Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

07.10.2021 року року до суду звернулася позивач [PERSON] з позовом про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя до відповідача [PERSON] 20.10.2021 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача фізичної особи. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21.10.2021 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників розгляду справи на 14.12.2021 року. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось відповідно до положень ст. 247 ЦПК України. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визнати об`єкт нерухомого майна - квартиру за адресою: [ADDRESS] , спільною сумісною власністю подружжя. В порядку поділу майна подружжя визнати за нею та відповідачем право власності на Ѕ частину квартири, за кожним, що розташована за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: 26.09.2003 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у відділі реєстрації актів цивільного стану Амур-Нижньодніпровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис № 870. В період шлюбу в них народився син - [PERSON] , [INFO] . Однак сімейне життя між ними не склалось. Причиною розпаду сімейних відносин стали різні погляди на життя, на сімейні цінності, через що у них постійно виникали сварки. Вони переконались, що у них немає спільних інтересів, вони мають зовсім протилежні погляди на сімейне життя. Вони втратили почуття любові та пошани один до одного. 03.10.2018 року за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області у справі № 173/1265/18 шлюб між ними розірваний. Рішення набрало чинності 03.11.2018 року. Після розірвання шлюбу вона змінила прізвище з [PERSON] на « [PERSON] ». В період шлюбу ними за спільні кошти була придбана квартира за адресою: [ADDRESS] .. Після розірвання шлюбу з відповідачем вона разом із сином [PERSON] залишилась проживати в квартирі за вищевказаною адресою. Вважає, що квартира за адресою: [ADDRESS] , є її і відповідача спільною сумісною власністю. З метою захисту своїх інтересів, вважає, що квартира має бути поділена між нею та відповідачем, що і стало підставою звернення до суду. В судове засідання позивач не з`явилась. Подавши заяву про розгляд справи у її відсутність. Згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про дату час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставлення СМС-повідомлення. Відзив на позовну заяву не надав. Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Як встановлено в судовому засіданні сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 26.09.2003 року, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Амур-Нижньодніпровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис № 870. В період шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. 03.10.2018 року за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області у справі № 173/1265/18 шлюб між сторонами розірваний. Рішення набрало чинності 03.11.2018 року, що підтверджується копією рішення суду. Після розірвання шлюбу позивачка змінила прізвище з [PERSON] на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені. В період шлюбу сторонами була придбана квартира за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна. Квартира була придбана на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Питомцем В.А., серія ВЕО № 439209, реєстровий номер 540 від 17.04.2007 року. Право власності на вищевказану квартиру зареєстроване за відповідачем. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч.1,2 ст. 60 СК України - Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1. 3 ст. 61 СК України - Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. \~ \~Якщо\~одним із\~подружжя укладено\~договір в\~інтересах сім`ї,\~то гроші,\~інше майно,\~в тому\~числі гонорар,\~виграш,\~які були\~одержані за\~цим договором,\~є об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя Відповідно до заявлених позовних вимог, позивач просить визнати за нею і відповідачем, за кожним, право власності на Ѕ частину вищевказаною квартири, як на спільне сумісне майно, придбане в період шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України - Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України - У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) ( 435-15 ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у разі, якщо подружжя не вирішили питання щодо придбання частки неподільної речі одним з них, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Враховуючи, що спірна квартира була придбана сторонами в період шлюбу, за спільні кошти, дане майно є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає розподілу між сторонами в рівних частинах. За даних обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених вимог, та враховуючи, що при поданні позовної заяви позивачем сплачений судовий збір відповідно до вартості майна, право власності на яке він просить визнати за собою, тому понесені позивачем судові випрати суд вважає за можливе покласти на позивача, а з відповідача стягнути на користь держави судовий збір відповідно до вартості майна, на яке право власності визнається за відповідачем в сумі 1260.00 грн коп.

Outcome: approved