Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

10.03.2016 року Харківська міська рада звернулася до суду з заявою про визнання спадщини відумерлою та передачу майна до комунальної власності і просила визнати відумерлою спадщиною квартиру [ADDRESS], що належала на праві власності [PERSON], [INFO], та передати цю квартиру до комунальної власності територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради. Свої вимоги обґрунтувала тим, що спірна квартира належала [PERSON], яка 24 вересня 2012 року померла. Спадщина, яка відкрилася після її смерті, до теперішнього часу ніким не прийнята.\~ Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 01 грудня 2016 року задоволено заяву Харківської міської ради про визнання відумерлою спадщиною квартири №62 по просп.Московському 304-а в м.Харкові, яка належала [PERSON], [INFO], яка померла 24.11.2012 року, та передачу квартири до комунальної власності територіальної громади м.Харкова. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені заяви. В обґрунтування апеляційної скарги [PERSON] вказував, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права; обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, не доведені; висновки суду не відповідають обставинам справи. [PERSON] зазначив, що суд першої інстанції помилково дійшов до висновку про відсутність правонаступників після смерті [PERSON], адже не перевірив ці дані , що призвело до застосування норм права, які не підлягали застосуванню. При цьому, [PERSON] посилався на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 29.09.2016 року у справі №644/4083/16-ц, яким задоволено його позов про встановлення факту проживання однією сімєю понад 5 років [PERSON] і [PERSON] та визнано за ним, [PERSON], право власності на квартиру №62 по пр-куМосковському 304-а в м. Харкові в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції. \~\~ Стаття 309 ЦПК України передбачає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, якщо неповно з'ясовано судом обставини, що мають значення для справи, не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушено або неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з положень ст. ст. 1277, 1218 ЦК України, та дійшов висновку про необхідність визнання відумерлою спадщину, що належала на праві власності [PERSON], оскільки [PERSON], яка померла 24 вересня 2012 року, заповіту не залишала, єдиний її можливий спадкоємець за законом [PERSON] помер 02 листопада 2015 року, інші спадкоємців не має. Проте, з таким рішенням апеляційний суд погодитися у повному обсязі не може у звязку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи. Згідно ст. 213, 214 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та доказів на їх підтвердження, щодо правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин та правової норми, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Ухвалюючи рішення про задоволення заяви Харківської міської ради, суд виходив з наданих заявником письмових доказів, які свідчать про те, що Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради виявлено безхазяйне майно, а саме квартира [ADDRESS]. З довідки КП «Жилкомсервіс» від 04 листопада 2015 року вбачається, що в спірній квартирі зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Згідно із довідкою комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» № 8724 від 10 листопада 2016 року реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] станом на 31 грудня 2012 року проведена за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 05 травня 1998 року Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду р. № 7-98-118212. Відповідно до довідки відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Харківській області № 10961/08.01-04-06 від 11 травня 2016 року [PERSON], [INFO], померла 24 вересня 2012 року, що підтверджується актовим записом про смерть № 2992 від 25 вересня 2012 року (а.с. 30). На ініційований заявником запит суду Четверта Харківська державна нотаріальна контора надала відповідь за вих.. № 2949/02-14 від 25 травня 2016 року, в якій, в межах поставлених питань, повідомила, що [PERSON] заповіту не залишала, після її смерті, яка сталася 04 грудня 2013 року, до нотаріальної контори\~ із заявою про прийняття спадщини за законом звернувся її колишній чоловік [PERSON], якому було відмолено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом та запропоновано звернутися до суду із заявою про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як пять років до відкриття спадщини (а.с. 52).\~\~ Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова № 644/9984/15-ц від 04 грудня 2015 року провадження у справі за позовом [PERSON] до Харківської міської ради, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, було закрито у зв'язку зі смертю 02 листопада 2015 року позивача і відсутністю його правонаступників. Разом з тим, поза увагою суду залишилась та обставина, що ним не вжито необхідних заходів з метою повного і всебічного зясування обставин справи, \~до яких належить обовязок суду, виходячи з вимог ст.ст.1, 10, 235, 275, 277 ЦПК України, зясувати також і відсутність спадкоємців за заповітом і за законом, або про усунення їх від права на спадщину, або неприйняття ними спадщини, або про відмову від її прийняття. Згідно ст.278 ЦПК України, суд ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону лише у тому випадку, коли у передбаченому законом порядку встановить, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні, або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття. Ухвалюючи рішення про задоволення заяви Харківської міської ради, суд не звернув увагу на ті обставини: що ухвала Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 04.12.2015 року про закриття провадження у цивільній справі №644/9984/15-ц за позовом [PERSON] до Харківської міської ради про визнання за ним права власності на кв.№62 по просп.Московському 304-а в м.Харкові в порядку спадкування за законом у звязку зі смертю [PERSON] містить сумнівне посилання на те, що спірні правовідносини у цій справі, начебто, не допускають правонаступництво; що залишились не перевіреною наявність в державному реєстрі заповіт [PERSON] на імя [PERSON]; що станом на 01.12.2016 року, тобто на день ухвалення рішення у справі 644/2379/16-ц за заявою Харківської міської ради про визнання спадщини відумерлою, існувало таке, що набрало законної сили рішення цього ж суду (лише під головуванням іншого судді) від 29 вересня 2016 року у цивільній справі №644/9984/15-ц за позовом [PERSON] , яким суд встановив факт проживання однією сімєю [PERSON] разом з [PERSON] понад 5 років до часу смерті [PERSON] та про визнання права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] В ході апеляційного розгляду справи було встановлено, що [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом про встановлення факту проживання однією сімєю [PERSON] разом із [PERSON] , що померла понад 5 років до часу смерті спадкоємця [PERSON], а саме з 27.12.2000 року по 24.09.2012 року, в квартирі за адресою: [ADDRESS] та визнання права власності за ним на спірну квартиру, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], [INFO] , що помер 02.11.2015 року. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2016 року у справі № 644/4083/16-ц вищевказаний позов задоволено. Вказані обставини, судом першої інстанції не досліджувалися та не встановлювалися. Відтак, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. ст. 213,214 ЦПК України, оскільки неповно з'ясувавши обставини, які мають значення для ухвалення рішення по справі, суд належним чином не вирішив питання про склад осіб, які повинні брати участь у судовому засіданні. Відповідно до норм Цивільного процесуального кодексу України зі змінами, внесеними Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI, виключено можливість апеляційного суду скасувати рішення у разі незалучення особи до участі у справі і вирішення судом першої інстанції питання про права та обов'язки такої особи, з направленням справи на новий розгляд. При цьому, апеляційний суд законодавчо не наділений правом скасувати рішення, після чого, залучивши на стадії апеляційного провадження таку особу до участі у справі, вирішити спір відносно її прав. Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні вимог, у зв'язку із незалученням всіх заінтересованих осіб у справі, зокрема [PERSON], оскільки відповідно до норм процесуального закону така особа має права й обов'язки при розгляді справи в суді першої інстанції, які порушуються у разі відсутності її участі у цій інстанції.

Outcome: dismissed