Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

08 травня 2018 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів у її користь на утримання дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/2 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Позов обґрунтовується тим, що 15.10.2010 року сторони уклали шлюб. У шлюбі народились діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] На даний час позивач та відповідач не проживають разом. Відповідач неналежно виконує покладений на нього обовязок утримувати та піклуватись про дітей. Позивач не в змозі самостійно забезпечувати дітей. Крім того діти мають проблеми із здоровям. Відповідач є здоровим та працездатним, має постійний заробіток, інших осіб на утриманні не має. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, будучи повідомленою належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Однак подала до суду заяву, в якій просить провести розгляд справи без її участі та повністю підтримала позовні вимоги. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, будучи повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи та подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Суд, дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно копії свідоцтва про шлюбу серії 1-ГЮ №061490 сторони уклали шлюб 15.10.2010 року. Копією свідоцтва про народження серії 1-ГЮ №142058 підтверджується, що батьками [PERSON], [INFO], є сторони. Копією свідоцтва про народження серії І-ГЮ №188006 підтверджується, що батьками [PERSON], [INFO], є сторони. З копії консультаційного висновку спеціаліста встановлено, що [PERSON] має діагноз реактивний панкреатит. Копією консультаційного висновку спеціаліста підтверджується, що [PERSON] має діагноз метаболічна кардіоміопатія. Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Таким чином, суд звертає увагу на те, що відповідно до норм міжнародних актів та СК України батьки мають рівні права та обовязки щодо своїх неповнолітніх дітей, зобовязані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати їм достатній рівень фізичного і духовного розвитку. Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. \~ \~ \~ \~Відповідно до абз.2 ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. \~ \~ \~ \~Згідно ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. \~ \~ \~ \~Отже, суд знаходить підстави для стягнення аліментів із відповідача. \~ \~ \~ \~При визначенні розміру стягнення аліментів суд враховує, що відповідачем повністю визнано розмір позовних вимог, матеріальний стан сторін та їх потреба в коштах для проживання при нинішніх життєвих обставинах, мінімальний розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та стан здоровя дітей. Обовязок утримувати дітей покладено на обох батьків. За таких обставин, позов підлягає задоволенню. \~ \~ \~ \~Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню із відповідача до Державного бюджету України. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved