Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-25 00:00:00

08.02.2021 р. представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначив, що 01.01.20217 р. близько 07.00 год. [PERSON] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем, здійснював рух по проїздній частині пр.Соборного з боку вул.Гагаріна в напрямку вул.Української в м.Запоріжжі, у салоні якого перебував пасажир [PERSON] . Водій [PERSON] під час руху в районі буд.105 по пр.Соборному в м.Запоріжжі, діючи у порушення вимог п.10.1 ПДР України, згідно якого перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним та не сворить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не переконавшись в безпеці, допустив зміну напрямку руху керованого ним автомобіля «ВАЗ 2113» ліворуч, в результаті чого допустив наїзд на бетонний відбійник роздільної смуги, в результаті чого пасажир автомобіля [PERSON] отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Порушення водієм [PERSON] Правил дорожнього руху України знаходяться у прямому причинному зв`язку із наслідками ДТП. Вироком Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 14.06.20217 р. у справі № 331/1677/17 [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання у вигляді двох років обмеження волі з позбавленням права керування транспортним засобом. Вказаний вирок набрав законної сили. В результаті зазначеної вище дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримав наступні тілесні ушкодження: закритий перелом середньої третини правої плечової кістки зі зміщенням кісткових фрагментів, яке кваліфікується як тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не є небезпечним для життя, але спричинили тривалий розлад здоров`я, строком понад 21 день. Відповідно до виписки із медичної карти хворого № 1559 відділення кісткового-гнойної інфекції, позивачу поставлено повний діагноз у вигляді хронічного посттравматичного остеомієліту правого плеча. Норицева форма. Стадія загострення. 17.01.2017 р. [PERSON] звернувся до Запорізької обласної клінічної лікарні та був госпіталізований в травматологічне відділення. 11.08.2020 р. в КНП «Міська лікарня № 9» ЗМР була проведена операція з видалення цементного імпланта правого плеча [PERSON] . З 02.08.2019 р. по 13.08.2019 р. позивач лікувався в ГВС, пройшов курс консервативної терапії. 10.08.2020 р. через загострення болю в правому плечі позивач звернувся за консультацією у відділення кістково-гнойної інфекції та був госпіталізований. Під час лікування, [PERSON] оплачені медичні послуги на загальну суму 12\~300 грн., до яких включено оплату необхідних медикаментів та витрати на проведення операції. У зв`язку із значними витратами на лікування, позивач відчуває сильний емоційний стрес, наслідками якого стала повна втрата сну на тривалий час, стан тривожності. [PERSON] змушений обмежувати себе у витратах на заняття у спортзалі, на придбання одягу, інших особистих речей. Знаходження у лікарні та витрати, викликані необхідністю придбання ліків, поставили сім`ю позивача у надзвичайно скрутне матеріальне становище. Через погіршення матеріального становища позивача, останньому спричинено немайнову (моральну) шкоду, яку [PERSON] оцінює в 20\~000 грн. Посилаючись на ст.1195 ЦК України, представник позивача просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] 12300 грн. в рахунок відшкодування шкоди, завданої здоров`ям, 20000 грн. моральної шкоди, а також судові витрати. Ухвалою від 15.02.2021 р. відкрито провадження і призначено підготовче судове засідання на 13.04.2021 р. 13.04.2021 р. закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 31.05.2021 р. 31.05.2021 р. судове засідання відкладено на 18.06.2021 р. на підставі п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України за клопотанням представника відповідача. 18.06.2021 р. розгляд справи відкладено на 26.08.2021 р. у зв`язку з перебуванням судді в нарадчій кімнаті. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (а.с.39-40). Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. З наданих сторонами письмових доказів, судом встановлено, що 01.01.2017 р. близько 07:00 год., водій [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «ВАЗ 2113» реєстраційний номер [NUMBER] , здійснював рух по проїжджій частині пр.Соборного, з боку вул.Гагаріна в напрямку вул.Української в м.Запоріжжі. В салоні автомобіля перебував пасажир - [PERSON] . Водій [PERSON] під час руху в районі буд.105 по пр.Соборному в м.Запоріжжі, діючи у порушення вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України, де сказано: п.10.1: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», не переконавшись в безпеці допустив зміну напрямку руху керованого автомобіля «ВАЗ 2113» ліворуч, в результаті чого допустив наїзд на бетонний відбійник роздільної смуги. Після наїзду на нерухому перешкоду водій [PERSON] продовжив рух до перехрестя вул.Української з вул.Гоголя, де зупинив керований автомобіль. В ході дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] , як пасажир автомобіля, отримав закритий переломом середньої третини правої плечової кістки зі зміщенням кісткових фрагментів, які кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, які не є небезпечними для життя, але потягли за собою тривалий розлад здоров`я, більше 21 дня. Вироком Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 14.06.2017 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 29.03.2018 року вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 14.06.2017 року залишено без змін. Згідно висновку судової медичної експертизи № 202 від 08.02.2017 року, в ході дорожньо-транспортної пригоди пасажир [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому середньої третини правої плечової кістки зі зміщенням кісткових фрагментів, які кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, не небезпечні для життя, але які потягли за собою тривалий розлад здоров`я, більше 21 дня. 01.01.2017 року [PERSON] доставлено до 5-ої лікарні, де він був оглянутий травматологом, встановлено діагноз: «З/перелом правого плеча в с/З із зміщенням». Від госпіталізації та оперативного втручання [PERSON] відмовився, йому було накладено гіпсова пов`язка до в/З плеча. З епікризу виписки із медичної карти стаціонарного хворого №8509 відділення травматології КУ ЗОКЛ вбачається, що [PERSON] 17.01.2017 року було госпіталізовано до відділення травматології в плановому порядку для оперативного лікування. 18.01.2017 року [PERSON] прооперовано, О/репозиція, МОС лівого плеча пластиною LCP.B в подальшому він спостерігався по місцю проживання.Через деякий час після операції в області п/о рубця виявлено свищ з сукровично-гнійним виділенням. 13.05.2017 року [PERSON] проведено оперативне втручання видалено пластина, некретомія, накладення АВФ, 23.05.2017 року виписали з лікарні під нагляд травматолога за місцем проживання. Згідно виписного епікризу виписки із медичної карти стаціонарного хворого №14080 відділення травматології КУ ЗОКЛ [PERSON] 18.08.2017 року госпіталізовано до травматологічного відділення КУ ЗОКЛ, де 19.08.2017 року проведено оперативне втручання демонтаж АВФ, нефректомія та 24.08.2017 року його виписано під нагляд травматолога за місцем проживання. Зазначені обставини не оспорювались учасниками процесу. Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 06.09.2019 р. (а.с.24-26), яке набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] у відшкодування матеріальної шкоди 42390,12 грн. та 30000 грн. моральної шкоди. Ст.1195 ЦК України передбачає, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому, зокрема, витрати на придбання ліків. 10.08.2020 р. в результаті загострення болю в правому плечі [PERSON] звернувся за консультацією у відділення кістково-гнійної інфекції в КНП «Міська лікарня № 9» ЗМР, де 11.08.2020 р. була проведена операція з видалення цементного імпланта правого плеча та позивач був госпіталізований та йому призначено медичне лікування. Квитанції та фіскальні чеки (а.с.8-9), оригінали яких були оглянуті судом у порядку, визначеному ч.6 ст.95 ЦПК України, свідчать про понесення витрат на придбання позивачем за власні кошти медикаментів на загальну суму 8200,00 грн., що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на підставі ст.1195 ЦК України. Разом з тим, судом не встановлено підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] добровільного пожертвування у відділення кістково-гнойної інфекції на суму 4200 грн., оскільки ці витрати є добровільними і не пов`язані з лікуванням позивача. Вирішуючи питання, що пов`язані з розміром відшкодування моральної шкоди, яка відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб, суд керується принципами умовної рівності втраченого блага і того, яке може бути надбане за конкретну суму грошей; поміркованості - відповідності вимогам здорового глузду і розважливості; розумності - об`єктивного відображення дійсності, розсудливого, врівноваженого мислення; справедливості - неупередженого ставлення до всіх учасників спору. Принципи розумності і справедливості виявляються в тому, що більш глибоким моральним стражданням відповідає більший розмір відшкодування. Відтак, враховуючи, що завдана позивачу моральна шкода безпосередньо пов`язана з фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни у його житті: негативні переживання та спогади, насторога, тривога; тимчасова відірваність від активного соціального життя, порушення сну; необхідність докладати зусиль для організації життя через фінансові витрати, розмір відшкодування повинен бути достатнім для забезпечення позивачу можливості втрачене благо відновити. Водночас, заявлена ним сума 20 000 грн. явно не відповідає обставинам справи та не є адекватною нанесеній моральній шкоді, оскільки його права були поновлені протягом нетривалого часу. Аналізуючи суть самого порушення прав позивача, виходячи з справедливих й розумних критеріїв належного розміру відповідальності у вигляді відшкодування моральної шкоди, суд визначає розмір відшкодування завданої позивачу моральної шкоди 5000 грн., що є достатнім для компенсації його немайнових втрат. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, стягненню з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в сумі 1816 грн. (по 908 грн. за кожну позовну вимогу).

Outcome: partial