Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

10.04.2014 [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою та просить визнати за ним право власності на наступне майно : кухню вартістю 6500 грн., стіл кухонний вартістю 300 грн., табуретка-4 шт. вартістю 160 грн., куточок кухонний м'який вартістю 600 грн., поличку кутову вартістю 190 грн., стіл комп'ютерний вартістю 420 грн., ліжко вартістю 1800 грн., комод вартістю 600 грн., навісну шафу вартістю 420 грн., холодильник двохкамерний «Самсунг» вартістю 2500 грн., пральну машину «LG» вартістю 1450 грн., телевізор «Самсунг» вартістю 1300 грн., чотирьохкамфорну газову плиту «Горенья» вартістю 1150 грн., дзеркало вартістю 200 грн., бойлер електричний «Горенья» вартістю 700 грн. та м'який куточок вартістю 2000 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вищевказане майно він придбав за свої кошти та 22 травня 2007 року передав на зберігання з правом користування своєму сину [PERSON], який на той час перебував в шлюбі з [PERSON] У квітні 2014 року син повідомив його про те, що його колишня дружина посягає на це майно, подавши до суду позов про розподіл спільного майна, нажитого подружжям під час шлюбу, куди включила і майно, що належить позивачу. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав і пояснив, що у 2001 - 2007 роках він проживав та працював в м. Одеса, а потім переїхав проживати в [ADDRESS], де в нього була квартира. З Одеси при переїзді він привіз придбані там меблі та речі, однак всі вони в цю квартиру не поміщались, а тому частину з них, в тому числі м'який куточок він перевіз в двокімнатну квартиру [ADDRESS] до сина [PERSON] та невістки [PERSON] Тоді ж у 2007 році він розпочав будівництво власного будинку в [ADDRESS]. Він бачив, недостатнє матеріальне забезпечення молодої сім'ї [PERSON] та [PERSON], а тому вирішив покращити їх побутові умови. Всі меблі та побутову техніку, які є предметом позову він, придбав (виготовив на замовлення та купив) за свої кошти та передав сину в тимчасове користування, розраховуючи на те, що він згодом зможе забезпечувати самостійно свою сім'ю та поверне все, а він на той час збудує будинок і розмістить в ньому меблі та побутову техніку, що передав в тимчасове користування молодій сім'ї. Саме з такою метою він уклав з сином договір зберігання майна, яким одночасно спонукав сина [PERSON] до самостійності та матеріального росту. Він (позивач) розраховував також на те, що у випадку зношення меблів та побутової техніки син відшкодує їх вартість, як то передбачено договором. Однак, сталось так, що сім'я відповідачів розпалась і між ними виник спір про розділ спільного майна, нажитого за час шлюбу. Колишня невістка [PERSON] в перелік цього майна включила також і те, яке належить йому на праві приватної власності, чим демонструє невизнання його прав на це майно. Тому він вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала та пояснила, що все спірне майно, окрім м'якого куточка, придбане нею та [PERSON] за весільні кошти, а тому є їх спільною власністю. Ні про який договір зберігання чи користування майном їй до цього часу не було відомо, а тому вона його не визнає. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав та пояснив, що його батько - позивач по справі, дійсно за власний кошт придбав побутову техніку та меблі, які передав в користування його сім'ї допоки не побудує власний дім. Він зобов'язався перед батьком зберігати це майно в належному стані, по що уклав з ним договір. В їхній сім'ї не було достатнього доходу, щоб облаштувати побут. Весілля з [PERSON] було 29.06.2002 року, на той час молода дружина не працювала, навчалась, згодом народився син, його заробітки були невеликі. Атому подаровані на весілля кошти вони використали для проживання та відпочинку. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне. Між сторонами існує спір про право власності на майно. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 29.06.2002 по 14.01.2014. Після розірвання шлюбу [PERSON] звернулась до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] про розподіл спільного майна, нажитого подружжям під час шлюбу (справа № 373/602/14-ц). До переліку спірного майна увійшли речі, яки є предметом цього спору. На даний час провадження у названій справі зупинено. До розірвання шлюбу відповідачі [PERSON] та [PERSON] проживали в [ADDRESS]. На даний час в цій квартирі проживає позивач [PERSON] разом зі своїм сином [PERSON], а відповідачка [PERSON] проживає окремо в орендованій квартирі. В квартирі [ADDRESS] знаходяться меблі та побутова техніка, яка є предметом цього спору. Зазначені вище обставини сторони визнають, а тому вони за правилами ч.1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. В підтвердження того, що саме позивач купив майно, яке є предметом цього спору ним надані наступні докази. - гарантійний лист, виданий відділом «Техніка для кухні» мебельного салону «ЯРЕС» та товарний чек від 05 лютого 2007 року з печаткою продавця ПП Якименко на газову плиту «Gorenje» вартістю 1150 гривень (а.с. 7.9). - гарантійний лист від 17.03.2007, виданий магазином «Техніка для дому», м. Київ, вул. Декабристів, 2 з печаткою продавця та підписом покупця [PERSON] на пральну машину«LG Electronics» (а.с.8). - гарантійний лист з підписом покупця [PERSON] та товарний чек від 22 травня 2007 року магазину «Електродім» м. Переяслав-Хмельницький на холодильник «Samsung» вартістю 250 гривень (а.с.10). - товарний чек №8 від 20 березня 2007 року на загальну суму 10990 гривень, виданий ПП [PERSON] м. Переяслав-Хмельницький на такі відпущені ним меблі: кухня - 6500 грн., стіл - 300 грн., табуретки - 40 грн., куточок кухонний мякий - 600 грн., полиця під телевізор - 190 грн., стіл комп'ютерний - 420 грн., ліжко - 1800 грн., комод - 600 грн., навісна шафа - 420 грн.(а.с.11-13) Ці докази визнаються судом належними та допустимими, оскільки вони містять відомості про спірне майно, особу покупця та продавця, оригінали вказаних документів знаходяться в позивача та оглянуті судом. Відповідно до договору зберігання від 22 травня 2007 року та Акту передачі майна слідує, що [PERSON] передав [PERSON] на безоплатне зберігання в квартирі [ADDRESS] наступне майно: кухню, стіл кухонний, табуретки 4 шт., куточок кухонний м'який, поличку кутову, стіл комп'ютерний, ліжко, комод, навісну шафу, холодильник двохкамерний «Самсунг», пральну машину «LG», телевізор кінескопічний «Самсунг», газову плиту «Горенья», дзеркало, бойлер електричний «Горенья» та м'який куточок. В свою чергу [PERSON] прийняв це майно на зберігання та зобов'язався повернути його на першу ж вимогу поклажодавця (а.с.19-21). Оригінал цього договору наданий позивачем для огляду в суді. Цей доказ в сукупності з вищеназваними документами: гарантійними листами та товарними чеками, які позивач зберігає у себе, як покупець товару, вказує на те, що [PERSON] вважав себе власником спірного майна з моменту його придбання і не мав наміру безоплатно передавати його у власність подружжя [PERSON] та [PERSON] Відповідач [PERSON] підтвердила факт знаходження цього майна у вказаній квартирі, однак вважає його спільним майном подружжя, таким, що придбане за сімейні кошти, і визнає право власності позивача лише на м'який куточок, який він привіз з Одеси та який зображений на фотокартках, наданих ним суду. В обґрунтування своїх заперечень вона не надала жодного доказу. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема у спосіб визнання права. Відповідно до ст. 10 та ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексом. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст. 936, ст. 937 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Такий договір укладається у письмовій формі. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження ним. Частиною 1 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд вважає, що позивач [PERSON] довів своє право власності не на все майно, що було ним передане на зберігання [PERSON] та тепер є предметом цього спору. Так, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що саме він за власні кошти придбав телевізор «Самсунг», чотири табуретки, бойлер «Горенья» та дзеркало. На думку суду, сам по собі договір зберігання майна не підтверджує права власності поклажодавця на нього, оскільки розпорядження майном є лише однією зі складових змісту права власності, визначеного в ст. 317 ЦК України. Суд вважає, що відповідно до ст. 936 ЦК України поклажодавцем може бути не лише власник майна, а й інша особа, якій це майно ввірене власником в незаборонений законом спосіб або договором. Таким чином, проаналізувавши показання сторін та з'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про доведеність позивачем свого права власності на те майно, придбання якого підтверджується доказами (товарними чеками, гарантійними листами) та на м'який куточок, визнаний відповідачами власністю позивача. В свою чергу відповідач [PERSON], заперечуючи проти позову, не довела того, що спірне майно набуте подружжям у сумісну власність під час її шлюбу з [PERSON] А тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп., який підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України. На підставі ст.ст. 16, 316, 317, 321, 328, 368, 392, 936 ЦК України,

Outcome: partial