Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

07 лютого 2019 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування виконкому Покровської міської ради, про позбавлення батьківських прав, в якій позивач просила позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON], [INFO], зазначивши на підтвердження своїх позовних вимог, що з відповідачем по справі вона перебувала в юридичному шлюбі з 18 липня 2014 року, який було розірвано рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07.07.2016 року. Від шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON]. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 серпня 2015 року на утримання сина були стягнуті з відповідача аліменти в розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.08.2015 року до досягнення сином повноліття, тобто до [INFO]. З моменту ухвалення судового рішення відповідач свої зобов'язання по утриманню сина виконував частково до січня 2018 року. Після цього відповідач самоусунувся від виконання обов'язку зі сплати аліментів. Відповідно довідці Покровського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби від 17.01.2019 року станом на 31.12.2018 року заборгованість зі сплати аліментів становить 64789,10 грн. Позивач вважає, що відповідача доцільно позбавити батьківських прав щодо сина за наступних підстав. Ще до народження сина вони з відповідачем припинили сумісне проживання через постійні сварки та схильність відповідача до азартних ігор. Відповідач залишив її за три дні до пологів. Після народження сина відповідач лише одного разу відвідав її, не надавши при цьому жодної матеріальної допомоги. Після виписки з пологового будинку вона з сином поїхала додому сама. Після народження сина відповідач самоусунувся від виховання та матеріального забезпечення сина, в зв'язку з чим вона була вимушена звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів. Але навіть рішення суду відповідач не виконує належним чином. В червні 2017 року вона вже зверталась до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав. Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 29.06.2017 року за її заявою було залишено заяву без розгляду. Подаючи таку заяву вона надала відповідачу ще один шанс відновити стосунки з дитиною. Але після цього відповідач жодного разу не відвідав дитину, не телефонував їй, щоб поцікавитись життям сина. За станом здоров'я дитина хвороблива. Крім того з 23 вересня 2018 оку по 23 листопада 2018 року син перебував на лікуванні в травматологічному відділенні Мирноградської лікарні з діагнозом закритий, косо уламковий перелам лівої стегнової кістки зі зміщенням відламків, після виписки з лікарні син тривалий час проходив реабілітацію. Достовірно знаючи про нещасний випадок з [PERSON], відповідач жодного разу не поцікавився його здоров'ям, не відвідав, не надав матеріальної допомоги на лікування. Так як відповідач по справі не бере участі у вихованні їхнього сина, не турбується про його стан здоров'я та не цікавиться життям дитини, матеріальної допомоги не надає, тобто не виконує своїх батьківських обов'язків по утриманню та вихованню сина [PERSON], то позивач вимушена звернутися до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав. 07 лютого 2019 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Філь О.Є. 08 лютого 2019 року ухвалою судді відкрито провадження у справі, надано відповідачу 15-денний строк на подання відзиву на позов з дня вручення ухвали про відкриття провадження та призначено по справі підготовче засідання. Відповідач в підготовче судове засідання з'явився, відзиву на позов не надав. Ухвалою суду від 04 березня 2019 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 19 березня 2019 року. В судовому засідання позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] позовні вимоги та доводи, викладені в позовній заяві на їх обґрунтування, підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що з сином він не спілкується, оскільки позивач йому чинить перешкоди, заборгованість зі сплати аліментів він має, оскільки не працює. Позивачка дійсно в 2017 році вже зверталась з позовом про позбавлення його батьківських прав. В органі опіки та піклування йому роз'яснювали порядок звернення з заявою про встановлення днів спілкування дитиною, але він до цього часу відповідної заяви не подав, всіх необхідних документів не зібрав. Здоров'ям сина не цікавився, оскільки позивачка на його телефонні дзвінки не відповідала, а більше він не знав, як поцікавитись життям та здоров'ям сина, потурбуватись про нього. Представник органу опіки та піклування виконкому Покровської міської Ради Ушкварок Д.А. позовні вимоги вважає обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивача та відповідача добре знає, оскільки позивачка - це дочка її кумів, стосунки з обома нормальні. Їй відомо, що між позивачем а відповідачем виникали сварки через те, що у [PERSON] не було постійного місця роботи, він вчиняв крадіжки грошей з дому, застосовував до [PERSON] фізичне насильство під час вагітності останньої. Вона особисто просила [PERSON] забрати дитину з пологового будинку, але він сидів в автомобілі, спочатку не хотів виходити, а потім взагалі не повіз сина з дружиною додому. Позивачка залишилась з дитиною сама. Вона приймає участь у святкуванні всіх днів народження [PERSON] та інших сімейних святах, але жодного разу не бачила, щоб [PERSON] прийшов привітати сина. Також вона не бачила і батьків [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона знає позивача з дитинства, а відповідача - з часу знайомства позивача та відповідача, з обома стосунки нормальні. Їй відомо, що стосунки між [PERSON] та [PERSON] припинились ще до народження дитини, оскільки у них виникали часті сварки, [PERSON] застосовував до [PERSON] фізичне насильство. Їй відомо, що після народження дитини [PERSON] ще близько двох місяців періодично приходив до [PERSON], а потім зовсім перестав. Він навіть не вітав сина з днями народжень та іншими святами, оскільки його жодного разу не було на їх святкуванні. Коли хлопчик два місяці перебував у лікарні, вона відвідувала його, але [PERSON], як батько, жодного разу не відвідав сина, матеріальної допомоги не надавав. Заслухавши пояснення сторін, представника органу опіки та піклування, свідків, дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача [PERSON] законні, обгрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони по справі позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у юридичному шлюбі з 18 липня 2014 року, який було розірвано рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07.07.2016 року (а.с. 5). Від шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON] (а.с. 4). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 серпня 2015 року на утримання сина були стягнуті з відповідача [PERSON] аліменти в розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.08.2015 року до досягнення сином повноліття, тобто до [INFO] (а.с. 6). З моменту ухвалення судового рішення відповідач свої зобов'язання з утримання сина виконував частково до січня 2018 року. Після цього відповідач самоусунувся від виконання обов'язку зі сплати аліментів. Відповідно довідці Покровського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби від 17.01.2019 року станом на 31.12.2018 року заборгованість зі сплати аліментів становить 64789,10 грн (а.с. 7). Судом встановлено, що ще до народження сина сторони у справі припинили сумісне проживання через постійні сварки та схильність відповідача до азартних ігор. Відповідач [PERSON] покинув дружину за три дні до пологів. Після народження сина відповідач лише одного разу відвідав її з сином в пологовому будинку, не надавши при цьому жодної матеріальної допомоги. Лише після вмовлянь близьких до родини осіб відповідач приїхав на виписку дружини з сином з пологового будинку, але після виписки з пологового будинку позивачка з сином поїхала додому сама. Після народження сина відповідач самоусунувся від виховання та матеріального забезпечення сина, в зв'язку з чим вона була вимушена звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів. Але навіть рішення суду відповідач не виконує належним чином, в зв'язку з чим станом на 31.12.2018 року утворилась заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 64789,10 грн. (а.с. 7), лише після звернення позивача [PERSON] з позовом до суду відповідач перерахував 08.02.2019 року аліменти в розмірі 816,00 грн. та 27.02.2019 року - в розмірі 1020 грн. (а.с. 43-44). В червні 2017 року позивач [PERSON] вперше звернулась до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав. Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 29.06.2017 року за її заявою було залишено заяву без розгляду. Подаючи таку заяву, вона надала відповідачу ще один шанс відновити стосунки з дитиною. Але після цього відповідач жодного разу не відвідав дитину, не телефонував їй, щоб поцікавитись життям сина. За станом здоров'я дитина хвороблива, що підтверджується медичними документами (а.с. 12-18). Крім того, з 23 вересня 2018 року по 23 листопада 2018 року малолітній [PERSON] перебував на лікуванні в травматологічному відділенні Мирноградської лікарні з діагнозом закритий, косо уламковий перелам лівої стегнової кістки зі зміщенням відламків, після виписки з лікарні син тривалий час проходив реабілітацію (а.с. 11). При цьому відповідач жодного разу не поцікавився здоров'ям сина, не відвідав, не надав матеріальної допомоги на лікування. [PERSON] з часу свого народження постійно проживає з позивачкою у справі [PERSON] (а.с. 8), яка виключно позитивно характеризується за місцем проживання (а.с. 10), має доходи від підприємницької діяльності (а.с. 9), нею створені всі необхідні умови для проживання, виховання та розвитку малолітньої дитини, що підтверджується актом обстеження умов проживання (а.с. 45). Судом встановлено, що відповідач по справі не бере участі у вихованні їхнього сина, не турбується про його стан здоров'я та не цікавиться життям дитини, матеріальної допомоги не надає, тобто не виконує своїх батьківських обов'язків по утриманню та вихованню сина [PERSON], жодних дій, спрямованих на відновлення стосунків з сином, відповідач не вживав. В тому числі відповідач не звертався до органу опіки та піклування з заявами щодо визначення часу спілкування з сином, не дивлячись на те, що спеціалістами служби у справах дітей Покровської міської ради йому надавались відповідні роз'яснення з цього приводу. Доказів того, що позивач чинила перешкоди у зустрічах відповідача по справі з дитиною, суду не надано. Крім того, судом встановлено, що на протязі двох років малолітній [PERSON] відвідує дитячий садочок, але відповідач не відвідував його навіть там, пояснюючи лише, що йому про це е було відомо, що також свідчить про байдужість відповідача до сина. При цьому суд враховує, що маючи спільних знайомих та проживаючи в одному місці, відповідач мав реальну можливість дізнатися про життя та здоров'я сина, надати йому вкрай необхідну допомогу, якої він потребував під час тривалого перебування на стаціонарному лікуванні. Відповідач по справі взагалі не виявляє жодного інтересу до дитини, його не цікавить життя [PERSON], яке в нього здоров'я, чим він цікавиться та його улюблені зайняття, він не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, тобто не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч. І ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Ніякого зв'язку відповідач по справі з сином не підтримує та участі у вихованні сина не приймає, матеріальної допомоги не надає, не піклується про підготовку сина до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини. Вищезазначені обставини свідчать про невиконання відповідачем по справі своїх батьківських обов'язків. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» Виховання в сімї є -першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Проте жодного з покладених законом на батьків обов'язків відповідач не виконує. Згідно висновку органу опіки та піклування виконкому Покровської міської ради відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, тому згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України є підстави позбавити його батьківських прав у відношенні малолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с. 43-44). Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У справі, що розглядається, судом встановлено наявність саме свідомого нехтування батьком дитини своїми обов'язками, оскільки він, будучи фізично здоровим, працездатним, проживаючи в одному населеному пункті з сином, вже після того, як йому надавався шанс для налагодження стосунків з сином та надавались роз'яснення спеціалістами служби у справах дітей щодо його дій з метою приймання участі у спілкуванні з дитиною та її виховані, будучи усвідомленим щодо можливих наслідків своєї поведінки, жодних свідомих дій, спрямованих на виконання своїх батьківських обов'язків не вчинив. Таким чином, суд дійшов висновку, що є всі підстави для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON], [INFO], і це буде відповідати інтересам малолітньої дитини. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved