Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

08.04.2021 до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування поданого позову [PERSON] вказує, що на підставі договору дарування вона є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Колишній чоловік позивачки [PERSON] значиться зареєстрованим у даному будинку, однак фактично там не проживає з березня 2020 року, не сплачу комунальні послуги, участі в утриманні житла не бере, особистих речей в будинку немає. Позивач вказує, що реєстрація місця проживання відповідача у належному їй будинку перешкоджає їй реалізувати своє право власності у повній мірі. Відповідач добровільно знятися з реєстрації не бажає. Враховуючи наведені обставини позивач звернулася до суду та просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житлом. Позивач подала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує та просить розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи, до суду не з`явився. Подав заяву, в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. На підставі ст. 247 ЦПК України фіксування судового розгляду не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] ( до шлюбу [PERSON] ) на підставі договору дарування від 18 жовтня 2000 року є власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). Право власності [PERSON] на вказаний будинок підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.04.2021 № 252344459. За даними довідки Улашанівської сільської ради від 31.03.2021 № 8-176, за вказаною вище адресою значиться зареєстрованим, але фактично не проживає [PERSON] , 1987 р.н. (а.с. 8). Згідно актів про встановлення реєстрації місця проживання та фактичного місця проживання ( не проживання) № 68 від 2812.2020 та № 34 від 31.032021, за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] зареєстрований, але фактично за даною адресою не проживає з березня місяця 2020 року (а.с. 8, 9). За рішенням Славутського міськрайонного суду від 20 листопада 2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 11) Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Статтею 47\~Конституції України встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з п.п.1, 2, 5 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Статтею 321\~ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідно до ч.2 ст. 406 ЦК України, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Судом встановлено, що на момент розгляду справи відповідач [PERSON] не є членом сім`ї позивача, а тому не має законних підстав для за адресою: [ADDRESS] , що є істотною обставиною у розумінні ст. 406 ЦК України. Зазначена позиція узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 235/9835/15-ц За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та про наявність підстав для задоволення позову. Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved