Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

08 жовтня 2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Еталон»» про визнання недійсним договору фінансового лізингу №002756 від 1 вересня 2015 року, про стягнення 20\~000 грн. посилаючись на те, що у вересні 2015 року він виявив бажання придбати трактор «Донгфенг 244» у звязку із чим звернувся до відповідача. Консультанти в розмові повідомили про те, що вартість трактора становить 52\~000 грн. та для його придбання слід здійснити авансовий платіж в сумі 20\~000 грн., остаточний розрахунок слід здійснити після передачі трактора за відповідним актом. Позивач, погодився на умови запропоновані ТОВ «Лізингова компанія «Еталон»», після чого йому було вручено договір фінансового лізингу та платіжний документ за яким на рахунок відповідача було перераховано кошти в сумі 20\~000 грн. В строк до 5 вересня 2015 року трактор доставлений не був, а на дзвінки представники відповідача перестали відповідати. Позивач, ознайомившись із умовами договору фінансового лізингу зрозумів, що він є відмінним від договору купівлі-продажу, а авансовий платіж в сумі 20\~000 грн. виявився комісійною винагородою лізингодавця. Крім цього договір фінансового лізингу та додатки до нього позивачем не підписувалися, а тому [PERSON] вважає, що його було введено в оману відносно істотних умов договору, останній укладений з порушенням принципу добросовісності, містить явно несправедливі умови, зокрема не обґрунтовано співмірність платежу за організацію даного договору виконаній послузі, а тому відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.203 ЦК України просить його позов задовольнити. В процесі розгляду справи представник позивача уточнила позовні вимоги, якими змінив підстави позову, зокрема просив визнати договір недійсним та повернути кошти в сумі 20\~000 грн. з тих підстав, що відповідно до ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається в письмовій формі, а з участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами договору вимоги про нотаріальне посвідчення такий договір є нікчемним. Ст.216 цього Кодексу передбачено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути іншій стороні все що вона одержала на виконання цього правочину. Укладений договір суперечить положенням ст..808 ЦК України в частині якості, комплектності справності товару, якими усунуто лізингодавця від відповідальності, оскільки умовами договору відсутні будь-які відомості про продавця товару. Відповідно до ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови зазначеного договору обмежують права споживача та крім цього ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» використавши переваги свого становища завдала позивачу збитків на суму 20\~000 грн., право на відшкодування яких йому гарантовано Законом. Також позивач вважає, що умови договору є несправедливими, оскільки порушують принцип добросовісності і як наслідок має місце істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду позивачу. Також в договорі відсутня обовязкова умова щодо індивідуальної визначеності предмета лізингу, виключені та обмежені права лізингоодержувачка як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, звужені обовязки лізингодавця, повністю виключена відповідальність останнього за невиконання, неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, лізингодавець не несе відповідальність перед лізингоодержувачем за невиконання зобовязань щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог. В судове засідання представник позивача не зявилась, вона подала заяву про розгляд справи у її відсутності та просила застосувати наслідки нікчемності правочину. Представник відповідача в судове засідання не зявився, подавши до суду письмові заперечення на позов, в яких вважає поданий позов необґрунтованим та безпідставним, обставини, які б могли слугувати підставою для задоволення позову відсутні, з огляду на що в задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні 1 вересня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон»» та [PERSON] було укладено договір №002756 фінансового лізингу за умовами якого лізингодавець зобовязувався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно трактор Донгфенг 244, а лізингоодержувач зобовязувався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього Договору. Зокрема сплатити перший лізинговий платіж, який складається з комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, повязані із укладенням цього Договору (10% вартості предмета лізингу 20\~000 грн.), авансу ціни предмета лізингу (50% вартості предмета лізингу 100\~000 грн.), комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу, як платіж, що покриває витрати лізингодавця повязані з організацією передачі предмета лізингу (3% від ціни предмета лізингу 6\~000 грн.), періодичний авансовий платіж ціни предмета лізингу в сумі 2\~512 грн. 22 коп. протягом 60 місяців, який складається із відшкодування частини вартості предмета лізингу 100\~000 грн., відсоткової ставки із розрахунку 12,5%, комісії за супроводження договору 5%. 1 вересня 2015 року [PERSON]С, сплатив на користь ТОВ «Лізингова компанія «Еталон»» реєстраційний платіж в сумі 20\~000 грн., що підтверджується копією квитанції від 1 вересня 2015 року (а.с.11). Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Як вбачається із змісту ст.799 ЦК України, договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню, а згідно ст.220 ЦК України недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору свідчить про те, що він є нікчемним. Зазначене повністю відповідає правовій позицій Верховного суду України висловленій у справі №6-2566цс15 від 16 грудня 2015 року. Відповідно до ч. 1\~ст. 360-7 ЦПК України\~висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої\~статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. При цьому судом враховується, що нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону, а тому не потребує визнання його недійсним, що прямо зазначено у ч.2 ст.215 ЦК України. З огляду на що, договір не може бути визнаний недійсним судом. Відповідно до ч.5 ст.216 цього Кодексу вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою, крім цього суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Враховуючи, що однією із вимог [PERSON] є повернення сплачених ним коштів в сумі 20\~000 грн. як реєстраційного платежу на виконання умов нікчемного правочину, суд вважає, що вона підлягає задоволенню з підстави застосування наслідків передбачених ч.1 ст.216 ЦК України, яка може бути застосована також і судом з власної ініціативи. Письмові заперечення представника відповідача щодо необґрунтованого посилання позивача на недотримання вимог про нотаріальне посвідчення правочину вчиненого у письмовій формі, не береться судом до уваги з підстав зазначених вище при обґрунтуванні вимог, щодо нікчемності договору фінансового лізингу. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме щодо застосування наслідків нікчемності правочину та стягнення сплачених коштів в сумі 20\~000 грн. на виконання умов нікчемного правочину. В задоволенні інших вимог слід відмовити. Судові витрати по справі становлять 487 грн. 20 коп., які відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial