Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

09.02.2021 року позивач звернулася в суд з даним позовом, позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 2019 року перебуває у шлюбі з відповідачем, за час спільного подружнього життя у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Дитина на даний час проживає разом з нею та повністю перебуває на її утриманні, так як відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків та жодної участі в утриманні та вихованні дитини не приймає. Місце праці відповідача їй невідоме, однак такий працює та має власний дохід, розмір якого їй невідомий. Просить стягнути з відповідача на її користь на тримання їх спільної дитини аліменти у твердій грошовій сумі розміром 1921,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Окрім цього зазначає, що подружнє життя з відповідачем у неї не склалося, вони не проживають однією сім`єю, не ведуть спільне господарство, та не підтримують подружніх стосунків, у них немає спільних інтересів. Вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе. Вона втратила до відповідача почуття любові та поваги, їх шлюб носить формальний характер, примирення між ними неможливе. Спір про визначення місце проживання дитини відсутній. З цих підстав просить розірвати шлюб. 02.03.2021 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу встановлений 15-ти денний строк для подання відзиву на позовну заяву, однак такий відзив не подав. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність та зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю та просить такі задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає повністю, згідний на розірвання шлюбу з відповідачем та згідний сплачувати аліменти у вказаному позивачем в позовній заяві розмірі. Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Так як всі учасники справи не явилися в судове засідання, фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Відповідно до ч. 6 ст. 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, враховуючи те, що заява про визнання відповідачем позову не порушує прав, свобод чи законних інтересів інших осіб, та не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу, а позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що 02.07.2019 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб у Пустомитівському районному відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 47. За час перебування в шлюбі у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Як слідує з довідок Гуменецького старостинського округу Щирецької селищної ради Пустомитівського району Львівської області № 26 та № 27, які видані 29.01.2021 року, позивач [PERSON] , зареєстрована та проживає разом з сином [PERSON] в [ADDRESS] , який перебуває на її утриманні. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, вони спільно не проживають та не ведуть спільне господарство, втрачені всі фізичні та духовні зв`язки. Тому суд вважає, що дані обставини унеможливлюють перебування позивача та відповідача у шлюбі, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Як позивач, яка являється ініціатором розірвання шлюбу, так і відповідач, згідний на розірванні шлюбу. Згідно з ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181, ст.184 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) можуть бути визначені у твердій грошовій сумі, яка підлягає індексації відповідно до закону. У відповідності до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна та інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітнього [PERSON] , який проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, а відповідач проживає окремо та не приймає участі в його утриманні. Суду не надано будь-яких даних щодо доходів відповідача. Статтею 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2021рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від до 6 років: з 1 січня - 1921 гривень, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень. Враховуючи вищенаведені факти та встановлені судом обставини, які мають істотне значення, враховуючи матеріальне та соціальне становище сторін, заяву відповідача про визнання позову, розмір встановленого державою соціального та матеріального забезпечення дітей відповідного віку, з врахуванням того, що утримувати дітей зобов`язані двоє із батьків, як в період спільного життя, так і після розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю та стягувати з відповідача в користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1921,00 гривень щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення ним повноліття. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені нею судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908,00 гривень, а також на користь держави судовий збір в розмірі 908,00 гривень. У відповідності до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.430 ЦПК України слід попустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved