Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

09 грудня 2021 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису щодо [PERSON] . Заява [PERSON] мотивована тим, що вона у період з 23 листопада 2002 року і по теперішній час перебуває у шлюбних відносинах з [PERSON] з яким проживають за однією адресою: [ADDRESS] , разом з їх спільним сином [PERSON] , [INFO] та її матір`ю [PERSON] , [INFO] . Починаючи з 2005 року [PERSON] почав систематично проявляти стосовно неї, сина та матері безпідставну агресію, цькувати, погрожувати, психологічно тиснути, виражатися нецензурною лайкою, вживати алкогольні напої та вести аморальний спосіб життя, внаслідок чого почали виникати численні сварки, що породжували як психологічне, так і фізичне домашнє насильство як стосовно заявника, так і стосовно спільної дитини. Вказане відбувалося систематично до теперішнього часу, але острах людського осуду, сорому не давали заявнику звертатися до медичного закладу для зняття побоїв та до відділу поліції. Серед зафіксованих проявів домашнього насильства з боку [PERSON] відносно останнього складено протокол про адміністративне правопорушення за фактом того, що 14.11.2021 року, близько 15 год. 58 хв. за адресою: [ADDRESS] , виник конфлікт між [PERSON] та [PERSON] , в ході якого останній висловлювався нецензурною лайкою, ображав заявницю, спричиняв їй фізичний біль, неодноразово за короткий проміжок часу погрожував фізичною розправою, дослівно «вбити», що робить кожного дня. Крім вказаного, на даний час [PERSON] вживає алкогольні напої та вже більше восьми місяців має коханку до якої їздить систематично кожного вечора, тобто живе окремим життям. Зазначає, що ані наявність заяв про вчинення адміністративних правопорушень, що пов`язані з домашнім насильством, ані ймовірність настання відповідальності за вчинені порушення не впливають належним чином на [PERSON] та не сприяють припиненню з боку останнього домашнього насильства різних форм щодо заявника, спільної дитини та матері заявника, що проявляється у наступному: забороняє заявнику працювати, змусив звільнитися з останнього місця роботи; не надає коштів на утримання членів сім`ї заявника, яку він своєю не вважає, не надає коштів на харчування, одяг, лікування, забезпечення базових побутових потреб; в присутності спільного сина та матері, яка вже має вікові хвороби, зокрема вади серця та гіпертонію, постійно виражається на адресу заявника нецензурною лайкою, погрожує при кожній сварці спровокованій ним же фізичною розправою, що негативно впливає на їх психоемоційне здоров`я та фізичне здоров`ї матері; в присутності спільного сина на матері завдавав заявнику фізичного болю, що не спричинив тілесних ушкоджень що, зокрема, проявлялося у ляпасах, стусанах, штовханні; в присутності спільного сина та матері постійно погрожував щоразу при конфлікті, який сам ініціював, заявнику безпосередньо або фізичною розправою над всіма, через підпал будинку та катування та залякував; на протязі багатьох років принижував їх, наголошуючи на тому, що заявник нікчемна як жінка і як матір, господиня, а матір заявника заважає йому бути господарем, а син не від нього; створив нестерпні психологічні умови для їх проживання. З урахуванням зазначеного, [PERSON] просила видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] на строк шість місяців, визначивши такі тимчасові обмеження його прав стосовно неї, [PERSON] , [PERSON] : - заборонити наближатися ніж на 100 метрів до місця фактичного проживання [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; - заборонити наближатися ближче ніж на 100 метрів до місць частого відвідування [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ; - заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ; - заборонити переслідувати та в будь-який спосіб спілкуватися з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці невідомому [PERSON] ; - заборонити вести листування, телефонні переговори (в тому числі надсилати смс повідомлення) з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 09 грудня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні заявник [PERSON] підтримала заяву просила суд її задовольнити. Хоче, щоб [PERSON] більше з нею, її сином та матірью не проживав. Будинок, в якому вони проживають, придбаний під час шлюбу за кошти матері. Її мати не обмежена в дієздатності, повноважень на вчинення дій від її імені не має. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні доводи заяви не визнав, просив суд відмовити у її задоволенні. Допустив нецензурне висловлювання відносно дружини лише один раз, за що на нього було накладено адміністративне стягнення. Більше подібних порушень не допускав. Викладені заявником обставини не відповідають дійсності. Суд, вислухавши позиції учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до висновку, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав. Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а насамперед, як проблема захисту прав людини і, перш за все, прав жінок. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушенням прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства. Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї. У той же час згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Економічне насильство\~-\~форма домашнього\~насильства,\~що включає\~умисне позбавлення\~житла,\~їжі,\~одягу,\~іншого майна,\~коштів чи\~документів або\~можливості користуватися\~ними,\~залишення без\~догляду чи\~піклування,\~перешкоджання в\~отриманні необхідних\~послуг з\~лікування чи\~реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру (пункт 4 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб (частина друга статті 26 вказаного Закону). Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Відповідно до частини четвертої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. З урахуванням змісту наведених норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність. Статтею 350-2 ЦПК України визначено вичерпний перелік осіб, які можуть подати заяву про видачу обмежувального припису, а саме: 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»; 2) особою, яка постраждала від насильства за ознакою статі, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків»; 3) батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків»; 4) опікуном, органом опіки та піклування в інтересах недієздатної особи, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків». Заявник звертаючись до суду в інтересах [PERSON] не надала доказів на підтвердження того, що вона підпадає під ознаки осіб, які мають право на подачу заяви про видачу обмежувального припису у відповідності до ст. 350-2 ЦПК України. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Заявник [PERSON] зареєстрована за адресою місця проживання у будинку за адресою: [ADDRESS] . У зазначеному будинку зареєстроване місце проживання також мають: спільний син сторін [PERSON] , [PERSON] , [INFO] та заінтересована особа [PERSON] . Заявник при зверненні до суду з заявою про видачу обмежувального припису на підтвердження обставин, викладених в заяві обмежилася поданням лише копій паспортів, карток платників податків, довідки про реєстрацію місця проживання [PERSON] та технічним паспортом на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Проте, заявником не надано суду належних, допустимих та беззаперечних доказів на підтвердження вчинення [PERSON] постійного та безперервного домашнього насильства відносно неї та сина [PERSON] у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Отже, надані докази не містять об`єктивний даних про вчинення [PERSON] дій, передбачених ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству, які б могли бути кваліфіковані як домашнє насильство. Оскільки заявник не надала беззаперечних доказів на підтвердження вчинення [PERSON] постійного та безперервного домашнього насильства у розумінні Закону, а судом не встановлено випадків домашнього насильства відносно [PERSON] та [PERSON] , а також ризиків настання насильства у майбутньому, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про видачу обмежувального припису.

Outcome: dismissed