Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-19 00:00:00

09.10.2020 року заявник звернувся до Волноваського районного суду Донецької області із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Посилалася на те, що заявник народилась [INFO] , у м. Донецьку, Донецької області. 23 серпня 1976 року розпочала свою трудову діяльність у Донецькій швейній фабриці Першого травня, ученицею швачки-мотористки та біло заведено трудову книжку - 01 серпня 1978 року, серія [NUMBER] на ім`я [PERSON] . 26 серпня 1978 року заявник зареєструвала шлюб з [PERSON] у Виконавчому комітеті Кінсько-Роздорівської сільської ради Пологівського району Запорізької області. За шлюбом було змінено прізвище з [PERSON] на [PERSON] . Відповідні зміни прізвища були внесені у трудову книжку серія [NUMBER] відповідно свідоцтва про шлюб. Оригінал свідоцтва про шлюб був вилучений під час розірвання шлюбу у Докучаєвському міському суді Донецької області. На підставі рішення Докучаєвського міського суду Донецької області від 10.11.2005 року шлюб було розірвано відділом реєстрації актів цивільного стану Докучаєвського міського управління юстиції Донецької області від 23 січня 2007 року актовий запис №7. До органів ДРАЦ України за свідоцтвом про розірвання шлюбу звернувся колишній чоловік заявниці та отримав відповідне свідоцтво, серія [NUMBER] . Своє свідоцтво про розірвання шлюбу заявник отримала 08.09.2015року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Докучаєвського міського управління юстиції Донецької області (ДНР). Після досягнення пенсійного віку заявник звернулась до Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про призначення пенсії за віком №58755 від 23.10.2019р., але 14.01.2020 року отримала Рішення про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку з тим, «що в трудовій книжці зазначено два прізвища [PERSON] та [PERSON] . Документів, що підтверджують зміну прізвища надано не було в зв`язку з чим неможливо встановити приналежність трудової книжки заявниці». Під час перевірки в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища було виявлено, що у актовому записі про шлюб, прізвище нареченої зазначено « [PERSON] » замість « [PERSON] ». Виправити данні неможливо оскільки первинна документація зберігається в архівах ДРАЦС на тимчасово непідконтрольній території (ДНР). Тому просила встановити факт належності зазначених правовстановлюючих документів. Заявник у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв`язку з чим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Суд, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Із наявної у матеріалах справи трудової книжки серії [NUMBER] вбачається, що її заповнено 01.08.1978 року на ім`я [PERSON] , [INFO] . У вказаній рудовій маються відмітки про зміну прізвища з « [PERSON] » на прізвище мовою оригіналу « [PERSON] », на підставі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 7). Зі свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого 23.01.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Докучаєвського міського управління юстиції Донецької області вбачається, що 23.01.2007 року складено актовий запис за №7, про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13). Із наявного у матеріалах справи Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00027992249 від 30.09.2020 року вбачається, що шлюб було укладено 26.08.1978 року виконавчим комітетом Кінсько-Роздорівської сільської ради Пологівського району Запорізької області, актовий запис за №27, за яким: [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] (а.с. 15). Таким чином, матеріалами справи встановлено, що прізвище заявника [PERSON] , [INFO] відрізняється від прізвища, яке зазначено у витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища. Частиною 1статті 293 ЦПК України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження також справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Відповідно до листа ВСУ від 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в разі, якщо установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду. Проте сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають з цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Разом з тим суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Усунення допущеної помилки в написанні прізвища заявника у Витягу в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища неможливе в позасудовому порядку, тому наявними є підстави для встановлення факту, що має юридичне значення, оскільки наявність розбіжності у написанні прізвища позбавляє її можливості оформлення пенсії за віком. Встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, так як усуває перешкоди в оформленні пенсії за віком; встановлення даного факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право; заявник не має іншої можливості внести виправлення у документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення цього юридичного факту. Таким чином, виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази у їх сукупності та достатності, перевіривши відповідність вимогам діючого законодавства України, суд вважає за необхідне задовольнити заявлені [PERSON] вимоги. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved