Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-16 00:00:00

08.01.2020р. позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] , третя особа АТ СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок ДТП в сумі 590 337,3 грн. В обґрунтування позовних вимог, покликається на те, що 14.06.2019року в с. Жадківська Рівненської області відповідач [PERSON] керуючи автомобілем Renault Magnum, порушив правила ПДР, внаслідок чого сталася ДТП між автомобілем Renault Magnum та автомобілем DAF д.н.з. [NUMBER] з напівпричепом SMITZ SKO24, д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . В результаті ДТП йому, як власнику цих автомобілів завдані збитки. На підтвердження позовних вимог покликається на висновки експертного-товарознавчого дослідження від 17.08.2019р. та від 27.10.2019р. про матеріальну шкоду в сумі 376 047,75грн. завдану внаслідок пошкодження тягача, а також 263 098,55грн. внаслідок пошкодження причепа. Зазначає, що цивільна відповідальність власника т/з Renault Magnum, д.н.з. [NUMBER] була застрахована в АТ СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП». Страхова компанія виплатила йому 99 000 грн. страхового відшкодування. Покликається зокрема на норми статті 1194 ЦК України, зазначаючи, що різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою становить 540 337,3грн. Крім того, просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 50 000грн. Моральну шкоду обґрунтовує таким: ДТП з вини відповідача позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у негативних наслідках немайнового характеру, у пережитому в ДТП переляку, нервовому струсі, моральних стражданнях та переживаннях. Вимушена участь позивача в ДТП, пошкодження його власного майна, неможливість тривалий час користуватися своїм майном безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до душевних страждань. Таким чином, безумовним є факт того, що позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з пошкодженням її майна. Позивач вважає доконаним та беззаперечним той факт, що йому безумовно завдано моральної шкоди через пошкодження його майна, що призвело до душевних страждань, пов`язаних з необхідністю вчинення дій, спрямованих на відновлення майна. (а.с.1-7 т.1) Ухвалою суду від 13 лютого 2020 року у справі відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. /а.с.173 Т.1/. Відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву в якому позов заперечив повністю. Зазначив, що він не керував автомобілем Renault Magnum, д.н.з. [NUMBER] , а даним автомобілем керував [PERSON] , який є особою яка завдала шкоди. Зазначає, що він є тільки власником т/з Renault Magnum, д.н.з. [NUMBER] , а власником причепа який був у зв`язці з т/з Renault Magnum, д.н.з. [NUMBER] є [PERSON] , який теж причіп застрахував в ТДВ СК «Альфа-Гарант», згідно поліса АМ/9913400, і який був чинним на момент ДТП Крім того зазначає, що позивач неправильно застосував методику оцінки для суттєвого збільшення суми належного відшкодування за пошкоджений транспорт. Вказує на те, що згідно звіту поданого позивачем, ринкова вартість автомобіля DAF д.н.з. [NUMBER] на момент ДТП становить 376 047,75грн., а напівпричепа SCMITZ SKO24, д.н.з. [NUMBER] - 263 098,55грн. Відновлювальний ремонт автомобіля DAF д.н.з. [NUMBER] становить 448 606,11грн., а напівпричепа SCMITZ SKO24, д.н.з. [NUMBER] - 418 650,84грн. Отже вказаний автомобіль та напівпричіп є фізично знищеними, оскільки проводити їх ремонт недоцільно. Наголошує на тому, що вказаний висновок не містить відповіді, яка залишкова вартість пошкодженого напівпричепа SCMITZ SKO24, д.н.з. [NUMBER] після ДТП та яка утилізаційна вартість технічно справних складових вказаного автомобіля так і напівпричепа, а також яка вартість залишків металобрухту. Відповідач навів свій контррозрахунок, за яким від ринкової вартості автомобіля до ДТП - 376 047,75 грн., відняв вартість залишків автомобіля DAF д.н.з. [NUMBER] після ДТП - 156 870,00грн. та відняв вартість страхового відшкодування в розмірі 99 000грн. Таким чином сума в відповідача вийшла 120 177,75 грн. Однак відповідач наголошує, що позивач не врахував ще ліквідаційної вартості та вартості металобрухту по 2500грн. за тонну та ціни доставки металобрухту на пункт прийому. Більше того, відповідач вказує на те, що вартість залишків напівпричепа SCMITZ SKO24, д.н.з. [NUMBER] експертом взагалі не досліджувалася, експерт використав для порівняння причепи схожої марки чим завищив ціну такого на 90 771,41 грн., та на запасні частини експерт перевищив рівень цін. Крім того, відповідач надав рахунок ФОП [PERSON] , згідно якого вказані пошкодження підприємець міг відремонтувати за 123 180,00 грн. Також відповідач зазначає. що позивач виставив вказаний автомобіль DAF д.н.з. [NUMBER] на продаж без двигуна за ціною 8500 доларів США, згідно сайту https://auto.ria.com . А двигун вказаного автомобіля вийшов з ладу 14.06.2019року в с. Жадківська Рівненської області перед ДТП., згідно пояснення водія [PERSON] , наданого ним працівникам поліції на місці ДТП. Щодо моральної шкоди, то відповідач вважає, що його вини в даному ДТП немає, тому він не зобов`язаний її відшкодовувати, а зобов`язані її відшкодовувати водії [PERSON] та [PERSON] , а сама сума моральної шкоди завищена позивачем. (арк. 180-189 Т.1) 23.06.2020р. позивач [PERSON] подав заяву в порядку статті 49 ЦПК України в якій виклав позов в новій редакції і просить стягнути з відповідача [PERSON] 540337,30 грн різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою та моральну шкоду в розмірі 50 000грн. В обґрунтування позову зазначає, що водій [PERSON] на момент скоєння ДТП працював в фізичної особи-підприємця [PERSON] , що вбачається з постанови про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності від 10.07.2019р. №445/1183/19. Пропонує решта доказів здобути суду, шляхом витребування судом вказаних відомостей про трудові відносини ФП [PERSON] та [PERSON] в органах Державної податкової служби та Пенсійного фонду України. Покликається на ст.ст.1172, 1187, 1194 ЦК України. Моральну шкоду оцінює в розмірі 50 000грн. та зазначає, що вона полягає у негативних наслідках немайнового характеру, у пережитому нервовому стресі, моральних стражданнях та переживаннях. Пошкодження майна позивача , неможливість тривалий час користуватись своїм майном, використовувати його у своїй господарській діяльності, стрес через необхідність відшкодування шкоди контрагентам через невиконання взятих зобов`язань, що призвело до моральних страждань. Зазначає, що пошкодження майна в будь якому разі призводить до душевних страждань пов`язаних з необхідністю вчинення відповідних дій, спрямованих на відновлення майна або інших дій, спрямованих на відновлення своїх порушених прав.(арк.4-7Т.2). Представник третьої особи Смолина А.Г. подав до суду пояснення третьої особи щодо позову, в даному поясненні зазначає, що у випадку коли транспортний засіб вважається фізично знищеним, власнику відшкодовується саме різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Наводить свій контррозрахунок та вважає, що якщо ринкова вартість т/з DAF д.н.з. [NUMBER] становить 376 047,75грн, а вартість т/з DAF д.н.з. [NUMBER] після ДТП становить 219 189,78грн., то різниця буде становити 156 857,96 грн., а з врахуванням виплаченого відшкодування страховою компанією в розмірі 99 000 грн. така сума буде становити 57 857,96 грн. Однак, звертає увагу, що експерт порахував вартість автомобіля DAF д.н.з. [NUMBER] на момент ДТП з працюючим двигуном, а не врахував той факт, що поломка двигуна не пов`язана з ДТП. На користь своєї версії наводить аргумент, що позивач продає т/з DAF д.н.з. [NUMBER] за суму 8500$, що вбачається з сайту авторіа, а тому реальна ціна цього т/з без двигуна - 215 234,45 грн. По причепу зазначає, що вартість причепа після ДТП експертом не досліджувалась, а тому такий висновок не може братися судом до уваги як належний доказ. Більше того зазначає, що при вирішенні питання судом про відшкодування вартості майна, суд повинен вирішити питання про передачу особі такого майна після відшкодування збитків. Відносно моральної шкоди, зазначає, що позивач не наводить розрахунку такої шкоди, а посилається тільки на загальновідомі твердження того, що наслідки ДТП є завжди психотравмуючими для людини та факт спричинення шкоди є очевидним. Зазначає, що позивач не вказує жодної методики розрахунку моральної шкоди, а лише заявляє про своє бажання в отриманні такої компенсації. Позивач подав письмові пояснення відносно пояснення третьої особи, в яких зазначає, що до даних правовідносин слід застосовувати ст. ст. 22 та 1166 ЦК України, а не ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», крім того зазначає, що жодних доказів поломки двигуна а автомобілі DAF д.н.з. [NUMBER] з напівпричепом SCMITZ SKO24 суду не надано, навпаки в акті огляду транспортного засобу, який є додатком до експертного висновку від 17.08.2019р. не вбачається жодної поломки, а такий був підписаний відповідачем. Оголошення же на сайті може подати будь-хто не тільки позивач, а тому інформацію про те, що вказане оголошення опублікував позивач є припущенням. Пояснення водія автомобіля DAF д.н.з. [NUMBER] з напівпричепом SCMITZ SKO24 не слід суду брати до уваги, оскільки він на момент зупинки, безпосередньо перед ДТП не міг достовірно оцінити стан т/з DAF д.н.з. [NUMBER] . Щодо моральної шкоди, то безумовним є факт того, що позивачу такої завдано, яка полягає в душевних стражданнях , яких він зазнав у зв`язку з пошкодженням його майна. Законодавство не вимагає вказувати детального розрахунку моральної шкоди. Представник позивача позовні вимоги підтримав, подав заяву від 16.12.2020р. про розгляд справи у його відсутності. У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги заперечив, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Представник третьої особи Смолина А.Г. в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив з підстав викладених в письмових поясненнях. Третя особа, АТ СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» письмових пояснень, щодо свого відношення до позову до суду не подавала. Третя особа, СК ТДВ «Альфа-Гарант» письмових пояснень, щодо свого відношення до позову до суду не подавала. Заслухавши пояснення представника відповідача, пояснення представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає частково до задоволення, виходячи з таких мотивів. Суд встановив, що 14.06.2019року О 0323 на 253+500м. автодороги М06 «Київ-Чоп» водій [PERSON] керував т/з Renault Magnum, д.н.з. [NUMBER] , з напівпричепом Trailer PRSH д.н.з. [NUMBER] , здійснив наїзд на автомобіль DAF д.н.з. [NUMBER] з напівпричепом SСHMITZ SKO24, д.н. [NUMBER] , який був припаркований на узбіччі. Згідно постанови Золочівського районного суду від 10.07.2019р. №445/1183/19 водія [PERSON] визнано винуватим у вчиненні цього ДТП. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, [NUMBER] та [NUMBER] власником автомобіля DAF д.н.з. [NUMBER] та напівпричепа SСHMITZ SKO24, д.н. [NUMBER] є позивач [PERSON] . Цивільна відповідальність водія Renault Magnum, д.н.з. [NUMBER] , була застрахована СК АТ СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП», згідно поліса АМ/8916389, з напівпричепом Trailer PRSH д.н.з. [NUMBER] , застрахований згідно поліса АМ/9913400 в СК ТДВ «Альфа-Гарант». Позивач [PERSON] отримав страхового відшкодування на суму 99 000грн. від СК АТ СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП». Вищевказані обставини підтверджені та не оспорювалися сторонами. Оцінивши решта докази, суд приходить таких висновків: Факт трудових відносин між ФОП [PERSON] та [PERSON] підтверджується змістом постанови про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності від 10.07.2019р. №445/1183/19, яка вступила в законну силу, і не оскаржувалась. Пояснення представника відповідача надані ним в судовому засіданні відносно того, що ФОП [PERSON] «дав поїздити» [PERSON] вантажним автомобілем з причепом, суд оцінює критично. Крім слів відповідача та представника відповідача інших письмових доказів протилежного суду не надано. Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що ФОП [PERSON] є належним відповідачем у справі, а тому відхиляє заперечення проти цього, викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву, як безпідставні і такі, що не ґрунтуються на законі. Суд не бере до уваги доводи сторони відповідача відносно того, що в автомобілі DAF д.н.з. [NUMBER] безпосередньо перед ДТП вийшов з ладу двигун, адже жодних обґрунтованих доказів вказаного факту суду не представлено. Пояснення водія [PERSON] надані працівникам поліції на місці ДТП, щодо підстав зупинки автомобіля з причини «застукав двигун», не свідчать про факт виходу з ладу двигуна і подальшої його повної непридатності до експлуатації, оскільки поза межами звичайного здорового сумніву суду, що водій [PERSON] на місці зупинки не мав технічної можливості об`єктивно оцінити технічний стан двигуна автомобіля. Родзруківку з сайту авторіа суд, як доказ не приймає, оскільки така не відповідає вимогам належності та допустимості, так як подана до суду як звичайна роздруківка з сайту, проте такого типу доказ є електронним. Сторона позивача поставила вказаний доказ під сумнів. Згідно зі статтею 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 21 березня 2019 року у справі № 568/879/17, «місцевим судом, на виконання вимог частини п`ятої статті 100 ЦПК України, обґрунтовано не було взято до уваги надані відповідачем паперові копії електронного доказу - знімків вмісту екрана монітора, у зв`язку із неподанням їх оригіналів та поставлення позивачем під сумнів відповідність таких копій оригіналу». Верховний Суд у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 711/9146/16-ц зазначив про таке: «Посилаючись у спростування доводів апеляційних скарги на те, що факт здійснення публікації відповідного змісту підтверджується роздруківкою із веб-сайту, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що згідно з положеннями глави 5 «Докази» розділу І «Загальні положення» ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи апеляційним судом, роздруківки Інтернет-сторінок (веб-сторінок), які є паперовим відображенням електронного документа, самі по собі не можуть бути доказом у справі. Такі роздруківки визнаються доказом у разі, якщо вони виготовлені, видані і засвідчені власником відповідного Інтернет-ресурсу або провайдером, тобто набувають статусу письмового доказу. Веб-сторінки є електронними документами, які фізично не можуть надаватися суду, однак вони можуть містити відомості про обставини, які мають значення для справи, тому суд може провести огляд і дослідження таких документів у місці їх знаходження (на відповідному Інтернет-ресурсі за вказаним стороною справи посиланням) з фіксацією таких процесуальних дій у протоколі. Зі сторони відповідача не подано жодних письмових доказів на спростування висновків експерта зі сторони позивача, лише висловлено ряд міркувань щодо незгоди з ними. Згідно зі статтею 1194 ЦК України в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Висновок експертного-товарознавчого дослідження автомобіля DAF д.