Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

08 серпня 2016 року Комунальне житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство - 1 (далі по тексту КЖРЕП-1) звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості по обслуговуванню житла. В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що власники приватизованого житла в багатоквартирних будинках є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і зобов'язані сплачувати свою частку витрат у загальних витратах на утримання будинку та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Виконавчий комітет Ізюмської міської ради рішенням від 03 серпня 2009 року № 0654 передав на баланс КЖРЕП-1 для утримання та обслуговування житлових та нежитлових будинків, зокрема і будинку [ADDRESS], у якому мешкає відповідач. Між [PERSON] та КЖРЕП-1 з 03 серпня 2009 року фактично склалися договірні стосунки, які не були укладені у відповідності з діючим законодавством, відповідно до якого КЖРЕП-1 зобов'язаний надавати боржнику комунальні послуги, а боржник зобов'язаний належним чином та у повному обсязі оплачувати надані послуги. Підприємство свій обов'язок по данню послуг з утримання житлового будинку, затверджений рішенням виконавчого комітету Ізюмської міської ради від 09 вересня 2009 року № 0797, а також рішенням виконавчого комітету Ізюмської міської ради від 29 грудня 2014 року № 0673, виконало в повному обсязі. Проте відповідач не проводила належним чином оплату по обслуговуванню будинку та прибудинкової території, у зв'язку з чим утворилася заборгованість за період з 01 травня 2013 року по 30 квітня 2016 року в розмірі 4356,43 грн. Крім того, позивач зазначив, що за весь період надання послуг підприємством від боржника не надходило ніяких застережень та зауважень щодо якості наданих послуг та бажання відмовитись від отримання останніх. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у сумі 4356,43 грн. та витрати по судовому збору в розмірі 1378,00 грн. Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 28 квітня 2017 року позовна заява КЖРЕП-1 задоволена частково. Стягнуто з [PERSON] на користь КЖРЕП-1 заборгованість по обслуговуванню житла в розмірі 262,99 грн. та судові витрати в сумі 1378 грн. Не погодившись з вказаним рішенням, КЖРЕП-1 подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, та неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог статей 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які право відносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Апеляційний суд вважає, що зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає. Задовольняючи частково позовні вимоги КЖРЕП-1, суд першої інстанції виходив з положень статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року зі змінами, Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України 17 травня 2005 року за № 76, та вважав, що позивачем не надано до суду жодного підтверджуючого доказу, що поточний ремонт будинку в [ADDRESS] був виконаний виконавцем послуг власними силами або із залученням підрядних організацій, не надано перелік ремонтних робіт на даний будинок, який мав бути включений до річного плану поточного ремонту, який розробляється виконавцем послуг або власником, не надано документів, які б посвідчували приймання комісією у складі об'єднання співвласників багатоквартирного будинку результатів поточного ремонту. Однак з таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується в повному обсязі. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] з 13 листопада 2008 року є власником житлового приміщення за адресою: [ADDRESS]. Заперечуючи проти позову в частині стягнення заборгованості за поточний ремонт та технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем теплопостачання, [PERSON] та її представник посилалися на те, що опалювальні прилади, які знаходяться в квартирі відповідача відключено від централізованої системи опалення, стояки заізольовані, встановлено автономне опалення, на підтвердження зазначеного надано акт від 23 листопада 2009 року. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] зверталася із заявами до КЖРЕП-1 про зменшення розрахунку за надані позивачем послуги у зв'язку з тим, що у її квартирі встановлене автономне опалення, яке є електричним, в квартирі встановлений багатофункційний електролічильник. Проте, Порядком відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затверджених наказом Міністерство будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 установлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади. Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 було внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому. Матеріали справи не містять доказів, зокрема, копії відповідної проектної документації, які б засвідчували факт відключення квартири від мереж центрального теплопостачання та ненадання відповідачу послуг з постачання тепла. Оскільки відповідач відключилася від централізованого опалення з порушенням порядку передбаченого законодавством, а самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги з технічного обслуговування внутрішньо будинкових систем теплопостачання, тому вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому, апеляційний суд зазначає, що [PERSON] не позбавлена можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мереж теплопостачання, після чого провести відповідні перерахунки. Крім того, [PERSON] у своїх запереченнях проти позовних вимог посилалася на те, що позивачем не проводиться поточний ремонт будинку. Однак, належних доказів, які б підтверджували, що вона зверталася до КЖРЕП-1 із зауваженнями, скаргами щодо якості наданих послуг та бажання відмовитись від отримання таких послуг, суду не надано. Відповідно до вимог статей 11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Враховуючи зазначені обставини, апеляційний суд, за наслідками розгляду апеляційної скарги та відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 307 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення по суті позовних вимог, яким задовольняє позовні вимоги КЖРЕП-1 у повному обсязі з підстав, передбачених пунктами 1, 3 частини 1 статті 309 ЦПК України. Статтею 88 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат між сторонами. Так, за загальним правилом, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved