Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

09 січня 2014 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся представник позивача за первісним позовом, та відповідача за зустрічним ПАТ «КБ «ПриватБанк» з позовом до [PERSON] (прізвище при укладенні кредитного договору Школьнік) Г.С. з позовною заявою про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до укладеного договору №KRH0RX05521388 від 28 червня 2006 року, [PERSON] (прізвище при укладенні кредитного договору Школьнік) Г.С., 28 червня 2006 року отримала кредит у розмірі 1483,90 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00 % на рік на суму пишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між нею і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. У порушення зазначених норм закону та умов договору, відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала. У звязку із порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 18 грудня 2013 року має заборгованість у 29 128,61 гривень, яка складається з наступного: - 886,43 грн. - заборгованість за кредитом; - 7 284,61 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 207,31 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; - 18 886,99 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до пункту 5.3 умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 1 363,27 грн. - штраф (процентна складова). На підставі вищевикладеного просив суд позовні вимоги задовольнити, та винести рішення, яким стягнути з [PERSON] (прізвище при укладенні кредитного договору Школьнік) Г.С. на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №KRH0RX05521388 від 28 червня 2006 року, у розмірі 29 128,61 грн., та судовий збір у розмірі 291,29 грн. 07 квітня 2015 року відповідачем за первісним позовом, та позивачем за зустрічним, [PERSON] (прізвище при укладенні кредитного договору Школьнік) Г.С. до суду подано зустрічний позов, який обґрунтовано тим, що починаючи з червня місяця 2010 року з її карткових рахунків, на які їй нараховувалась заробітна платня, ПАТ «КБ «ПриватБанк», без будь яких письмових чи усних пояснень зі сторони банку, без її на це згоди, без рішення суду про стягнення коштів, почалося здійснення утримань з зарахованої їй на картки заробітної плати. Таке свавілля зі сторони банку продовжувалось до серпня 2012 року. Весь цей час банк неправомірно знімав кошти з її зарплатних рахунків. На її неодноразові звернення щодо неправомірності утриманих коштів з рахунків відповіді банку вона не отримала. Законних підстав які б обґрунтовували дії банку їй надано не було. Загальна сума знятих коштів складає 1 853,78 грн. Вважає, що тим самим ПАТ «КБ «ПриватБанк», грубо порушив законодавство. У звязку з цим, посилається на те, що їй було завдано матеріальної шкоди на суму 1 853,78 грн., та моральної шкоди, яку вона оцінюю в розмірі 10 000 грн. та просить стягнути з відповідача, оскільки його діями їй були спричинені вищенаведені збитки. Загальна сума шкоди дорівнює 11 853,78 грн. На підставі вищевикладеного просила суд зустріну позовну заяву задовольнити. Представник позивача за первісним позовом, та відповідача за зустрічним ПАТ «КБ «ПриватБанк» до зали суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, первісні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, проти зустрічних позовних вимог заперечував у повному обсязі, та просив у їх задоволенні відмовити. Будучи присутнім у попередніх судових засіданнях пояснював, що [PERSON] (прізвище при укладенні кредитного договору Школьнік) Г.С. отримала від ПАТ «КБ «ПриватБанк» пропозицію, викладену в оферті заяви RHORX05521388 про надання банківських послуг та погоджувалась з тим, що акцептом оферти будуть дії ПАТ «КБ «ПриватБанк» по відкриттю рахунків для виконання своїх зобовязань. У заяві відповідач на підставі особистого волевиявлення просила надати банківські послуги в рамках яких: надати строковий кредит у сумі 1 483,90 грн.; відкрити рахунки для виконання своїх зобовязань. Відповідач звернулась до позивача з пропозицією відкрити банківські рахунки на оголошених банком умовах, у свою чергу останній виконав всі перелічені умови, що викладені у заяві: надав строковий кредит та відкрив банківські рахунки. Крім того, відповідач доручив банку без додаткового узгодження перерахувати кредитні кошт в день надання кредиту. Підписавши заяву, відповідач погодилась з тим, що заява разом з запропонованими банком умовами надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка», тарифами, складає між нею та банком кредитно-заставний договір. Наказом банку «Про запровадження технології «Експрес-розстрочка» від 13 квітня 2006 року№С-72 затверджено умови надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка», «Стандарт», з якими в свою чергу погодилась відповідачка. Так, відповідно до п.3.2.5 умов, позичальник доручає банку списувати кошти зі всіх свої поточних рахунків у валюті кредиту або у валюті, відмінної від валюти кредиту, при наявності на них необхідної суми коштів не наданих у кредит, у межах сум, які підлягають сплаті банку за заявою позичальника та цими умовами. Пункт 3.3.5 умов, з якими відповідач погодилася, також передбачає право банку списувати кошти з поточних рахунків позичальника, згідно п.3.2.5 цих умов, при наявності строків платежів, передбачених цими умовами у межах належних до сплати банку сум. Щодо клопотання [PERSON] про застосування строку позовної давності суду пояснив, що статтею 259 ЦК України встановлено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Так, відповідно до п.5.5 умов, терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю у пять років. Таким чином, сторони встановили, що строк позовної давності спливає 29 червня 2011 року. Проте, статтею 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Як вбачається з розрахунку заборгованості, в рахунок погашення заборгованості за кредитом, 18 червня 2010 року було здійснено перше списання коштів. Зазначене та послідуюче списання коштів з рахунків позичальника оскаржене не було, що зайвий раз свідчить про її згоду на здійснення таких дій з боку банку та визнання наявної заборгованості. Отже, 18 червня 2010 року був перерваний строк позовної давності. На підставі викладеного просив у задоволенні зустрічного позову, та у задоволенні заяви про застосування строків позовної давності відмовити у звязку із їх необґрунтованістю та не доведеністю. Первісний позов просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач за первісним позовом, та позивач за зустрічним [PERSON] до зали суду не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала до суду заяву про відкладення розгляду справи. Однак, дані дії відповідача за первісним позовом, та позивача за зустрічним [PERSON] судом розцінюються як затягування процесу та зловживання своїми процесуальними обовязками виходячи із наступного. Так, справа декілька раз призначалась до слухання, останній раз на 18 червня 2015 року, однак кожного разу [PERSON] подавалися клопотання про відкладення слухання справи з тих чи інших підстав. При цьому доказів поважності не прибуття до суду останньою надано суду не було. Статтями 27, 31 ЦПК України встановлено, що особи, які беруть участь у справі, наділені широким колом цивільних прав, і лише одним обов'язком: добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати покладені на них процесуальні обов'язки. Також, суд враховує вимоги ст.157 ЦПК України про дотримання розумних строків розгляду справи. Будучи присутньою у попередніх судових засіданнях відповідач за первісним позовом, та відповідач за зустрічним [PERSON] проти первісного позову заперечувала, посилалася на ті обставини, що у своєму запереченні ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що при оформлені нею споживчого кредиту «Розстрочка» з її згоди були відкриті рахунки для зарахування на них коштів для погашення кредиту, процентів та пені, і цим обґрунтовує незаконне списання коштів з зарплатних рахунків. Як зазначено в заяві позичальника нею дано згоду на перерахування коштів на ці рахунки як для погашення заборгованості за кредитом, які вона повинна на них покласти, з власного волевиявлення, а не з волевиявлення банку, який безпідставно розпоряджався її власними коштами з зарплатних рахунків, на зняття з яких коштів вона згоду не давала. Відкривши рахунки, на які посилається позивач і номера яких зазначені в заяві позичальника, вона дала згоду платити кредит, але як наголошує сам позивач, згідно ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу. Але як вбачається з її заперечень та доказів, дій з її боку не було, тому що банк з власного розсуду без її на те згоди оформлення якої вона повинна була підтвердити письмово, із зазначенням номерів рахунків, з яких вона дозволяє знімати особисті кошти або рішення суду вчиняв протиправні дії. Тому згідно цій законодавчій нормі - дії вчиняв сам ПАТ «КБ «ПриватБанк», і це не може виступати підставами для переривання перебігу позовної давності. Крім того, неправомірними діями банку їй завдано моральної шкоди, яка підлягає стягненню саме з ПАТ «КБ «ПриватБанк». На підставі вищевикладеного просила суд застосувати строк позовної давності, та відмовити у задоволенні первісних вимог, її зустрічні вимоги просила задовольнити у повному обсязі. Повно, всебічно та обєктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісні позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, у задоволенні зустрічних позовних вимог необхідно відмовити виходячи із наступного. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Так, матеріалами справи встановлено, що відповідно до укладеного договору №KRH0RX05521388 від 28 червня 2006 року, [PERSON] (прізвище при укладенні кредитного договору Школьнік) Г.С. (а.с.9, 24-25, 26, 28), 28 червня 2006 року отримала кредит у розмірі 1483,90 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00 % на рік на суму пишку заборгованості за кредитом (а.с.4, 5-8). Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між нею і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов (а.с.4 зворот). За змістом пунктів 2.2, 3.2.5, 3.3.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» «Стандарт» [PERSON], як позичальник, доручає банку, як кредитору, а останній тим самим набуває право, без додаткового узгодження з відповідачем списувати та перераховувати кошти з поточних рахунків відповідача в рахунок погашення кредиту при настанні строків платежів. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], отримавши кредит в обумовленому договорі розмірі, неналежно виконувала взяті на себе договірні зобовязання, допускаючи порушення строків погашення кредиту, прострочену заборгованість (розрахунок заборгованості в матеріалах справи). Крім того, наявність заборгованості [PERSON] підтверджується наданими на вимогу суду представником ПАТ «КБ «ПриватБанк», виписками по особистим рахункам [PERSON], відповідними меморіальними ордерами (а.с.161-254). У звязку із порушеннями зобов'язань за кредитним договором [PERSON] станом на 18 грудня 2013 року має заборгованість у розмірі 29 128,61 гривень, яка складається з наступного: - 886,43 грн. - заборгованість за кредитом; - 7 284,61 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 207,31 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; - 18 886,99 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до пункту 5.3 умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 1 363,27 грн. - штраф (процентна складова), що також підтверджується відповідним розрахунком (а.с.3). Внаслідок цього ПАТ «КБ «ПриватБанк» з поточного карткового рахунку [PERSON] були списані в рахунок погашення кредиту. Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України, Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ від 21 січня 2004 року №22. Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 627, 629 ЦК України, підставами для виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договір, який є обовязковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків (ч.1 ст. 626 ЦК України). Договором приєднання є договір, умови якого встановлено однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч.1 ст. 634 ЦК України). Різновидом договору є кредитний договір, який обовязково укладається в письмові формі (ст.1054, 1055 ЦК України). Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно п.1.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ від 21 січня 2004 року №22, списання договірне (договірне списання) списання банком з рахунку клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом. Згідно п.1.8 тієї ж Інструкції платники-фізичні особи мають право оформляти доручення про списання коштів зі своїх рахунків у довільній формі, погодженій у договорі з банком. Нормою ст.1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберігала його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених норм законодавства, суд приходить до висновку, що між сторонами у справі було укладено кредитний договір від 28 червня 2006 року №KRH0RX05521388, який складається із Заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), повністю відповідає вимогам законодавства щодо форми та змісту таких договорів. При цьому, судом встановлено факт неналежного виконання [PERSON] своїх договірних зобовязань за даним кредитним договором, що призводило до виникнення простроченої заборгованості по сплаті кредиту, яка станом на 18 грудня 2013 року має заборгованість у розмірі 29 128,61 гривень. Оскільки даний кредитний договір, підписаний [PERSON], передбачає право банку на списання з поточних її рахунків коштів в рахунок погашення її заборгованості за даним кредитним договором без додаткового погодження з нею, суд вважає первісні вимоги ПАТ «КБ «ПриватБанк» обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується зустрічного позову відповідача [PERSON], то суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено обставин, які б свідчили про неправомірність та незаконність дій зі сторони ПАТ «КБ «ПриватБанк». Посилання [PERSON] на відсутність її згоди на таке списання коштів, суд не приймає до уваги, оскільки вони є бездоказовими, спростовуються встановленими в судому засіданні та наведеними вище фактичними обставинами, дослідженими судом доказами. Що стосується заяви [PERSON] про застосування строків позовної давності, то суд приходить до висновку про неможливість її застосування в даному випадку виходячи із наступного. Відповідно до ст.257 ЦПК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст.258 ЦПК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Згідно ч.1 ст.259 ЦПК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до ч.2 ст.259 ЦПК України, позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін. Відповідно до п.5.5 умов, терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю у пять років. Таким чином, сторони встановили, що строк позовної давності спливає 29 червня 2011 року. Проте, статтею 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Як вбачається з розрахунку заборгованості, в рахунок погашення заборгованості за кредитом, 18 червня 2010 року було здійснено перше списання коштів. Зазначене та послідуюче списання коштів з рахунків позичальника оскаржене не було, що зайвий раз свідчить про її згоду на здійснення таких дій з боку банку та визнання наявної заборгованості. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» сплачену та документально підтверджену суму судового збору у розмірі 291,29 грн. (а.с.14). Крім того, ухвалою суду від 07 квітня 2014 року, відповідачеві [PERSON] було відстрочено сплату судового збору за подання зустрічного позову до ПАТ «КБ «ПриватБанк» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок необґрунтованого примусового стягнення коштів із заробітної плати, а отже, з останньої на користь держави підлягає стягненню сума судового збору за вимогу матеріального характеру у розмірі 243,60 грн., та за вимогу морального характеру у розмірі 243,60 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved