Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

09 березня 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить: визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений у вигляді біржового контракту № 617-Н (договір купівлі-продажу) від 12 жовтня 1999 року, посвідчений Артемівською філією Донецької товарної біржі, за яким продавець продав, а покупець придбав житловий будинок [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 20 жовтня 1999 року між нею та відповідачем укладено договір купівлі-продажу у вигляді біржового контракту в Артемівській філії Донецької товарної біржі, за яким їй, як покупцю, перешли у власність житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , та розташована за цією ж адресою приватизована земельна ділянка площею 0,2068 га. Відповідно до умов вказаного договору, біржовий контракт через тиждень після його укладання був зареєстрований в Комунальному підприємстві «Артемівське бюро технічної інвентаризації». На даний час у [PERSON] виникла необхідність розпорядитися вказаним будинком шляхом укладення договору купівлі-продажу, однак нотаріуси міста Бахмут та Бахмутського району Донецької області відмовляються від реєстрації договору купівлі-продажу майна, посилаючись на недійсність біржового контракту № 617-Н і на ту обставину, що подібні угоди підлягають тільки нотаріальному посвідченню. При укладенні договору між сторонами було досягнуто згоди з усіх умов (предмету і ціни зазначеного договору), а також відбулося повне виконання умов договору (продавцем отримано до підписання договору грошові кошти за вказаний будинок, його передано покупцю). З огляду на викладене, враховуючи, що позивач не може розпорядитись будинком на власний розсуд, та їй необхідно визнати його дійсним у судовому порядку договір купівлі-продажу, з огляду на що [PERSON] звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12 квітня 2021 року позовну заяву прийнято до свого провадження, відкрито спрощене позовне провадження, у зв`язку з чим призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін для розгляду справи по суті на 08 годину 45 хвилин 31 травня 2021 року та визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву з одночасним надісланням копії відзиву відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України позивачу. 31 травня 2021 року ухвалою суду відкладено судове засідання на 09 годину 00 хвилин 24 червня 2021 року у зв`язку з першою неявкою відповідача. До судового засідання позивач [PERSON] не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлялась належним чином: у відповідності до частини 9 статті 128 ЦПК України засобом телефонного зв`язку, що оформлено відповідною телефонограмою. 31 травня 2021 року подала до суду заяву, у якій зазначила, що позовні вимоги підтримує, справу просить розглядати без її участі, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] , яка про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялась у відповідності до пункту 2 частини 7 статті 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, до судового засідання не з`явилась за невідомою суду причиною, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без її участі, як і відзив на позовну заяву, на адресу суду не надала. Тому, за наявності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі. У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах, заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. На підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, відповідно до\~біржового контракту\~№ 617-Н\~(договору\~купівлі-продажу)\~від 12\~жовтня 1999\~року,\~зареєстрованого в\~Артемівській філії\~Донецької товарної\~біржі,\~ [PERSON] \~продала [PERSON] \~належний їй\~будинок [ADDRESS] ,\~розташований на\~приватизованій земельній\~ділянці розміром\~0,2068\~га (а.с.\~5). На підставі зазначеного договору КП «Артемівське бюро технічної інвентаризації» за позивачем зареєструвало право власності на зазначену квартиру за реєстрованим № 2-39-2091 від 19 жовтня 1999 року, що вбачається з відповідного реєстраційного запису, наявного на звороті біржового контракту (а.с. 5 зворот), а Берестівським сільським головою [PERSON] 07 липня 2000 року видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ДН № 122505 на вказану земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , площею 0,2068 га для індивідуального житлового будівництва (а.с. 6). Разом з тим, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 262973672, сформованої судом 24 червня 2021 року, вбачається, що відомості щодо прав власності, інших речових прав, іпотек та обтяжень щодо будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , відсутні (а.с. 31). Статтею 227 ЦК України (в редакції 1963 року) передбачалась необхідність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ (в редакції, чинній на момент укладання спірного правочину) угоди, зареєстровані на товарній біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Таким чином, на дату укладання біржового контракту\~№ 617-Н\~(договору\~купівлі-продажу)\~від 12\~жовтня 1999\~року в законодавстві існували протиріччя щодо необхідності нотаріального посвідчення вказаного договору, мала місце колізія норми ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» та норми кодифікованого нормативно-правового акту, а саме ст. 277 ЦК Української РСР 1963 року. Відповідно до абз. 3 п. 2 Постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року, в якому роз`яснено, що у випадку наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають юридичну силу, застосуванню підлягає той, що прийнятий пізніше. В даному випадку, наявна колізія норм матеріального права, що мають однакову юридичну силу, при цьому суд акцентує увагу, що Закон України «Про товарну біржу» було прийнято в 1991 року, а Цивільний кодекс на момент укладання спірного правочину діяв з 1963 року. При вирішенні спору про необхідність чи відсутність необхідності нотаріального посвідчення правочину, укладеного на товарній біржі, суд вважає правомірним застосування положення ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (як нормативного акту, прийнятого пізніше), що дозволяв укладати біржові контракти щодо відчуження житлової нерухомості фізичною особою без нотаріального посвідчення. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року) якщо сторони домовилися про всі істотні умови договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У такому випадку наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. З матеріалів справи вбачається, що умови біржового контракту\~№ 617-Н\~(договору\~купівлі-продажу)\~від 12\~жовтня 1999\~року виконано, однак правочин не посвідчено нотаріально. Така обставина перешкоджає позивачу у розпорядженні її майном. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України однією з умов виникнення прав та обов`язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. З вимог ст. 16 ЦК України вбачається, що захист цивільних прав шляхом визнання права власності належить судам. Одним із способів захисту цивільних прав, згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України, є визнання права. Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту прав передбачений і відповідає чинному законодавству. Суд, враховуючи вищевикладене, після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів, за встановленням того, що при укладанні біржового контракту\~№ 617-Н\~(договору\~купівлі-продажу)\~від 12\~жовтня 1999\~року виконано було досягнуто всіх умов угоди та виконано прийняті зобов`язання, при цьому до теперішнього часу заперечень стосовно наслідків укладення правочину не виникло, приходить до висновку про наявні підставі для застосування вимог ч. 2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року) щодо можливості визнання зазначеного договору дійсним та задоволення позовних вимог.

Outcome: approved