Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

09 січня 2014 року публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі по тексту - Банк) звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги порушенням відповідачем взятих на себе зобов'язань відповідно до умов договору. Представник позивача - публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» юрисконсульт Потапов В.Е., який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву про підтримку позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Зі змісту позовної заяви убачається, що 29 червня 2006 року [PERSON] на підставі укладеного договору без номеру на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної карти одержав у закритому акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», у тимчасове користування кредит у національній валюті у розмірі 3900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою 36% за користування грошовими коштами на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач своїм власноручним підписом у заяві про надання кредитного ліміту підтвердив свою згоду з передбаченими договором Умовами і Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою. У відповідності до положень частини 1 статті 634 ЦК України він приєднався до запропонованого Банком договору, умови якого визначені позивачем в стандартній формі. Боржник зобов'язався у встановленому порядку і у вказані договором строки повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними, однак свої зобов'язання за вказаним договором не виконав. Рішенням Кіровського районного суду м. Макіївки від 18.03.2008 року з боржника на користь Банка стягнуто заборгованість за тілом кредиту та проценти за користування кредитними грошима станом на 17 листопада 2007 року. Протягом усього часу [PERSON] не заявив про припинення дії договору, строк виконання якого закінчився. За таких обставин дія кредитного зобов'язання не припинилась, оскільки воно не виконане належним чином. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання умов договору щодо повернення кредиту, унаслідок чого станом на 17 грудня 2013 року його заборгованість становить 15505,27 грн., у тому числі: 14290,73 грн. - по процентам за користування кредитом; штрафи відповідно до пункту 8.6. Умов та Правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - фіксована частина; 714,54 грн. - процентна складова. Виходячи з наведеного, посилаючись на протиправність дій відповідача, якими суттєво порушуються законні права кредитора, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 15505,27 грн. та відшкодувати судовий збір, сплачений при зверненні до суду в сумі 243,60 грн. Відповідач [PERSON], який належним чином - в порядку частини 3 статті 76 ЦПК України повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, повторно за викликом в судове засідання не з'явився, не повідомивши про причини неявки, від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, тому суд за згодою представника позивача вважає можливим вирішити справу в порядку заочного провадження у відповідності до правил частини 1 статті 224 Цивільного процесуального кодексу України за відсутності відповідача, на підставі наявних в справі даних і доказів, з дотриманням вимог, установлених законом. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Відповідно до положень статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення поняття розкриває сутність зобов'язання як правого зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Цивільно-правовий договір визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямовану на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст. 626 ЦК України). Приписами частини 1 статті 1054 цього Кодексу встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 29 червня 2006 року юридична особа - закрите акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (кредитор), і громадянин України [PERSON] (позичальник) уклали договір, за умовами якого відповідач отримав у Банку кредит у розмірі 3900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі базової процентної ставки 36% на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (два роки). Позичальник зобов'язався погасити кредит шляхом щомісячних платежів у розмірі 3% від суми заборгованості. Статтею 204 ЦК України проголошена презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначений кредитний договір укладений у письмовій формі, підписаний уповноваженою на це посадовою особою ЗАТ комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] Зміст правочину не суперечить актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства, тому на підставі статті 629 ЦК України цей договір є обов'язковим для виконання. Заочним рішенням Кіровського районного суду міста Макіївки від 18 березня 2008 року з [PERSON] на користь закритого акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк» по договору кредиту від 29 червня 2006 року стягнуто заборгованість станом на 17 листопада 2007 року в сумі 5002,05 грн., у тому числі: 3438,71 грн. - по кредиту; 1563,34 грн. - по відсоткам за користування кредитом. Судове рішення набрало законної сили, виконавчий лист надіслано на примусове виконання. За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною 1 статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Ці підстави зазначені у статтях 599, 600,604-609 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання припиняється: 1) виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України); 2) за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюється сторонами (ст. 600 ЦК України); 3) зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги (стаття 601 ЦК України); 4) за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України); 5) внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора (стаття 605 ЦК України); 6) поєднання боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України); 7) неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає (стаття 607 ЦК України); 8) смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою (частина 1 статті 608 ЦК України); 9) смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов'язаним з особою кредитора (частина 2 статті 608 ЦК України); 10) ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю (стаття 609 ЦК України). Належним є виконання зобов'язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Зважаючи на відсутність у правових нормах чинного цивільного законодавства такої підстави припинення зобов'язання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого фактично не здійснено, правовідносини сторін договору не припиняються і як наслідок - боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Вказана обставина не позбавляє кредитора права на отримання процентів, неустойки й інших витрат, передбачених договором. Під час розгляду справи було встановлено, що звернуте до примусового виконання заочне рішення від 18 березня 2008 року [PERSON] не виконується. Позичальником після постановлення судового рішення до 17 грудня 2013 року погашення процентів за кредитом на протязі усього строку не здійснювалось. Ні кредитором, ні позичальником кредитний договір не оспорений та в судовому порядку недійсним не визнаний, його дія не припинена. Відтак, він є чинним, тому у відповідності до положень статті 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно довідки-розрахунку публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість [PERSON] по процентам за користування кредитом за період з 17 листопада 2007 року по 17 грудня 2013 року становить 14290,73 грн. Судом визнається правильним представлений позивачем розрахунок заборгованості по процентам, оскільки рішенням Кіровського районного суду міста Макіївки Донецької області від 18 березня 2008 року проценти за користування кредитом були стягнуті з відповідача [PERSON] тільки станом на 17 листопада 2007 року. Правовим наслідком порушення виконання зобов'язання та одним із видів цивільно-правової відповідальності у відповідності до частини 1 статті 546 та пункту 3 частини 1 статті 610 ЦК України є встановлена договором або законом неустойка. Поняття неустойки дано в статті 549 ЦК України, згідно якої неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума чи інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пунктом 8.6. Розділу 8 «Відповідальність сторін» Умов та Правил надання банківських послуг, зі змістом яких позичальник ознайомлений при укладені кредитного договору, передбачено, що у разі порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. З наведеного випливає, що визначена договором відповідальність у вигляді штрафу має одноразовий характер і застосовується після настання факту порушення зобов'язання. Зі змісту заочного рішення від 18 березня 2008 року вбачається, що під час розгляду справи № 2-198/08 за позовом закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] по стягнення заборгованості за кредитним договором, питання про стягнення з відповідача штрафу, передбаченого пунктом 8.6. кредитного договору, судом в межах заявлених позовних вимог не вирішувалось. Відповідно до довідки-розрахунку публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» розмір штрафу, який позичальник зобов'язаний сплатити Банку складає: 500,00 грн. - фіксована частина та 714,54 грн. - процентна складова. Наведений розрахунок відповідає умовам кредитного договору і визнається судом правильним. За таких обставин, проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені позивачем в порядку статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] порушуються умови укладеного 29 червня 2006 року кредитного договору, оскільки рішення суду про стягнення кредитної заборгованості фактично не виконане; сплата процентів за користування кредитними коштами не здійснюється. Такі дії відповідача є неправомірними, тому позовні вимоги публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення процентів за користування кредитними коштами та штрафу підлягають задоволенню в установленому судом розмірі. У частині 1 статі 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем документально підтверджені відповідним платіжним дорученням сплата при зверненні з позовом до суду судового збору в розмірі 243,60 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved