Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

07 листопада 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив розірвати договір дарування житлового будинку від 30 жовтня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрований у реєстрі речових прав на нерухоме майно за №1354, та договір дарування земельної ділянки від 30 жовтня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрований у реєстрі речових прав на нерухоме майно за №1355. В обґрунтування позову та з урахуванням заяви про зміну підстав зазначав, що 30 жовтня 2013 року своєму онуку [PERSON], який проживає разом з ним, подарував будинок та земельну ділянку, однак, не розумів, що припиняється право власності на подароване майно одразу після підписання такого договору, вважав, що онук вступить в право володіння зазначеним майном лише після його смерті. Під час роз'яснення нотаріусом наслідків оформлення угоди він не розумів їх в зв'язку з поганим станом здоров'я та через похилий вік, а текст самого договору не читав та не вслуховувався в нього. Він не розумів суті підписаних документів, помилково вважаючи, що після вчинення дарунку залишиться власником майна та буде мати право самостійно на свій розсуд розпоряджатися ним, в зв'язку з чим звернувся до суду. Позивач в судове засідання не з'явився, направив свого представника, яка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пояснила, що позич - це її батько та дід відповідача, який бажав розпорядитися своїм майном та як людина похилого віку, який закінчив шість класів та є юридично необізнаним, вважав, що дарування та спадщина - це одне і те ж саме, думав, що після укладення договору дарування буде керувати та розпоряджатся майном, яке після його смерті перейде у власність онука, на сьогоднішній день позивач продовжує проживати в будинку, іншого житла не має. Просить визнати недійсним договір дарування як такий, що вчинений внаслідок помилки, оскільки позивач помилявся щодо обставин, які мають істотне значення. Відповідач в судовому засіданні визнав позов повністю, пояснив, що позивач - його дід, який переплутав дарування зі спадщиною та вважав, що після укладення зазначених договорів він буде розпоряджатися майном після його смерті, а не під час життя. Відповідач почав перебудовувати будинок, а дід став заперечувати, казав, що він буде керувати будинком лише після його смерті. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд дійшов до наступного. Згідно з договором дарування житлового будинку від 30.10.2013 року [PERSON] передав у власність [PERSON] безоплатно, а він прийняв цілий житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS]. Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці розміром 0,1195 га, кадастровий номер 4823383200:04:004:0019 (а.с.9-10). На підставі договору дарування земельної ділянки від 30.10.2013 року [PERSON] передав у власність [PERSON] безоплатно, а він прийняв земельну ділянку [NUMBER] розміром 0,1195 га, кадастровий номер 4823383200:04:004:0019, розташовану в [ADDRESS] (а.с.12-13). В зазначених договорах вказано, що право власності обдаровуваного на житловий будинок виникає з моменту державної реєстрації цього права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Разом з тим, згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, власником вищевказаних будинку та земельної ділянки є [PERSON] (а.с.11,14). Статтею 717 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до вимог ч.1 ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків встановлених законом. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON], вчинивши договір дарування належних йому будинку та земельної ділянки, помилявся щодо обставин, які мають істотне значення, продовжує проживати в спірному будинку після укладення договору, заперечує проти того, аби онук розпоряджався майном під час його життя. Враховуючи, що відповідач визнав позов, що не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд вважає можливим прийняти визнання відповідачем позову і задовольнити вимоги позивача.

Outcome: approved