Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

07 жовтня 2014 року ТОВ «Кей-Колект» звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 1489/ДИ196К від 13 квітня 2006 року в сумі 2421120,62 гривень та понесені судові витрати у розмірі 3654,00 гривень. В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача посилався на те, що 13 квітня 2006 року між [PERSON] та АКІБ «Укрсиббанк» було укладено кредитний договір № 1489/ДИ196К. на підставі якого [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 122000,00 доларів США. 13 лютого 2012 року між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» був укладений договір факторингу № 2, відповідно до умов якого, права вимоги заборгованості (включаючи суму наданого кредиту, проценти, комісії, штрафні санкції та інші можливі платежі) за кредитним договором відступлені ТОВ «Кей-Колект». Таким чином, на даний час усі права кредитора за кредитом належить ТОВ «Кей-Колект». Відповідно до умов кредитного договору боржник зобов'язувався сплачувати заборгованість щомісяця рівними частками та щомісяця сплачувати проценти за користування кредитними коштами в розмірі 11,8 % річних і повернути кредит не пізніше 12 квітня 2027 року. Проте свої зобов'язання за кредитним договором щодо сплати процентів та своєчасної сплати заборгованості по кредиту, [PERSON] не виконує, та станом на 03 вересня 2014 року прострочив виконання зобов'язань, в результаті цього у [PERSON] виникла заборгованість в сумі 193210,01 доларів США, що еквіваленті за курсом НБУ (12,5310 гривень за 1 долар США) становить 2421120,62 гривень, з яких: 109973,07 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 1376822,85 гривень - прострочена заборгованість за кредитом; 83336,94 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 1044297,78 гривень - прострочена заборгованість за процентами. 18 серпня 2014 року відповідачам позивачем було направлено вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором. Проте відповідачі заборгованість за кредитним договором не сплатили, проти вимог заперечень не надсилали. У зв'язку з чим позивач і звернувся до суду з даним позовом про солідарне стягнення вказаної суми заборгованості з відповідачів в судовому порядку. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, а також просив суд розглянути справу за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином відповідно до вимог ст. 74 - 76 ЦПК України, явку своїх уповноважених представників до суду не забезпечили. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з чим суд, з метою недопущення порушення строків розгляду справи, передбачених ст. 157 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та вирішити справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 13 квітня 2006 року АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] уклали кредитний договір № 1489ДИ196К про наступне: банк зобов'язується надати позичальнику, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в сумі 122000,00 доларів США у порядку і на умовах зазначених у даному договорі (п.1.1.). Надання кредиту здійснюється у наступний термін: з 13 квітня 2006 року по 12 квітня 2027 року (п. 1.2.1.). За використання кредитних коштів на перший місяць установленого терміну кредитування процентна ставка встановлюється в розмірі 11,8 % річних. По закінченню цього терміну та кожного наступного місяця кредитування, процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов п. 9.2. цього договору (п. 1.3.1.). Нарахування процентів здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця (п. 1.3.1.). Термін сплати процентів - з 01 по 10 число кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані проценти (п. 1.3.4.) (а.с. 8-10). В матеріалах справи наявний графік погашення кредиту до кредитного договору №1489ДИ196К від 13 квітня 2006 року (а.с. 11-13), а також довідка-розрахунок залишку заборгованості за договором № 1489ДИ196К від 13 квітня 2006 року станом на 03 вересня 2014 року, за яким загальна заборгованість [PERSON] становить 193210,01 доларів США, що еквіваленті за курсом НБУ (12,5310 гривень за 1 долар США) складає 2421120,62 гривень, з яких: 109973,07 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 1376822,85 гривень - прострочена заборгованість за кредитом; 83336,94 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 1044297,78 гривень - прострочена заборгованість за процентами. Також, в матеріалах справи міститься договір поруки № 1489ДИ196П/2 від13 квітня 2006 року, між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON], за яким, поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за виконання позичальником усіх його зобов'язань в повному обсязі, що виникли з кредитного договору № 1489ДИ196К від 13 квітня 2006 року (а.с. 18-19). Також в матеріалах справи міститься договір поруки № 1489ДИ196П/1 від 13 квітня 2006 року, між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON], за яким, поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за виконання позичальником усіх його зобов'язань в повному обсязі, що виникли з кредитного договору № 1489ДИ196К від 13 квітня 2006 року (а.с. 20-21). 18 серпня 2014 року ТОВ «Кей-Колект» направило відповідачам вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором (а.с. 22). Відповідно до договору факторингу № 2 укладеного 13 лютого 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект», за яким ПАТ «УкрСиббанк» передає (відступає) ТОВ «Кей-Колект» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ТОВ «Кей-Колект» набуло право вимоги за кредитним договором № 1489ДИ196К від 13 квітня 2006 року (а.с. 24-25). Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень вказаного вище кредитного договору, врегульовані нормами Цивільного кодексу України. Так, відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором, який укладається в письмовій формі, банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. ст. 549, 551 Цивільного кодексу України). Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно п. 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Передбачене статтею 1050 ЦК право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, є самостійним. Реалізація такого права жодним чином не залежить від пред'явлення кредитодавцем вимог про розірвання кредитного договору відповідно до положення статті 651 ЦК. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. 16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов'язку в натурі. Таким чином, враховуючи викладене, зважаючи на те, що відповідачі мають заборгованість перед позивачем за кредитним договором № 1489ДИ196К від 13 квітня 2006 року, розмір заборгованості станом на 03 серпня 2014 року становить 193210,01 долар СШАВ, що в еквіваленті за курсом НБУ (12,5310 гривень за 1 долар США) складає 2421120,62 гривень, що відповідає сумі заявлених позовних вимог, зважаючи на приписи ст. 11 ЦПК України. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України закріплено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, своїм правом на участь у судовому розгляді справи не скористались, про день, час та місце розгляду якої були повідомлені належним чином, заперечень на позовну заяву суду не надали, також не надали жодних доказів на підтвердження погашення заборгованості за кредитним договором, на спростування розміру грошового зобов'язання на загальну суму 2421120,62 гривень. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «Кей-Колект» щодо стягнення з відповідачів існуючої заборгованості є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню в повному обсязі (в межах заявлених позовних вимог з дотриманням принципу диспозитивності та у відповідності до ст. 11 ЦПК України), що відповідає сумі заявлених вимог, що становить - 2421120,62 гривень. Задовольняючи позовні вимоги частково, суд виходив з того, що виконання кредитного договору було забезпечено двома різними договорами поруки, згідно яких кожен окремий поручитель має солідарну відповідальність з позичальником щодо повернення суми кредитної заборгованості, проте між собою поручителі солідарним обов'язком не скріплені, з огляду на що, вимоги позивача в частині солідарного стягнення грошових коштів з відповідачів не підлягає задоволенню. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм цивільного законодавства, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог ТОВ «Кей-Колект» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачів. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача, понесені останнім при зверненні до суду судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 380,20 гривень, сплата якого підтверджується відповідним платіжним дорученням № 18653278 від 28 лютого 2014 року. На підставі викладеного,

Outcome: partial