Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

07 вересня 2018 року до Троїцького районного суду Луганської області надійшла вищевказана позовна заява, в обґрунтування вимог якої зазначено, що 04.07.2008 між позивачем та відповідачем Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб під актовим записом № 391. Свідоцтво про шлюб сторонами втрачено. Отримати дублікат свідоцтва про шлюб встановленого законодавством зразка позивач не має можливості, так як виявилося, що актовий запис про шлюб між ним та відповідачем у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян відсутній. Факт реєстрації шлюбу підтверджується також штампом у паспорті. Тому, позивач просить суд встановити факт реєстрації відповідного шлюбу. Крім того, позивач просить суд розірвати шлюб укладений між ним та відповідачем, та зазначає, що спільне господарство між ними не ведеться. Позивач фактично створив нову сім'ю та планує укласти новий шлюб. Спір про майно відсутній. Діти від даного шлюбу відсутні. Позивач переконаний, що подальше збереження шлюбу та примирення між ними неможливе. В судове засідання сторони не з'явились. Представник позивача надала письмову заяву, згідно якої просить справу розглядати без її та позивача участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, шляхом розміщення повісток про виклик на офіційному веб-порталі «Судова влада України» та сторінці Троїцького районного суду Луганської області. Причини неявки суду відповідач не повідомила. Заперечень на позов нею надано не було. Третя особа - Сватівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області у судове засідання свого представника не направили, надали клопотання про розгляд справи без участі їх представника. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів реєстрації шлюбу, оскільки від їх встановлення залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав. Пункт 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказує на те, що суди можуть встановити факти реєстрації шлюбу, якщо в органах РАГСу не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту цивільного стану. Із заявами про встановлення факту реєстрації шлюбу може звернутися подружжя або кожен із них. Якщо заяву подано лише одним з подружжя другий з них притягається до участі у справі як заінтересована особа. Так, згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 04 липня 2008 року, позивач та відповідач з 04 липня 2008 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Шлюб було зареєстровано Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції під актовим записом № 391 (а.с. 9). З копії паспорта позивача також вбачається, що 04 липня 2008 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції було зареєстрований шлюб між ним та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]), про що було зроблено актовий запис № 391 (а.с. 7). Згідно повідомлення Сватівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області № 774/17.25-106 від 03.09.2018, в архіві відділу та за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян, актового запису про шлюб [PERSON] та [PERSON] не виявлено (а.с. 11). Таким чином, аналізуючи в сукупності наведені докази і встановлені факти, суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні заяви, оскільки встановлення факту реєстрації шлюбу позивачу необхідно для розірвання шлюбу. Судом встановлено, що спільне господарство між позивачем та відповідачем не ведеться. Позивач фактично створив нову сім'ю та планує укласти новий шлюб. Спір про майно відсутній. Діти від даного шлюбу відсутні. Позивач переконаний, що подальше збереження шлюбу та примирення між ними неможливе. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved