Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

08 травня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований 18 лютого 2006 року, та визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з позивачем, за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. Також позивач зазначив, що неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , на даний час проживає з ним, за адресою: [ADDRESS] , однак між сторонами не досягнуто згоди щодо місця проживання дитини. Позивач, вважаючи, що проживання дитини саме з ним буде найкращим чином відповідати її інтересам, звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 13.05.2020 позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу в триденний строк з дня отримання копії ухвали усунути вказані в ній недоліки. 20.05.2020, на виконання вимог ухвали судді від 13.05.2020 про залишення позовної заяви без руху, позивачем усунуто недоліки позовної заяви. Ухвалою судді від 22.05.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 28.05.2020. Ухвалою суду від 28.05.2020 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 03.06.2020. У судовому засіданні позивач просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій позов не визнала. Представник третьої особи у судовому засіданні вважала позов таким, що підлягає задоволенню. Заслухавши пояснення позивача, думку представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 18 лютого 2006 року, актовий запис № 1 (а.с. 4). Від даного шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 12). Подружні відносини подружжя припинило, спільне господарство не ведеться, подальше збереження шлюбу позивач вважає не можливим, оскільки це суперечить його інтересам. Згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України (далі за текстом СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до частини третьої статті 56 СК України кожен має право припинити шлюбні відносини. Згідно статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких умов, суд вважає, що подальше збереження шлюбу між сторонами суперечитиме інтересам позивача, а тому шлюб підлягає розірванню. На даний час, неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , проживає з позивачем, за адресою: [ADDRESS] , однак між сторонами не досягнуто згоди щодо місця проживання дитини. Позивач, вважаючи, що проживання дитини саме з ним буде найкращим чином відповідати її інтересам, звернувся з даним позовом до суду. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 156265965 від 14.02.2019, убачається, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Дремлюгою Ю.О. (а.с. 6). У вказаній квартирі, зареєстрована його дружина [PERSON] , [INFO] , про що свідчить довідка про реєстрацію місця проживання особи № 3536 від 05.03.2019, видана управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради (а.с.9), проте, як зазначив позивач, фактично відповідач проживає у її батьків, за адресою: [ADDRESS] , та після розлучення має намір виїхати на постійне місце проживання за кордон. Як убачається зі службової характеристики позивача, виданої командиром військової частини [NUMBER] Північного ОТО Національної гвардії України, [PERSON] , за час проходження служби, зарекомендував себе з позитивного боку, посадові обов`язки виконує добре, спиртними напоями не зловживає, постійно піклується про доньку, створює всі необхідні умови для нормального розвитку дитини, задовольняє гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, активно цікавиться життям дитини та робить все можливе для її розвитку та виховання (а.с. 8). З довідки №92 від 04.05.2020, виданої гімназією № 31 гуманітарно-естетичного профілю Управління освіти Чернігівської міської ради, убачається, що [PERSON] виховує доньку [PERSON] , яка навчається у 7-А класі гімназії № 31, регулярно відвідує батьківські збори, спілкується з вчителями та цікавиться навчальними справами доньки (а.с. 13). Позивач стверджує, що має змогу займатися вихованням дитини, відводити її до школи, на тренування з настільного тенісу, інших дитячих закладів, та забезпечувати її матеріально, так як на даний час офіційно працевлаштований. З довідки № 36 від 29.04.2020, виданої Комунальним позашкільним навчальним закладом «Комплексна дитячо-юнацька спортивна школа № 2» Чернігівської міської ради, убачається, що [PERSON] , [INFO] , дійсно тренується на відділенні настільного тенісу тричі на тиждень на базі КПНЗ «КДЮСШ № 2», за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14). Актом Служби у справах дітей Деснянської районної у м. Чернігові ради про обстеження умов проживання від 27.05.2020 підтверджено, що у квартирі [ADDRESS] , неповнолітній дитині [PERSON] створені всі належні умови для проживання, навчання, ігор та відпочинку. За частинами першою, другою\~статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі необхідно брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). Згідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства, передбаченого ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до норм ЦПК, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частина шоста статті 81 ЦПК України передбачає, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Починаючи з моменту народження дитини і до теперішнього часу, батько бере активну участь у вихованні доньки, її духовному та фізичному розвиткові, постійно піклується про неї, відводить до школи, на тренування з настільного тенісу, інших дитячих закладів та забезпечує її матеріально. Відповідач у судове засідання не з`явилася, що свідчить про її індиферентне ставлення до спору щодо визначення місця проживання дитини та мовчазну згоду на його вирішення на користь позивача. Таким чином, надані позивачем докази, які в ході судового розгляду не спростовані відповідачем, свідчать про те, що позивач створив усі належні умови для виховання та розвитку дитини, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved