Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

09 вересня 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], вказуючи на те, що останній 02 липня 2010 року з метою придбання автомобіля для задоволення потреб сім'ї позичив у нього під три відсотки річних 190 000 грн., про що склав власноручну розписку, відповідно до якої зобов'язувався повернути взяті у борг кошти до 02 січня 2012 року. Однак, відповідачі взяті на себе зобов'язання не виконали, у зв'язку з чим позивач просив стягнути з останніх на його користь солідарно основну суму боргу, що становить 190 000 грн., три відсотки річних в розмірі 9 447 грн., всього 199 447 грн., а також понесені по справі судові витрати в загальному розмірі 1 995 грн. Під час підготовчої частини судового засідання позивач [PERSON] відмовився від частини позовних вимог, а саме від стягнення з відповідачів трьох відсотків річних за користування взятими у борг коштами, написавши суду відповідну заяву. Будучи допитаним у судовому засіданні, позивач [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити, пославшись на те, що в червні 2010 року до нього звернувся [PERSON], з яким вони, на той час, перебували у досить дружніх стосунках, з проханням надати у борг кошти для придбання автомобіля для власної родини. З метою вибору необхідної марки автомобіля, разом з [PERSON] та відповідачем [PERSON] їздили до автосалонів, що в м. Полтаві, де останній вибирав автомобіль з автоматичною коробкою передач, яким могла б керувати його колишня дружина - [PERSON] Визначившись на відповідній марці автомобіля та його вартості, 02 липня 2010 року в присутності свідків [PERSON] та [PERSON], передав відповідачу [PERSON] 190 000 грн., про що той написав власноручну розписку з зобов'язанням повернути борг до 02 січня 2012 року. Взяті у борг кошти позикодавець дійсно використав для придбання автомобіля своїй дружині [PERSON], що достовірно йому відомо, так як був присутнім при укладанні останньою договору купівлі - продажу рухомого майна та його подальшого транспортування в с. Яреськи Шишацького району. Однак, у зазначений в розписці термін відповідачі взяту суму боргу не повернули, на його неодноразові прохання та нагадування повернути борг належним чином не реагували, що і слугувало підставою для звернення до суду з позовом за захистом своїх порушених прав. При цьому, звернув увагу суду на те, що позичені у нього кошти були використані виключно в інтересах сім'ї [PERSON], а від так обов'язок по поверненню коштів, на його думку, лежить не тільки на позичальнику - [PERSON], а й на [PERSON], як колишній дружині, яка достовірно власне від нього знала про джерело надходження цих коштів та зобов'язання, що з ними пов'язані. Відповідач [PERSON] пред'явлений до нього позов визнав у повному обсязі, вказавши, що під час перебування в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], взяв у борг у [PERSON] 190 000 грн., які були використанні на задоволення потреб сім'ї, зокрема, купівлю автомобіля, який в подальшому був зареєстрований на колишню дружину [PERSON] та є об'єктом права спільної сумісної власності. Остання достовірно знала, що купівля автомобіля здійснюється за позичені кошти, так як позивач [PERSON] був присутній не лише при виборі марки автомобіля, але й при укладанні договору купівлі - продажу. Крім того, він особисто повідомляв [PERSON] про необхідність повернення боргу в строк до 02 січня 2012 року включно. Не повернення боргу було викликане збігом складних сімейних обставин, пов'язаних з розірванням шлюбу, та скрутним фінансовим становищем. Вважав правомірною вимогою позивача про стягнення боргу в солідарному порядку. Представник відповідача - адвокат [PERSON] вказувала на свою обізнаність про наявність у свого підзахисного невиконаних грошових зобов'язань перед позивачем [PERSON], а від так вважала вимоги останнього обґрунтованими. Відповідач [PERSON] пред'явлений до неї позов не визнала, просила в його задоволенні відмовити, оскільки написана її колишнім чоловіком [PERSON] розписка є фіктивною, не відповідає даті її складання, а позов [PERSON] до суду, який має низький рівень доходів та не спроможний надати у борг таку суму коштів, є способом [PERSON] звести з нею особисті рахунки, що склалися після розірвання шлюбу. Поряд з цим, не заперечувала, що автомобіль марки « KIA Sportage » був набутий під час шлюбу з [PERSON] Відмовити в задоволенні позову за безпідставністю просила в судовому засіданні і представник відповідача - адвокат [PERSON] Вислухавши пояснення учасників сторін, їх представників, свідків, перевіривши фактичні обставини справи, наявними в ній доказами, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову [PERSON], виходячи з наступного. Так, в ході розгляду справи встановлено і це не заперечувалося сторонами, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] з 05 листопада 1994 року по 10 січня 2012 рік перебували у зареєстрованому шлюбі / а. с. 8, 56 /. У червні 2010 року, тобто під час сімейно - шлюбних відносин, відповідач [PERSON] звернувся до позивача [PERSON], з яким на той час перебував у дружніх відносинах, з проханням надати у борг кошти для придбання автомобіля для своєї родини. Діючи з вказаною метою, відповідач [PERSON] разом з позивачем [PERSON] та [PERSON], відвідали декілька автосалонів, що в м. Полтава, в одному з яких [PERSON] вибрав автомобіль марки « KIA Sportage » з автоматичною коробкою передач та, як наслідок, визначився з необхідною сумою позики. Як пояснив суду свідок [PERSON] він дійсно влітку 2010 року разом з [PERSON] та [PERSON] їздив до міста Полтава, де в одному з автосалонів [PERSON] вибрав автомобіль. З розмов, які відбувалися між [PERSON] та [PERSON], зрозумів, що останній має намір придбати автомобіль для сімї, яким могла б керувати і його дружина, за взяті у борг у [PERSON] кошти. Декілька раз бачив як [PERSON] особисто керувала придбаним автомобілем. 02 липня 2010 року [PERSON], діючи добросовісно, передав [PERSON] 190 000 грн., який в його присутності та присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON], написав власноручну розписку про те, що він взяв у займи обумовлену суму коштів без сплати будь - яких процентів за користування ними для придбання автомобіля для сім'ї з зобов'язанням повернути кошти до 02 січня 2012 року включно / а. с. 18 /. На підтвердження укладення договору позики, позивач [PERSON] надав суду оригінал власноручно написаної [PERSON] розписки про отримання ним у борг 190 000 грн. Вказана розписка є належним і допустимим доказом по справі, яка, як борговий документ, свідчить про існування між сторонами невиконаних зобов'язань по договору позики. При цьому, у суда відсутні будь - які об'єктивні дані вважати, що вказана розписка є фіктивною, а від так твердження відповідача [PERSON] та її представника - адвоката [PERSON] в цій частині є безпідставними, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, що прямо передбачено положеннями ч. 4 ст. 60 ЦПК України. З вказаних підстав суд не приймає до уваги й твердження останніх про неспроможність позивача надати у борг обумовлену суму коштів, оскільки вказані обставини є припущеннями та не доведені належними і допустимими доказами по справі, як того вимагають положення частини першої названої норми закону, відповідно до яких кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт одержання відповідачем [PERSON] від позивача [PERSON] обумовленої суми коштів, засвідчивши в судовому засіданні справжність своїх особистих підписів, які маються на зворотному боці боргового документа. При цьому, вказували на свою обізнаність, що взяті у борг кошти необхідні для придбання автомобіля для родини позичальника, яким в подальшому керувала й [PERSON] Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не заперечував факту одержання у борг від [PERSON] 190 000 грн., так як на той час його родина не мала фінансової можливості придбати за власні кошти майно через низький рівень доходів. Як пояснив останній метою позики було придбання автомобіля для своєї родини, зокрема дружини [PERSON], яка також не заперечувала в ході розгляду справи тієї обставини, що під час перебування з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі останній придбав автомобіль, яким вона також керувала. Вказані обставини підтверджуються також дослідженим в судовому засіданні договором № СФ - 0000312, відповідно до якого відповідач [PERSON] 09 серпня 2010 року придбала за 179 999 грн. 00 коп. у ТОВ « Автопланета - Моторс » автомобіль марки « KIA Sportage », синього кольору / а. с. 9 /. Цього ж дня [PERSON] переказала вартість рухомого майна через АБ « Київська Русь » на рахунок продавця, що підтверджується квитанцією № 7650 / а. с. 9, зворот / 11 серпня 2010 року відповідач [PERSON] своїм особистим підписом засвідчила акт прийому - передачі придбаного автомобіля в повній комплектності та в технічно - справному стані / а. с. 9, зворот /. Відповідно до повідомлення начальника центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування с. Миргород, Миргородського, Великобагачанського та Шишацького районів, підпорядкованого управлінню Державної автомобільної інспекції України в Полтавській області, автомобіль марки « КIA Sportage », державний номерний знак [NUMBER], синього кольору, зареєстровано за [PERSON] на підставі довідки - рахунку № ДДР 990807 від 11 серпня 2010 року, виданої ТОВ « Автопланета - Моторс » / а. с. 42 /. Про те, що автомобіль був придбаний за взяті у борг кошти, засвідчив у судовому засіданні і свідок [PERSON], який суду пояснив, що влітку 2010 року мав намір позичити у сім'ї [PERSON] відповідну суму коштів, але [PERSON] йому повідомила, що зараз в них вільних коштів не має, так як вони самі придбали автомобіль за взяті у борг кошти. Зазначив, що як він, так і [PERSON] неодноразово зверталися один до одного з проханням надати у борг кошти у зв'язку з низьким рівнем їх доходів. З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що укладаючи договір позики, [PERSON] прагнув задовольнити необхідні потреби колишньої родини, тобто діяв виключно в інтересах своєї сімґї, що також підтверджується фактом придбання за взяті у борг кошти рухомого майна, що, на даний час, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а від так обов'язок виконання умов правочину щодо повернення коштів виникає солідарно в обох із подружжя, в тому числі і у [PERSON], як колишньої дружини. Обізнаність [PERSON] про джерело надходження коштів, їх подальше використання, особиста участь в подальшій реалізації взятих у борг коштів, за її мовчазної згоди, суд розцінює як схвалення дій свого колишнього чоловіка [PERSON] на укладення договору позики, що є підставою для виникнення спільного майнового обов'язку, виходячи з вимог ч. 2 ст. 65 СК України. З огляду на вказані обставини, суд критично відноситься до тверджень [PERSON] та її представника - адвоката [PERSON] щодо необізнаності про укладення між [PERSON] та [PERSON] договору позики та розцінює їх як спосіб уникнення від цивільно - правової відповідальності. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона / позикодавець / передає у власність другій стороні / позичальникові / грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. За правилами ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Як убачається із змісту боргової розписки, яка є безпроцентною, що прямо слідує з її змісту, позичальник мав повернути позикодавцю взяту суму боргу до 02 січня 2012 року включно. Однак, на день розгляду справи у суді відповідачами позика не повернута. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, що визначено положеннями ч. 1 ст. 1050 цього ж Кодексу. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, тому суд не бере до уваги тверджень [PERSON] про те, що неповернення вчасно взятих у борг коштів позикодавцю пов'язано виключно з скрутним матеріальним становищем. Таким чином, загальна сума боргу за договором позики від 02 липня 2010 року становить 190 000 грн., яка підлягає стягненню в солідарному порядку з відповідачів [PERSON] та [PERSON], як колишнього подружжя, а від так позов [PERSON] є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved