Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

\~ \~ \~ \~08 липня 2019 року представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 08.08.2014 року у розмірі 17772 грн. 26 коп. та судові витрати у розмірі 1921 грн. В обґрунтуванні позову посилається на те, що 08 серпня 2014 року між сторонами у справі укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до якої позивач надав відповідачу терміновий кредит у розмірі 4411 грн. 81 коп. на строк 24 місяці, з 08 серпня 2014 року по 31 серпня 2016 року, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в сумі 4411 грн. 81 коп., в обмін на зобов`язання повернути кредит та оплатити відсотки в розмірі 1,5 % за місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Крім того, позичальник зобов`язався кожного місяця з 1 по 25 число сплачувати кошти в сумі 220 грн. 77 коп. для погашення заборгованості. Пунктом 2.2 Генеральної угоди передбачено штраф в розмірі 565 грн. 72 коп. за порушення взятих зобов`язань. Позивач свої зобов`язання за угодою виконав у повному обсязі, надавши [PERSON] кредит у визначеному розмірі. Відповідач лише двічі виконала взяті на себе зобов`язання, останній раз 02 березня 2016 року в сумі 198 грн. Станом на 20 червня 2019 року виникла заборгованість в сумі 17772 грн. 26 коп., яка складається з 4267 грн. 99 коп. заборгованість за кредитом, 3751 грн. 37 коп. заборгованість по процентам, 9187 грн. 18 коп. заборгованість за пенею та комісією, 565 грн. 72 коп. штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 жовтня 2020 року скасовано заочне рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 лютого 2020 року у справі №401/2095/19 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні за участю сторін. Призначено розгляд справи на 17 грудня 2020 року. Відповідачу надано строк для подання відзиву, терміном 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. 04 грудня 2020 року, з порушенням встановленого судом строку відповідач надала до суду відзив, в якому просить відмовити банку в задоволенні вимог про стягнення з неї заборгованості по відсотках, пені, комісії та штраф. Посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року справа №342/180/17-ц. Представник позивача правом на поданні відповіді на відзив не скористався. Сторони в судове засідання не з`явилися, в зв`язку з чим фіксація судового засідання технічними засобами не здійснювалася, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Разом з позовом до суду подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не з`явилася. Подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено слідуючі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 08 серпня 2014 року між банком та [PERSON] укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт, за умовами якої, відповідач отримав кредит у розмірі 4411 грн. 18 коп. на строк 24 місяці, з 08 серпня 2014 року до 31 серпня 2016 року. Угода підписана сторонами у справі. Враховуючи те, що банк звернувся до суду з даним позовом 08 липня 2019 року, до спливу трирічного терміну з часу закінчення дії угоди ( до 31 серпня 2019 року), то строк позовної даності банком не пропущено. Із заявами про застосування позовної давності, ніхто із сторін у справі до суду не звертався. Враховуючи те, що відповідачем зобов`язання за кредитним договором не виконано, в цій частині позовні вимоги відповідач визнає, то суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованість по тілу кредиту у розмірі 4267 грн. 99 коп. Відповідно до п.2.1 Генеральної угоди від 08.08.2014 року позичальник зобов`язувався повернути суму кредиту та відсотки у розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, що за рік становить 18%. Як вбачається із розрахунку заборгованості, сума відсотків розрахована виходячи із 18%, що не суперечить п.2.1 угоди. Суд погоджується з таким розрахунком, який стороною відповідача не спростований. Тому заборгованість по відсоткам у розмірі 3751 грн. 37 коп. також підлягає стягненню з відповідача. Штраф у розмірі 565 грн. 72 коп. передбачений п.2.2 Угоди. Оскільки, ніхто із сторін не подав до суду заяву про застосування строку позовної давності, який встановлений в один рік та сплинув, то він також підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. \~ \~ \~ \~АТ КБ «ПриватБанк», пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник) та заборгованості по процентам за користування кредитом, стягнути складові його повної вартості, зокрема пеню та комісію. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором б/н від 08 серпня 2014 року, посилався на Витяг з «Тарифів Банку» та на Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою». При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяги та Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені), та саме у зазначеному в доданих банком до позовної заяви документах розмірах і порядку нарахування. Велика Палата Верховного Суду у справі №342/180/17 від 03 липня 2019 року вказала, що «Анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору, оскільки вважає, що до вказаних правовідносин неможливо застосувати правила частини першої\~статті 634 ЦК України\~за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом (08 липня 2019 року), тобто, дійсно, кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві та у генеральній угоді домовленості сторін про нарахування пені та комісії за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. За таких обставин вимога в частині стягнення заборгованості по пені та комісії у розмірі 9187 грн. 18 коп. є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача, має бути стягнутий судовий збір, пропорційний розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 927 грн. 96 коп.

Outcome: partial