Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

08.05.2019 року заявник [PERSON] звернулася до Корабельного районного суду м. Миколаєва із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: встановити факт належності їй - державного акту на право приватної власності на землю, переданої для ведення особистого підсобного господарства, виданого на підставі рішення II сесії XXII скликання Жовтневої районної ради народних депутатів від 16 вересня 1994 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2590/2591, на ім`я « [PERSON] ». Мотивуючи заяву тим, що іншим шляхом, крім звернення до суду, усунути ці розбіжності не видається можливим. В судове засідання заявник не з`явилася, надала до суду заяву в якій заявлені вимоги підтримала та просила розглянути справу без її участі. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, однак надав заяву до суду в якій проти задоволення вимог заявниці не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про встановлення факту, що має юридичне значення та підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 року Про встановлення фактів, що мають юридичне значення при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Судом встановлено, що на підставі рішення II сесії XXII скликання Жовтневої районної ради народних депутатів від 16 вересня 1994 року заявнику видано державний акт на право приватної власності на землю площею 0,01 га для ведення особистого підсобного господарства який було зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2590/2591. При складанні вищевказаного державного акту було допущено помилку, а саме при перекладі прізвища заявника на українську мову замість правильного « [PERSON] » вказано « [PERSON] ». 21 лютого 2019 року заявник звернулася з заявою до головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області відділ у Миколаївському районі щодо виправлення помилки у державному акті. Проте, на лист від 01 березня 2019 року начальник відділу у Миколаївському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області заявнику повідомила, що з 2013 року державні акти не видаються. Крім того інструкцією «Про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою», яка, на теперішній час, втратила чинність заборонялося робити виправлення або помарки в державних актах. Через зазначені розбіжності в документах заявник не може належним чином реалізувати своє право на володіння та розпорядження належним їй майном. Відповідно до листа ВСУ 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст. 256 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» правовстановлюючим документом, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно є не державний акт на право власності на земельну ділянку, а свідоцтво про право власності на нерухоме майно. При цьому, з 01 січня 2013 року, державні акти не видаються. Таким чином, оцінюючи досліджені по справі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності в їх сукупності, суд приходить до висновку, що правовстановлюючий документ, який дає право на користування земельною ділянкою заявником, а саме: на право приватної власності на землю, переданої для ведення особистого підсобного господарства, виданого на підставі рішення II сесії XXII скликання Жовтневої районної ради народних депутатів від 16 вересня 1994 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2590/2591, належить заявнику [PERSON] , [INFO] , а також, що у вказаному правовстановлюючому документі допущено помилку в написанні прізвища заявника, яка не може бути усунута іншим шляхом, ніж зверненням до суду та перешкоджає заявнику в реалізації його права на володіння та користування земельною ділянкою. Тож, факт про встановлення якого просить заявник, має юридичне значення, при цьому спір про право цивільне відсутній, а метою встановлення факту, що має юридичне значення - належності правовстановлюючого документа заявнику, є користування земельною ділянкою. При цьому, суд вважає, що заявник позбавлений можливості у позасудовому порядку встановити факт належності правовстановлюючого документа. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, можуть бути порушені в суді за заявами як безпосередньо заінтересованих у цьому осіб, так і інших громадян. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст.15 ЦК України та ст. 4 ЦПК України. У відповідності з п. 5 ч. 2 ст. 293, Цивільного процесуального кодексу України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. На підставі наведеного суд вважає за належне задовольнити заяву [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, де заінтересованою особою виступає Галицинівська сільська рада Вітовського району Миколаївської області.

Outcome: approved