Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

09 лютого 2017 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням, яку позивач 16.02.2017 року уточнив, та просив суд постановити рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням: квартирою № 143 в будинку № 83 по вул. Робочій в м. Дніпро внаслідок його відсутності у вказаній квартирі понад встановлені строки, зазначивши, що це рішення є підставою для зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] з вказаної квартири. В обґрунтування своїх вимог позивач вказала, що 29 листопада 1991 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON], а в 1996 році відповідач вселив її в якості члена його сім'ї в двокімнатну державну квартиру [ADDRESS], наймачем якої він являвся. З 1996 року до 2008 року вони з відповідачем постійно проживали вдвох у вказаній квартирі однією сім'єю, вели спільне господарство та були пов'язані спільним побутом, маючи взаємні права та обов'язки. 15 жовтня 2001 року за заявою відповідача, вона у встановленому законом порядку була зареєстрована (прописана) у вказаній квартирі як дружина і член сім'ї наймача. Ні в якій іншій якості вона не могла бути зареєстрована (прописана) з тієї причини, що кімнати в квартирі суміжні, а заселення суміжних кімнат особами різної статі старше дев'яти років (крім подружжя) заборонено законом. Факт її реєстрації (прописки) у вказаній квартирі підтверджується відповідним штампом у її паспорті та довідкою Комунального підприємства «Жилсервіс» № 299 від 02 лютого 2017 року. В 2008 році подружні стосунки в них з відповідачем зіпсувалися і в тому ж 2008 році він забрав з квартири свої речі та переїхав на нове постійне місце проживання в [INFO], де став проживати разом із своєю матір'ю [PERSON] В 2008 році після виселення відповідач один чи два рази навідав квартиру [ADDRESS], а з 2009 року і до цього часу у вказаній квартирі жодного разу не з'явився. 09 червня 2010 року за взаємною згодою вони з відповідачем розірвали шлюб і з того часу як фактично, так і юридично є один для одного чужими людьми. Факт тривалого непроживання відповідача у вказаній квартирі підтверджується повною відсутністю в квартирі його носильних речей (від пальта і шапки до трусів і шкарпеток), а також повною відсутністю речей його індивідуального повсякденного вжитку (від холодильника і телевізора до зубної щітки і домашніх капців). В квартирі відсутнє спальне місце відповідача та його постіль, як відсутні і місця приймання ним їжі та гігієнічних процедур. Відповідач не має ключів від квартири і не знає коду замка на дверях у під'їзді. Після виселення в 2008 році відповідач жодного разу не сплатив комунальні платежі. Всі платежі сплачує позивач. При цьому послуги з водопостачання та газопостачання вона змушена сплачувати в подвійному розмірі, тобто за себе і за відповідача, який до цього часу зареєстрований у вказаній квартирі. За наявними в неї даними відповідач до цього часу проживає в [INFO], яку він наслідував після смерті його вітчима. Зі слів відповідача їй відомо, що він уклав новий шлюб і від цього шлюбу має дитину. Квартира [ADDRESS] до цього часу не приватизована, а тому належить до державного і громадського житлового фонду. На підставі викладеного та враховуючи, що відповідач не проживає у вказаній в квартирі більше восьми років, позивач вимушена звернутися до суду за захистом своїх законних прав. 27 березня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном, в якій просив усунути перешкоди у користуванні майном, які чинить [PERSON], а саме квартирою, що знаходиться за адресою: вул. Робоча, 83/143 м. Дніпропетровськ шляхом його вселення до цієї квартири. В обгрунтування зазначив, що на підставі ордеру від 23.02.1977 року його вітчиму - [PERSON] та членам його сімї, якими були він - [PERSON] та його мати - [PERSON] було надано у користування квартиру [ADDRESS]. Згодом, коли вітчим та мати померли, він став основним наймачем вказаної квартири. 29 листопада 1991 року він уклав шлюб з відповідачкою і з 1996 року вони проживали удвох у вказаній квартирі. Мати позивача та вітчим - [PERSON] розійшлися та мати 16 серпня 1996 року ще раз вийшла заміж за [PERSON] та стали проживати за іншою адресою, а саме по вул. Шишкіна 55 м. Дніпропетровськ. 10.12.2006 року вітчим помер і вони з відповідачкою вирішили переїхати до його матері для того, щоб наглядати за нею через смерть вітчима та через те, що її здоров'я почало погіршуватися. Отже з 2006 року вони разом з відповідачкою та його матір'ю проживали за адресою: [INFO]. Після їхнього переїзду на вул. Шишкіна 55, їх з відповідачем відносини почали псуватися і у них почали виникати сварки, через що відповідач забрала свої речі та пішла проживати у спірну квартиру. Він на той момент не міг переїхати у свою квартиру, оскільки змушений був наглядати за матір'ю. У 2011 році матері стало гірше та після обстеження лікарі виявили у матері онкологічне захворювання. 5 березня 2013 року мати померла. Увесь час, з моменту коли вони з відповідачкою переїхали жити до його матері та по день її смерті, позивач жив за адресою: вул. Шишкіна, 55 м. Дніпропетровськ, оскільки був змушений доглядати за матір'ю, яка потребувала такого догляду. У свою чергу відповідач, переїхавши у 2008 році назад до спірної квартири, забрала ключі та проживала в ній сама. Після смерті матері, коли вони з відповідачкою вже розірвали шлюб, вона не дала йому ключі від вхідних дверей спірної квартири та зазначила про те, що вона одна буде проживати у спірній квартирі. Таким чином, з того часу, як у нього відпала необхідність доглядати за своєю матір'ю і по сьогоднішній день він не може потрапити до спірної квартири оскільки відповідач його туди не пускає. Вважає поважною причину його відсутності у спірній квартирі понад шість місяців, оскільки він доглядав за своєю матір'ю а після її смерті [PERSON] не пускає його до спірної квартири перешкоджаючи йому у здійсненні його прав наймача кватири та використовуючи таке становище, намагається позбавити його права користування цією квартирою. Ухвалою суду від 28 березня 2017 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном було прийнято та об'єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Позивач за первісним позовом [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, зустрічний позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні. Суду пояснила, що з 2006 року відповідач у квартирі не проживає. Будь-яких перешкод вона йому не чинила. Лише останнього разу, після того як звернулася до суду з даним позовом, коли відповідач намагався увійти до квартири та викликав поліцію, вона його не пустила, пояснивши це тим, що справа зараз знаходиться у суді, і як вирішить суд так і буде. У 2007 році після того як її стосунки з відповідачем погіршилися вона повернулася з будинку його матері та вітчима проживати до спірної квартири на вул. Робоча. Відповідач залишився проживати разом з матірю та до квартири не повертався. У 2010 році вони з відповідачем офіційно розлучилися. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, посилаючись на підстави зазначені в позовній заяві, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Відповідач за первісним позовом [PERSON] позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволені, свій зустрічний позов підтримав та просив суд його задовольнити. Суду пояснив, що коли у 2006 році помер його вітчим вони разом з [PERSON], на той час його дружиною, переїхали проживати до його матері на вул. Шишкіна. Матір його померла у 2013 році. У 2014 році в нього зявилася нова родина, він одружився, а у 2015 році в нього народився син. Коли у 2006 році [PERSON] повернулася проживати до квартири на вул. Робочій, він залишився проживати на вул. Шишкіна, оскільки стара матір потребувала допомоги. Крім того причиною неповернення до квартири було те, що в них з позивачем на той час погіршилися відносини. Після того як позивач поїхали від нього він інколи навідувався до квартири, вони сиділи разом та спілкувалися. Однак позивач забороняла йому залишатися проживати у квартирі. Не зважаючи на те, що він одружився він мав намір проживати у квартирі по вул. робочій разом з позивачем, однак остання йому не дозволяла проживати та не впускала. Комунальні платежі за квартиру останні пять років він не сплачував. Коли позивач дізналася, що в нього народився син взагалі перестала пускати його до квартири. Зазначив, що перешкоди йому чиняться з моменту смерті матері, тобто з 2013 року. Однак з позовом або з заявою до поліції з приводу перешкод він за цей період не звертався. Звернувся лише після того, як позивач подала позов. Представник відповідача в судовому засіданні первісний позов не визнав та просив в задоволені його відмовити, зустрічний позов просив задовольнити. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона проживає [INFO] у квартирі № 127 на першому поверсі та є сусідкою позивача. Вона завжди бачить хто та коли заходить до їхнього будинку. Відповідача [PERSON] вона не бачила вже досить тривалий час. До 2006 року у квартирі проживали батьки відповідача. Років 8-10 тому назад позивач та відповідач поїхали з квартири. Однак приблизно через рік [PERSON] повернулася до квартири одна, та з того часу проживає у квартирі одна. Відповідача вона не бачила років вісім. 3-4 роки тому назад вона бачила, як [PERSON] одного разу зайшов до будинку і через декілька хвилин пішов. Він начебто жив разом з матірю за іншою адресою. Вона десь раз на місяць заходить в гості до позивача і [PERSON] там ніколи не бачила, речей його також у квартирі не має. Він ніколи не намагався вселитися у квартиру і скандалів з цього приводу не було. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона проживає [INFO] у квартирі № 141 та є сусідкою позивача. Позивач та відповідач приїхали проживати у 1996 році. Потім через деякий час вони переїхали проживати до матері відповідача. Через один рік [PERSON] повернулася та почала проживати у квартирі одна. Вони є сусідками по поверху та часто ходять один до одного у гості. Відповідача, після того як [PERSON] почала проживати одна, вона вже тривалий час не бачила. Відповідач ніколи не намагався проживати у квартирі. Його речей у квартирі не має. Останні 10років позивач проживає одна та будь-яких перешкод відповідач ніколи не завдавала. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] суду пояснила, що позивач по справі її сусідка, їх квартири знаходяться навпроти. Вона є головою будинкового комітету. Позивач у квартирі останні 10 років проживає одна, відповідач у квартирі не проживає з 2006 року. Зазначила, що [PERSON] за період своєї відсутності жодного разу не намагався вселитися у квартиру. Як би намагався, то їй, як голові будинкового комітету та безпосередній сусідці позивача. Обовязково було б про це відомо. Позивач не чинила відповідачу жодних перешкод у користуванні квартирою. У квартирі позивача вона буває дуже часто, майже кожного дня, вони товаришують, оскільки їх онучки приятелюють. Речей відповідача у квартирі не має. У ремонтах квартири та самого будинку відповідач не приймав участі, оскільки не проживає там на протязі тривалого асу. Допитаний у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] суду пояснив, що він є знайомим [PERSON] та вони разом працюють останні 4 роки. До моменту спільної роботи вони не були знайомі. Іноді він підвозив відповідача до дому на вул. Робоча, одна потім він йому казав, що його не пускають до квартири, і він його відвозив до дому на вул. Шишкіна. Про факт того, що відповідача не пускають до квартири, йому відомо зі слів самого відповідача. Очевидцем цих подій він ніколи не був. Вислухавши пояснення сторін та допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є матірю [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІV-КИ №331252, виданим Ленінським відділом ЗАГС 22 лютого 1984 року, повторно (а.с.60). Судом встановлено та цей факт не оспорюється сторонами, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який був вітчимом відповідача по справі [PERSON] 23 лютого 1977 року Південним машинобудівним заводом на підставі рішення керівництва Південного машинобудівного заводу КБ «Південне» від 10 лютого 1977 року №32, [PERSON] та членам його родини: [PERSON] - дружина, [PERSON] - син, видано ордер №194 на право зайняття квартири [ADDRESS] (а.с.57). 18 грудня 1980 року [PERSON] був зареєстрований у вищевказаній квартирі [ADDRESS], що підтверджується записом у паспорті громадянина України серії АК882457 (а.с.56), та відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС УДМС України в Дніпропетровській області від 21.02.2017 року (а.с.25). Сторонами визнавався той факт, що у 1991 році вони зареєстрували шлюб та проживали разом однією родиною за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Робоча, б. 83, кв. 143. 29 листопада 1991 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-КИ №164729, яке видане повторно Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану [PERSON] міського управління юстиції 28 квітня 2010 року, актовий запис №785 (а.с.8). 15 жовтня 2001 року [PERSON] була зареєстрована у [INFO], що підтверджується записом у паспорті громадянина України серії АН907037, виданим 22 жовтня 2010 року Красногвардійським РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області (а.с.6). Отже, сторони по справі проживали у спірній квартирі як членами сімї наймача. Згідно ч. 1 ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. В судовому засіданні встановлено та це не оспорюється сторонами, що в 1996 році [PERSON] та [PERSON] розлучилися і 16 серпня 1996 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-КИ №318865 від 16.08.1996 року (а.с.61) та стали проживати зі своїм чоловіком за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Шишкіна,55. 10 грудня 2006 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КИ №120258, виданого відділом реєстрації смерті [PERSON] міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.62). Судом встановлено та визнавалося сторонами, що після смерті вітчима [PERSON], відповідач [PERSON] разом із [PERSON] переїхав жити до своєї матері [PERSON] в домоволодіння № 55 по вул. Шишкіна в м. Дніпропетровську. Проживаючи за вказаною адресою, стосунки між ним та [PERSON] погіршилися, у звязку з чим в 2008 році [PERSON] забрала свої особисті речі і повернулася проживати у спірну квартиру №143 будинку№ 83 по вул. Робоча в м. Дніпропетровську, а [PERSON] залишився проживати разом із матірю, оскільки вона потребувала стороннього догляду у звязку із хворобою. Таким чином суд вважає встановленим той факт, що з 2006 року відповідач [PERSON] виїхав з вищезазначеної квартири, та більше не повертався на постійне проживання до спірної квартири. 09 червня 2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-КИ №145333, виданим Красногварідйським відділом реєстрації актів цивільного стану [PERSON] міського управління юстиції 09 червня 2010 року, актовий запис №177 (а.с.9). Відповідач в обгрунтування поважності причин відсутності більше шести місяців у квартирі [ADDRESS] посилався на те, що його матір тяжко хворіла та потребувала сторонньої допомоги, у звязку з чим він її доглядав. Згідно довідки КЗ ДЦПМСД Амбулаторія №3, [PERSON] за станом здоровя потребувала постійного стороннього догляду з 21.11.2012 року по 06.03.2013 року (а.с.58). 05 березня 2013 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ №506389, виданого Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби [PERSON] міського управління юстиції, актовий запис № 1853 (а.с.63). Таким чином, після смерті матері 05.03.2013 року, обставини на які посилається відповідач в обґрунтування поважності причин відсутності за місцем своєї реєстрації, відпали, однак при цьому відповідач продовжував бути відсутнім за місцем своєї реєстрації тривалий час, який становить вже більше чотирьох років. Згідно ч. 2 ст. 71 ЖК України якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Частиною 3-ю ст. 71 ЖК України передбачені випадки збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців, до яких зокрема відноситься виїзд у зв'язку з виконанням обов'язків опікуна чи піклувальника. І хоча опіка чи піклування не встановлювалася у передбаченому законом порядку, по суті відповідача здійснював догляд та піклувався за своєю матірю. За таких обставин суд вважає причини відсутності відповідача [PERSON] за місцем своєї реєстрації у період з 21.11.2012 року по 06.03.2013 року поважними, оскільки його матір [PERSON] враховуючи її значний вік за станом здоровя потребувала постійного стороннього догляду. При цьому слід зазначити, що вказаного періоду недостатньо для збереження за відповідачем житлового приміщення за місцем його реєстрації, оскільки тривалий час до вказаного періоду, а саме з 2006 року по 21.11.2012 року, та тривалий час після смерті матері, тобто з 06.03.2013 року по теперішній час, він був відсутній без поважних причин за місцем своєї реєстрації понад шість місяців, що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Згідно довідки КП «Жилсервіс-2» від 02.02.2017 року за № 299, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON],[INFO], та її колишній чоловік - [PERSON], [INFO]. Квартира неприватна (а.с.10). Після того як позивач звернулася до суду з даним позовом, відповідач 13 березня 2017 року зареєстрував у спірній квартирі свого малолітнього сина. Згідно довідки КП «Жилсервіс-2» від 13.03.2017 року за № 861, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO],- колишня дружина. Три особи числяться з 13.03.2017 року (а.с.64). Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні відповідач по первісному позову [PERSON] пояснив, що після смерті матері, він намагався повернутися до спірної квартири, але [PERSON] відмовилася надати йому ключі від квартири та чинила йому перешкоду у доступі до житла. Однак на підтвердження цих обставин не надав суду належних та допустимих доказів. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили факт непроживання відповідача [PERSON] більше шести місяців у спірній квартирі, а саме з 2006 року. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У відповідності до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Що стосується посилань відповідача [PERSON] на той факт, що його відсутність понад встановлений строк (не проживання) у квартирі більше шести місяців обумовлена тим, що його колишня дружина чинить йому перешкоди у користуванні спірною квартирою шляхом зміни замків на дверях, то суд їх до уваги не бере та відхиляє, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин не надано. Як встановлено у судовому засіданні відповідач [PERSON] не проживає у спірній квартирі з 2006 року, при цьому з заявою щодо того, що колишня дружина [PERSON] не пускає його до спірної квартири, він звернувся до Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області лише 13.03.2017 року, що підтверджується Висновком про результати перевірки інформації, що надійшла до чергової частини від 13.03.2017 року, тобто після звернення позивача [PERSON] з даним позовом до суду (а.с. 65). Таким чином, суд вважає за можливе визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 143 в будинку № 83 по вулиці Робоча в місті Дніпропетровську, оскільки відповідач був відсутній за вказаною адресою більше шести місяців без поважних на те причин. Що стосується вимог позивача [PERSON] за зустрічним позовом щодо усунення перешкод у користуванні майном, які чинить [PERSON], а саме: квартирою № 143 буд. 83 по вул. Робоча в м. Дніпропетровську шляхом вселення [PERSON] до цієї квартири, суд зазначає наступне. Згідно\~ст. 10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.ч. 1, 3\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.\~ Належних та допустимих доказів того, що відповідач [PERSON] намагався вселитися у спірну квартиру а позивач [PERSON] чинила йому перешкоди у цьому, відповідачем суду не надано. Щодо показань свідка [PERSON] який у суді пояснив, що йому особисто не відомо та він не був безпосереднім свідком подій того, як [PERSON] чинить перешкоди [PERSON], та йому це відомо тільки зі слів відповідача (опосередковано), слід зазначити наступне. Для можливого використання показань свідків у справі встановлені дві умови: правильність сприйняття обставин, що мають значення для справи, і дача про них правильних показань. Сприйняття може відбуватися в безпосередній або в опосередкованій формі. Особисте сприймання свідком дій (бездіяльності) чи подій може відтворюватися по-різному під впливом об'єктивних умов - відстань, видимість, стан погоди і часу, та суб'єктивних умов - гострота зору, притуплення слуху тощо. При опосередкованому сприйнятті свідок довідується про факти з повідомлень інших осіб, тому створюються умови для неправильного їх сприйняття. Оцінюючи

Outcome: approved