Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

08 лютого 2021 року адвокат Д`яконова Кристина Ігорівна, діюча від імені та в інтересах [PERSON] , звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя до [PERSON] про стягнення суми боргу в загальному розмірі 41243,49 гривень. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що 16 жовтня 2019 позивач передав відповідачу у борг грошові кошти у розмірі 10000 гривень, які він до теперішнього часу не повернув. Крім того, 05 березня 2020 року та 15 липня 2020 року позивач надав у борг відповідачу грошові кошти у розмірі 20000 гривень та 5000 гривень, які останній повинен був повернути до 06 липня 2020 року та 31 серпня 2020 року відповідно. На теперішній час борг не повернуто. Просила стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 35000 гривень, 3% річних за договорами позики у розмірі 1025,29 гривень, інфляційну складову у розмірі 1840 гривень та пеню у розмірі 3378,20 гривень. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 25 лютого 2021 року відкрите спрощене позовне провадження у справі та справа призначена до розгляду. Представник позивача адвокат Д`яконова К.І. у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутності та у відсутності позивача. Просила позовні вимоги задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся судом за місцем його реєстрації. Відзиву на пред`явлений позов, а також будь-яких інших заяв чи клопотань, що стосуються суті справи, відповідачем суду не надано. З урахуванням наведених обставин, зважаючи на наявність письмової згоди представника позивача, суд вважає можливим ухвалити рішення в порядку заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст.ст. 223, 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 16 жовтня 2019 між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] взяв у борг у [PERSON] грошову суму у розмірі 10000 гривень та зобов`язався повернути зазначену суму до 31 грудня 2019 (а.с. 11). 05 березня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] взяв у борг у [PERSON] грошову суму у розмірі 20000 гривень та зобов`язався повернути зазначену суму до 10 липня 2020 року (а.с. 11). 15 липня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] взяв у борг у [PERSON] грошову суму у розмірі 5000 гривень та зобов`язався повернути зазначену суму до 31 серпня 2020 року (а.с. 12). Таким чином, між сторонами було укладено три договори позики на загальну суму 35000 гривень, на які розповсюджуються вимоги Розділу ІІІ (параграфу 1 Глави 71) ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як зазначено у позовній заяві, відповідач [PERSON] не виконав умови договорів позики від 16 жовтня 2019 року, 05 березня 2020 року та 15 липня 2020 року, оскільки не повернув у встановлені строки, суму боргу у загальному розмірі 35000 гривень. Відповідач, не з`явившись у судове засідання, не спростував вказаних обставин. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Таким чином, на підставі викладеного, суд вважає, що сума боргу за договорами позики від 16 жовтня 2019 року, 05 березня 2020 року та 15 липня 2020 року у розмірі 35000 гривень підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] , а тому задовольняє позовні вимоги в цій частині у повному обсязі. Згідно із ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. За змістом ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно заявлених позивачем вимог, підлягають стягненню з відповідача 3 % річних в розмірі 1025,5 гривень, виходячи з розрахунку: за договором позики від 16.10.2019 року: 10000 х 0,03 : 365 х 761 день = 625,5 гривень; за договором позики від 05.03.2020 року: 20000 х 0,03 : 365 х 205 днів = 337 гривень; за договором позики від 15.07.2020 року: 5000 х 0,03 : 365 х 153 дні = 63 гривни, а всього 1025,5 гривень. Крім того, згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України з відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню інфляційна складова від суми боргу в межах заявлених позовних вимог у розмірі 1840 гривень, виходячи з наступного: за договором позики від 16.10.2019 року з 01.01.2020 року по 01.02.2021 року з урахуванням встановленого індексу інфляції - 690 гривень; за договором позики від 05.03.2020 року: з 01.09.2020 року по 01.02.2021 року з урахуванням встановленого індексу інфляції - 920 гривень; за договором позики від 15.07.2020 року: з 01.09.2020 року по 01.02.2021 року з урахуванням встановленого індексу інфляції - 230 гривень, а всього 1840 гривень. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення пені з відповідача, суд зазначає наступне. Відповідно до ст..ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Судом встановлено, що +при укладанні договорів позики від 16 жовтня 2019 року, 05 березня 2020 року та 15 липня 2020 року, [PERSON] та [PERSON] не обумовлювалися умови щодо сплати неустойки у випадку порушення зобов`язань, оскільки у розписках, наданих [PERSON] відсутні посилання на це. Доводи представника позивача про те, що у даному випадку розмір неустойки обраховується відповідно до вимог Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» та обчислюється відповідно до розміру подвійної облікової ставки НБУ, суд не приймає до уваги, оскільки вказаний закон регулює договірні правовідносини між підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності. Оскільки договори позики від 16 жовтня 2019 року, 05 березня 2020 року та 15 липня 2020 року укладені між фізичними особами: [PERSON] та [PERSON] , Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» не розповсюджує свою дію на спірні правовідносини, а тому позовні вимоги про стягнення пені задоволенню не підлягають. Аналізуючи вищевикладене, суд приходе до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення на його користь грошових коштів за договорами позики від 16 жовтня 2019 року, 05 березня 2020 року та 15 липня 2020 року у розмірі 37865,5 гривень: суми боргу у розмірі 35000 гривень, 3% річних у розмірі 1025,5 гривень та інфляційної складової у розмірі 1840 гривень. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з квитанції про сплату судового збору, розмір судових витрат, понесених [PERSON] за подачу позову складає 908 гривень, а тому з урахуванням часткового задоволення позову, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору, пропорційну до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 834 гривни.

Outcome: partial