Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-08 00:00:00

09.09.2019 р. [PERSON] подала до суду вказану позовну заяву, в обґрунтування якої вказує, що вона працювала на підприємстві відповідача 27 років 1 місяць за спеціальністю машиніст насосних установок в умовах, що характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища. Висновком ЛЕК від 02.09.2019р. №565 їй встановлено два професійних захворювання: 1) радикулопатія білатеральна попереко-крижова L4-S1 на фоні грижі диска L5-S1, протрузії L2-L3, L3- L4, L4- L5, L5-S1, шийна С6, С7 на фоні протрузії дисків С5-С6, С6-С7, з вираженими статико-динамічними порушеннями, часто рецидивуючий перебіг, зі стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами, з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, з нейродистрофією у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ першого-другого ступеня), двобічного коксартрозу (ПФ першого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ступеня), двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня); 2) хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легенів першої стадії) група «В». ЛН першого ступеня. Відповідно до п. 17 акту форми П-4 встановлено, що причиною виникнення професійного захворювання є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Висновком МСЕК від 18.07.2019 р. їй первинно встановлено з 08.07.2019 р. безстроково 3 група інвалідності та 60% втрати професійної працездатності. В зв`язку з професійними захворюваннями змінилися спосіб та якість життя позивача, що завдає їй моральних страждань. Просить стягнути на користь позивача з відповідача 150 228 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.. Ухвалою суду від 10.09.2019 р. прийнято до розгляду зазначену позовну заяву та відкрито провадження у справі, визначено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено проведення першого судового засідання для розгляду справи по суті на 09.10.2019 р. Представник позивача подав суду заяву про розгляд справи без його участі та про підтримку позовних вимог (вх.№18725 від 09.10.2019 р.). Представник відповідача подала суду заяву про розгляд справи без її участі з урахуванням позиції викладеної у відзиві на позовну заяву (вх.№18722 від 09.10.2019 р.). Відповідач у відзиві на позов проти заявлених вимог заперечує, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що чиним законодавством не встановлено прямої заборони або обмеження щодо тривалості роботи працівника у шкідливих або небезпечних умовах. Крім того, тривалість роботи позивача у шкідливих умовах праці збільшує рівень професійного ризику та залежить лише від неї самої, тому існує причинно-наслідковий зв`язок між діями самої потерпілої, що мають вираз у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, і виникненням у неї професійного ушкодження здоров`я, а не тільки діями роботодавця, який маючи необхідні дозволи на здійснення небезпечних робіт, не має можливості усунути шкідливі виробничі чинники з незалежних від нього причин. Також наявність моральних страждань позивача не може доводитись ні актом розслідування хронічного професійного захворювання, ні довідками МСЕК та виписними епікрізами, оскільки акт підтверджує виникнення у позивача професійних захворювань та його причини і не встановлює конкретних осіб, відповідальних за виникнення у позивача професійних захворювань, а в медичних документах не йдеться про розлади здоров`я, пов`язані з психологічним станом позивача (а.с. 50-53). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] відповідно до записів у її трудовій книжці з 21.04.1992 р. по 07.06.2019 р. працювала машиністом насосних установок на ордера Леніна «ПівнГЗК» імені Комсомолу України, яке згодом було перейменовано на «Північний державний гірничо-збагачувальний комбінат», та яке 31.10.1996 р. перетворено на ВАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», з 04.04.2011 на ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», а з 05.05.2016 р. на ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат». 07.06.2019 р. позивач була звільнена за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 31-35). З медичного висновку лікарсько-експертної комісії Державної установи «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 02.04.2019 р. №565 вбачається, що [PERSON] встановлено два професійні захворювання з діагнозами: 1) радикулопатія білатеральна попереко-крижова L4-S1 на фоні грижі диска L5-S1, протрузії L2-L3, L3- L4, L4-L5, L5-S1, шийна С6, С7 на фоні протрузії дисків С5-С6, С6-С7, з вираженими статико-динамічними порушеннями, часто рецидивуючий перебіг, зі стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами, з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, з нейродистрофією у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ першого-другого ступеня), двобічного коксартрозу (ПФ першого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ступеня), двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня); 2) хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легенів першої стадії) група «В». ЛН першого ступеня (а.с. 14-15). Відповідно до санітарно-гігієнічної характеристики умов праці, наданої Головним управлінням держпраці у Дніпропетровській області вих. №256/4.6-7 від 18.07.20178 р. загальна оцінка умов праці [PERSON] машиністом насосних установок згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затверджених наказом МОЗ України від 08.04.2014 р. № 248 віднесена до 3 класу 4 ступеню (небезпечні): - по вмісту аерозолів переважно фіброгенної дії в повітрі робочої зони до 3 класу 3 ступеню (шкідливі); - по вмісту хімічних речовин загальнотоксичної дії до 3 класу 1 ступеню (шкідливі); - по рівню шуму до 3 класу 2 ступеню (шкідливі); - по показникам мікроклімату - до 3 класу 4 ступеню (шкідливі); - по важкості праці до 3 класу 3 ступеню (шкідливі); - по напруженості праці до 3 класу 1 ступеню (шкідливі) а.с.16-21. Згідно п. 13 акту розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання від 21.05.2019 р. висновок про наявність шкідливих умов праці на підставі санітарно-гігієнічної характеристики про умови праці працівника при підозрі в нього професійного захворювання від 18.07.2017 за № 256/4.6-7 підготовленої Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області та згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженими Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2014 № 248 умови праці машиніста насосних установок виробничої дільниці випалювання обкотишів цеху з виробництва обкотишів № 2 ПрАТ «ПівнГЗК» [PERSON] . відносяться: -по вмісту аерозолів переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони до 3 класу 2 ступеню (шкідливі); -по показникам важкості праці до 3 класу 1 ступеню (шкідливі) а.с.24. Пунктом 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 21.05.2019 р. причиною виникнення професійного захворювання встановлено: перевищення гранично допустимого рівня шкідливого фактору виробничого середовища: - важкість праці: маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну, 17 кг при нормативному значенні до 7 кг; - робоча поза (незручна) становить: 57,9% часу зміни, при нормативному значенні до 25%; - аерозоль переважно фіброгенної дії з вмістом вільного кремнію діоксиду від 2% до 10% у повітрі робочої зони перевищує ГДК в 2,45 рази (9,8 мг/м3 при ГДК 4,0 мг/м3 ) а.с. 25. Довідкою МСЕК серії 12 ААА №054800 від 18.07.2019 р. позивачу первинно встановлено 60% втрати працездатності по професійному захворюванню (50% - радик.; 10% - ХОЗЛ) безстроково з 08.07.2019 р. та третю групу інвалідності по причині професійного захворювання. Зазначена потреба у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення, санаторно курортне лікування, корсет (а.с. 27). З дослідженого судом п. 16 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 21 травня 2019 року слідує, що професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи на виробничій дільниці випалювання обкотишів в цеху з виробництва обкотишів № 2, машиністом насосних установок виконувала роботи з обслуговування насосних установок, здійснювала пуск і зупинку двигунів та насосів. Підтримувала заданий тиск води, контролювала безперервну роботу насосів, двигунів і арматури дільниці трубопроводу, що обслуговувала. Виявляла та усувала несправності в роботі устаткування, що обслуговувала, брала участь в його ремонті. При цьому внаслідок технологічного обмеження робочого простору умови праці характеризувались незручною робочою позою, підійманням та переміщенням вантажів вручну в параметрах, що перевищують гранично допустимі. Крім цього внаслідок недосконалості технології збагачення залізорудної сировини, мавших місце порушень системи аспірації та режимів експлуатації гірничозбагачувального устаткування підпадала під вплив підвищених параметрів аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони (а.с. 24). Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд вважає, що зазначеного обов`язку відповідач не виконав. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 21.05.2019 р., причиною виникнення професійних захворювань позивача є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Суд вважає зазначене наслідком порушення посадовими особами підприємства, де працювала позивач, ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навела доказів завдання їй моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються наведеними висновками суду. Посилання представника відповідача на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконувала роботу в шкідливих умовах праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту вини відповідача, суд не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. Отже, висновки відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення їй моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом стійкої втрати позивачем професійної працездатності з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Судом встановлено, що в зв`язку з професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що вона у 55 ріків втратила професійну працездатність первинно у розмірі 60 % та їй встановлено третю групу інвалідності з 08.07.2019 р. безстроково. Як наслідок позивач обмежена у життєдіяльності, що проявляється больовими синдромами, обмеженням рухів, необхідністю проходити лікування, неможливістю виконувати домашню роботу, необхідністю докладати додаткових зусиль для організації її життя. Отримані професійні захворювання призводять до зниження її фізичної активності, порушення душевної рівноваги. Отже, враховуючи те, що позивач працювала на підприємстві відповідача впродовж 27 років і 1 місяця у шкідливих умовах, їй встановлено первинно 60 % втрати працездатності та третю групу інвалідності з 08.07.2019 р. безстроково, а також характер професійних захворювань, пов`язаних із спричиненням їй фізичних і моральних страждань, його тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили, суд вважає, що [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, так як має місце факт заподіяння позивачеві моральної шкоди. Позивач при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди у сумі 150 228 грн. виходила з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2019 року та посилався на розрахунки, здійснені відповідно до Методики встановлення заподіяння моральної шкоди та методу оцінки розміру компенсації спричинених страждань ( [PERSON] «Компенсация морального вреда: анализ и комментарий законодательства и судебной практики». 3-е изд., испр. и доп.- Москва: Волтерс Клувер, 2004.-320 с.). Листом №6103-0-26-10-36 від 04.06.2010 року Міністерства юстиції України відповідно до Порядку атестації та державної реєстрації методик проведення судових експертиз, затвердженого Постановою КМУ №595 від 02.07.2008 р. рішенням Координаційної ради з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції від 03.03.2010 року «Методика встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань» (розробник [PERSON] ) внесена до Реєстру методик проведення судових експертиз. Проте розрахунок моральної шкоди, здійснений позивачем на підставі даної методики, не може бути ним застосований, оскільки останній не є експертом, а дана методика рекомендована для використання саме в експертній практиці, а не для самостійного застосування фізичними особами для визначення розміру завданої моральної шкоди. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд враховуючи роз`яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», характер та глибину її фізичних, душевних страждань від одержаного профзахворювання, тривалість лікування, втрату можливості її повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних змін її життєвих зв`язків, що потребує від неї додаткових зусиль для організації свого життя, вважає, що для відшкодування моральної шкоди на користь позивача, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості потрібно стягнути з відповідача 72 000 грн. за встановлені первинно 60 % втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності з 08.07.2019 р. безстроково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, на користь держави за розгляд цивільної справи підлягають відшкодуванню з відповідача судові витрати 768 грн. 40 коп. судового збору станом на дату подачі позову, від сплати якого було звільнено позивача. На підставі викладеного, ст. ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», ч. 1 ст. 1167 ЦК України та

Outcome: partial