Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

09.07.2015 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) про стягнення боргу за договором позики (а.с.2-4). Так, позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача борг за договором позики від 19.12.2013 року у розмірі 124 966,59 грн., що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 02.07.2015 року становить 5 950,79 дол. США, з яких: - 78 120 грн., що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 02.07.2015 року становить 3 720 дол. США - борг за договором позики - розписки від 19.12.2013 року; - 2 427,60 грн., що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 02.07.2015 року становить 115,60 дол. США - три проценти річних від простроченої суми; - 44 419 грн., що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 02.07.2015 року становить 2 115,19 дол. США - індекс інфляції з липня 2014 року по травень 2015 року. Також позивач просить стягнути на його користь з відповідача судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що 19.12.2013 року [PERSON] під розписку позичив у [PERSON] гроші в сумі 3 720 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 02.07.2015 року становить 78 120 грн. та зобов'язався повернути грошові кошти через шість місяців, тобто 19.06.2014 року. Між тим, на теперішній час борг не повернуто, тобто 3 720 дол. США (78 120 грн.), згідно із розпискою, залишені неповернутими [PERSON] на користь [PERSON] і по даний час. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.07.2015 року відкрито провадження по справі № 495/4582/15-ц за позовом [PERSON]до [PERSON]про стягнення боргу за договором позики. Справу призначено до розгляду (а.с.16). Позивач - [PERSON], в судові засідання не з'явився, але його представник - [PERSON], подала до суду клопотання, згідно якого заявлені позовні вимоги [PERSON] підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності та за відсутності позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.29). Відповідач - [PERSON], відзив або заперечення на позов [PERSON] до суду не надав та в судові засідання не з'явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду. Так, ухвала суду та повістка про призначення слухання справи на 30.07.2015 року та 20.08.2015 року, а також копія позовної заяви [PERSON] з додатками до неї були надіслані на адресу [PERSON] ([ADDRESS]) (а.с.18, 26), яка наявна в матеріалах справи та за якою він зареєстрований (21-22). Між тим, усі документи з зазначеної адреси були повернуті до суду у зв'язку із закінченням терміну зберігання (а.с.27-28, 29-30). Відповідно до ч.5 ст.74 Цивільного процесуального кодексу України, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно із ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно із ст.157 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більше як на п'ятнадцять днів. Враховуючи викладені обставини, норми чинного законодавства та ті факти, що відповідач в жодне судове засідання не з'явився, будь-яких клопотань не заявляв, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, але просили розглянути справу без їх присутності та проти винесення заочного рішення не заперечували, строк розгляду справи, відповідно до ст.157 Цивільного процесуального кодексу України, закінчується і ніхто із сторін не заявив клопотання про його подовження, суд вважає за можливе і необхідне, у відповідності до ч.4 ст.169, ч. 1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України, розглянути справу без участі сторін або їх представників, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи. У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Так, [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, відповідно до розписки від 19.12.2013 року, що виконана рукописом, [PERSON] отримав у борг від [PERSON] грошові кошти в розмірі 3 720 дол. США на строк у 6 (шість) місяців та зобов'язався їх повернути до 19.06.2014 року (а.с.5). Між тим, [PERSON] борг за договором позики, відповідно до розписки від 19.12.2013 року, у встановлений строк та по теперішній час [PERSON] не повернув. Так, як вбачається з матеріалів справи та було вище зазначено, між сторонами виникли правовідносини, що витікають з договору позики, які регулюються нормамиЦивільного кодексу України. Відповідно до ст.ст. 509. 510, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Загальними умовами зобов'язання є те, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ст.ст. 525, 625 ЦК України). Згідно із ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК України). Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України). Згідно із ч.ч. 1, 3 ст.1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Як встановлено матеріалами справи, [PERSON] в порушення зазначених вище норм чинного законодавства та написаної власноруч і без примушення розписки, не повернув [PERSON] суму грошових коштів в розмірі 3 720 дол. США до сих пір, у зв'язку з чим така сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в примусовому порядку. На вимогу суду представником [PERSON] - [PERSON], було представлено для огляду оригінал розписки, яка, по-перше, повністю відповідає її копії, наявної в матеріалах справи, а, по-друге, свідчить про те, що [PERSON] дійсно позичені гроші [PERSON] не повернув. Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник який прострочив виконання зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За приписами статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частин 1 та 2). Крім того, слід зазначити і те, що право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням зазначеного індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Розрахунок інфляційних витрат здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України та Листа Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997 року з рекомендаціями відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ. Відповідно до розрахунків 3 (трьох) відсотків річних та збитків від інфляції, зроблених позивачем та перевірених судом (а.с.7-9): - розмір збитків від інфляції за період прострочення з липня 2014 року по травень 2015 року (включно), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 2 115,19 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 02.07.2015 року складає 44 419 грн.; - розмір 3 (трьох) відсотків річних за період прострочення з 20.06.2014 року по 02.07.2015 року (включно), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 115 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 02.07.2015 року складає 2 427,60 грн. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України). Враховуючи вищезазначені обставини, норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог [PERSON] до [PERSON]про стягнення боргу за договором позики, у зв'язку з чим такий позов підлягає задоволенню. Згідно із ст.ст. 79, 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню судові витрати за розгляд позовної заяви.

Outcome: approved