Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-22 00:00:00

09.10.2019 [PERSON] звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з вказаним позовом з вимогами: - зобов`язати Комунальний заклад Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» змінити формулювання причин звільнення позивача в Наказі № 278-к від 23.09.2019 року, вказавши формулювання звільнення - за ч.5 статті 41 Кодексу законів про працю України, в зв`язку з припиненням повноважень посадових осіб та внести відповідні зміни до трудової книжки; - зобов`язати Комунальний заклад Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» провести йому виплату вихідної допомоги відповідно до статті 44 КЗпП України в розмірі передбаченому не менше ніж шестимісячний середній заробіток; - стягнути на його користь з Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» моральну шкоду в розмірі 21 208,90 гривень; - стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000,0 гривень, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921,00 гривня (а.с.2-6). Позов обґрунтований наступним. Відповідно до контракту № 22 від 30.12.2014 року між Комунальним закладом Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» та [PERSON] , позивача було призначено на посаду Головного лікаря Філії Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» «Бориспільська станція екстреної медичної допомоги» на термін 5 років. Відповідно до п. 6.1 Контракту, термін дії контракту до 31.12.2019 року. 23 вересня 2019 року позивач отримав наказ № 278-к про звільнення з посади головного лікаря філії Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» «Бориспільська станція екстреної медичної допомоги» 30 вересня 2019 року згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, в зв`язку зі скороченням посади. Відповідно до цього ж наказу позивачу було проведено виплату вихідної допомого в розмірі середньомісячної заробітної плати згідно ст. 44 КЗпП України. Звільненню головного лікаря за п. 1 ст. 40 КЗпП України та складення наказу про скорочення посади, передував Наказ від 10.06.20109' року № 108 «Про організаційні заходи щодо роботи структурних підрозділів КЗ КОН «КОЦЕМД МК», Попередження від 01.07.2019 року № 635 про організаційні заходи щодо роботи структурних підрозділів КЗ КОР «КОЦЕМД МК». персональне повідомлення № 7 від 02.08.2019 року про реорганізацію Комунального закладу та можливі зміни в організації праці. Позивач вважає, що формулювання причин звільнення було складено не вірно та компенсацію в результаті звільнення його посади було виплачено не в повному обсязі, посилаючись на вимоги п.5 ст. 41 КЗпП України, за якими трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках припинення повноважень посадових осіб. Вказує, що оскільки Кодексом законів про працю не визначено, хто саме вважається «посадовою особою» слід керуватися роз`ясненнями, наведеними в листі Міністерства юстиції України, від 22 лютого 2013 р. № 1332-0-26-13/11, головним критерієм віднесення особи до посадової є наявність в такої особи організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, а також аналогічними висновками Державної інспекції України з питань праці у роз`ясненні «Категорія «посадові особи» у трудовому законодавстві» від 24 липня 2014 р., на думку якої терміни «посадова особа» та «службова особа» є синонімічними. До останніх, відповідно до абз. 1 п. 1 примітки до ст. 364 Кримінального кодексу України, зокрема належать: особи, які обіймають постійно або тимчасово на підприємствах, установах або організаціях незалежно від форми власності посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням. Адміністративно-господарські обов`язки передбачають наявність повноважень з управління і розпорядження майном підприємства, забезпечення контролю за господарськими операціями. Такі повноваження можуть мати: керівники планово- господарських, постачальних, фінансових відділів і служб, завідувачі складами, магазинами, майстернями, ательє, їх заступники, відомчі ревізори та контролери тощо. Позивач вказує, що відповідно до посадової інструкції головного лікаря станції філії Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф «Бориспільська станція екстреної медичної допомоги» позивач повинен був здійснювати керівництво станцією відповідно до чинного законодавства. Вважає, що пункт 1 ст. 40 КЗпП України був застосований невірно також з цієї підстави, що посадова особа була прийнята на роботу за Контрактом, та що на посадових осіб, які працюють за контрактом розповсюджується п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП. При цьому, згідно зі ст. 44 КЗпП, у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП, працівникові виплачується вихідна допомога в розмірі не менше ніж 6-місячний середній заробіток. Також зазначає, що незаконними та неправомірними діями відповідачем йому заподіяна моральна шкода. Погіршився стан здоров`я, що спричинили нервові стреси та переживання, так як контракт було розірвано достроково, чого він не очікував, адже був впевнений, що працевлаштований хоча б до 31.12.2019 року. Він втратив нормальний ритм життя, почались безсоння, сильні головні болі, погіршився сердечний ритм, підвищився тиск. Зокрема, 03.10.2019 року, після отримання Наказу про своє звільнення, та неотримання вихідної допомоги в повному обсязі, позивач звернувся до лікаря зі скаргами на погане самопочуття, що підтверджується випискою з Медичного центру «Аптека. 194», відповідно до якого зазначено діагноз позивача - ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз, серцева недостатність І ступеня, артеріальна гіпертензія II ступеня, кризовий перебіг, миготлива аритмія, ситуаційний стан, емоційне збудження. Дострокове розірвання контракту, невизначеність в роботі, відволікання на врегулювання спору та судові процеси, що спричинило втрату нормального ритму життя. Позивачу 54 роки, для того, щоб вийти на пенсію, йому ще не вистачає стажу. Знайти роботу не дуже легко, та й до того ж, поживання із-за неповної виплати компенсації в розмірі 6-ти місячних заробітків, які б змогли забезпечити йому нормальне життя хоча б на деяких період. Заподіяну йому моральну шкоду позивач оцінює в розмірі одного середньомісячного заробітку, що становить 21208,90 грн.( заробітна плата за останні 6 місяців 127253,43 грн. / 6 місяців = 21208,90 грн.) Щоб захистити себе в суді та відновити своє порушене право позивачу необхідно було звернутися до адвоката, нести витрати на правничу допомогу, що становлять 8000 гривень, а також сплатити судовий збір в розмірі 1921,00 грн., які йому мають бути відшкодовані за рахунок відповідача Відповідачем було подано відзив (а.с.56-61), за змістом якого відповідач позов не визнає, у його задоволенні просить відмовити в повному обсязі, по суті позову зазначає наступне. Наказом по закладу від 10.06.2019р. №108 «Про організаційні заходи щодо роботи структурних підрозділів К-З КОР «КОЦЕМДМК» затвердив рішення про об`єднання філій для ефективного функціонування закладу. Одними із таких філій стали Філія КЗ КОР «КОІДЕМДМ» «Бориспільська станція екстреної медичної допомоги» та Філія КЗ КОР «КОЦЕМДМК» «Броварська станція екстреної медичної допомоги». Зокрема, зазначає, що вказаним наказом Бориспільська СЕМД повністю ліквідована та перейшла в управління та на баланс філії Броварська СЕМД, та що лист від КОДА Департаменту охорони здоров`я від 01.06.2019 №3304/2282-2019 свідчить про відсутність заперечень стосовно внесення змін до структури КЗ КОР «КОЦЕДМК». Зазначає, що умовами Контракту від 30.12.2014р. № 22 встановлено, що цей контракт припиняється з інших підстав, передбачених законодавством України, а також не визначено, що компенсація при звільненні відбувається виключно за ч. 1 п.5 ст. 41 КЗпП України. Не погоджуючись з позовом вказують, що наказ від 10.06.2019р. №108 «Про організаційні заходи щодо роботи структурних підрозділів КЗ КОР «КОЦЕМДМК» містить інформацію про внесення змін в структуру КЗ КОР «КОЦЕМДМК» шляхом об`єднання філій та зобов`язання про розроблення проекту штатного розпису з урахуванням змін в кількісному складі структурних підрозділів, що є достатнім приводом для застосування п. І ст. 40 КЗпП України, адже при об`єднанні філій не можливо залишити на посадах всіх головних лікарів, головних бухгалтерів, заступників головних лікарів з медичної частини. Вказує, що позивачу було запропоновано на вибір три посади: - заступник головного лікаря з медичної частини філії «Броварська СЕМД»; - завідувач підстанції екстреної медичної допомоги м. Бориспіль: - лікар з медицини невідкладних станів. Позивач письмово відмовився від всіх запропонованих йому посад, про що розписався у Пропозиції, що була йому надана 23.09.2019 року. Також зауважують, що норму частини першої статті 41 КЗпП було доповнено пунктом 5 на підставі Зик України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту при інвесторів» від 13 травня 2014 року, мета прийняття якого покращення інвестиційного клімату шляхом надання інвесторам (власникам) господарських товариств право звільняти посадових осіб (керівників, членів виконавчих органів) без зазначення причин, а також узгодження в цьому контексті норм трудового та господарського законодавства. Як гарантія в таких випадках законодавець передбачив виплату працівникам вихідної допомоги в розмірі не менше, як шестимісячний середній заробіток (ст. 44 КЗпП України). Звертають увагу, що в пункті 9 пояснювальної записки до вищевказаного законопроекту вказувалося, що проект закону не стосується соціально-трудової сфери та не потребує узгодження з уповноваженими представниками від всеукраїнських профспілок. їх об`єднань та всеукраїнських об`єднань організацій роботодавців. Також зазначають, що поняття «посадові особи господарського товариства» визначено в ч. 2 ст. 89 ҐК України. Посадовими особами товариства визнаються голова та члени виконавчого органу, голова ревізійної комісії (ревізор), а у разі створення ради товариства (спостережної ради) - голова і члени цієї ради. У статті 2 Закону України «Про акціонерні товариства» міститься визначення уточненого поняття «посадові особи органів акціонерного товариства2, це фізичні особи - голова та члени наглядової ради, виконавчого органу, ревізійної комісії, ревізор акціонерного товариства, а також головата члени іншого органу товариства, якщо утворення такого органу передбачено статутом товариства. Вважають, що оскільки Законом №1255-VII були внесені зміни у тому числі до ГК України і Закону України «Про акціонерні товариства», то, розглядаючи всі внесені зміни в їх системному зв`язку, можна дійти висновку, що термін «посадові особи» був використаний законодавцем саме у визначенні цих двох законодавчих актів. Також звертають увагу суду, що відповідач не має жодного відношення до державної власності, так як є бюджетною установою комунальної форми власності. Відповідач не погоджується з позивачем щодо нарахування моральної шкоди за звільнення та повідомляє суд про те, що позивач заздалегідь знав про своє звільнення і про розмір компенсації, адже був ознайомлений з наказом №108 від 10.06.2019 під розпис, і не зазначав жодних зауважень щодо розміру компенсації, яка зазначена у даному наказі пунктом 3.3, тому інформація про реорганізацію та можливе звільнення була відома йому заздалегідь і жодним чином не була для нього неочікуваною в момент отримання 3 жовтня 2019 року наказу про звільнення. Так як ще 23 вересня 2019 року відповідачем було запропоновано йому три посади на вибір, з яких дві керівні і позивач письмово відмовився від всіх пропозицій, вирішивши, що 6 заробітних плат це набагато краще, або на думку відповідача позивач хотів і посаду і відшкодування у розмірі не менше 6 заробітних плат.?Відповідач доводить до відома суд, про те що ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз, серцева недостатність І ступеня, цс, хронічні захворювання, які не можуть поставитись за один прийом у лікаря. Артеріальна гіпертензія II ступеня розвивається роками і не може виникнути раптово. Відповідач звертає увагу суду, що позивачем у складі позовної заяви надана Довідка про доходи №44 від 01.10.2019р., видана [PERSON] , але дана Довідка не може бути належним доказом, адже відповідно до наказу від 17.09.2019 №271-к Головний бухгалтер звільнений з посади 30.09.2019 на підставі заяви, а позивач звільнений з посади головного лікаря філії наказом від 23.09.2019 №278-к, отже позивач жодним чином не міг 01 жовтня 2019 року видати сам собі Довідку про доходи. Відповідач також заперечує щодо вартості на юридичні послуги представника позивача, а саме пункту про складання заяви про скасування судового наказу, у сумі 3000,00 гри., що не має жодного відношення до даного предмету позову, так як позивач оскаржує не судовий наказ. Розгляд даної цивільної справи здійснювався за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 10 жовтня 2019 року було відкрито провадження та призначено підготовче засідання (а.с.36). Ухвалою суду від 05.02.2020 підготовче провадження було завершено та призначено справу до судового розгляду (а.с.94) В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник Динник О.В. позов підтримала з наведених в позовній заяві підстав, просили його задовольнити. Після оголошеної судом перерви в призначене судове засідання 23.10.2020 не з`явились. Від представника позивача адвоката Динник О.В. надійшла заява з проханням проводити розгляд справи у відсутність позивача та його представника (а.с.123) Представник відповідача некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Кулик В.І. позов не визнала з підстав, наведених у відзиві. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, даними трудової книжки позивача серії [NUMBER] (а.с.8-12), а також контрактом №22 від 30 грудня 2014 року (а.с.18-20) підтверджується та сторонами не оспорюється, що позивач [PERSON] , [INFO] , 23 січня 2013 року (на підставі наказу головного лікаря Центру №21 від 23.01.2013 року) був прийнятий на посаду головного лікаря Філії Комунального закладу Київської обласної Ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» (після реорганізації - Комунальне некомерційне підприємство Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ) «Бориспільська станція екстреної медичної допомоги». Також встановлено, що 30 грудня 2014 року між Комунальним закладом Київської обласної Ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» (після реорганізації - Комунальне некомерційне підприємство Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ) та [PERSON] був укладений Контракт №22 («з головним лікарем Філії Комунального закладу Київської обласної Ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» «Бориспільська станція екстреної медичної допомоги») (а.с.18-20). Вказаним контрактом, зокрема, визначено (п.5.2), що він припиняється: 5.2.1. після закінчення терміну дії Контракту; 5.2.2. за згодою Сторін; 5.2.3. з ініціативи Центру, до закінчення терміну дії Контракту у випадках, передбачених цим Контрактом; 5.2.4. за ініціативою Головного лікаря Філії до закінчення терміну дії Контракту, у випадках, передбачених законодавством та цим Контрактом; 5.2.5. з інших підстав, передбачених законодавством України та цим Контрактом. Пунктом 5.3 Контракту окремо визначені випадки, коли головний лікар Філії може бути звільнений з посади, а цей Контракт розірваний з ініціативи Центру до закінчення терміну його дії: 5.3.1. у разі систематичного невиконання Головним лікарем Філії без поважних причин обов`язків, покладених на нього цим Контрактом; 5.3.2. у разі одноразового грубого порушення Головним лікарем Філії або Центру законодавства чи обов`язків, передбачених Контрактом, в результаті чого для Філії або Центру настали значні негативні наслідки (понесені збитки, виплачено штрафи, постраждала репутація Філії, Центру та ін.) ; 5.3.3. у разі невиконання Філією зобов`язань перед бюджетом та іншими організаціями щодо сплати податків, зборів та обов`язкових платежів, а також невиконання з вини Головного лікаря Філії зобов`язань щодо виплати заробітної плати працівникам чи недотримання графіків погашення заборгованості із заробітної плати; 5.3.4. у разі невиконання обов`язків перед бюджетом та пенсійним фондом щодо сплати податків, зборів та обов`язкових платежів; 5.3.5. у разі непогодження з Центром кошторисів доходів і видатків Філії; 5.3.6. у разі систематичного виявлення фінансових порушень , зловживання службовим становищем, неетичного відношення в стосунках з працівниками даної Філії. Крім того, підпунктом 2.12.2 пункту 2 Контракту визначено, що Центр має право звільнити Головного лікаря Філії у випадках, передбачених Кодексом законів про працю України та умовами даного контракту, у разі закінчення контракту, та достроково, у випадку порушень законодавства та умов контракту. Також, суд звертає увагу, що відповідно до п.5.7 Контракту, при залишенні посади з будь-якої підстави розрахунок з Головним лікарем Філії, виплата йому вихідної допомоги компенсація за невикористану відпустку здійснюється у відповідності до законодавства України. Встановлено, що наказом КЗКОР «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 10.06.2019р. №108 «Про організаційні заходи щодо роботи структурних підрозділів КЗ КОР «КОЦЕМД МК» відповідно до ст.32 КЗпП України, з урахуванням листа Департаменту охорони здоров`я Київської обласної ради від 04.06.2019 №3304/2282-201 (а.с.63), яким на лист від 24.05.2019 №499 стосовно змін у структурі комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» повідомлено, що Департамент охорони здоров`я не заперечує стосовно внесення змін до структури підпорядкованих закладу охорони здоров`я в установленому порядку, та з метою оптимізації роботи структурних підрозділів Комунального закладу Київської обласної Ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», було внесено зміни в структуру закладу, а саме територіально об`єднано: (підпункт 1.2.3 пункту 1.2 наказу) філію «Бориспільська станція екстреної медичної допомоги» та філію «Броварська станція екстреної медичної допомоги» на базі філії «Броварська станція екстреної медичної допомоги» (а.с.74-75). Згідно з підпунктами 3.1, 3.2, 3.3 пункту 3 наказу, головним лікарям філій «Богуславська станція екстреної медичної допомоги», «Бориспільська станція екстреної медичної допомоги», «Броварська станція екстреної медичної допомоги», «Обухівська станція екстреної медичної допомоги»: ознайомити 01.07.2019 всіх працівників підпорядкованих структурних підрозділів, з дотриманням вимог трудового законодавства, щодо змін з 01.10.2019 в організації роботи філій. В разі відмови від роботи в нових умовах, припинити трудові відносини з працівниками відповідно до пункт 6 статті 36 КЗпП України. Виплатити працівникам вихідну допомогу в розмірі середньомісячної заробітної плати. Відповідно до Штатного розпису працівників апарату управління, медичного та господарсько-обслуговуючого персоналу, затвердженого в.о.директора департаменту охорони здоров`я КОДА 01 жовтня 2019 року, передбачено 6 посад головного лікаря та 6 посад заступника головного лікаря з медичної частити філії екстреної (швидкої) медичної допомого, які включають підстанції та пункти постійного та тимчасового базування на місцях, (а.с.64-72). Як визнано сторонами, на підставі вищевказаного наказу №108 від 10.06.2019 року та відповідно до затвердженого штатного розпису було скорочено посаду головного лікаря Філії Комунального закладу Київської обласної Ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» (після реорганізації - Комунальне некомерційне підприємство Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф») «Бориспільська станція екстреної медичної допомоги», яку обіймав позивач [PERSON] , з 01.10.2019 року. Зазначений наказ позивачем не оспорюється. Також встановлено, що 01 липня 2019 головному лікарю філії «Бориспільська СЕМД» [PERSON] було вручене «Попередження про організаційні заходи щодо роботи структурних підрозділів КЗ КОР «КОЦЕМД МК» за №635 (а.с.15), яким позивача повідомлено, що на підставі наказу Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 10.06.2019 №108 «Про зміни в організації роботи в структурних підрозділах КЗ КОР «КОЦЕМД МК», філію «Бориспільська станція екстреної медичної допомоги» 01.10.2019 буде територіально об`єднано на базі філії «Броварська СЕМД», а його посаду буде скорочено відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП Україна з дотриманням вимог чинного законодавства України та виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку (а.с.15). 23.09.2019 позивача [PERSON] було ознайомлено з «Пропозицією головному лікарю філії «Бориспільська станція екстреної медичної допомоги», за змістом якої йому запропоновано вакантні посади відповідно до штатного розпису станом на 01.10.2019: 1.Заступник головного лікаря з медичної частини філії «Броварська СЕМД» 2. Завідувач підстанції екстреної медичної допомоги м.Бориспіль. 3.Лікар з медицини невідкладних станів. (а.с.73). Як визнано позивачем, він не погодився на переведення на жодну із запропонованих йому посад. Встановлено, що наказом КЗКОР «Київський обласний центр екстрено медичної допомоги та медицини катастроф» від 23 вересня 2019 року №278-к «З особового складу» позивача [PERSON] звільнено з посади головного лікаря філії Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги» 30 вересня 2019 року згідно п.1 (ч.1) ст.49 КЗпП України, в зв`язку зі скороченням посади з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати згідно ст.44 КЗпП України (а.с.17). Відповідний запис про дату та підстави звільнення здійснений у трудовій книжці позивача (а.с.8-11). Доказів того, що позивач є членом профспілкової організації, ним не надано та не зазначено джерел їх здобуття. Та, як зауважила представник відповідача, позивач не зазначив про необхідність отримання згоди від профспілкової організації, як підставу для заявленого позову, та не заявляє вимоги про його поновлення на роботі. Відповідно до вимог ст.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Особливості праці членів кооперативів та їх об`єднань, колективних сільськогосподарських підприємств, фермерських господарств, працівників підприємств з іноземними інвестиціями визначаються законодавством та їх статутами. При цьому гарантії щодо зайнятості, охорони праці, праці жінок, молоді, осіб з інвалідністю надаються в порядку, передбаченому законодавством про працю. За змістом ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачено законодавством, колективним договором або угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Зміст трудового контракту, як будь-якого правочину, може бути витлумачений стороною (сторонами), або судом (ст.213 ЦК України). При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Зміст вищенаведених п.п.2.12.2 та п.п. 5.2.5, 5.7 укладеного між сторонами Контракту №22 від 30 грудня 2014 року («з головним лікарем Філії Комунального закладу Київської обласної Ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» «Бориспільська станція екстреної медичної допомоги») (а.с.18-20), дає підстави дійти висновку, що сторони погодили, що відповідач має право звільнити позивача з займаної посади головного лікаря філії у випадках, передбачених Кодексом законів про працю України, у зв`язку з чим контракт припиняється, і виплата позивачу вихідної допомоги здійснюється у відповідності до законодавства України. Так, за змістом ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників; Відповідно до вимог ч.2 цієї статті звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно до ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Таким чином, відповідач у зв`язку зі змінами в структурі підпорядкованих Комунальному закладу Київської обласної Ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» підрозділів та об`єднання філії «Бориспільська станція екстреної медичної допомоги» з філією «Броварська станція екстреної медичної допомоги» на базі філії «Броварська станція екстреної медичної допомоги», скороченням посади, на якій працював позивача, та його відмовою від переведення на запропоновані йому вакантні посади, правомірно з дотриманням вимог чинного трудового законодавства звільнив позивача на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, , зазначивши в наказі про виплату йому вихідної допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати згідно ст.44 КЗпП України. . Доводи позивача, що у зв`язку з достроковим розірванням контракту, його звільнення мало відбуватись на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП, яка передбачає, що трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у зв`язку з припиненням повноважень посадових осіб, та що йому мала бути виплачена вихідна допомога в розмірі не менше ніж 6-місячний середній заробіток, слід визнати необґрунтованими та безпідставними. Так, окрім вищенаведених встановлених судом фактичних обставин та вимог чинного трудового законодавства, суд зауважує наступне. Частину першу статті 41 КЗпП України було доповнено пунктом 5 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» від 13 травня 2014 року № 1255-УІІ, яким визначено, що крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку припинення повноважень посадових осіб. Зазначений Закон набрав чинності 01 червня 2014 року. Метою його прийняття було покращення інвестиційного клімату шляхом надання інвесторам (власникам) господарських товариств права звільняти посадових осіб (керівників, членів виконавчих органів) без зазначення причин, а також узгодження в цьому контексті норм трудового та господарського законодавства. Отже, пункт 5 частини першої статті 41 КЗпП України поширюється на посадових осіб господарських товариств, які є спеціальними суб`єктами, щодо яких може бути застосована вказана норма. Відповідні правові висновки викладені в Постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року у справі № 760/9269/15-ц (провадження № 61-151св17). Відповідно до п. 6 ч.1 ст.26 КЗпП України підставами припинення трудового договору, зокрема, є: відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці; Згідно з ч.3 ст.235 КЗпП України, у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті. Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, викладених в п.18 Постанови Пленуму № 9 від 06.11.92 «Про практику розгляду судами трудових спорів», з наступними змінами і доповненнями, при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. З урахуванням встановлених в ході судового розгляду обстави, суд дійшов висновку, що підстави для зміни формулювання причин звільнення позивача [PERSON] , відсутні, а отже відсутні підстави для зобов`язання виплатити йому вихідну допомогу у визначеному ним розмірі -не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Відповідно до вимог ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд звертає увагу, що жодних належних і допустимих доказів щодо заподіяння йому моральних страждань з вини відповідача, позивачем надано не було, та, зважаючи, що трудове законодавство, а отже і права позивача при його звільненні порушені не були, позовну вимогу щодо стягнення моральної шкоди слід визнати безпідставною, такою, що не підлягає до задоволення. . На підставі викладеного суд вважає, що у задоволенні заявлених позовних вимог слід відмовити повністю. У зв`язку з цим в силу вимог ст.ст.137,141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору, а також на правничу допомогу відшкодуванню не підлягають. Інші судові витрати по справі не значяться. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed