Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

07 лютого 2019 року до суду звернулася [PERSON] (далі позивач) з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі відповідач) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] (далі третя особа 1), Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (далі третя особа 2). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що нею отримано постанову головного державного виконавця Шаргородського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про відкриття виконавчого провадження від 14 вересня 2018 року у виконавчому провадженні з виконання виконавчого напису № 8282, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] від 23 серпня 2018 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» кредитної заборгованості в розмірі 2091027,07 грн та 3000,00 грн витрат, повязаних із вчиненням виконавчого напису. Саме з постанови державного виконавця позивач дізналася про існування такого виконавчого напису. 14 липня 2008 року між позивачем та відповідачем укладений кредитний договір №МКШ-034, відповідно до якого позивач отримала кредит у розмірі 15 000 доларів США зі сплатою за користування кредитом у розмірі 18 % на рік з кінцевим терміном повернення 12 липня 2013 року. У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 14 липня 2008 року між позивачем та відповідачем укладено договір іпотеки, згідно з яким позивач передала в іпотеку нежитлове приміщення, загальною площею 31,30 м. кв., розташоване за адресою: вул. Леніна, 102-А, с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області, вартістю 78085 грн. У звязку з невиконанням вказаного кредитного договору 16 грудня 2010 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із позовом про дострокове стягнення з позивача кредитної заборгованості, у результаті чого рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 03 лютого 2011 року з [PERSON] та [PERSON] на користь відповідача стягнуто солідарно заборгованість з кредитним договором №МКШ-034 від 14 липня 2008 року в розмірі, еквівалентному 98595 грн та судові витрати та 03 лютого 2011 року видано виконавчий лист у справі №2-25/11. 17 лютого 2011 року з виконавчого листа відкрито виконавче провадження №24539995, у межах котрого державним виконавцем вчинялись передбачені законом дії. У жовтні 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 8 грудня 2014 року у справі №152/1773/14-ц позов задоволено та у рахунок погашення заборгованості в розмірі, еквівалентному 224085,38 грн звернуто стягнення на нежитлове приміщення, загальною площею 31,3 м. кв., розташоване за адресою: вул. Леніна, 102-А, с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області, шляхом продажу предмету іпотеки. 13 квітня 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» повторно звернулося до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на нежитлове приміщення магазину «Мінімаркет», загальною площею 31,3 м. кв., розташоване за адресою: вул. Леніна, 102-А, с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області, шляхом продажу предмету іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №МКШ-034 від 14 липня 2008 року в розмірі 59578,21 доларів США, яку вона вважає безпідставною. Ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області від 28 квітня 2016 року провадження у вказаній справі закрито у звязку з існуванням такого, що набрало законної сили рішення між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Вказані рішення суду набрали законної сили. 17 травня 2018 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницькій області винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника в межах виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-25/2011 від 03 лютого 2011 року. Крім того, згідно з протоколом № 325198 від 12 квітня 2018 року належне позивачу майно предмет іпотеки нежитлове приміщення магазину «Мінімаркет», загальною площею 31,3 м. кв., розташоване за адресою: вул. Леніна, 102-А, с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області продано з прилюдних торгів і переможцем визнано [PERSON]. Не зважаючи на наявність вказаних рішень та виконавчих проваджень, в яких вчиняються відповідні виконавчі дії на користь стягувача ПАТ КБ «Приватбанк», відповідач неправомірно, з метою подвійного стягнення з позивача коштів на підставі одного і того ж кредитного договору, звернувся до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису зазначивши спірну суму, визначену за період понад девять років (тобто з моменту укладення договору) в односторонньому порядку без наявних на те підстав. При зверненні до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису з неї вже була стягнута кредитна заборгованість у судовому порядку і судовими рішення визначено суму заборгованості, а тому збільшення суми відповідачем до 2091027,07 грн. є протиправним. З огляду на викладене, позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] № 8282 від 23 серпня 2017 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором №МКШ-034 від 14 серпня 2008 року в розмірі 2 091 027,07 грн та 3000,00 грн витрат, повязаних із вчиненням виконавчого напису; стягнути з АТ КБ Приватбанк на її користь судові витрати. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання не зявився, належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подавав (а.с. 92). Треті особи Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] та представник відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області в судове засідання не зявились, однак подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 86, 90). Ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, занесеною до протоколу судового засідання, прийнято рішення провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення у справі. Заслухавши пояснення позивача та представника, вивчивши позовну заяву та матеріали справи, повно та всебічно зясувавши усі обставини, суд доходить висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, відтак, позовна заява підлягає задоволенню, з огляду на таке. 14 липня 2008 року [PERSON] уклала із ПАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит в сумі 15000 доларів США, із кінцевим терміном погашення та умовами, визначеними положеннями зазначеного договору (а.с. 21-24). Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 03 лютого 2011 року у справі №2-25/11 із [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнено заборгованість за договором кредиту №МКШ-034 від 14 липня 2008 року (а.с. 35, 36). Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 08 грудня 2014 року у справі № 152/1773/14-ц у рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитною угодою № МКШ-034 від 14 липня 2008 року звернено стягнення на нежитлове приміщення, загальною площею 31,30 м. кв., розташоване в с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області, вул. Леніна, 102а (а.с. 37-39). Зазначені вище рішення набрали законної сили. 23 серпня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис про стягнення із [PERSON] грошових коштів у сумі 2094027 (два мільйони девяносто чотири тисячі двадцять сім) гривень 07 копійок, які є її боргом за кредитним договором № МКШ-034 від 14 липня 2008 року (а.с. 10). Підставою для винесення нотаріусом спірного виконавчого напису слугувала заява ПАТ КБ «Приватбанк» від 23 серпня 2017 року. Зі змісту заяви вбачається, що підставою для звернення ПАТ КБ «Приватбанк» до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є невиконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором (а.с. 11). За загальним правилом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється главою 14 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок). Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України від 02 вересня 1993 року №3425-XII «Про нотаріат» (надалі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. У виконавчому написі від 23 серпня 2017 року визначений строк, за який провадиться стягнення, а саме з 14 липня 2008 року по 28 липня 2017 року, тобто девять років чотирнадцять днів, що не відповідає вимогам статті 88 Закону України «Про нотаріат». Пунктом 3.2. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі- Порядок), зазначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Частиною 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 передбачено, що для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Заява може містити також іншу інформацію необхідну для вчинення виконавчого напису. Разом із тим, при поданні нотаріусу заяви про вчинення виконавчого напису, представнику ПАТ КБ «Приватбанк» було достовірно відомо як про наявність рішень Шаргородського районного суду Вінницької області від 03 лютого 2011 року у справі №2/25/11 та від 08 грудня 2014 року у справі № 152/1773/14-ц, так і про виконавче провадження № 52215700, яке на цей час перебуває на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області. Верховний Суд у своєму рішенні від 13червня 2018 року у справі № 522/3282/15-ц вказав на те, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами\~ч.\~1,\~2\~ст.\~10\~ЦПК України\~суд при\~розгляді справи\~керується принципом\~верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до\~ч.\~1-3\~ст.\~12\~ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обовязків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ч.\~1,\~2\~ст.\~89\~ЦПК України\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~обєктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. \~ \~ \~ \~Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що у звязку з порушенням положень кредитного договору №МКШ-034 від 14 липня 2008 року є рішення суду про стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на нежитлове приміщення, зазначені рішення набрали законної сили, виконавче провадження № 52215700 перебуває на цей час на виконанні, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить із такого. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. За приписами\~п.\~1\~ч.\~2\~ст.\~133\~ЦПК України\~до витрат,\~повязаних з\~розглядом справи,\~належать витрати на професійну правничу допомогу. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до\~п.\~1\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України\~інші судові\~витрати,\~повязані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. За приписами ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до\~п.\~1\~ч.\~2\~ст.\~137\~ЦПК України\~за результатами\~розгляду справи\~витрати на\~правничу допомогу\~адвоката підлягають\~розподілу між\~сторонами разом\~із іншими\~судовими витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України \~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Із матеріалів справи вбачається, що позивачу правова допомога надавалась адвокатом [PERSON], що підтверджується витягом із договору про надання правової (правничої) допомоги та представництва від 28 грудня 2018 року, ордером Серії ВН № 097078 від 21 березня 2019 року та копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 472 від 24 листопада 2005 року (а.с.42, 79, 80). Із розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу від 14 березня 2019 року вбачається, що адвокатом витрачено 18 годин, за що позивачем фактично сплачено 4000 грн гонорару, що підтверджується розрахунком та квитанцією Серії 02 БР № 448087 (а.с. 72, 73). Окрім того, позивач поніс витрати на сплату судового збору в сумі 768,40 грн, що підтверджується квитанцією про сплату судового збору (а.с. 1). Відтак, у звязку із задоволенням позову із відповідача на користь позивача слід стягнути понесені нею документально підтверджені процесуальні витрати в сумі 4768 (чотири тисячі сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок. Тому,

Outcome: approved