Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

08.11.2016 року [PERSON] звернулась із вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач послалась на те, що сторони є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO]. 15.06.2017 року шлюб між сторонами розірваний. Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 14.04.2010 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки стягнуті аліменти у розмірі 232,50 гривень щомісячно. Посилаючись на те, що з моменту стягнення аліментів рівень життя суттєво подорожчав, а дитина окрім шкільної освіти додатково вивчає іноземну мову, займається спортом, у зв'язку з чим вона несе додаткові витрати, відповідно, її майновий стан погіршився, а відповідач свідомо нехтує обов'язками по вихованню дитини - [PERSON], [INFO], матеріально не утримує її, позивач просила збільшити розмір аліментів до 30 % прожиткового мінімуму - 459,30 грн. щомісячно та застосувати до [PERSON] такий крайній захід впливу на осіб, які не виконують батьківських прав як позбавлення батьківських прав. Позивач в останнє судове засідання не з'явилась, повідомлена про розгляд справи належним чином, надала заяву, згідно якої позов підтримала, просила розглядати справу без її участі в порядку статей 224-226 ЦПК України. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлений про розгляд справи належним чином через оголошення у пресі - Урядовий кур'єр №93, про причини неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не надавав. Третя особа відділ опіки та піклування Малиновської державної адміністрації в судове засідання не з'явилась, повідомлена про розгляд справи належним чином (поштове повідомлення №6504512215491), про причини неявки не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи не надавала. Відповідно до ч.1 ст. 151 Сімейного Кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Водночас, за ст. 164 Сімейного Кодексу України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (за умови винної поведінки батьків). В судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про народження, виданим Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м.Одеси, актовий запис №875. Відомості про батька дитини внесені у свідоцтво в порядку ст. 135 Сімейного Кодексу України. На час розгляду справи дитина проживає із матір'ю. Відповідач з дитиною не спілкуються, за місцем проживання дитину не відвідує, матеріально її не утримує, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не забезпечує харчування, медичний догляд, лікування, повністю самоусунувшись від виховання доньки. Вказані обставини підтверджуються показаннями допитаних в суді свідків [PERSON], [PERSON], висновком Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 25.04.2017 року №730/01-11 про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до неповнолітньої [PERSON], [INFO]. При таких обставинах, суд дійшов висновку про свідоме нехтування відповідачем своїми обов'язками по вихованню дитини (винна поведінка), коли він не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, не створює належних умов для розвитку дитини, не виявляє до неї інтересу, що передбачає застосування до [PERSON] такого крайнього заходу впливу на осіб, які не виконують батьківських прав як позбавлення батьківських прав. Встановлене судом узгоджується і з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 20.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», за п.16 якої зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, за наявності винної поведінки батьків можна розцінювати як ухилення від виховання дитини. Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача в частині позбавлення батьківських прав відповідають вимогам закону та не суперечать інтересам дитини. Згідно ч.2 ст. 166 ЦПК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Так, Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 14.04.2010 року з відповідача на користь [PERSON] на утримання [PERSON] стягнуті аліменти у розмірі 232,50 гривень щомісячно. Позивач стверджувала, що з моменту ухвалення судового рішення відбулось суттєве збільшення розміру цін на продукти харчування та комунальні послуги, вона несе більші матеріальні затрати на утримання дитини, у зв'язку з навчанням дитини на приватних курсах, зайняттям дитиною спортом, відповідно, її майновий стан погіршився. Враховуючи викладене, позивач просила в порядку статті 192 СК України збільшити розмір аліментів до 459,30 гривень щомісячно, що фактично становить 30% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку. Розмір аліментів може бути зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них, що відповідає статті 192 СК України. Зазначене узгоджується з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Окрім того, як вбачається з правової позиції Верховного Суду України, яка висловлена в постанові від 05.02.2014 року у справі № 6-143цс13 враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Право вимагати заміни розміру аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених у ст.ст. 182-184 СК України не може обмежуватися разовим її здійсненням. При вирішенні зазначеного питання Верховний Суд України дійшов висновку про відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, а у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей, зокрема, і ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі». Отже, при вирішенні питання про зміну розміру аліментів, судом мають бути враховані не тільки вимоги, визначені ст.192 СК України, а й інші обставини, які відповідають реаліям життя. Так, у зв'язку зі збільшенням цін на комунальні послуги, навчання та продукти харчування, виховання дитини [PERSON] на рівні необхідному для фізичного, розумового, духовного та соціального розвитку значно ускладнилось. Обставини подорожчання життя є загальновідомими та відповідно до ст.60 ЦПК України не підлягають доказуванню. Крім того, ухвалюючи рішення, суд враховує, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Жодних доказів на підтвердження майнового стану відповідача, наявності такого та його розміру позивачем в процесі розгляду справи не надано. Поряд із тим, суд вважає, що зазначені обставини не можуть бути підставою відмови у позові. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Обставин, які б перешкоджали відповідачеві як особі працездатного віку виконанню обов'язку по утриманню своєї дитини судом не встановлено. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем доведений факт зміни (погіршення) матеріального стану, що надає позивачу право на збільшення аліментів в порядку статті 192 СК України. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню, суд виходить з того, що батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, та нести відповідні витрати в рівних частках, забезпечуючи їм відповідний рівень життя. Аліменти у новому розмірівідповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Outcome: approved