Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

09.06.2015 р. позивач звернулась до Чугуївського міського суду з позовом до [PERSON], [PERSON], Чугуївського відділу ДМС ГУ ДМС України, в якому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням: кімнатою №69, буд.№7-а по вул.Дружби в м.Чугуєві; визнати незаконною реєстрацію [PERSON] в кімнаті №69, буд.№7-а по вул.Дружби в м.Чугуєві; зобовязати Чугуївський районний відділ ДМС ГУ ДМС України скасувати реєстрацію [PERSON] в кімнаті №69 буд.№7-а по вул.Дружби в м.Чугуєві. Ухвалою суду від 18 червня 2015 провадження у справі за зазначеним позовом було відкрито в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, в іншій частині у відкритті провадження було відмовлено. Відповідачем [PERSON] було подано зустрічну позовну заяву до [PERSON] щодо визнання права користування житлом і зобовязання не чинити перешкоди в користуванні житловим приміщенням, яка ухвалою Чугуївського міського суду від 06.08.2015 р. була прийнята до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] В обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] зазначала, що вона разом з її неповнолітнім сином [PERSON] проживає у гуртожитку за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, вул. Дружби, буд. 7-а, кім. 69. У вказаній кімнаті також зареєстрований, але з січня 2012 р. не проживає колишній чоловік позивачки [PERSON] Відповідач вищевказаною житловою кімнатою не користується, участі у витратах на її утримання не приймає, добровільно знятися з реєстрації не бажає. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Відповідач та його представник проти позову заперечували, просили суд відмовити у позові [PERSON] та задовольнити зустрічний позов у повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначали, що в серпні 2014 р. [PERSON] звернувся до своєї колишньої дружини [PERSON] з пропозицією врегулювати питання щодо користування спірною кімнатою. Вказана житлова площа є єдиним житлом відповідача [PERSON] Крім зазначеного, [PERSON] посилався на те, що [PERSON] шляхом обману заволоділа комплектом його ключів від спірної кімнати та наразі чинить йому перешкоди у користуванні нею. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та свідків, суд приходить до висновку про задоволення первісного позову та необхідність відмови у задоволенні зустрічного позову з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Позивач [PERSON] разом з її неповнолітнім сином [PERSON] проживають у гуртожитку за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, вул. Дружби, буд. 7-а, кім. 69. У вказаній кімнаті також зареєстрований її колишній чоловік [PERSON], що підтверджується довідкою КЖРЕП м. Чугуєва № 600 від 19.05.2015 р., а також інформацією наданою Чугуївським РВ ГУДМС України в Харківській області №48/2066 від 16.06.2015 р. (а.с.4, 11). Факт не проживання [PERSON] за місцем його реєстрації не заперечується самим відповідачем і підтверджується довідкою КЖРЕП м.Чугуєва №8 від 03.06.2015 р. (а.с.5) з якої вбачається, що [PERSON] з січня 2013 р. у спірній кімнаті гуртожитку не проживає. Поряд з дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами тривала відсутність відповідача за місцем реєстрації, підтверджується також показами свідка [PERSON], який є сином сторін. Так в судовому засіданні 03.12.2015 р. [PERSON] повідомив суду, що після розлучення з матірю, батько пішов до іншої жінки забравши всі свої речі, та з січня 2013 р. не проживав з ними у кімнаті гуртожитку. Також [PERSON] повідомив, що брав у батька ключ від спірної кімнати, однак на наступний день повернув його, поклавши на холодильник. Жодних перешкод у користуванні житловим приміщенням у батька немає. Перевіряючи доводи позивача [PERSON] про тривале не проживання відповідача у спірному будинку судом було встановлено, що [PERSON] залишив спірну кімнату у гуртожитку в січні 2013 р. добровільно. На даний час він проживає у орендованій квартирі у м. Харків за адресою: [ADDRESS] з новою дружиною [PERSON] Вказаний факт був засвідчений самим відповідачем в судовому засіданні 03.12.2015 р. Крім цього, відповідач [PERSON] зазначав, що після розлучення з [PERSON] 19.10.2012 р. самостійно залишив спірну кімнату у гуртожитку. З січня по червень-липень 2013 р. проживав в цивільному шлюбі з іншою жінкою у академмістечку с. Клугіно-Башкирівка м. Чугуїв. Після припинення стосунків з цією жінкою [PERSON] почав знімати кімнату у гуртожитку за адресою: м. Чугуїв, вул. Дружби, буд. 7-а, кім. 261, яку знімав самостійно до березня 2014 р. У березні 2014 року одружився і жив з дружиною [PERSON] до березня 2015 р., після чого розлучився з нею та до липня 2015 р. жив сам. У серпні 2015 р. одружився з [PERSON] Зазначені обставини непроживання відповідача у спірній кімнаті також підтвердила допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] сестра відповідача, яка, зазначаючи на потребу відповідача у житлі, вказала, що відповідач залишив місце проживання в спірній кімнаті декілька років назад, після чого проживав у батьків, потім в с. Клугіно-Башкирівка м. Чугуїв, по вул.Дружби в м.Чугуєві, а в цей час проживає у м.Харкові. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України відповідачем не надано доказів на підтвердження його проживання за місцем реєстрації, або створення з боку позивачки [PERSON] перешкод у користуванні спірною житловою кімнатою. З ч. 1 ст. 16 ЦК України вбачається, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У зв'язку з тим, що в кімнаті, яка надана позивачу в користування зареєстрований відповідач, який фактично в ній не проживає, позивач не може повною мірою реалізувати своє право на вільне користування майном. Відповідачем не надано доказів нерозповсюдження на позивача положень Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» (далі Закон № 2482-XII, а тому, з огляду на положення преамбули та статті 1, сфера дії даного Закону поширюється на позивача. Оскільки правовий режим гуртожитків, житлові приміщення яких підлягають приватизації відповідно до\~Закону № 2482-XII, прирівняно до правового режиму житлових приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду, то до мешканців таких гуртожитків у разі їх тимчасової відсутності поширюються вимоги статей 71, 72\~ЖК УРСР, що узгоджується з висновком, викладеним ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ в аналізі застосування судової практики від 01 серпня 2013року «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». Згідно ст. 71 ЖК України право користування жилим приміщенням зберігається за особою протягом 6 місяців, а за період відсутності за постійним місцем проживання більш встановленого строку, тільки в передбачених законодавством випадках. Відповідач не проживає за місцем постійного проживання більше шести місяців без поважної причини і згідно з вимогами ст. 71 ЖК України втратив право користування жилим приміщенням. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи, яка втратила право користування жилим приміщенням у зв'язку з відсутністю цієї особи понад встановлених строків проводиться у судовому порядку. Оскільки [PERSON] є колишнім членом сімї позивача, а також оскільки у [PERSON] з [PERSON] не було ніяких письмових домовленостей стосовно проживання у вище вказаному помешканні, [PERSON] має право на захист своїх прав і вправі вимагати визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, як особи, яка більше шести місяців без поважної причини не проживає за місцем реєстрації. Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення первісного позову [PERSON] та відмову у задоволенні зустрічного позову [PERSON], оскільки належних доказів на підтвердження створення останньому перешкод у користуванні спірним житлом відповідачем не надано. Вказані в зустрічній позовній заяві лист до [PERSON] від 01.08.14 та чек про поштове відправлення цього листа (а.с.37, 38), як обставини, на які посилається [PERSON] на підтвердження свого права на користування житлом, судом не приймаються, оскільки такі документи оформлені після спливу визначеного ст.71 ЖК України шестимісячного строку збереження права користування жилим приміщенням. Питання розподілу судових витрат вирішується судом відповідно до статті 88 ЦПК України, у звязку з чим з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: approved