н.з. [NUMBER] суд приймає як доказ. Таким чином з відповідача підлягає стягненню 57 857,96 грн., тобто шкода завдана йому пошкодженням автомобіля DAF д.н.з. [NUMBER] , тобто різниця між вартістю автомобіля, його залишками та страховою виплатою: 376 047,75 грн. - (219 189,78грн.+ 99 000грн.). Відносно причепа SMITZ SKO24, д.н.з. [NUMBER] , то стороною позивача подано звіт про оцінку вказаного причепа, де ринкова вартість напівпричепа SCMITZ SKO24, д.н.з. [NUMBER] - 263 098,55грн., відновлювальний ремонт напівпричепа SCMITZ SKO24, д.н.з. [NUMBER] - 418 650,84грн. Відповідачем вірно зазначено, що вартість залишків напівпричепа SCMITZ SKO24, д.н.з. [NUMBER] експертом взагалі не досліджувалася. Тому для суду така величина невідома. Однак згідно висновку, таке майно є фізично знищеним та тобто не може використовуватись за призначенням. Клопотань про призначення автотоварозначої екпертизи причепа ніхто зі сторін не заявляв. Виходячи з вимог статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Порядок відшкодування шкоди пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів». Згідно з вимогами цієї статті транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим та власник транспортного засобу згідний з визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необгрунтованим , якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. У разі, якщо власник транспортного засобу не згідний із визнанням транспортного засобу знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрат з евакуації транспортного засобу з місця ДТП. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам по евакуації транспортного засобу з місця ДТП. Право на залишки транспортного засобу отримує особа, яка зобов`язана і відшкодувала шкоду (страховик, винна особа, роботодавець чи Моторне транспортне (страхове) бюро України.) Разом з тим, відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України викладених в п. 9 Постанови №6 від 27.03.1992року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (з послідуючими змінами та доповненнями) постановлюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в п.14 Постанови №4 від 01.03.2013року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснив, що суди ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватися за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Оскільки відповідач такої заяви не подавав, суд на власній ініціативі позбавлений можливості вирішити вказане питання. Згідно п.2.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003р.№ 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003р. за № 1074/8395. Утилізаційна вартість КТЗ визначається як грошова сума, яку передбачається одержати від продажу не придатного для експлуатації за прямим функціональним призначенням КТЗ для альтернативного використання його справних і придатних до експлуатації складників. Таким чином, враховуючи те, що висновок про оцінку напівпричепа SCMITZ SKO24, д.н.з. [NUMBER] не відповідає вимогам статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та проведений всупереч Методики, тому суд вказаний висновок як доказ не приймає, вважає його таким, що не відповідає вимогам ст. 77,79,80 ЦПК України, так як з його змісту визначити точний розмір матеріальної шкоди неможливо, оскільки залишки причепу залишилися у розпорядженні позивача. Відповідно до ч. 2ст. 1187 ЦК України особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Аналіз норм статей 1187 та 1172ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Виходячи із наведених норм права, шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП, з вини водія, який виконував трудові обов`язки та керував автомобілем, що належить роботодавцю, на відповідній правовій підставі, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Згідно ч.1, п.3) ч.2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Ч.3, ч.4 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд вважає доведеним завдання позивачу моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, викликаних тимчасовою неможливістю користування своїм майном, необхідністю зміни звичного способу життя через витрачання додаткового часу на подолання наслідків ДТП (ремонт транспортних засобів), що викликало незручності. Проте сума, в яку позивач оцінює, завдану їй моральну шкоду є занадто завищеною та підлягає частковому задоволенню. Суд враховує, що позивач безпосередньо учасником ДТП не був, сильного чи руйнівного болю у зв`язку з тим не переживав, його втрати надолужувані та не носили тривалого характеру. Суд дійшов висновку про розмір компенсації завданої позивачеві моральної шкоди, який є адекватним моральним стражданням завданим позивачу, а також відповідає вимогам розумності і справедливості, у сумі 5000 грн. Також, як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем було сплачено судовий збір у сумі 5903,37грн.,(арк.8т.1) а тому вказана сума підлягає розподілу відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial