і збереження не можливе, просить шлюб розірвати. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином. До суду вона надала заяву від 02 вересня 2016 року, в якій просить розглянути справу без її участі, на позові наполягає. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином. Суд, отримавши згоду позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши докази по справі, встановив наступне. 22 жовтня 2005 року сторони [PERSON] та [PERSON] у відділі реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції Донецької області зареєстрували шлюб, актовий запис № 392 (а.с.6). Сторони припинили спільне проживання з 30 грудня 2014 року, оскільки між сторонами виникли непорозуміння у родині. Сторони разом не мешкають, спільним побутом та господарством не повязані. Суд вважає, що шлюб між подружжям [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе. Сторони проживають окремо один від одного і фактично сімейних відносин між ними не має. Поновляти сімейні стосунки вони не бажають.

Outcome: approved