Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

09.07.2018 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати укладений між сторонами шлюб, зареєстрований 16.06.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснопільського районного управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 24. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 16.06.2012 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні. Вказала, що на протязі останнього року сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім'ю. Відповідач нехтує сімейними цінностями. Як повідомила позивач, між сторонами постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стає дитина, що негативно впливає на її психічний стан та кожного разу спричиняє душевні страждання. Сторони не можуть зрозуміти сутності проблем у взаємовідносинах, не здатні підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім'ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. На даний момент проживають окремо, ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено. Вважає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Після виконання вимог ст.187 ЦПК України на підставі ухвали суду від 30.07.2018 року відкрито провадження у цивільній справі, з урахуванням вимог ст.274 ЦПК України судовий розгляд вирішено проводити в порядку загального позовного провадження та роз'яснено сторонам про порядок та строки виконання ними вимог цього Кодексу. Правом щодо подання інших заяв по суті справи в передбаченому ст.174 ЦПК України порядку сторони не скористалися. Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення інших процесуальних дій, в тому числі забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися. В судовому засіданні позивач наполягала на задоволенні позову. Пояснила, що 6 років проживали в зареєстрованому шлюбі за місцем проживання відповідача, але з 01.04.2018 року переїхала разом з дитиною на постійне місце проживання до батьків у с. Високопілля через нестерпні умови життя. Відповідач та його родичі не вважали її за людину, відносилися, як до наймички. Ніякої допомоги в хатній роботі відповідач не надавав, особливо після народження 28.02.2013 року доньки, посилаючись на те, що після роботи йому треба відпочити. Часто зловживав алкогольними напоями та вчиняв сварки на очах у дитини. Вказала, що не бажає проживати надалі з такою людиною, тому надання часу для примирення недоцільне. На даний час влаштувалася на роботу, батьки допомагають доглядати за дитиною. За весь період окремого проживання з 01.04.2018 року відповідач ні разу не приїжджав до дитини, її життям не цікавиться, лише один раз вислав 1000 грн. в рахунок сплати аліментів, в зв'язку з чим звернулася до суду про стягнення аліментів в примусовому порядку. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище - [PERSON]. Відповідач позов не визнав, оскільки має плани на майбутнє. Підтвердив, що дійсно між сторонами виникали сварки, але словесні, в основному через різні погляди на життєві ситуації. Вказав, що розірвання шлюбу може негативно вплинути на можливість його спілкування з дитиною. Інших причин, які б перешкоджали розірванню шлюбу, не назвав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.06.2012 року сторони уклали шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснопільського районного управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 24 від 16.06.2012 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. Від спільного життя в сім'ї росте малолітня донька [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER], зареєстрованого виконкомом Чернеччинської сільської ради Краснопільського району Сумської області, актовий запис № 01, в якому батьками дитини значаться сторони у справі. Ч.1 ст.24 СК України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно положень ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як вбачається із матеріалів справи та наданих в судовому засіданні пояснень, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, що свідчить про те, що вони не мають наміру виправляти ситуацію, яка склалася, подальше їх сумісне подружнє життя не можливе. Враховуючи викладені сторонами обставини, суд вважає, що шлюб носить формальний характер, а тому повинен бути розірваний. Посилання відповідача на те, що розірвання шлюбу може вплинути на неможливість спілкування з дитиною, не підтверджено дослідженими в судовому засідання доказами та спростовується нормами сімейного законодавства, яке передбачає рівність батьків у здійсненні своїх прав та виконання обов'язків щодо виховання дитини, які мають ґрунтуватися на повазі до прав самої дитини та її людської гідності. Вирішення батьками питань щодо виховання дитини підлягає у відповідності до положень Сімейного кодексу України, що не є предметом позовних вимог у даній цивільній справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved