Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

07 грудня 2018 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить стягнути з КП «ЖКЦ» на її користь середній заробіток за весь час затримки у виплаті належних сум при звільненні з 10.08.2018 року по 02.11.2018 року в розмірі 26048,38 гривень. В обґрунтування позову позивач послалась на те, що вона у період з 09 жовтня 2003 року по 10 серпня 2018 року, працювала на посаді заступника директора з економічних питань Комунального підприємства «Житлово комунальний центр». Відповідно до її заяви від 10.08.2018 року та наказу директора № 47-ОС від 10.08.2018 року її було звільнено із займаної посади на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП- за угодою сторін. 10 серпня 2018 року був останнім днем її роботи у відповідача та днем її звільнення. 10 серпня 2018 року їй було надано розрахунковий лист по заробітній платі за серпень 2018 року і цим повідомлено про розмір нарахованих сум, належних їй від відповідача при звільненні перед їх виплатою, загальний розмір яких становив 69207,41 гривень, в тому числі: 325,73 гривень заробітна плата, 75815,57 відпускні за 229 календарних днів не використаної відпустки, 97,72 гривень доплати. Проте, виплату вказаних нарахованих сум в день її звільнення не проведено, а лише частково здійснено їх виплату вже 14.09.2018 року в розмірі 22838,44 гривень, 12.10.2018 року в розмірі 10980,00 гривень, остаточний розрахунок було здійснено 02.11.2018 року - 35388,97 гривень. З вини відповідача не було вчасно і належно проведено розрахунок з нею, а тому вона просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за період з 10 серпня 2018 року по 02.11.2018 року в розмірі 26048,38 гривень. Представником відповідача подано відзив на позовну заяву та надані пояснення, мотивовані тим, що оскільки директор підприємства Жаболенко І.М., при звільненні, не виконала розпорядження міського голови і не було призначено комісію щодо приймання - передачі майна і документів, та фактично не було передано документацію і матеріали, в тому числі і документацію по заборгованості по заробітній платі, то новий керівник комунального підприємства, в силу зазначеного факту не міг знати щодо заборгованості по виплатам [PERSON]. Крім того [PERSON] вимогу про розрахунок до нового керівника КП «ЖКЦ» надала лише 07 вересня 2018 року. Таким чином КП «ЖКЦ» вважає, що затримка у виплаті належних сум при звільненні [PERSON] відбулася не з 10 серпня 2018 року, а з 07 вересня 2018 року, коли позивач звернулася до нового керівника підприємства із своєю вимогою, тому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. У судове засідання позивач не з'явилася, подавши письмову заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з»явився надіслав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача, позовні вимоги не визнає та заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, підстави позовних вимог вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно наказу № 4ЛС від 09.10.2003 року, [PERSON], була прийнята на роботу до Комунального підприємства «Житлово комунальний центр» на посаду економіста по договірній роботі та оренді ( а.с.4). Згідно наказу № 69-ОС від 01.11.2017 року переведена на посаду заступника директора з економічних питань цього ж підприємства (а.с.5). Відповідно до наказу № 47-ОС від 10 серпня 2018 року [PERSON] було звільнено на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП - за угодою сторін (а.с.6). 10.08.2018року позивачу було надано розрахунковий лист по заробітній платі за серпень 2018 року, яким її було повідомлено про розмір нарахованих сум, належних їй при звільненні, загальний розмір яких становив 69207,41 гривень, в тому числі: 325,73 гривень - заробітна плата; 75815,57 гривень - компенсація за невикористану відпустку; 97,72-доплати (а.с.9). Проте, виплату вказаних нарахованих сум в день звільнення позивача не проведено, а лише частково здійснено їх виплату (перерахування) вже 14.09.2018року в розмірі 22838,44 грн., 12.10.2018р. в розмірі 10980,00 грн. і 02.11.2018 року - 35388,97 грн.. Заборгованість відповідача у виплаті належних позивачу сум при звільненні 449,11 гривень х 58 робочих днів = 26048,38 гривні, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, тобто в порушення приписів ст.116 КЗпП України при звільненні позивача з роботи відповідач КП «ЖКЦ» не виплатив їй всіх належних грошових сум, що слідує з розрахункового листка по заробітній платі за серпень 2018 року, а також з проведеного остаточного розрахунку 02.11.2018 року. Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки підлягають задоволенню. Згідно ст. ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов»язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник, або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. За ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. В судовому засіданні встановлено, що після звільнення з роботи розрахунок з позивачем не було проведено, відповідач не надав суду жодних заперечень чи доказів відсутності вини підприємства у вчасному проведенні розрахунку з працівником, листом від 08.10.2018 року новий керівник підприємства не заперечував про борг по заробітній платі перед позивачем. Як роз»яснено в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року за № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв»язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред»явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі не проведення розрахунку у зв»язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Згідно п.п.2.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 08.02.1995 року № 100 /зі змінами та доповненнями/, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів. Позивач просила суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 10 серпня 2018 року по 02.11.2018 року. Як вбачається з розрахункових листів позивача за червень-липень 2018 року, позивач у червні працювала 20 робочих днів - заробітна плата 9315,80 гривень, у липні - 13 робочих днів - заробітна плата становила 5504,79 гривень. За червень-липень - 33 робочі дні і заробітна плата за два місяці становить 14820,59 гривень (14820,59:33 робочі дні = 449,11 - середньоденна заробітна плата, позивачки, розрахована відповідно до Постанови КМУ «Про порядок обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08.02.1995 року, становить 449 гривень 11 копійок, кількість робочих днів з дня звільнення [PERSON], тобто з 10.08.2018 року по 02.11.2018 року згідно графіку роботи (п'ятиденна робоча неділя) складає 58 робочих днів. Таким чином, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.08.2018 року по 02.11.2018 року в сумі 26048 гривень 38 копійок (449,11 гривень х 58 робочих днів). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved