Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

09 лютого 2017 року [PERSON] звернувся до суд з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача [PERSON] реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання. В позові зазначав, що він на підставі рішенняОрджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 травня 2010 року є власником 1/2 частки квартири № 66 житлового будинку № 192, що знаходиться по проспекту Соборний у м. Запоріжжя. Цим же рішенням позивачу також було виділено в володіння та користування житлову кімнату № 7 площею 12,93 кв.м., що складає 49/100 частини квартири. 11 листопада 2014 року позивач зареєстрував шлюб з відповідачкою [PERSON], після цього зареєстрував останню у квартирі № 66 житлового будинку № 192, що знаходиться по проспекту Соборний у м. Запоріжжя. На підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 листопада 2016 року шлюб між позивачем та відповідачкою розірвано. Посилаючись на те, що з початку 2016 року відповідачка у квартирі № 66 житлового будинку № 192, що знаходиться по проспекту Соборний у м. Запоріжжя не проживає, на теперішній час не є членом сімї власника квартири, позивач просить з посиланням на вимоги ст. 71 ЖК України визнати [PERSON], такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою № 66 житлового будинку № 192, що знаходиться по проспекту Соборний у м. Запоріжжя та зняти її з реєстраційного обліку за місцем проживання. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просять їх задовольнити. Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що відповідач постійно проживає у спірній квартирі, іншого житла не має, в спірній квартирі знаходяться її речі, могла залишати житло лише на кілька днів, у звязку із специфікою своєї роботи (є доглядальницею за хворими та літніми людьми), тому просять відмовити позивачу у задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1\~ст. 156 ЖК України\~члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 4\~ст. 156 ЖК України\~припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч. 1\~ст. 405 ЦК України\~члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Підстави втрати членом сім'ї власника житла права користування цим житлом визначені ч. 2\~ст. 405 ЦК України. Відповідно до зазначеної норми член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Інших підстав для втрати членом сім'ї власника житла права користування житлом\~ЦК України\~не визначає. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що на підставі рішенняОрджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 травня 2010 року позивач є власником 1/2 частки квартири № 66 житлового будинку № 192, що знаходиться по проспекту Соборний у м. Запоріжжя. Цим же рішенням позивачу також було виділено в володіння та користування житлову кімнату № 7 площею 12,93 кв.м., що складає 49/100 частини квартири (а.с. 7, 15-16). Згідно відмітки у паспорті громадянина України СА400583 [PERSON], остання зареєстрована за адресою: [INFO] (на теперішній час проспект Соборний)[ADDRESS] (а.с. 40). Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 листопада 2016 року шлюб між [PERSON] та відповідачкою [PERSON] розірвано (а.с. 10-11). Після розірвання шлюбу відповідач продовжила проживати у спірній квартирі. Вказані обставини підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які з січня 2016 року по жовтень 2016 року винаймали кімнату у квартирі № 66 житлового будинку № 192, що знаходиться по проспекту Соборний у м. Запоріжжя у іншого співвласника квартири. Зокрема свідки зазначили, що відповідачка [PERSON] у вказаний період постійно проживала у спірній квартирі, в спірній квартирі знаходяться речі відповідачки. Вказали, що позивач зловживає спиртними напоями та у звязку з цим у відповідачки були конфлікти з позивачем та викликалась поліція. Свідок [PERSON] подруга відповідача, суду пояснила, що [PERSON] окрім спірної квартири іншого житла не має. Суд критично відноситься до показів свідків [PERSON] та [PERSON], оскільки як зазначили останні, стверджувати проте, що [PERSON] не проживає у спірній квартирі вони не можуть, оскільки в квартирі зявлялися періодично. З висновків Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 12.04.2016 року, 10.03.2015 року, 23.10.2015 року, 22.11.2016 року, 12.04.2016 року, 02.02.2016, 24.10.2016 року вбачається, що відповідач проживає за спірною адресою (а.с. 46-47, 52-54, 56, 61, 65). Доказів на підтвердження того, що [PERSON] була відсутня у спірній квартирі більше року позивач не надав, а з показів свідків [PERSON] та [PERSON] достовірно неможливо встановити, що відповідач не проживала в спірній квартирі, з якого часу, відсутності її речей, а також причини її не проживання. З пояснень позивача в судовому засіданні вбачається, що відповідач лише періодично не проживала у квартирі, однак в квартирі є речі відповідачки. Також з пояснень сторін суд встановив, що між сторонами виникли особливі неприязнені стосунки, по причині протилежних поглядів на життя. Встановлені обставини свідчать про те, що відповідач, яка набула право користування спірною квартирою в установленому законом порядку, не втратила інтерес до спірного житла і спірне житло є єдиним місцем постійного проживання, доказів про постійне не проживання відповідача у спірній квартирі відсутні. За таких обставин, доводи позивача про те, що відповідач без поважних причин не мешкає в спірній квартирі понад шість місяців, а тому є такою, що втратила право користування житловим приміщенням є необґрунтованими та не відповідають фактично встановленим обставинам справи. Статтями\~10-11,\~60 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше, як в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до\~ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд вважає, що всупереч вищезазначеним приписам\~ЦПК України, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач була відсутня за місцем постійного проживання без поважних причин понад один рік. Посилання у позовній заяві на те, що відповідач не здійснює оплату комунальних послуг, не є передбаченою ч. 2\~ст. 405 ЦК України підставою для визнання її такою, що втратила право на користування жилим приміщенням і не позбавляє позивача права на звернення з позовом до суду про відшкодування понесених ним витрат на оплату комунальних послуг. Крім того, суд звертає увагу позивача, що він помилкового застосував до спірних правовідносин норми ст.ст.\~71,72 ЖК України, які не підлягають застосуванню стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним. Право членів сім'ї власника житла на користування цим житлом регулюється нормами, передбаченими\~главою 32 ЦК України, зокрема, положеннями\~ст. 405 ЦК України, і не може регулюватися нормами\~ЖК України. Відповідні роз'яснення містяться в п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав № 5 від 07 лютого 2014 року. Згідно зі ст. 15, п. 4 ст. 2 ст. 16, ст.ст. 386, 391\~ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Виходячи з положень ст.ст.\~16,\~391,\~386 ЦК України\~власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідно до ст.\~31 ЦПК України\~підставами позову, які може змінити лише позивач, є обставини, яким позивач обґрунтовує свої вимоги. Згідно розяснень п. 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.06.2009 року „Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду, оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.\~\~ Враховуючи викладене, у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed