Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

07 серпня 2018 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 18 квітня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Глухівського міського управління юстиції Сумської області за актовим записом № 57 було зареєстровано шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають спільних неповнолітніх дітей - доньку [PERSON] та сина [PERSON]. Сім'я розпалась з тієї причини, що відповідач зловживає спиртними напоями, вчиняє сварки у присутності дітей, що негативно впливає на їх фізичне та моральне здоров'я. На примирення позивач не згодна. З 2015 року сторони шлюбних стосунків не підтримують, проживають окремо. Просить розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON]. Сторони в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. До початку розгляду справи від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач відзиву не надав, причини неявки не повідомив. Його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті у відповідності до ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до вимог ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з ч. 3 ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 18 квітня 2001 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Глухівського міського управління юстиції Сумської області, про що 18 квітня 2001 року зроблено відповідний актовий запис за № 57 (а.с. 3). Від вказаного шлюбу останні мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 5,6). Приймаючи до уваги обставини життя подружжя, відсутність згоди позивача на примирення та згоду відповідача на розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що шлюб на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України належить розірвати, оскільки шлюбні стосунки фактично припинились і перебування їх у шлюбі носить формальний характер, збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та їх неповнолітній дитині, що має істотне значення у даній справі. Позивачем понесені і документально підтверджені судові витрати у розмірі 704,80 грн. (а.с. 1), які на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved