overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

09 грудня 2013 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебувають у шлюбі від липня 2005 року. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину. Стосунки з відповідачем розладилися. Сторони проживають окремо одне від одного, не ведуть спільне господарство, шлюбних відносин не підтримують. Зберігати сім'ю позивач не бажає, вважає, що шлюб носить формальний характер і просить суд шлюб розірвати (а.с.а.с. 2, 3). Позивач у судовому засіданні позов підтримала, а відповідач - не заперечував проти задоволення позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України (далі - СК) шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі статтею 110 цього Кодексу. Згідно зі статтею 112 СК суд з'ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі від 01.07.2005 р. (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають малолітню дочку, [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу мешкатиме разом з позивачем (а.с. 7). Через відсутність взаєморозуміння та постійних сварок, які виникають в родині з різноманітних причин, відсутність у сторін бажання створити міцну та дружню сім'ю від лютого 2011 року сторони не ведуть спільне господарство та не підтримують шлюбних відносин, мешкають окремо одне від одного. Позивач зберігати сім'ю не бажає, вважає, що сім'я розпалася остаточно і збереження сім'ї неможливе. За вказаних обставин суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані й підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

09 грудня 2013 року позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітнього [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідач будучи батьком дитини, в добровільному порядку аліменти на його утримання не надає, хоча зобов'язаний та в змозі таку допомогу надавати, а тому позивач просить стягнути на її користь із відповідача аліменти на утримання сина в розмірі ? частини всіх видів його доходу. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в тому обсязі, що визначений у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, заяви про розгляд справи без його участі не надсилав, про причини неявки суд не повідомив. Суд, із письмової згоди позивача ухвалив заочний розгляд справи відповідно до ст.224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Відповідач, будучи батьком дитини матеріальну допомогу на її утримання не надає, хоча відповідно до вимог ст.180 СК України зобов'язаний таку допомогу надавати і за станом свого здоров'я та матеріальним становищем в змозі її надавати. Відповідач є працездатним, інших утриманців не має. Згідно довідки №457 від 02 грудня 2013 року дитина проживає разом із матір'ю [ADDRESS]. Розмір аліментів, що підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітнього [PERSON], [INFO], суд, відповідно до вимог ст.ст. 181-183 СК України, визначає в розмірі ? частини всіх видів його доходу. Судові витрати по справі - судовий збір в сумі 229 грн. 40 коп. слід стягнути з [PERSON] на користь держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

09 грудня 2013 року позивач звернулася із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 22 січня 2011 року, від шлюбу сторони мають малолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Проте, спільне життя з відповідачем не склалося, фактично шлюбно-сімейні стосунки між сторонами припинені з жовтня 2013 року та з цього часу сторони разом не проживають, не ведуть спільного господарства. У судовому засіданні, яке відбулося 15 січня 2014 року, відповідач заявив клопотання про зупинення провадження по справі для надання подружжю строку для примирення в термін шість місяців. Суд з врахуванням думки позивача та представника позивача, ухвалою від 15 січня 2014 року зупинив провадження по справі для надання подружжю строк для примирення в термін два місяці. У судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали з підстав викладених у позовній заяві, просили суд позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти розірвання шлюбу не заперечував. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача та відповідача, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено. 22 січня 2011 року [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м.Києві, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 36 (а.с. 5). Після реєстрації шлюбу позивач взяла прізвище відповідача [PERSON]. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина, [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження (а.с. 6). Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, сторони бажають розірвати шлюб, клопотань про надання строку для примирення сторони не заявляли, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач проти цього не заперечує. Частиною 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За таких обставин, оскільки сторони наполягають на припинені шлюбних відносин, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін, що має істотне значення. Враховуючи наведене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

09 грудня 2013 року позивачка [PERSON] звернулася в Миколаївський районний суд Миколаївської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання трьох дітей в розмірі ? частки. Свої позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що відповідач не надає матеріальну допомогу на виховання дітей. У зв`язку з вищевикладеним позивачка просила суд стягнути аліменти з відповідача на утримання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні позивачка підтримала позов, підтвердивши викладені в ньому обставини та просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнав та пояснив, що не заперечує проти стягнення з нього аліментів. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного. Сторони уклали шлюб 14.05.1994 року. Від даного шлюбу сторони мають трьох дітей: повнолітнього сина [PERSON], [INFO] та малолітніх синів - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків. Відповідно до вимог ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. При визначенні розміру аліментів на утримання малолітніх дітей, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що діти проживають разом з позивачкою, перебувають на утриманні матері, позивачка є інвалідом 3 групи та не працює і інших доходів не отримує, а отже відповідно до вимог сімейного законодавства має право на отримання матеріальної допомоги на утримання дітей з боку їх батька. Відповідач є особою працездатного віку, працює та отримує заробіток. В сукупності з іншими доказами, яким судом надана відповідна оцінка , суд приходить до висновку що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання малолітніх дітей. Обставини, які б унеможливлювали виконання обов'язку відповідачем по утриманню дітей за станом його здоров'я або за іншими обставинами відсутні. Разом з цим, як вбачається з тексту позовної заяви позивачка також просить стягувати аліменти і на утримання сина [PERSON], [INFO], який є повнолітнім. Отже, в цій частині в задоволенні позову позивачці слід відмовити. Відповідно до ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивачки та стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку(доходу) на утримання двох малодітніх дітей. За таких обставин, на підставі ст. ст. 180, 182, 183 СК України позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

09 грудня 2013 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 14 грудня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тельманівського районного управління юстиції Донецької області, актовий запис № 54. Від шлюбу дітей не мають. Сумісне життя не склалося, тому що між позивачкою та відповідачем не було порозуміння, в результаті чого між ними виникали скандали та сварки. Позивачка переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе і суперечитиме її інтересам, тому просить розірвати шлюб. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище [PERSON]. Сторони в судове засідання не з'явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позивачка на позові наполягала, відповідач з позовом згоден. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані позивачкою докази вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 14 грудня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тельманівського районного управління юстиції Донецької області, 14 грудня 2007 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON], дружини - [PERSON], актовий запис № 54. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя, і суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що шлюб між позивачкою та відповідачем фактично розпався, родину зберегти неможливо, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

09 грудня 2013 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, на обґрунтування яких послалася на обставини, викладені у заяві, та зазначила, що з відповідачем по справі перебувала у зареєстрованому шлюбі з 26 квітня 1993 року, даний шлюб рішенням Червоногвардійського районного суду м. Макіївки від 02 листопада 2012 року розірвано. Від даного шлюбу вони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачкою, про що підтвердив відповідач. Відповідач є працездатним, однак у добровільному порядку матеріальної допомоги на виховання дитини не надає, вихованням дитини не цікавиться. У зв'язку з вищезазначеним, позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення донькою повноліття. Відповідач у судовому засіданні позов визнав у повному обсязі, не заперечував проти його задоволення. Заслухавши пояснення позивачки, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Відповідно до рішення Червоногвардійського районного суду м. Макіївки Донецької області від 02 листопада 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.3). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17 листопада 1997 року батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). Обов'язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в статті в статті 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі (стаття 181 СК України). Таким чином, з урахуванням стану здоров'я, матеріального становища сторін та дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів підлягають задоволенню та з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення донькою повноліття. Крім того, згідно зі ст. 88 ч.3 ЦПК України з Відповідача підлягає стягненню на користь держави сума судового збору у розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

09 грудня 2013 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що знаходилась в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано 11 квітня 2000 року. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Відповідач на утримання дитини матеріальної допомоги не надає, тому позивач просить стягнути з нього на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини від його заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до повноліття дитини. Позивач [PERSON] в судовому засідання підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити. З метою належного допиту відповідачу в зв'язку з тим, що він мешкає в м.Харкові, на підставі ухвали суду від 12 грудня 2013 року було направлене окреме доручення про його допит до Жовтневого районного суду м. Харкова. Зазначене доручення було повернуто на адресу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області як не виконане. Відповідач [PERSON] за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України у Харківській області зареєстрований у [ADDRESS], який двічі викликався до суду для отримання пакету документів та допиту в якості відповідача, однак повідомлення були повернуті на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.13-19). Вислухавши позивача, дослідивши докази у справі, судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони знаходились у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 11 квітня 2000 року (а.с.5), від спільного проживання мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.2). Відповідач не виконує своїх обов'язків по утриманню дитини, передбачених ст.180 Сімейного кодексу України. Відомостей про наявність у відповідача інших утриманців і обставин, що перешкоджають задоволенню позову, суд не має. Тому, з нього повинні бути стягнені аліменти в судовому порядку у відповідності із ст.181 ч.3 Сімейного кодексу України.. У відповідності із ст. 88 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позову, з відповідача [PERSON] на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 229,40 грн. На підставі ст.ст. 180-183,191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

09 грудня 2013 року позивач, ПАТ КБ «ПриватБанк», звернувся до Київського районного суду м.Полтави з позовом про стягнення заборгованості по кредитному договору № б/н від 16.08.2007 року. Посилався на те, що 16.08.2007 року по вказаному кредитному договору відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 3700 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач [PERSON] своєчасно не виконує умови договору, має заборгованість за кредитом у сумі 20 813 грн. 95 коп., яка складається з заборгованості за кредитом - 5269 грн. 40 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 14315 грн. 31 коп., штраф (фіксована частина)- 250 грн., штраф (процентна складова) - 979 грн. 24 коп. Просили стягнути з відповідача на їхню користь заборгованість по кредитному договору та судові витрати по справі. Представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив розглядати справу у заочному провадженні у разі неявки відповідача. Відповідач у судове засідання не з'явився будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, заяв про неможливість розгляду справи у його відсутність не надавав. Враховуючи заяву позивача, суд ухвалив розглядати справу у відсутність відповідача, у порядку заочного провадження, відповідно до вимог ст. 224, 225 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що між банком та відповідачем [PERSON], 16.08.2007 року укладений кредитний договір № б/н. Відповідно до умов кредитного договору відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 3700 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач [PERSON] не виконує умови кредитного договору, має заборгованість за кредитом у сумі 20 813 грн. 95 коп., яка складається з заборгованості за кредитом - 5269 грн. 40 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 14315 грн. 31 коп., штраф (фіксована частина)- 250 грн., штраф (процентна складова) - 979 грн. 24 коп. Оскільки позичальник, [PERSON], не виконує умови кредитного договору, суд приходить до висновку про задоволенню позовних вимог. Підлягають також задоволенню вимоги про стягнення судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

09 грудня 2013 року позивач, ПАТ КБ «ПриватБанк», звернувся до Київського районного суду м.Полтави з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору № б/н від 03.12.2007 року. Посилався на те, що 03.12.2007 року по вказаному кредитному договору відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 10000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач [PERSON] своєчасно не виконує умови договору, має заборгованість за кредитом у сумі 17 817 грн. 14 коп., яка складається з заборгованості за кредитом - 6 676 грн. 06 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 7 899 грн. 13 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом - 1 917 грн. 32 коп., штраф (фіксована частина)- 500 грн., штраф (процентна складова) - 824 грн. 63 коп. Просили стягнути з відповідача на їхню користь заборгованість по кредитному договору та судові витрати по справі. Представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимог підтримав, просив розглядати справу у заочному провадженні, у разі неявки відповідача. Відповідач у судове засідання не з'явилась будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, заяв про неможливість розгляду справи у її відсутність не надавала. Враховуючи заяву позивача, суд ухвалив розглядати справу у відсутність відповідача, у порядку заочного провадження, відповідно до вимог ст. 224, 225 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що між банком та відповідачем [PERSON] 03.12.2007 року укладений кредитний договір № б/н. Відповідно до умов кредитного договору відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 10 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що підтверджується заявою-анкетою про отримання кредиту, яка містить відомості про отримання відповідачем платіжної картки ( а.с. 6) . Відповідач [PERSON] не виконує умови кредитного договору, має заборгованість за кредитом у сумі 17 817 грн. 14 коп., яка складається з заборгованості за кредитом - 6 676 грн. 06 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 7 899 грн. 13 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом - 1 917 грн. 32 коп., штраф (фіксована частина)- 500 грн., штраф (процентна складова) - 824 грн. 63 коп., та яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а також підлягають стягненню витрати по справі понесені позивачем під час розгляду справи у розмірі 229грн. 40 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

09 грудня 2013 року рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області позовні вимоги [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Український Прогресивний Альянс», третя особа [PERSON], про визнання договору недійсним та стягнення коштів, - задоволено і визнано недійсним договір № 0162013 про надання безвідсоткового кредиту в сумі 40'000 грн., укладений 09 жовтня 2013 року між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Український Прогресивний Альянс»; договір про надання інформації, консультаційних послуг з пошуку інформації, укладений 09 жовтня 2013 року між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Український Прогресивний Альянс»; договір добровільного страхування від нещасних випадків № 003245/13, укладений між [PERSON] та товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Традо» від 09 жовтня 2013 року. Окрім вказаних позовних вимого [PERSON] у позовній заяві також просив стягнути з відповідача 2'200 грн. сплачених ним коштів. 27 березня 2014 року представник [PERSON] - [PERSON] подав до суду заяву про виправлення описки, котра по своїй правовій природі є заявою про ухвалення додаткового рішення, оскільки у ній він просить вирішити питання щодо однієї з позовних вимог і стягнути з ТзОВ «Український Прогресивний Альянс» 2'200 грн. Суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі … ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. (п. 1 ч. 1 ст. 220 ЦПК України) Сторони у судове засідання не з'явились з невідомих на те суду підстав, що, в силу ч. 3 ст. 220 ЦПК України, не перешкоджає розгляду питання про винесення додаткового рішення. Враховуючи те, що у мотивувальній частині вказаного рішення суд прийшов до переконання про необхідність стягнення зазначених коштів та обґрунтував його, однак такий висновок не знайшов свого відображення у резолютивній частині, суд вважає, що заяву представника [PERSON] - [PERSON] слід задовольнити і ухвалити додаткове рішення у справі, яким вирішити питання що стосується позовної вимоги про стягнення коштів.

Outcome: approved