Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

09.04.2019 р. до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , в якій позивач просить стягувати на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, починаючи з 09 квітня 2019 року і до досягнення дитини повноліття; допустити негайне виконання рішення суду про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , аліментів на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у межах суми платежу за один місяць. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 18 січня 1997 року вона знаходилась у шлюбі з [PERSON] , який було розірвано на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 вересня 2017 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , яка мешкає з нею та знаходиться на її утриманні. Матеріальну допомогу на утримання дітей відповідач у добровільному порядку не надає, у зв`язку з чим вона бажає отримувати аліменти за рішенням суду. На підставі викладеного, просить суд стягувати на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, починаючи з 09 квітня 2019 року і до досягнення дитини повноліття; допустити негайне виконання рішення суду про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , аліментів на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у межах суми платежу за один місяць. Позивач надала суду заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, на позовних вимогах наполягає в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач по справі у судове засідання не з`явився, хоча про час день та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справі поштові відправлення № 69063 0088405 0, № 69063 0088404 1, № 69063 0099420 3, № 69063 0099421 1, а також відповідні оголошення про виклик на сайті судової влади (https://gt.zp.court.gov.ua/sud0808). Причини неявки суду не повідомив, заперечень стосовно позовних вимог позивача не надав. Відповідно до частини першої ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами статей 128, 131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з`явився у судове засідання без поважних причин. Статтею 210 ЦПК України визначено, що суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті. Крім того, однією з основних вимог до поведінки судді, закріплених у ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»: - при здійсненні правосуддя дотримуватися вимог Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та об`єктивний розгляд судових справ з дотриманням установлених законом строків. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух. З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Виходячи з зазначених нормативно-правових актів України, наведених рішень Європейського суду з прав людини, взявши до уваги пояснення представника позивача та з урахуванням того, що відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання та не з`явилися в судове засідання без поважних причин, суд у відповідності до статті 280 ЦПК України приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідачів по справі та ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказах. Ухвалою суду від 06 травня 2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по зазначеній справі. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено у справі підготовче судове засідання. (а.с. 12-13) Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяву позивача, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що з 18 січня 1997 року вона знаходилась у шлюбі з [PERSON] , який було розірвано на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 вересня 2017 року. (а.с. 5) Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , яка мешкає з нею та знаходиться на її утриманні. (а.с. 6) Матеріальну допомогу на утримання дітей відповідач у добровільному порядку не надає, у зв`язку з чим [PERSON] бажає отримувати аліменти за рішенням суду. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру встановлена в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімального прожиткового мінімуму. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від розміру мінімального прожиткового мінімуму у місячному розмірі, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Оскільки прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2019 року становить 1921,00 грн., то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved