Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

09 листопада 2021 року позивач звернулась до Варвинського районного суду Чернігівської області із зазначеною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що від шлюбу з [PERSON] у них народилося двоє дітей донька [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 31 березня 2017 року з [PERSON] на її користь стягувалися аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 750,00 грн, а на утримання доньки [PERSON] у розмірі 850,00 грн. Стягнення на утримання доньки [PERSON] на підставі вказаного рішення суду припинилося, оскільки дитина досягла повноліття. Наскільки їй відомо, зараз [PERSON] мешкає та працює у місті Києві. Розмір аліментів, які стягуються з нього на доньку [PERSON] у розмірі 850,00 грн, на даний час є недостатнім для належного утримання та забезпечення нормального розвитку дитини, враховуючи інфляційні процеси, збільшення розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та економічну ситуацію в державі. Разом з тим, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним, саме стягувачу надано право вибору способу стягнення аліментів, а імперативна заборона змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження відсутня. На цих підставах просить змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 31 березня 2017 року про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання доньки [PERSON] у розмірі 850,00 грн щомісячно, встановивши спосіб стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50\~% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, а також стягнути з [PERSON] понесені нею судові витрати. Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 26 листопада 2021 року цивільну справу прийнято до провадження, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено справу до судового розгляду на 28 грудня 2021 року. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, у позовній заяві просила розглянути справу без її участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про місце, дату і час розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.\~29), відзиву на позов або заяв з процесуальних питань до суду не подав. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про місце, дату і час судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України проводить заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що від шлюбних стосунків у [PERSON] та [PERSON] народилося двоє дітей донька [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] (а.с.\~9, 10, 11). На підставі рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 02\~листопада 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 31 березня 2017 року ухвалено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 750 гривень щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15\~березня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття, а на утримання [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 850 гривень щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15\~березня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.\~6-8). Отримувач аліментів [PERSON] 13 жовтня 2020 року уклала новий шлюб, після чого змінила прізвище на [PERSON] (а.с.\~11). На даний час старша донька [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , досягла повноліття. Довідкою №\~837, виданою Журавським старостинським округом Варвинської селищної ради 04\~жовтня 2021 року, підтверджується, що позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та до складу її сім`ї входить дочка [PERSON] , 2012 року народження, тобто дочка [PERSON] проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні (а.с.\~12). Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН Про права дитини від 20\~листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N\~789-XII від 27\~лютого 1991 року та набула чинності для України 27\~вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Також Конвенцією про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язується забезпечити дитині такий\~захист і\~піклування,\~які необхідні\~для її\~благополуччя,\~беручи до\~уваги права\~й обов`язки\~її батьків,\~опікунів чи\~інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1, 2 ст. 3). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною першою ст. 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Таким чином, саме одержувач аліментів наділений правом на звернення до суду із вимогою про зміну способу аліментів. При цьому положення ч.\~3 ст.\~181 СК України не пов`язують право особи, яка звертається до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів з обов`язком надання доказів про наявність підстав для зміни розміру аліментів, оскільки таке право одержувачу аліментів гарантовано ч.\~3 ст.\~181 СК України. Згідно з ч. 1 ст.\~192\~СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст статей\~181,\~192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Відповідно до ст.\~141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. При визначенні розміру аліментів відповідно до ст. 182 СК України суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Згідно зі ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не надав доказів на підтвердження обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів (ст.\~182 СК України). Суд зважає на те, що відповідно до ч.\~2 ст.\~182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.\~7\~Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2017\~рік» було встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 01\~січня 2017 року 1\~355,00 гривень, з 01\~травня 2017 року 1 426,00 гривень, з 01\~грудня 2021 року 1\~492,00 гривні. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину у березні 2017 року становив 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.\~2 ст.\~182 СК України у редакції від 11\~листопада 2016 року, що діяла у березні 2017 року), тобто з 01\~січня 2017 року 406,50 грн. При цьому визначена судом у 2017 році сума аліментів у розмірі 850,00 грн практично удвічі перевищувала мінімальний розмір аліментів. Статтею 7\~Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2021\~рік» установлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 01\~січня 2021 року 2\~395,00 гривень, з 01\~липня 2021 року 2 510,00 гривень, з 01\~грудня 2021 року 2\~618,00 гривень. Зараз гарантований мінімальний розмір аліментів на одну дитину становить 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто з 01\~грудня 2021 року 1\~309,00 грн. Тобто, на сьогоднішній день сума аліментів у розмірі 850,00 грн є значно меншою за встановлений законодавством гарантований мінімальний розмір аліментів, що порушує права дитини. Ті обставини, що з віком потреби дітей зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає донька, на її утримання, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку, є загальновідомими та не потребують доказування. Оскільки змінюються потреби в коштах для утримання і розвитку дитини, то виникли дійсні підстави для вимоги до платника аліментів про зміну способу їх стягнення та, відповідно, збільшення їх розміру. Зважаючи на інтереси дитини, враховуючи вимоги ст. ст.\~181-183 СК України, встановлений законодавством прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів та встановлення способу стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача. На переконання суду вказаний розмір аліментів буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Крім того, суд зважає, що стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) платника автоматично регулює розмір стягнень залежно від рівня доходів платника і одночасно забезпечує обов`язкове стягнення аліментів у розмірі, не нижчому від гарантованого мінімального розміру, встановленого на рівні 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач у\~позовній заяві\~просила стягнути\~з відповідача\~витрати на\~професійну правничу\~допомогу у\~сумі 2\~000,00\~грн,\~на підтвердження\~яких подала\~копію договору\~про надання\~юридичних послуг\~№\~11\~від 25\~вересня 2021\~року,\~у якому\~визначена вартість\~надання консультації\~та складання\~позовної заяви\~(а.с.\~13-14),\~копію акта\~прийняття-передачі\~наданих юридичних\~послуг та\~копію розрахункових\~квитанцій №\~48861\~та №\~480862\~від 02\~жовтня\~2021\~року,\~які свідчить\~про отримання\~адвокатом Дроб`язко\~О.О.\~від позивача\~ [PERSON] \~гонорару на\~загальну суму\~2\~000,00\~грн,\~зокрема,\~у сумі\~1\~500,00\~грн -\~за виготовлення\~позовної заяви\~та 500,00\~грн \~за надання\~консультації (а.с.\~16). Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Зважаючи на\~задоволення позову\~у повному\~обсязі,\~відсутність заперечень відповідача щодо суми витрат позивача на професійну правничу допомогу, розумність вказаних витрат та їх співмірність зі складністю справи, суд вважає, що витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача у визначеному позивачем розмірі, тобто у сумі 2\~000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved