Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-11 00:00:00

08 липня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», в якому просить стягнути суму вкладу. Свої вимоги мотивує тим, що 11 липня 2014 року між ним та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» був укладений строковий договір № 331832/146325/1-14 банківського вкладу «Класік» на суму\~\~45 000 грн. з виплатою 21,5 % річних, строком\~\~дії договору до 11 серпня 2014 року. Зазначений договір був укладений між позивачем та відповідачем на строк з 11 липня 2014 року по 11 серпня 2014 року, відповідно до п. 7 Договору строк розміщення вкладу може бути продовжено в порядку, строки та на умовах, визначених положеннями п. 5.2. Основних умов. Відповідно до п. 6 Договору, Банк зобовязаний після закінчення строку, визначеному у п. 1 договору, тобто після 11.08.2014 року, повернути вкладнику вклад в порядку, строки та на умовах, визначених положеннями п. 5.2. Основних умов. Пунктом 5.2 вказаних Основних умов, вкладник у випадку його бажання не продовжувати подальше розміщення вкладу, отримати кошти зі строкового вкладного рахунку шляхом видачі готівки або перерахування на власний поточний/картковий або інший вкладний рахунок, а дію договору припинити, зобовязаний подати Банку письмову вимогу не пізніше дати закінчення строку строкового вкладу, визначеного договором-заявою. Після спливу строку Договору позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути суму вкладу та нараховані за користування проценти, що підтверджується письмовими заявами позивача від 23 лютого 2015 року та від 06 липня 2015 року. Листом від 30.03.2015 року № 123 банк відмовив позивачу у задоволенні вимог, а в подальшому звернення позивача ігнорував. Посилаючись на ст.ст. 41 Конституції України, ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ст.ст. 509, 525, 526, 1058, 1060 ЦК України, позивач просить суд стягнути з Банку суму вкладу за\~\~строковим договором банківського вкладу № 331832/146325/1-14 від\~\~11 липня 2014 року в розмірі\~43 000 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» повідомлявся про час і місце розгляду справи належним чином, отримав копію позову та судову повістку, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, однак представник Банку до суду не зявився, заперечень на позов або заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Зі згоди позивача, викладеної в письмовій заяві представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. В звязку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно\~\~ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін; докази подаються сторонами;\~\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», встановлено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Так, ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно з частиною першою ст. 1058 ЦК України, - за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка. Відповідно до ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України, у разі повернення вкладу банк зобов'язаний виплатити вкладникові усі нараховані до цього моменту проценти. Судом встановлено, що 11 липня 2014 між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» був укладений договір № 331832/146325/1-14 банківського вкладу «Класік» на суму\~\~45000 грн., які були зараховані на рахунок № 2630.0.085720.001, з виплатою 21,5% річних протягом строку\~\~дії договору до 11.08.2014 року, шляхом підписання заяви № 331832/14623/1-14 (а.с.4). Як вбачається з копії квитанції №15250805/338 від 11 липня 2015 року, на рахунок Банку від [PERSON] надійшло 45\~000 грн. - кошти на депозитний рахунок згідно договору банківського вкладу «Класик» (а.с.5). Зазначений договір був укладений між позивачем та відповідачем на строк з 11 липня 2014 року по 11 серпня 2014 року (п. 1 Договору). Пунктом 7 Договору-заяви передбачено, що даний договір може бути продовжено в порядку, на строк та на умовах визначених, положенням п. 5.2 Основних умов (а.с.4). Пунктом 6 Договору-заяви передбачено, що після закінчення строку, визначеному в п. 1 Договору-заяви, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, визначених положеннями п. 5.2. Основних умов. Таким чином, з умов Договору вбачається, що після 11 серпня 2014 року позивач мав право звернутись до Банку з вимогою про повернення вкладу, і Банк зобовязаний був повернути суму вкладу. Судом встановлено, що після спливу строку дії договору позивач 23 лютого 2015 року та 06 липня 2015 року звертався до відповідача з вимогами повернути суму вкладу (а.с.7, 9). На письмову заяву позивача з вимогою повернути вклад від 23 лютого 2015 року, відповідач надав неконкретну відповідь, з якої не вбачається, що Банк повернув вклад (а.с.8). Як вбачається з виписки по особовому рахунку позивача [PERSON] станом на 03 липня 2015 року залишок на особовому рахунку № 2620.1.382455.001 становить 43\~000 грн. Відповідачем у порушення ст.ст.10, 60 ЦПК України не надано належних, допустимих та достовірних доказів про повернення Банком позивачеві в строк, передбачений договором, спірної суми депозиту (вкладу). За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача суми вкладу за договором № 331832/146325/1-14 укладеного 11 липня 2014 року, в розмірі 43 000 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам. Оскільки позов задоволено в повному обсязі, враховуючи, що ставка судового збору за вимогами майнового характеру становить 1% від ціни позову, то відповідно розмір судового збору становить 430 грн. ( 43\~000х1% = 430 грн.).

Outcome: approved