Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

09 липня 2015 року [PERSON] звернулась з заявою про оголошення фізичної особи померлою щодо свого колишнього чоловіка [PERSON], посилаючись на те, що з 2003 року [PERSON] перестав з нею спілкуватися, його місце перебування невідоме. У у період шлюбу з [PERSON] була придбана кооперативна квартира, яка є спільним сумісним майном. Право власності на квартиру зареєстровано на [PERSON] Вона до цього часу зареєстрована та проживає в квартирі і бажає переоформити її на себе. Останні відомості про [PERSON] були у 2002-2003 році, коли він телефонував дітям, з того часу він зник, не приїздив, не телефонував. Родичів у м.Павлограді окрім дітей він не має. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішення по цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені обставини. Під час розгляду цивільної справи 185/5305/15-ц за заявою [PERSON] про визнання безвісно відсутнім [PERSON] судом було встановлено, що згідно паспортних даних, [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з липня 1980 року по вересень 2001 року (а.с.5-6), від шлюбу має повнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.7-8). Місце проживання заявника та її дітей зареєстроване за адресою [INFO] (а.с.11). За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України у Дніпропетровській області [PERSON], [INFO] зареєстрованим або знятим з реєстрації не значиться (а.с.27). За інформацією КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі реєстраційного посвідчення 06 листопада 1992 року Павлоградським БТІ (а.с.23). Згідно з повідомленням Павлоградського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 18 лютого 2015 року, [PERSON] зверталась з письмовою заявою про безвісне зникнення [PERSON]. За даним фактом зібраний матеріал № Н-12 від 19 червня 2014 року. До теперішнього часу місцезнаходження [PERSON] не встановлено (а.с.10). Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що проживає за адресою [INFO], знав [PERSON] як сусіда, працював з ним на одному заводі. У дев'яності роки [PERSON] став їздити на заробітки за кордон, періодично приїздив додому. Останній раз він бачив [PERSON] біля будинку приблизно у 2000 році, після цього він більше не з'являвся. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що з 2000 року вона не бачила свого сусіда [PERSON], знає з його слів, що у нього є родичі десь на Уралі і він до них їздив. У судовому засіданні встановлено, що останні відомості від [PERSON] надходили у 2003 році, тому початком його безвісної відсутності слід вважати 01 січня 2004 року. Відповідно до ст. 46 ЦК України, фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про його місце перебування протягом трьох років. Судом було направлено запити до ГУМВС України в Дніпропетровській області щодо того, чи знаходиться в розшуку або перебуває в місцях позбавлення волі громадянин [PERSON], до Головного управління Державної пенітенціарної служби в Дніпропетровській області щодо надання інформації \~чи знаходиться в розшуку або перебуває в місцях позбавлення волі громадянин [PERSON], Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області щодо повідомлення, чи перебував [PERSON]В, на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та чи отримував із будь-яких джерел доходи, у т.ч ті, з яких сплачувався єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, до ДПА в Дніпропетровській області щодо надання відомостей про наявність інформації про отримання [PERSON], із будь-яких джерел доходів, у т.ч ті, з яких сплачуються податки та збори, зобовязано Адміністрацію Державної прикордонної служби України в особі Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надати витяг з бази даних щодо [PERSON] Отримані відповіді свідчать про відсутність у субєктів запитів жодних відомостей щодо [PERSON] Згідно ч.1 ст.47 ЦК України правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які наступають у разі смерті. Згідно п. 13\~Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~суди повинні звертати увагу, що на відміну від факту смерті особи, який встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин, громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, зазначених у\~Цивільному кодексі України, на підставі яких\~суд\~робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах\~суд\~визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав без вісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим. Зважаючи на вказані обставини, суд вважає, що [PERSON] слід оголосити померлим. Відповідно до п. 9 розділу V Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000 року державна реєстрація смерті особи, оголошеної судом померлою, проводиться за рішенням суду, надісланим судом відділу державної реєстрації актів цивільного стану, після набрання ним законної сили або за заявою осіб, що були позивачами при розгляді судом справи, а також спадкоємців померлого при поданні рішення суду. А тому суд приходить до висновку, що вимоги заяви про зобов'язання органу державної реєстрації актів цивільного стану внести відомості про смерть фізичної особи та видати свідоцтво про смерть є передчасними і задоволенню не підлягають.

Outcome: partial