Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-06 00:00:00

09 липня 2020 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] визнання права власності в порядку спадкування. В позовній заяві зазначає, що [INFO] у с. Хмільно Радехівського району померла [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 06.07.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Радехівського РУЮ Львівської області. Оскільки, після смерті [PERSON] залишилася спадкова маса, а заповіт спадкодавцем не складався, мало місце спадкування майна померлої за законом. У склад спадкового майна, окрім іншого, увійшло право власності на земельні ділянки, загальною площею 1.4028 га, які зазначені у Державному акті на право приватної власності на земельну ділянку серії Ш-ЛВ № 002557, що виданий 12 квітня 2000 року, тобто після смерті спадкодавця. Згідно відомостей, викладених у довідці Хмільнівського старостинського округу Радехівського району №127 від 12.05.2020 року, [PERSON] , до дня своєї смерті проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] , та разом із нею були зареєстровані і проживали її дочка - [PERSON] , зять - [PERSON] , син - [PERSON] , внук - [PERSON] . Відповідно до відомостей, викладених у Свідоцтві про право на спадщину за законом, [PERSON] , як донька і належний спадкоємець, прийняла спадщину після смерті [PERSON] , про що здійснено запис в реєстрі за №3184. Поряд з цим, залишилися неуспадкованими земельні ділянки, зазначені у Державному акті № 002557, оскільки, як зазначалося вище вказаний правовстановлюючий документ був виданий після смерті спадкодавця [PERSON] .. У подальшому, [INFO] , померла [PERSON] (копія Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] додається). На випадок своєї смерті, 24 січня 2019 року [PERSON] було складено заповідальне розпорядження, яке посвідчене секретарем Лопатинської селищної ради Радехівського району та зареєстроване у реєстрі за №1, відповідно до якого, спадкодавець все майно, де б воно не було і з чого воно не складалося і все що могло їй належати в день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] (Позивач у справі). Позивач зазначає, що була зареєстрована та проживала із [PERSON] в одному будинку, який знаходиться в [ADDRESS] . Після її звернення у органи нотаріату із заявою про прийняття спадщини, приватним нотаріусом Радехівського нотаріального округу 12.05.2020 року відкрита нотаріальна справа №65810836 (№ 64/2020), що посвідчується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 12.05.2020 року. Поряд з цим, позивач отримала усну відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки загальною площею 1,4028 га, оскільки Державний акт серії III- ЛВ № 002557 був виданий після смерті померлої [PERSON] та на який мала право за законом [PERSON] .. Також позивач вказує, що інших претендентів на спадкову масу, крім відповідача у справі немає. Інший син спадкодавця - [PERSON] помер. За таких обставин, більш дієвих способів захисту для забезпечення реалізації майнових прав позивача, окрім як звернення до суду. В підготовчому судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить постановити рішення про задоволення позовних вимог. Відповідач в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав, просив прийняти рішення про задоволення вимог в повному обсязі. У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим повторно Відділом реєстрації актів цивільного стану Радехівського РУЮ Львівської області (а.с.13). Факт, що [PERSON] - дочка [PERSON] , яка померла [INFO] , та що вона належним чином прийняла спадщину після смерті матері підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 25 вересня 1951 року; копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданим 03 червня 1964 року; копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим держаним нотаріусом Радехівської державної нотаріальної контори (а.с.14,21,22). З копії довідки №127 від 12.05.2020 року, виданої Хмільнівським старостинським округом Лопатинської селищної ради Львівської області, вбачається, що [PERSON] , яка померла [INFO] , постійно до дня смерті проживала та була зареєстрована в житловому будинку по [ADDRESS] . У житловому будинку разом з померлою були зареєстровані та проживали: дочка - [PERSON] , зять - [PERSON] , син - [PERSON] , внук - [PERSON] (а.с.16). Згідно копії довідки №236 від 23.06.2020 року, виданої Хмільнівським старостинським округом Лопатинської селищної ради Львівської області, вбачається, що [PERSON] в процесі розпаювання земель колишнього колгоспу «Промінь» була наділена земельною часткою (паєм) загальною площею 1,4028 га, яка розташована в селі Хмільно за межами населеного пункту і призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.15). Відповідно до копії Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛВ №002557, виданого головою Радехівської районної Ради народних депутатів 12 квітня 2000 року на підставі рішення Х сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської районної Ради народних депутатів від 25 лютого 2000 року, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №9494, констатовано, що земельна ділянка площею 1,4028 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Хмільнівської сільської ради , належала [PERSON] (а.с.17-17 зворот). Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Наведене дає підстави вважати, що [PERSON] фактично вступила у володіння спадковим майном після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , а отже, прийняла спадщину. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим 01 квітня 2020 року Виконавчим комітетом Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області (а.с.20). На випадок своєї смерті [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області 24 січня 2019 року, відповідно до якого все моє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і все що буде їй належати в день її смерті і на що вона за законом матиме право заповіла своїй виучці [PERSON] , [INFO] (а.с.24). Факт родинних відносин позивача із спадкодавцем підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим Лопатинською селищною радою Радехівського району Львівської області 09 травня 1994 року; копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим Бродівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) 08 лютого 2020 року; копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12 лютого 1965 року (а.с.8,9,12). Син спадкодавця [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Хмільнівської сільської ради Радехівського району Львівської області 09 листопада 2015 року; копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22 вересня 1968 року (а.с.18-19). Згідно довідки №119 від 04.05.2020 року, виданої Хмільнівським старостинським округом Лопатинської селищної ради, встановлено, що [PERSON] (померла [INFO] ) постійно до дня смерті проживала і була зареєстрована в житловому будинку по [ADDRESS] від імені померлої заповіт посвідчувався за №1 від 24 січня 2019 року. У житловому будинку разом з померлою була зареєстрована та проживала внучка [PERSON] , [INFO] (а.с.23). До складу спадкового майна, що залишилося після смерті [PERSON] , окрім іншого увійшло право на земельну ділянку, котра належала [PERSON] згідно державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІІ-ЛВ №002557, виданого головою Радехівської районної Ради народних депутатів 12 квітня 2000 року на підставі рішення Х сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської районної Ради народних депутатів від 25 лютого 2000 року, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №9494, констатовано, що земельна ділянка площею 1,4028 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Хмільнівської сільської ради. Однак [PERSON] хоча фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON] , проте не оформила правовстановлюючі документи, оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку було видано після смерті спадкодавця, що унеможивлює оформлення спадкових прав позивачем на вищевказану земельну ділянку в позасудовому порядку. Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спірне спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати.

Outcome: approved