Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-09 00:00:00

09 грудня 2019 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Білогірської селищної ради Білогірського району Хмельницької області про визнання за ним права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться по [ADDRESS] . Вказав, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті він є спадкоємцем за заповітом, проте позбавлений можливості оформити спадкові права на житловий будинок з господарськими будівлями, який належав останній, оскільки будівлі не були зареєстровані у органах реєстрації нерухомого майна. В судове засідання [PERSON] не з`явився. В поданій до суду заяві просив розгляд справи проводити у його відсутності, позов підтримав. Представник Білогірської селищної ради Білогірського району Хмельницької області належним чином і своєчасно повідомлений про дату розгляду справи в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, позов [PERSON] визнав. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ознайомившись із письмовими заявами сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що житловий будинок, який знаходиться по [ADDRESS] , було побудовано в 1930 році. При його будівництві права суміжних землекористувачів не порушені. Власником житлового будинку рахувалася [PERSON] на підставі діючого на той час законодавства. Житловий будинок, який належить [PERSON] і знаходився по [ADDRESS] на даний час знаходиться по [ADDRESS] . Вказані обставини підтверджуються даними довідок Білогірської селищної ради Білогірського району Хмельницької області №3555 від 28 жовтня 2019 року, №4079 від 09 грудня 2019 року та даними технічного паспорту на житловий будинок. [PERSON] є спадкоємцем за заповітом померлої [PERSON] , що підтверджується копією заповіту посвідченого державним нотаріусом Білогірської державної нотаріальної контори Разумей Л.О. 19 листопада 1993 року за номером 1151. [PERSON] померла [INFO] , що вбачається із свідоцтва про її смерть, серії [NUMBER] , виданого 26 листопада 2001 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стануУправління юстиції Вінницької області. Згідно довідки Білогірської селищної ради №4056 від 05 грудня 2019 року [PERSON] , яка померла [INFO] на час смерті проживала та була зареєстрована по [ADDRESS] одна. [PERSON] , позивач по справі, звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , що вбачається із витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі приватного нотаріуса Білогірського районного нотаріального округу Рогожиної Ю.М. № 58590004 від 04 грудня 2019 року. Незважаючи на прийняття спадщини позивач не може оформити право на спадщину на житловий будинок, оскільки спадкодавцем право власності на житловий будинок не було зареєстровано в органах реєстрації нерухомого майна, що підтверджується повідомленням приватного нотаріуса Білогірського районного нотаріального округу Рогожиної Ю.М. про відмову у оформленні спадщини на житловий будинок з господарськими будівлями, що належав спадкодавцю [PERSON] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок. Порядок та умови прийняття в експлуатацію обєктів будівництва на законодавчому рівні вперше встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом державного замовлення». Тобто до 05 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Постановою Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 року «Про затвердження Тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт» було передбачено, що підставою для оформлення права власності на приватні житлові будинки, дачні та садові будинки, споруджені до 05 серпня 1992 року, є складений БТІ висновок про технічний стан будівлі та документ, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій вона розміщена. Зазначена постанова втратила чинність 02 червня 2011 року. Законом України від 17 лютого 2011 року «Про регулювання містобудівної діяльності» (Закон №3038-VI) встановлено, що прийняття в експлуатацію зведених до 31 грудня 2009 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, здійснюється інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю за результатами технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж таких обєктів за наявності документа, що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій вони розташовані. Відповідно до ст.58 Конституції України нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, тому загальні правила прийняття в експлуатацію не можуть поширюватися на приватні житлові будинку з господарськими будівлями та спорудами, які збудовані до 05 серпня 1992 року. Житловий будинок [PERSON] збудований в 1930 році, тому для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно було б достатньо технічного паспорта, складеного за результатами технічної інвентаризації, виписки із погосподарської книги сільської ради, рішення місцевої ради про згоду на оформлення права власності на нерухоме майно. Проте, право власності [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] , як власника, припинилося на підставі п.11 ч.1 ст.346 ЦК України у звязку із її смертю. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, тому до позивача, як до спадкоємця, який прийняв спадщину, відповідно до ст.1216 цього ж Кодексу, перейшли всі права власника майна, проте із за відсутності на житловий будинок правовстановлюючих документів, оформити право власності на вказане майно у позасудовому порядку неможливо. Згідно ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають в державі, тому у суду є всі підстави для розгляду вказаного позову та достатньо доказів вважати, що житловий будинок з господарським будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] , повинен належати позивачу, як спадкоємицю [PERSON] . Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У частині 4 ст.206 ЦПК України вказано, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вимоги позивача ґрунтуються на законних вимогах, тому підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову суд не знаходить, позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved