Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

08 листопада 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання дій протиправними, визнання незаконною та скасування нотаріальної дії та просить визнати протиправними дії приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] вчинені при нотаріальному посвідченні справжності підпису [PERSON] у наведених нижче документах від 04.08.2017 року: - заяви [PERSON] про злочин, адресований Голові Служби безпеки України [PERSON] та Генеральному прокурору України [PERSON], що зареєстрована нотаріусом у реєстрі за № 762 записом від 04.08.2017 року; - заяви [PERSON] про злочин, адресований начальнику Печерського УП ГУНП м. Києва [PERSON], що зареєстрований нотаріусом у реєстрі за № 763 записом від 04.08.2017 року; - заяви [PERSON] про злочин, адресований прокурору Донецької області старшому раднику юстиції [PERSON], що зареєстрований нотаріусом у реєстрі за № 764 записом від 04.08.2017 року; - звернення [PERSON] адресованому голові партії «[PERSON] Порошенка «Солідарність», що зареєстрований нотаріусом у реєстрі за № 765 записом від 04.08.2017 року - апеляції [PERSON] адресований до Апеляційного суду м. Києва (через Печерський районний суд м. Києва), що зареєстрований нотаріусом у реєстрі за № 766 записом від 04.08.2017 року. Просить визнати незаконною і недійсною та скасувати нотаріальну дію приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] яка полягала у засвідченні підпису [PERSON] у наведених документах від 04.08.2017 року, зареєстроваинх в реєстрі за відповідними номерами, а також визнати недійсними вищевказані документи, які були підписані нібито [PERSON] Також просить стягнути з приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір сплачений позивачем у розмірі 1280,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач у позовній заяві посилався на те, що підписи від імені [PERSON] у вищевказаних документах (заявах, апеляції та зверненнях від 0.408.2017 року), що були нотаріально завірені нотаріусом [PERSON] та внесені до реєстру, не виконувалися [PERSON], оскільки остання не тільки не була присутня у нотаріуса в цей день та під час вчинення цих нотаріальних дій, а і взагалі не була в цей день у місті Дніпро. Таким чином, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] не встановлювала особу позивача, та зробила засвідчення підписів [PERSON] за відсутності останньої, при цьому дозволивши підписати заяву від імені позивача невідомій особі без предявлення паспорту [PERSON], оскільки ця особа знаходилась за межами України і при ній був її паспорт. Представник позивача [PERSON] та позивач в судове засідання не з'явились, надала суду заяву про розгляд справи без їх участі, наполягала на задоволенні позовних вимог, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечував. Відповідач приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не зявилась, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов'язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК,\~стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої\~Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст.ст. 280, 281, 282 ЦПК України\~ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, судом встановлено наступні обставини та визначені відповідні до них правовідносини. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 263 ЦПК України\~визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним\~\~і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до статті 45 ЗУ «Про нотаріат» при посвідченні правочинів і вчиненні інших нотаріальних дій у випадках, передбачених законодавством, нотаріусом перевіряється справжність підписів учасників правочинів та інших осіб, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Нотаріально посвідчуванні правочини, а також заяви та інші документи підписуються у присутності нотаріуса. Якщо заява чи інший документ підписані за відсутності нотаріуса, особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, повинна особисто підтвердити, що документ підписаний нею. Якщо фізична особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено. Судом встановлено, що 04.08.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено нотаріальне посвідчення справжності підпису [PERSON] у заяві [PERSON] про злочин, адресований Голові Служби безпеки України [PERSON] та Генеральному прокурору України [PERSON], що зареєстрована нотаріусом у реєстрі за № 762 записом від 04.08.2017 року; заяви [PERSON] про злочин, адресований начальнику Печерського УП ГУНП м. Києва [PERSON], що зареєстрований нотаріусом у реєстрі за № 763 записом від 04.08.2017 року; заяви [PERSON] про злочин, адресований прокурору Донецької області старшому раднику юстиції [PERSON], що зареєстрований нотаріусом у реєстрі за № 764 записом від 04.08.2017 року; звернення [PERSON] адресованому голові партії «[PERSON] Порошенка «Солідарність», що зареєстрований нотаріусом у реєстрі за № 765 записом від 04.08.2017 року; апеляції [PERSON] адресований до Апеляційного суду м. Києва (через Печерський районний суд м. Києва), що зареєстрований нотаріусом у реєстрі за № 766 записом від 04.08.2017 року. (а.с. 14-39) Відповідно до ст. 43 Закону України «Про нотаріат», не допускається вчинення нотаріальної дії у разі відсутності осіб - її учасників або їх уповноважених представників. При вчиненні нотаріальної дії нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Відповідно до п. 1 Глави 4 Порядку вчинення нотаріальної дії, перевіряється нотаріусом на підставі наданих документів, передбачених ст. 43 Закону, що підтверджують його вік, а також на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та розяснення наслідків та змісту розяснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи, щодо вчинення нотаріальної дії. Відповідно до п. 4 глави 9 Порядку вчинення нотаріальної дії в України (наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595) при вчиненні нотаріальної дії, що потребують прикладення власноручного підпису осіб, нотаріус перевіряє справжність підпису цих осіб шляхом здійснення ними підпису у його присутності. На підтвердження того, що [PERSON] не підписувала і не могла підписати заяви про злочин від 04.08.2017 року в місті Дніпро, які були посвідчені приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON], оскільки 04.08.2017 року [PERSON] знаходилась за кордоном, надала до суду клопотання про приєднання письмових доказів до матеріалів цивільної справи. Так, той факт, що [PERSON] перебувала за кордоном підтверджується відповіддю з Відділу записів актів цивільного стану Адміністрації Ленінського району м. Ростова-на-Дону від 30.01.2018 року(а.с. 87); заявою про реєстрацію шлюбу від 04.08.2017 року(а.с. 89); довідку з готелю «Атташе» від 25.01.2018 року. (а.с. 88) Так, відповідно до вищезазначених документів, 04.08.2017 року [PERSON] та [PERSON] подали заяву про реєстрацію шлюбу. Реєстрація шлюбу відбулась 05.08.2017 року, про що складено запис акту цивільного стану про реєстрацію шлюбу за № 294 від 05.08.2017 року і видано відділом записів актів цивільного стану Адміністрації Ленінського району м. Ростов-на-Дону свідоцтво про шлюб ІІ-АН № 852589.(а.с., 87, 89) Крім того, факт перебування [PERSON] перебувала за кордом підтверджується довідкою з готелю «Атташе» від 25.01.2018 року, в якій зазначено, що [PERSON] з 03.08.2017 року по 05.08.2017 року проживала в готелі «Атташе», що знаходиться у місті Ростов на Дону, Російської Федерації.(а.с. 88) Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» відмова у вчиненні нотаріальної дії або неправильне її вчинення може бути оскаржене в суді. Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ із посиланням на постанову Пленуму ВССУ «Про узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні» від 07.02.2014 року за № 2 можливість оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні забезпечує законність нотаріального провадження і захист прав та інтересів учасників нотаріального процесу. Судовий контроль за діяльністю нотаріусів має забезпечити виправлення нотаріальних помилок, тлумачення чинного законодавства та сприяти дотриманню законності у сфері цивільних правовідносин, що виникають із вчинення нотаріальної дії. Згідно з п. 9 витягу із узагальнення ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні», предметом судової діяльності у справах про оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні є перевірка законності дії нотаріусів або відповідних посадових осіб, які вчиняють нотаріальні дії чи які відмовили в їх вчиненні. Таким чином, на підставі вищевказаного, підставами для визнання нотаріальної дії незаконною є невідповідність здійснення такої дії чинному законодавству та порушення процедури здійснення нотаріальної дії, а оскільки приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON], було допущено порушення норм Закону України «Про нотаріат», та порушення порядку здійснення нотаріальних дій, які полягали у засвідченні підпису [PERSON], оскільки остання фактично не підписувала і не могла підписати вищевказані документи, у звязку з відсутністю [PERSON] за межами України. Разом з тим, стосовно вимог позовної заяви про визнання протиправними дій приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON], то в цій частині зазначена вимога задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до положень п.п. 2,10 ч. 2 ст. 16 ЦПК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання правочину недійсним; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, з огляду на те, що позовні вимоги позивача задоволено в повному обсязі, то на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджений сплачений ним судовий збір у розмірі 1280,00 (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: partial