Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-20 00:00:00

09.06.2020 р. Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - позивач, Банк), звернувся до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач), в обґрунтування якої зазначає, що 25.10.2012 р. між позивачем та відповідачем було укладено Договір №451718 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки (далі - Договір), до якого між позивачем та відповідачем було укладено Додатковий договір №1 до Договору від 25.10.2012 р.. Відповідно до п.1.1.1 р.1 Договору, Банк відкрив відповідачу картковий рахунок у гривні України та відповідно до Додаткового договору №1 Банк встановив відповідачу кредитний ліміт в сумі 19000 грн., процентна ставка за Кредитом є фіксованою та становить 24 проценти річних, яка сплачується щомісячно та в разі виникнення несанкціонованого овердфарту, процентна ставка становить 35 процентів річних. 18.02.2020 р. Банк направив відповідачу вимогу про дострокове погашення заборгованості по кредиту, однак, відповідачем заборгованість погашена не була. Станом на 19.05.2020 р. загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить суму у 20975 грн. 72 коп., яка складається з заборгованості за кредитом - 18968 грн. 72 коп., заборгованості по відсоткам - 1743 грн. 03 коп., комісії - 15 грн., заборгованості по пені - 45 грн. 56 коп., заборгованості 3% річних від простроченої суми кредиту - 181 грн. 91 коп., заборгованості 3% річних від простроченої суми відсотків по кредиту - 21 грн. 50 коп. Просить суд стягнути з відповідача на користь Банку зазначений розмір заборгованості та суму судового збору сплачену за звернення до суду. Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 15.06.2020 р. (а.с.28), враховуючи положення ст.274 ЦПК України, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідачу запропоновано подати до суду заяву із обґрунтованим запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін та відзив на позов по вказаній справі. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Копія ухвали суду разом з копією позовної заяви та доданими до неї матеріалами була направлена відповідачу рекомендованим повідомленням через відділення поштового зв`язку «Укрпошта» (а.с.29) на адресу його зареєстрованого місця проживання/перебування, відповідно до даних інформаційної довідки з Сектора реєстрації Енергодарської міської ради (а.с.27), яка співпадає з адресою місця проживання відповідача зазначеною позивачем у позовній заяві (а.с.2), даних паспорта відповідача (а.с.15), Договору про відкриття та обслуговування рахунку випуск та надання платіжної картки від 25.10.2012 р. (а.с.20) та Додаткового договору №1 від 25.10.2012 р. (а.с.23). Судове поштове відправлення повернулося на адресу суду з відміткою відділення поштового зв`язку «адресат відсутній» (а.с.32). Відповідачем не надано до суду заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, клопотань або заяв про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, а також відзиву на позовну заяву та клопотань про відкладення слухання справи. Враховуючи зазначене, відсутність підстав для відкладення розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження визначеного ухвалою суду, на підставі наявних у справі матеріалів та доказів. У зв`язку з тим, що відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у відповідності до вимог ст.89 ЦПК України, суд дійшов наступного висновку. При вирішенні питання, суд, враховуючи також і положення пунктів 1, 2, 4 частини 1 статті 264 ЦПК України, якими визначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно правової позиції викладеної в Постанові Верховного Суду від 30.01.2018 р. по справі №161/16891/15-ц, яку суд застосовує відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України, саме позивач повинен довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах встановлених договором. Судом встановлено, що 25.10.2012 р. між позивачем та відповідачем було укладено Договір №451718 про відкриття та обслуговування рахунку випуск та надання платіжної картки (далі - Договір) (а.с.19-20) та 25.10.2012 р. було укладено Додатковий договір №1 до зазначеного Договору (далі - Додатковий договір) за яким, відповідно до п.1.1.4 п.п.1.1. р.1, Банк встановив відповідачу кредитний ліміт в розмірі 19000 грн., процентна ставка за Кредитом є фіксованою та становить 24 проценти річних, яка сплачується щомісячно та в разі виникнення несанкціонованого овердфарту, процентна ставка становить 35 процентів річних. Крім того р.3 Додаткового договору визначено умови кредитування відповідача Банком та п.1.11 р.1 Додаткового договору передбачено право вимоги Банку до відповідача щодо відшкодування всіх витрат у тому числі, процентів, штрафів, пені та сплати заборгованості на умовах Договору (а.с.21). Пунктом 1 ч.2 ст.11 ЦК України, визначено, що однією з підстав виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статями 626, 628 ЦК України договір визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно вимог ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Вирішуючи питання щодо розміру заборгованості за кредитним договором, суд вважає необхідним зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються у договорі. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. З розрахунку заборгованості (а.с.4-10зворот), судом встановлено, що відповідач належним чином не виконував взятих на себе зобов`язань за Кредитом, у зв`язку з чим, позивачем заявлено до стягнення з відповідача, станом на 19.05.2020 р., заборгованість в загальному розмірі 20975 грн. 72 коп., яка, відповідно до цього розрахунку, складається: з заборгованості за основним боргом (кредитом) - 18968 грн. 72 коп., процентів за користування кредитом - 1743 грн. 03 коп., комісії - 15 грн., пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 45 грн. 56 коп., 3 проценти річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 181 грн. 91 коп., 3 проценти річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 21 грн. 50 коп. 18.02.2020 р. позивачем було направлено на адресу відповідача письмову вимогу №107.20/2-399/13284/2020-07/вих. про усунення порушень зобов`язань за кредитним договором (а.с.17), проте, на дату розгляду справи, даних, що відповідачем у добровільному порядку повністю або частково заборгованість за Кредитом була сплачена, матеріали справи не містять. Вирішуючи питання щодо суми заборгованості яка пред`являється до стягнення з відповідача та її складових, судом встановлено наступне. Як встановлено, до стягнення з відповідача позивачем заявляється у тому числі такі складові загального розміру заборгованості як: комісія - 15 грн. (а.с.3, 4) та заборгованість 3% річних від простроченої суми відсотків по кредиту - 21,50 грн. (а.с.3), яка зазначена у Розрахунку як - 3 проценти річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом (а.с.4). Разом з цим, відповідно до п.п.1.1.4 п.1.1 Додаткового договору, щомісячна плата за обслуговування Кредиту становить 0,00 (нуль), інших умов які б передбачали нарахування комісії за Кредитом та її розміру судом не встановлено, а отже законності нарахування та стягнення з відповідача на користь позивача суми комісії в розмірі 15 грн. не вбачається. Крім того, відповідно до статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене частиною 2 статті 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, в постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 р. у справі №6-49цс12 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 р. у справі №14-446цс18. З положень ч.2 ст.625 ЦК України, у тому числі вбачається, що три проценти річних нараховуються на прострочену суму заборгованості за тілом кредиту, положень про можливість нарахування 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів, дана норма не містить, а наявності такого права у позивача за умовами Договору та Додаткового договору з відповідачем, які б були погоджені обома сторонами, судом не встановлено. Враховуючи зазначене, не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача і така складова загальної суми заборгованості як: заборгованість 3% річних від простроченої суми відсотків по кредиту. Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за Кредитом, наявна станом на 19.05.2020 р. в загальному розмірі 20939 грн. 22 коп., яка складається: з заборгованості за основним боргом (кредитом) - 18968 грн. 72 коп., процентів за користування кредитом - 1743 грн. 03 коп., пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 45 грн. 56 коп., 3 проценти річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 181 грн. 91 коп. Відповідно до приписів п.6 ч.1 ст.264, п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України, при ухваленні рішення, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, який зазначає у резолютивній частині рішення. Згідно ч.1ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно меморіального ордеру (а.с.1) позивачем було сплачено судовий збір за звернення до суду в розмірі 2102 грн., наявності інших судових витрат не встановлено. Враховуючи приписи ч.1ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого позивачем судового збору в розмірі 2102 грн. З урахуванням вищезазначеного,

Outcome: partial