Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

09 грудня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача у якому зазначив, що 09.11.2013 року уклав з [PERSON] договір позики, згідно якого передав йому кошти а сумі 8000 грн., що еквівалентно 1000 доларів США під 10% річних щомісячно за користування грошима, з умовою їх повернення через шість місяців. 26 листопада 2013 року відповідач додатково до вказаного договору позики взяв в борг ще 1000 грн., які мав повернути разом з попереднім боргом до 09.05.2014 року. Крім цього, відповідач додатково, на попередніх умовах договору позики взяв у нього в борг частинами, з 03.12.2013 року, ще 7000 грн., які зобов'язався повернути до 03.06.2014 року. Загалом сума боргу складає 16 000 грн. що еквівалентно 2000 доларів США за курсом НБУ станом на день звернення з позовом до суду. Посилаючись на те, що відповідач борг не повернув, позивач просив суд стягнути з нього суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, три відсотки річних від простроченої суми, відсотки за користування позикою, а всього 181770 грн. 95 коп., та витрати по сплаті судового збору в сумі 1817 грн. 70 коп. Позивач в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання з'явився, позовні вимоги визнав частково на суму 50 000 грн., та пояснив, що позичав у позивача кошти в сумі 8000 грн., а потім ще 4000 тис. грн., але домовленості про прив'язку до курсу долара між ними не було. Крім цього, другої розписки про отримання коштів він не писав, а інші суми за розписками, а саме 1000 грн. та ще 3000 грн. брав у борг його син. Представник відповідача адвокат [PERSON] (за договором про надання правової допомоги адвокатом) в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного. Судом встановлено, що між сторонами було укладено договір позики згідно з яким позивач 09 листопада 2013 року передав відповідачу в борг 8000 грн., еквівалент 1000 доларів США, зі сплатою щомісяця 10 % річних, з умовою їх повернення через шість місяців. 26 листопада 2013 року відповідач додатково взяв у позику від позивача 1000 грн., на умовах визначених договором позики від 09 листопада 2013 року, які також зобов'язався повернути разом з попереднім боргом. 03 грудня 2013 року між позивачем та відповідачем знову було укладено договір позики, за яким відповідач отримав від позивача у позику 4000 грн., еквівалент 500 доларів США, строком на шість місяців зі сплатою щомісяця 10 % річних. Після чого, додатково на умовах визначених розпискою від 03 грудня 2013 року, 14 січня 2014 року взяв у борг 1000 грн, 03 березня 2014 року ще 1000 грн. та 07 квітня 2014 року - 1000 грн. Факт отримання коштів підтверджується оригіналами розписок, що маються в матеріалах справи (а.с.28-29). Згідно зі\~статтею 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до\~статті 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша\~статті 1049 ЦК України).\~\~ Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13. Суд доходить висновку, що між сторонами склалися правовідносини з договору позики, за яким відповідач отримав в борг всього 16 000 грн., які зобов'язався повернути, а позивач набув право вимагати повернення позики. Під час судового розгляду відповідач не заперечував отримання ним грошей від позивача, проте посилався на те, що за другою розпискою кошти в загальній сумі 3000 грн. з січня по квітень 2014 року, отримував його син, а він розписку не складав. Разом із тим, вказані доводи відповідача не підтверджені належними і допустимими доказами, як того вимагає ст.ст.58,59,60 ЦПК України. З позовом до суду про визнання недійсним договору позики відповідач не звернувся. Стаття 526 ЦК України\~передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З огляду на те, що відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання по поверненню позики, з нього на користь позивача підлягає стягненню сума основного боргу в розмірі 16\~000 грн., оскільки позика надавалась у гривні і зазначення в договорі еквіваленту до доларів США не змінює природи договору. Відповідно відсутні підстави для визначення сум, що підлягають сплаті за курсом валют. За ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Таким чином, оскільки розпискою було встановлено відсотки у розмірі 10 % щомісячно, на користь позивача з відповідача підлягають стягненню відсотки за період з грудня 2013 року по грудень 2015 року в сумі 36900 грн.= 9000 (сума боргу за першою розпискою) х 10%(відсотки за договором) х 24(кількість місяців) + (4000х10%х23)+(1000х10%х22міс.)+(1000х10%х20міс.)+(1000х10%х19 міс.). За ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час\~прострочення, а також три\~проценти\~річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений\~договором\~або законом. Таким чином, інфляційне збільшення суми боргу 16000 грн. за період з травня 2014 року по грудень 2015 року становить 9568 грн. виходячи з наступного розрахунку: 16000 (загальна сума боргу)х1,598( загальний індекс інфляції)=25568 -16000=9568 грн. Три відсотки річних від частини простроченої суми - 9000 грн. підлягають застосуванню з 10.05.2014 року (тобто з наступного дня після закінчення строку виконання зобовязання) по 09.12.2015 року, що складає 4 грн. 29 коп.= (9000 : 365 х 3%:100 х 580 днів) та від другої частини простроченої суми 7000 грн. з 03.06.2014 року (тобто з наступного дня після закінчення строку виконання зобовязання) по 09.12.2015 року, що складає 3 грн. 19 коп. = (7000 :365 х3% :100 х 554 дні) таким чином, всього на користь позивача підлягають стягненню 3% річних в сумі 7,48 грн. З огляду на викладене, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial