Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

07 жовтня 2019 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Зазначив, що 02 червня 2001 року між його батьками [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який 20 січня 2014 року розірвано. 26 лютого 2003 року Шаргородським районним судом Вінницької області видано виконавчий лист про стягнення з відповідача аліментів на його утримання, у розмірі ј частини заробітку, але не менше Ѕ неоподаткованого мінімуму доходів громадян, щомісячно, починаючи з 17 лютого 2003 року і до його повноліття. На цей час позивач є повнолітнім, проте навчається на факультеті історії, права і публічного управління Вінницького державного педагогічного університету імені Михайла Коцюбинського, денної комерційної форми навчання. Термін навчання - до 30 червня 2022 року. У зв?язку з викладеним, просить стягувати з відповідача кошти на своє утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до 30 червня 2022 року, тобто до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення двадцятитрьохрічного віку у випадку навчання. У судове засідання позивач не з?явився, однак 03 грудня 2019 року подав до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримує та просить розглянути справу за його відсутності (а.с. 34). Відповідач у судове засідання не з?явився, однак 21 листопада 2019 року подав до суду заяву про визнання позову, просить суд розглянути справу за його відсутності (а.с. 32). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи, вивчивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши усі обставини на який грунтуються позовні вимоги, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне. Відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 5). Відповідно до рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 26 лютого 2003 року, з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини заробітку, але не менше Ѕ неоподаткованого мінімуму доходів громадян, щомісячно, починаючи з 17 лютого 2003 року і до його повноліття, що підтверджується копією виконавчого листа, виданого 26 лютого 2003 року у справі №2/152-2003 р. (а.с. 7, 8). На даний час [PERSON] досяг повноліття, проте продовжує навчання на другому курсі ступеня вищої освіти бакалавра факультету історії, права і публічного управління денної комерційної форми навчання, термін навчання з 01 вересня 2018 року по 30 червня 2022 року, що підтверджується довідкою учбового закладу від 23 вересня 2019 року № 17/305 (а.с. 9). Установленим судом обставинам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються статтями 199, 200 СК України, відповідно до яких якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Отже, у зв`язку із визнанням позову (а.с. 32), з відповідача слід стягувати на користь позивача аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень, щомісячно, починаючи з 07 жовтня 2019 року, тобто з часу пред`явлення позовної заяви до суду, відповідно до ст. 191 СК України і на період навчання, тобто до 30 червня 2022 року. Разом із тим, у частині стягнення аліментів до досягнення позивачем двадцятитрирічного віку позов задоволенню не підлягає, оскільки термін його навчання закінчується 30 червня 2022 року. Відтак, позов слід задовольнити лише частково. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить із наступного. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Окрім того, із відповідача на користь держави слід стягнути 768,40 грн судового збору.

Outcome: partial