Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

08 грудня 2020 року [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в сумі 54 935 грн. 61 коп. Свої вимоги позивач [PERSON] мотивувала тим, що з відповідачем вони перебували у шлюбі з 2001 по 2007 рік, в якому у них народилась спільні діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 08 липня 2008 року відповідач [PERSON] був позбавлений батьківських прав щодо обох дітей. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14 лютого 2007 року з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання їх спільних дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітної плати, але на кожну дитину не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 06 грудня 2006 року до повноліття дітей. 23 червня 2008 року було відкрито виконавче провадження № 53811241 про стягнення з відповідача аліментів. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ст. державного виконавця Першого ВДВС м. Хмельницького ГТУЮ у Хмельницькій області Загородньої Г.Л. від 12 листопада 2020 року № 105209/19-27, сума боргу зі сплати аліментів становить 54\~935 грн. 61 коп. Позивач [PERSON] зазначає, що за період з грудня 2017 року по жовтень 2020 року розмір неустойки (пені) за прострочення сплати [PERSON] аліментів складає 453 228 грн. 09 коп. Оскільки, частиною 1 ст. 196 Сімейного Кодексу України визначено, що розмір пені не повинен перевищувати 100 % заборгованості по сплаті аліментів, тому позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів саме у сумі 54\~935 грн. 61 коп. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 21 січня 2021 року позов [PERSON] направлено за підсудністю до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 травня 2021 року, головуючим суддею визначено Палінчака О.М. Ухвалою суду від 17 травня 2021 року по справі відкрито провадження та ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 02 липня 2021 року від [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначив, що позов не визнає, оскільки [PERSON] [INFO] виповнилось 18 років, а тому він сам має змогу бути позивачем у справі, у зв`язку з чим, позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання сина є незаконними. Також зазначає, що він є інвалідом ІІІ групи, єдиним доходом його є пенсія в розмірі 1769 грн., половину якої у нього щомісяця відраховується на оплату аліментів. Отже, прострочення сплати аліментів у нього виникло з незалежних від нього причин. У відзиві [PERSON] вказує, що розрахунок пені за прострочення сплати аліментів виконаний невірно, не згідно вимог закону, а тому, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 05 липня 2021 року відповідач [PERSON] подав до суду письмові пояснення з приводу позову, аналогічні відзиву на позов. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, вимоги позову підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, відношення до позову висловив у відзиві на позов та письмових поясненнях. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши наданні докази, суд прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом об`єктивно встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14 лютого 2007 року у справі 2-1159/07 з відповідача [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітної плати, але на кожну дитину не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 06 грудня 2006 року до повноліття дітей. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 08 липня 2008 року по справі 2-3005/08 відповідач [PERSON] був позбавлений батьківських прав щодо обох дітей. 16 вересня 2011 року сину [PERSON] , [INFO] , було змінено прізвище на [PERSON] . На виконання рішення суду від 14 лютого 2007 року у справі 2-1159/07 Голосіївським районним судом м. Києва 15 лютого 2007 року було видано виконавчий лист, який пред`явлено позивачем [PERSON] для примусового виконання до Першого відділу ДВС міста Хмельницького ГТУЮ у Хмельницькій області, де було відкрито виконавче провадження за № 53811241. Проте, відповідач [PERSON] належним чином рішення суду не виконує, аліменти у належному порядку та розміру не сплачує, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилась заборгованість зі сплати аліментів станом на жовтень 2020 року в сумі 54\~935 грн. 61 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості від 12.11.2020 року № 105209/19.19-27, наданим ст.державним виконавцем Першого ВДВС м. Хмельницького ГТУЮ у Хмельницькій області Загородною Г.Л. Згідно даного розрахунку заборгованості, аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітної плати нараховувались [PERSON] до листопада 2019 року, а в подальшому, у зв`язку з тим, що син [PERSON] став повнолітнім, ст.державний виконавець продовжив нараховувати аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітної плати. За змістом\~статті 180 СК України,\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною третьою\~статті 181 СК України,\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у\~Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.\~\~ Відповідно до частини першої\~статті 196 СК України,\~при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. При цьому за змістом\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У\~статті 196 СК України\~не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів\~за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: ?p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де: ?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1\~- нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1\~- кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2\~- нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2\~- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An\~- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn\~- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої\~статті 196 СК України\~пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18). Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно розрахунку розміру неустойки (пені) за прострочення сплати [PERSON] аліментів на користь [PERSON] , здійсненим за вищевказаною формулою, розмір такої пені станом на 01 листопада 2020 року становить 453 228 грн. 09 коп. Проте, ч. 1 ст. 196 СК України визначено, що розмір пені не повинен перевищувати 100 % заборгованості по сплаті аліментів, а тому з відповідача [PERSON] підлягає до стягнення неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів у сумі 54\~935 грн. 61 коп. Відповідачем [PERSON] не спростовано та не надано суду іншого розрахунку пені за прострочення сплати аліментів, аніж надано позивачем. Разом з тим, відповідач [PERSON] не спростовує того факту, що у нього є заборгованість по сплаті аліментів, але обґрунтовує свої заперечення тим, що він не має змоги працювати та отримувати більший дохід. Суд не бере до уваги дані твердження відповідача [PERSON] , оскільки рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 лютого 2007 року у справі 2-1159/07 не скасоване та не змінене, розмір присуджених аліментів у судовому порядку не зменшений, тому посилання відповідача на неможливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі є безпідставними, оскільки рішення суду є обов`язковим до виконання. Також не заслуговують на увагу посилання [PERSON] на те, що [PERSON] не має права претендувати на отримання пені за прострочення сплати аліментів на утримання сина [PERSON] , оскільки стягувачем у виконавчому провадженні № 53811241 є саме позивачка [PERSON] . Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої\~статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.ч. 1-6\~ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Разом з тим, вказані витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем суду додано копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 02.12.2020 року, укладеного з адвокатом Аветисян Р.М., копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 340 [PERSON] , копію квитанції про оплату правової допомоги за вказаним договором на суму 1 800 грн. 00 коп. від 03.12.2020 року № 02-12-2, рахунок-фактуру № 02-12-2 від 03.12.2020 року, акт прийому-передачі до договору про надання правової (правничої) допомоги від 03.12.2020 року. За таких суд вважає, що клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу, розрахунок витрат та підтверджуючі докази були надані у строк, визначений частиною восьмою\~статті 141 ЦПК України, відповідають критерію реальності таких витрат, співмірності зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, розумності їхнього розміру, тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1 800 грн. 00 коп. Також, згідно вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved