Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

08.11.2018 позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. 22.11.2018 до відкриття провадження у справі позивач надала до суду уточнену позовну заяву, в якій просила розірвати з відповідачем шлюб та стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 3500 грн щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, вказуючи, що подружні відносини з відповідачем припинені, подружнє життя не склалось через різні погляди на життя, шлюб та сім'ю. Подружні відносини погіршились внаслідок частих сварок. Наразі сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини не підтримують. Шлюб має формальний характер, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тому вона наполягає на розірванні шлюбу. Від шлюбу мають сина, [PERSON], [INFO], відповідач матеріально не допомагає в утриманні сина, а позивач перебуває у декретній відпустці та самостійно займається вихованням та утриманням дитини, тому не в змозі вийти на роботу та забезпечити належний матеріальний рівень для дитини. Таким чином, [PERSON] була змушена звернутись з позовом до суду. Ухвалою суду від 28.11.2018 провадження за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину було відкрито в порядку загального позовного провадження. 18.12.2018 через канцелярію суду відповідачем надано відзив на позовну заяву. 08.01.2019 підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 16.01.2019 провадження за позовною вимогою про розірвання шлюбу зупинено, сторонам надано строк на примирення, а позовну вимогу про стягнення аліментів виділено в окреме провадження та призначено судове засідання. Позивач в судове засідання з'явилась, позовну заяву про стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 3500 грн. підтримала, посилаючись на викладені у позові обставини. Відповідач в судове засідання з'явився, позов про стягнення з нього аліментів на утримання дитини визнав частково, погодившись сплачувати аліменти у розмірі 1500 грн., вказав, що інших дітей на утриманні в нього немає, працює неофіційно реалізатором мобільних телефонів. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв'язку, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.07.2015 у Ленінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції між сторонами був зареєстрований шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис №414. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] в графі «батько» вказаний [PERSON], в графі «мати» - [PERSON]. Неповнолітній [PERSON] проживає разом з матір'ю, [PERSON], та перебуває на її утриманні. Згідно довідки директора відділення АТ КБ «Приватбанк» Февральової К.М. від 19.11.2018, [PERSON] дійсно працює в АТ КБ «Приватбанк» з 09.02.2011 по теперішній час на посаді «Спеціаліст з обслуговування клієнтів» (а.с.19). У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що, маючи нерегулярний дохід, регулярно надає допомогу на утримання дитини, крім того таку допомогу надають і його рідні. Також відповідач вказує, що він крім того допомагає своїй бабусі - [PERSON], інваліду 2 групи, проте жодних доказів на підтвердження цьому не надає. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду із захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів Відповідно до статті 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей (стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції). Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини, дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення також відображене і в ст. 180 СК України, відповідно до якого батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, системний аналіз норм законодавства дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо виховання та утримання дитини, яке полягає в забезпеченні її належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Згідно зі ст. 181 ч. 3 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Домовленості щодо розміру аліментів сторони не досягли. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Згідно ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними і чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідачем на підтвердження своїх пояснень у відзиві не надано до суду докази надання як ним, так і його рідними допомоги на утримання малолітнього сина. Крім того, судом не встановлено, чим підтверджується факт надання допомоги відповідачем своїй бабусі. Вирішуючи спір, суд враховує взаємний обов'язок батьків утримувати дитину, реальні і розумні потреби дитини в матеріальному забезпеченні на рівні, необхідному для її розвитку, а також те, що відповідач частково визнав позов, як батько він зобов'язаний утримувати неповнолітнього сина, є працездатним за віком та за станом здоров'я, не обтяженим аліментними зобов'язаннями, має змогу надавати матеріальну допомогу дитині, яка, проживаючи з матір'ю, потребує такої допомоги. Враховуючи зазначені обставини та позиції сторін, які вони висловили у судовому засіданні, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів в сумі 2000 грн. 00 коп. щомісячно з дня пред'явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне з метою забезпечення інтересів дитини, допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів, тому у порядку ст. 141 ЦПК України суму судового збору необхідно стягнути із відповідача у дохід держави у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Outcome: partial