Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

07 вересня 2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до Солом'янського районного ВДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про зняття арешту з квартири. Свої вимоги мотивує тим, що 23 липня 2010 року постановою старшого державного виконавця ВДВС Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві було винесено постанову про арешт її майна, а саме: квартири [ADDRESS]. Арешт був накладений при виконанні виконавчого листа, виданого Солом'янським районним судом м. Києва 22 травня 2008 року у виконавчому провадженні № 7861225. На даний час рішення суду нею виконане, а виконавче провадження закрите, оскільки вона сплатила борг. 20 липня 2016 року вона звернулась до ВДВС Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві про зняття арешту з майна, проте їй було відмовлено в зв'язку з тим, що всі виконавчі провадження до 2012 року та книги обліку виконавчих документів були знищені за закінченням терміну їх зберігання. Просить суд ухвалити рішення, яким зняти арешт з її квартири [ADDRESS], накладений постановою старшого державного виконавця ВДВС Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві від 23 липня 2010 року. Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали заявлені вимоги та просили їх задовольнити. Представник Солом'янського районного ВДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Суд за згодою позивача та її представника ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 18 вересня 1997 року (а.с. 5). Постановою старшого державного виконавця ВДВС Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві від 23 липня 2010 року накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] (а.с. 7). З витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна вбачається, що на квартиру [ADDRESS] накладено арешт на підставі постанови старшого державного виконавця ВДВС Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві від 23 липня 2010 року (а.с. 6) 20 липня 2016 року [PERSON] звернулася з заявою до Солом'янського районного ВДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про зняття арешту з майна, накладеного постановою старшого державного виконавця ВДВС Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві від 23 липня 2010 року (а.с. 10). Позивач виконала рішення суду про стягнення боргу та сплатила витрати на проведення виконавчих дій, що підтверджується копіями відповідних квитанцій (а.с. 8, 9). З відповіді старшого державного виконавця Солом'янського районного ВДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві вбачається, що відділ не може зняти арешт, оскільки всі виконавчі провадження до 2012 року та книги обліку виконавчих документів були знищені за закінченням терміну їх зберігання (а.с. 11). Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Згідно з ч. 5 цієї статті державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв. Аналогічні положення містяться і в Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127. У ст. 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У ч. 1 ст. 321 ЦК України вказано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Наведе свідчить про те, що позивач, як власник житла, має право на звернення до суду з позовом для усунення свого порушеного права, оскільки безпідставне обтяження його майна створює перешкоди в його використанні, зокрема, неможливості розпорядитись ним. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved