Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

07 грудня 2017 року позивач [PERSON] звернулася з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи вимоги тим, що вона є власником житлового будинку № 50а по вул. Польська (раніше К.Лібкнехта) в м. Бердянську Запорізької області, який належить їй на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 12 серпня 2014 року. У вказаному будинку зареєстрований син відповідач [PERSON], проте у лютому 2007 року останній зібравши речі виїхав до Російської Федерації і з того часу до будинку не повертався. Таким чином, за зареєстрованим місцем проживання відповідач не проживає, особистих речей у житловому приміщенні не має, майно не утримує, комунальні платежі не сплачує. Наразі виникло питання про надмірну сплату комунальних послуг та є потреба у оформленні субсидії, тому змушена звернутися до суду для вирішення питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком. Позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON], у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився. Про слухання справи повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада України» (а.с. 33). Згідно із ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, який не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. На підставі зазначеного,\~суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Вислухавши думку позивача та її представника, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно копії нотаріально посвідченого свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 серпня 2014 року, копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна вбачається, що [PERSON] є власником житлового будинку № 50а по вул. Польська (раніше К.Лібкнехта) в м. Бердянську Запорізької області (а.с. 9- 12). Відповідно довідки вуличного комітету № 8 м. Бердянськ до складу родини позивача [PERSON] входять: син - [PERSON], [INFO] (а.с. 7, 26). Згідно з ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на свій розсуд. В ст. 391 ЦК України вказано, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні їм права користування та розпорядження своїм майном. У судовому засіданні встановлено, і це не спростовується свідченнями свідків допитаних у судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] що відповідач [PERSON], [INFO] прописаний у житловому будинку № 50а по вул. Польська (К.Лібкнехта) в м. Бердянськ Запорізької області, але у 2007 році виїхав до Росії та за наведеною адресою не мешкає, витрати по сплаті комунальних витрат не несе, майно не утримує. Таким чином, відповідач [PERSON] більше ніж півроку не мешкає у зазначеному будинку, що є підставою для визначення його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Згідно ст. 71 Житлового Кодексу України при тимчасовій відсутності наймача, або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку. У ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», вказано, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення власності на житлове привішення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення померлою. Приймаючи до уваги наведене, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved