Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

09.08.2015 року КП «Прилукитепловодопостачання» звернулось з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги станом на 01.06.2015 року у розмірі 15123,18 грн. Рішенням суду позов задоволено частково. Суд стягнув з [PERSON] на користь 7029,48 грн. суми заборгованості за житлово-комунальні послуги та 243,6 грн. в повернення судового збору. В апеляційній скарзі КП «Прилукитепловодопостачання» просить скасувати рішення суду через неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги КП «Прилукитепловодопостачання» зводяться до того, що в судовому засіданні відповідач не звертався з заявою про застосування строку позовної давності і, крім того, строк позовної давності було перервано, оскільки в травні 2011 року [PERSON] частково сплатив заборгованість. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду через невідповідність висновків суду обставинам справи. Доводи апеляційної скарги [PERSON] полягають у тому, що він в [ADDRESS], не проживає і послугами КП «Прилукитепловодопостачання» не користується. Сторони в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга [PERSON] не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга КП «Прилукитепловодопостачання» підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що КП «Прилукитепловодопостачання» є надавачем послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення за адресою [ADDRESS]. У зв'язку з тим, що вказана квартира належить двом співвласникам, то відкрито два особових рахунки: № [NUMBER] на ім'я [PERSON] та № [NUMBER] на ім'я [PERSON] Через несплату за отримані послуги у період з січня 2007 року по червень 2015 року, за особовим рахунком № [NUMBER] на ім'я [PERSON] виникла заборгованість у сумі 15123,18 грн., яку КП «Прилукитепловодопостачання» просить стягнути з [PERSON] Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки особовий рахунок за адресою [ADDRESS] відкритий на [PERSON], то він зобов'язаний оплачувати надані послуги в межах строків позовної давності. Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що [PERSON] повинен оплачувати комунальні послуги, проте висновки суду про застосування позовної давності до заборгованості, що виникла з січня 2007 року, зроблені з порушенням норм матеріального права. Так, ч.3 ст.267 ЦК України передбачена можливість застосування судом позовної давності лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. З матеріалів справи не вбачається наявність заяви [PERSON] про застосування позовної давності. На а.с.12 мається ксерокопія не підписаної заяви від імені [PERSON] від 02.07.2014 року, в якій ставилось питання про скасування судового наказу від 23.06.2014 року і є вимога про застосування позовної давності, однак вказана заява подавалась в іншій справі. Таким чином, у суду першої інстанції були відсутні підстави щодо застосування позовної давності і в цій частині рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про стягнення всієї суми заборгованості заявленої в позові станом на 01.06.2015 року, тобто 15123,18 грн. яка фактично виникла з 01.01.2007 року. Посилання КП «Прилукитепловодопостачання» на те, що [PERSON] частковими проплатами у травні 2011 року визнавав існування заборгованості з січня 2007 року, не відповідають дійсності, так як з наданих розрахунків (а.с.4-5, 40-47, 58-62) не вбачається, що в травні 2011 року [PERSON] робив які-небудь погашення заборгованості. Щодо доводів апеляційної скарги [PERSON] про те, що він не є власником [ADDRESS] і там не проживає, а тому не повинен сплачувати за послуги, то вони є безпідставними. Дійсно, в 23.09.2003 року [PERSON] подарував зазначену квартиру [PERSON], однак рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 18.11.2004 року договір дарування квартири був визнаний недійсним. Також суд визнав право власності на ? частину цієї квартири за [PERSON], а решта залишилась у власності [PERSON] і для цього не потрібно було в рішенні суду визнавати за [PERSON] право власності, про що зауважив суд апеляційної інстанції в своїй ухвалі від 18.04.2005 року. Існування державної реєстрації на ? частину квартири за [PERSON] на підставі договору дарування від 23.09.2003 року, проведеної 09.12.2005 року, тобто після визнання цього дарування недійсним, не може бути доказом того, що [PERSON] вже не є власником частини квартири. Зважаючи на наведене, у період з 01.01.2007 року по 01.06.2015 року [PERSON] був власником ? частини квартири [ADDRESS] і, як власник майна, повинен нести витрати по утриманню майна, як то передбачено ст.322 ЦК України, незважаючи на його місце фактичного проживання. Твердження апелянта [PERSON] про те, що він не користується послугами КП «Прилукитепловодопостачання», так як від'єднав батареї у кімнаті від опалення, не звільняє його від оплати послуг. Постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» у редакції зі змінами, внесеними постановою КМУ від 31.10.2007 року № 1268 і наказом Міністерства будівництва, архітектури та житловол-комунального господарства України від 22.11.2005 року № 4 «Про затвердження Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання» у редакції зі змінами, внесеними наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06.11.2007 року № 169, зареєстрованим у МЮУ 28.11.2007 року за № 1320/14587. передбачений порядок відключення від мереж централізованого опалення з ініціативи споживачів. [PERSON] не надав доказів того, що він провів відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води відповідно до зазначених нормативних актів. За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню року в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення заборгованості у сумі 8093,70 грн. через порушення судом норм матеріального права, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial