Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

09 січня 2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління державної виконавчої служби про зняття арешту з майна. Під час слухання справи як третю особу було залучено [PERSON] . В позовних вимогах позивачка просить: зняти арешт з нерухомого майна, а саме, квартири за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] (прізвище змінено, станом на 2008 рік - [PERSON] ), що було внесене на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АК№238571 від 10.07.2008 року. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона є власником зазначеної квартири. 20.11.2019 року у нотаріуса під час отримання витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об' єктів нерухомого майна, позивач дізналася про те, що її майно знаходиться під арештом. На підставі зазначеного заявник звернулася до виконавчої служби та отримала відповідь, що виконавче провадження, на підставі якого було накладено арешт на майно - знищено, а тому не вдалось встановити характер його виконання та в процесі виконання якого виконавчого документу державним виконавцем було накладено арешт. Так як наявність обтяження майна позбавляє позивача в повному обсязі реалізувати право власності, позивач звернулася до суду з даним позовом. В судове засідання позивачка не з`явилася, звернулася до суду із заявою про слухання справи в її відсутність та просить її задовольнити. Відповідач представника в судове засідання не направив, хоча належним чином повідомлений про судове засідання, причини неявки суд не повідомив. Третя особа в судове засідання не з`явилась, звернулась до суду з клопотанням про слухання справи в його відсутність та зазначив що підтримує заявлені вимоги та просить їх задовольнити. А тому на підставі положень статті 223 ЦПК України суд продовжив розгляд справи у відсутність сторін, які не з`явились в судове засідання. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Вивчивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, постановою державного виконавця ДВС Шевченківського РУЮ у м.Києві Сидорак Т.І. АК№238571 від 10.07.2008 року, при примусовому виконанні виконавчого листа накладено арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначена квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] ( [PERSON] - після зміни прізвища, відповідно до свідоцтва про шлюб від 31.10.2019 року) та [PERSON] в рівних частинах на підставі свідоцтва про право власності на житло №18846 від 07.05.1998 року, виданого Радянською районною державною адміністрацією та Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.03.2003 року. Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20.11.2019, на підставі постанови державного виконавця ДВС Шевченківського РУЮ у м.Києві Сидорак Т.І. АК№238571 від 10.07.2008 року - накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , номер запису про обтяження: 7620649 від 24.07.2008 року. Разом з тим, згідно з відповіддю відділу ДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві ГТУЮ у місті Києві від 27.11.2019 року №71555, [PERSON] було повідомлено, що відповідно до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом №2274/5 від 25.12.2008 року Міністерства юстиції України - строк зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень та здавальних описів становить три роки, після чого вони підлягають знищенню, а тому в даному випадку, не виявляється можливим встановити характер виконання та в процесі виконання якого виконавчого документу державним виконавцем було накладено арешт на житлове приміщення, а саме квартиру [ADDRESS] , так як виконавче провадження - знищено за закінченням строку зберігання. Стаття 317 ЦК України визначає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.2 ст.319 ЦК України). Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження»). Частина 2 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Враховуючи викладене, оскільки право власності позивача ніким не оспорюється, підстави для арешту майна на даний час відсутні, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та необхідність зняти арешт з квартири. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved