Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

08.05.2019 [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 12.07.2007 Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 363. В обґрунтування позову зазначено про неможливість примирення із відповідачем. Вказав, що шлюбні відносини між сторонами припинені, спільного господарства не ведуть, проживають окремо один від одного. Неповнолітні діти проживають разом із позивачем. Спору з приводу майна подружжя та місця проживання дітей не має. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Позивач у поданій заяві підтримав позов та просив ухвалити заочне рішення. Розгляд справи просив провести без його участі, на фіксуванні судового процесу технічними засобами не наполягав. Судові витрати по справі просив стягнути з відповідача на свою користь. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином відповідно до пункту 2 частини 7 статті 128, частини 4 статті 129 Цивільного процесуального кодексу України, що підтверджується наявними в матеріалах справи конвертами та поштовими повідомленнями (а. с. 22, 25). Причин неявки суду [PERSON] не повідомила, заяв про відкладення судового розгляду справи, відзиву на позов не подавала. Згідно довідки Чемужівського сільського голови від 17.05.2019 місцем реєстрації відповідача є адреса: [ADDRESS] (а.с. 18). Відповідно до пункту 1, 4 частини 8 статті 128 Цивільного процесуального кодексу України, днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку; відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Суд, на підставі статті 223, пункту 4 частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи позицію позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку: Як вбачається зі Свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , 12.07.2007 року між [PERSON] та [PERSON] ,Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис запис № 363. Після реєстрації шлюбу прізвище [PERSON] змінено на [PERSON] (а. с. 9). Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , 2007 року народження, [PERSON] , 2009 року народження, [PERSON] , 2010 року народження, [PERSON] , 2012 року народження. Зазначене підтверджується наданими позивачем копіями свідоцтв про народження дітей (а. с. 10 - 13). Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (стаття 110 Сімейного кодексу України). З матеріалів даної справи вбачається, що позивач продовжувати шлюбні відносини не бажає, примирення та збереження шлюбу неможливе, відповідач не надала суду відзив із запереченнями проти позову, клопотання про надання сторонам строку на примирення не заявлялось. Таким чином, відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що потягне за собою неприпустиме порушення права одного з подружжя або обох на вільний вибір. Спору з приводу майна подружжя та місця проживання дітей між сторонами не існує. Відповідно до статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, згідно чинного законодавства, незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу, тому, враховуючи вищевикладене, задоволення позовних вимог про розірвання цього шлюбу не суперечить вимогам законодавства України. Беручи до уваги фактичні взаємовідносини сторін, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з частиною 2 статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 статті 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору пропорційно в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved