Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

09 серпня 2019 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача в якому просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг у розмірі 44 920,16 грн. з урахуванням пені та 3% річних та індексу інфляції, а також покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати. Мотивуючи тим, що позивач є управителем та надає послуги з утримання на балансі житлового комплексу по [ADDRESS] відповідно до договору про надання послуг з утримання на балансі та управління житловим комплексом від 26.08.2010 року, укладеного з ОСББ «Раїси Окіпної, 18». Згідно зазначеного договору позивач також є виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому комплексі відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги». [PERSON] є власником квартири 156 з підземним паркінгом у вказаному житловому комплексі. За договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій №РО-18/156 від 01.12.2014 року позивач надає відповідачу послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території у житловому будинку з підземним паркінгом по [ADDRESS] , а відповідач повинен своєчасно сплачувати такі послуги за встановленим тарифом, в строк та на умовах, що передбачені договором. Починаючи з 01 вересня 2018 року відповідач не оплачує надані послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території та загально будинкові витрати. Відповідно до довідки про суму заборгованості за надані послуги згідно вказаного договору, загальна сума заборгованості станом на 25.07.2019 року становить 44 920,16 грн., яка складається з 36054,10 грн. - обслуговування будинку та прибудинкової території; загально будинкові витрати - 1904,67 грн., пеня - 4963,15 грн.; індекс інфляції - 1 551,46 грн. та 3% річних - 446,78 грн. Оскільки відповідач фактично споживає послуги, однак умисно відмовляється їх оплачувати, що призвело до виникнення заборгованості, посилаючись на положення ст.ст. 319, 322, 625 ЦК України, ст.ст. 151,179 ЖК України, Закон України «Про житлово-комунальні послуги», позивач просить про задоволення позовних вимог. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02 вересня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сент Софія Проперті Менеджмент» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Справу призначено до судового засідання. Відповідачу роз`яснено його право протягом 15 днів з моменту отримання копії даної ухвали суду надати суду відзив на позов. 21.10.2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Зі змісту якого убачається, що відповідач заперечує проти позову в повному обсязі. Мотивуючи заперечення тим, що тариф затверджений згідно розпорядження Київської міської адміністрації №982 від 11.10.2016 року та №936 від 01.06.2018 року на послуги з утримання будинків і споруд прибудинкових територій містить вичерпний перелік послуг. У той час у довідці про суму заборгованості за надані послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території за період з 01.09.2018 р. по 30.06.2019 р. по квартирі №156 , яка належить відповідачу наявні «загальнобудинкові витрати», які не передбачені ані розпорядженням № 936 від 01.06. 2018 р., ані розпорядженням №982 від 11.10.2016 р.. Відтак встановлення надавачем додаткових оплат на послуги, які включені до тарифу, чинним законодавством не передбачені. Відповідач зазначив, що позивачем не додано розрахунку заявлених до стягнення загальнобудинкових витрат. Не наведено, з яких саме показників загальнобудинкових засобів обліку виходив позивач, визначаючи позивачу суму, яка підлягає сплаті, в самих рахунках, що надходили на адресу відповідача відсутні будь-які розрахунки та показники загальнобудинкових лічильників. Відповідач вважає, що договір №РО-18/156 від 01.12.2014 року розірваний, оскільки ним на адресу позивача були надіслані листи про розірвання останього. 29.10. 2019 року до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій позивач просив стягнути з [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сент Софія Проперті Менеджмент» ( місцезнаходження: 01015, м. Київ, вул. Лаврська, 16, літ. «В», ідентифікаційний код 36265826) заборгованість щодо оплати житлово - комунальних послуг у розмірі 141 479,01 грн. з урахуванням пені, 3% річних та індексу інфляції, а також витрати щодо сплати судового збору. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03 грудня 2019 року заяву про збільшення позовних вимог залишено без розгляду. 28.11.2019 року до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву зі змісту якої убачається, що позивач підтримує свої позовні вимоги в повному обсязі та додатково посилається на те, що відповідно до п. 7.1. договору №РО-18/156 від 01.12.2014 року, договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє протягом одного року. Якщо за один місяць до закінчення строку дії договору однією з сторін не буде письмово заявлено про розірвання або необхідність перегляду умов договору, договір вважається продовженим на наступний рік у на тих самих умовах. Отже даний договір містить вичерпний перелік підстав та порядок розірвання. Листи-заяви, подані позивачем, були передчасними або такими, що подані із запізненням, а відтак вказаний договір є чинним та підлягає виконанню. Додаткоко позивач посилається на лист Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 23/4883 від 02.11.2010 року яким визначено, що відповідно до п.2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники приватизованого житла в багатоквартирних будинках є співласниками всіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і повинні сплачувати свою частку витрат у загальних витратах на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. З огляду на означене, просив задовольнити вимоги в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши письмові докази, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 26.08.2010 року між ОСББ « Раїси Окіпної, 18» та ТОВ «Сент Софія Проперті Менеджмент» (як управителем) був укладений договір про надання послуг з утримання на балансі та управління житловим комплексом, відповідно до умов якого ТОВ «Сент Софія Проперті Менеджмент» здійснює управління житловим комплексом -багатоквартирним жилим будинком [ADDRESS] . (а.с. 7-11). Відповідач є власником квартири [ADDRESS] , загальною площею 240,9 кв.м., житловою - 151,7 кв.м. на підставі договору купівлі-продажу від 14.05.2014 року зареєстрованого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маловацькою Н.А. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 13037295 від 14.05.2014 року, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 18). 01.12.2014 року між позивачем, як виконавцем, та відповідачем, як споживачем, було укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій №РО-18/156. Відповідно до умов якого, предметом договору є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинку з підземним паркінгом по [ADDRESS] , а Споживачем - забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленими тарифами у строк та на умовах, що передбачені договором. (а.с. 19-23). За змістом п.п. 1.2. договору, виконавець надає послуги відповідно до встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг, копія якого додається до цього договору (додаток 1). Розмір щомісячної плати за послуги на дату укладання цього договору становить 2 615, 77 грн., крім того податок на додану вартість 523,16 грн., разом - 3 138,93 грн. ( п. 1.3. договору). Згідно п.п. 2.2., 2.4. договору, споживач оплачує послуги щомісячно, не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, у розмірі, визначеному у рахунках на оплату послуг. Рахунки на оплату послуг надаються споживачеві виконавцем не пізніше 10-го числа місяця, наступного за розрахунковим. Рахунки на оплату послуг є одночасно актами наданих послуг. За несвоєчасне внесення плати із споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення. Згідно п. 7.1., 7.2. договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє протягом 1 (одного) року. У разі коли за місяць до закінчення строку дії договору однієї із сторін не буде письмово заявлено про розірвання договору або необхідність його перегляду, цей договір вважається продовженим на один рік і на тих самих умовах. Договір може бути розірваний достроково у разі: переходу права власності на квартиру до іншої особи; невиконання його сторонами умов цього договору. Як убачається із матеріалів справи [PERSON] неодноразово звертався із письмовими заявами до позивача. 22.10.2015 року відповідач звернувся з проханням здійснити перерахунок вартості послуг у зв`язку із припиненням подачі теплоносія на фанкойл та не надавати такі послуги . 07.10.2016 року відповідач направив позивачу повторно лист не надавати йому і не включати вартість у рахунки послуги фанкойла та розірвати договір укладений між сторонами. 17.10.2016 року відповідач звернувся із заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сент Софія Проперті Менеджмент» з проханням провести перерахунок послуг, з огляду на те, що строк дії договору №РО-18/156 від 01.12.2014 року закінчив свою дію. 04.11.2016 року відповідачу було направлено лист № 122/16, в якому ТОВ Сент Софія Проперті Менеджмент» повідомило, що договір укладений між сторонами №РО-18/156 від 01.12.2014 не розірваний і підстави для здійснення перерахунку відсутні. Також 20.01.2017 року відповідачу позивачем було направлено лист № 14/17, яким останній повідомив, що загальнобудинкові витрати пов`язані з електропостачанням витяжної вентиляції будинку, тепло - і холодопостачання фанкойлів, електропостачання для освітлення фасаду будинку та прибудинкової території та роз`яснено, що такі витрати полягають в оплаті вартості електроенергії та теплопостачання, спожитих на загальнобудинкові потреби, а саме- на забезпечення освітлення будинку і прибудинкової території, згідно з нормами і вимогами, встановленими чинним законодавством України, а також на забезпечення постійного функціонування системи кондиціювання будинку. 05.09.2018 року відповідач звернувся до позивача з листом, в якому просив повернути кошти, списані позивачем за обслуговування фанкойла, які не надавались. Даний лист отриманий позивачем 12.09.2018 року. Означена переписка між сторонами ними визнається. Згідно акту членів правління ОСББ «Раїси Окіпної, 18» [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від 28.08.2019 року, встановлено факт недопуску членів правління до перевірки (звірки, обстеження стану) системи та лічильніків фанкойлів та кондиціонування, вентиляцій та інших загальнобудинкових лічильніків. Як убачається зі змісту позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за період з 01.09.2018 року по 25.07.2019 року, що становить 44 920,16 грн., та складається з 36054,10 грн. - витрат обслуговування будинку та прибудинкової території; загально будинкових витрат - 1904,67 грн., пені - 4963,15 грн.; індексу інфляції - 1 551,46 грн. та 3% річних - 446,78 грн. Нарахування позивачем вказаних сум, як убачається зі змісту позовної заяви та матеріалів справи, здійснювалось відповідно до умов укладеного між сторонами договору №РО-18/156 від 01.12.2014 без здійснення перерахунку за обслуговування фанкойла. Відповідач стверджує, що договір від 01.12.2014 року №РО-18/156 укладений між позивачем, як виконавцем, та відповідачем, як споживачем, про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій розірваний з огляду на його письмову заяву про його розірвання. На підтвердження даної обставини судом досліджено заяву відповідача від 07.10.2016 року, яку він направив позивачу де містилось серед іншого, прохання розірвати договір від 01.12.2014 року №РО-18/156 укладений між сторонами. Разом з тим, за положенням п. 7.2 договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє протягом 1 (одного) року. У разі коли за місяць до закінчення строку дії договору однієї із сторін не буде письмово заявлено про розірвання договору або необхідність його перегляду, цей договір вважається продовженим на один рік і на тих самих умовах. Тобто, договором чітко визначений строк протягом якого одна із сторін повинна повідомити другу сторону про розірвання договору - 1 місяць. Із наданих та досліджених судом доказів, відповідачем не доведено, що із заявою про розірвання договору він звернувся в порядку і на умовах визначених цим договором, а саме за один місяць до закінчення строку дії договору. А відтак, суд не приймає твердження відповідача про розірвання укладеного між сторонами договору. Як убачається з довідки про суми заборгованості за надані послуги згідно договору №РО-18/156 від 01.12.2014, за період з 01.09.2018 року по 25.07.2019 року по квартирі [ADDRESS] заборгованість становить : 44920,16 грн. та складається з обслуговування будинку та прибудинкової території - 36054,10 грн., загально-будинкових витрат - 1904,67 грн., пені - 4963,15 грн.; 3% річних - 446,78 грн. та індекс інфляції - 1551,46 грн. (а.с.20). За змістом статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 611 ЦК України, передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Господарська діяльність, спрямована на задоволення потреб фізичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них території є діяльністю з утримання будинків і прибудинкових територій відповідно до положень ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». У залежності від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газопостачання, централізоване опалення тощо), 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, освітлення місць загального користування, поточний ремонт тощо), 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо) (ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання таких послуг, регулюються як нормами Цивільного кодексу України, так і Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актів, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено розподіл житлово-комунальних послуг за порядком затвердження цін і тарифів на них. Згідно із частини 7 статті 18 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», місцева державна адміністрація регулює ціни та тарифи за виконання робіт та надання житлово-комунальних послуг підприємствами, а також визначає і встановлює норми їх споживання, здійснює контроль за їх додержанням. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. (Постанова Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 638/11034/15-ц) В розрізі даного спору зобов`язання відповідача оплатити комунальні послуги урегульовано окремим Договором між сторонами спірних правовідносин, тому зобов`язання щодо сплати за послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території та житлово-комунальні послуги урегульовано цим Договором, тому за його умовами відповідач зобов`язаний сплати вартість фактично отриманих ним житлово-комунальних послуг. Згідно із ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Посилання відповідача, що ним не споживались послуги, зокрема за спірний період, у зв`язку із припиненням подачі теплоносія на фанкойл, та в подальшому було встановлено лічильники, що не було враховано позивачем при здійсненні нарахування загальнобудинкових витрат, суд приймає до уваги, оскільки такі доводи відповідача підтверджені належними, допустимим та достатніми доказами дослідженими судом. А тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача загальнобудинкових витрат у розмірі 1 904,67 грн., задоволенню не підлягають. Згідно положення статті 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого у національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, ураховуючи порушення відповідачем виконання перед позивачем договірних зобов`язань по сплаті коштів за оплату наданих послуг за період з 01.09.2018 року по 25.07.2019 року суд визнає правомірною вимогу позивача щодо стягнення з відповідача на його користь суми заборгованості за обслуговування будинку та прибудинкової території - 36054,10 грн., пені - 4 963,15 грн.; 3% річних - 446,78 грн. та індексу інфляції - 1551,46 грн. А відтак, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог на підставі наданих сторонами доказів, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в повному обсязі. В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 1 921,00 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: partial