Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

09 квітня 2015 року від публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» до суду надійшла позовна заява до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави, в якій просить звернути стягнення на предмет застави - транспортний засіб типу напівпричіп бортовий тентований, марки MONTRACON, модель SMRC 3А, 2001 року випуску, кольору синього, номер шасі (кузова, рами) № [NUMBER], реєстраційний номер - [NUMBER], належний [PERSON] на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 10.11.2007 р., зареєстрований там же 10.11.2007 р., шляхом надання АТ «Ощадбанк» права продажу заставного майна шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем; визнати вищий пріоритет АТ «Ощадбанк» на предмет застави; встановити початкову ціну предмета застави, що підлягає визначенню незалежним суб'єктом оціночної діяльності на момент такого продажу; передати на відповідальне зберігання АТ «Ощадбанк» предмет застави на період до його реалізації, надавши право вчиняти будь-які юридичні дії по відношенню до предмета застави, а також стягнути з відповідача судовий збір у сумі 243,60 гривень. Представник публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, 18.05.2015 року надав до суду заяву, в якій підтримує свої позовні вимоги в повному обсязі, просить розглянути справу за його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судові засідання 29.04.2015 року та 18.05.2015 року не з'явився. Згідно довідки Березівського РС ГУ ДМС України в Одеській області (а.с.33) [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS]. Судом направлялись на вищезазначену адресу повістки про виклик до суду, однак конверти повернулись із відміткою: у зв'язку із закінченням терміну зберігання; за зазначеною адресою не проживає. Відповідно до частини п'ятої статті 74 Цивільно-процесуального кодексу України від 18.03.2004 зі змінами та доповненнями (далі - ЦПК України), то в даному випадку відповідач повідомлений належним чином про час, день та місце розгляду справи. Відповідно до частини четвертої статті 169 ЦПК України, - у разі якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює заочне рішення відповідно до статті 224 ЦПК України, про що не заперечував представник позивача у поданих заявах. Врахувавши думку представника позивача, викладену ним в його письмовій заяві, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» (далі-Банк) із [PERSON] 13.11.2007 р. було укладено кредитний договір № 2092-н (а.с.10-12), згідно з п. 1.1. та п.1.2. якого, Банк надав Позичальнику грошові кошти у сумі 100 100,00 (сто тисяч сто) грн., а Позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 19 % річних, комісійні винагороди та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором, зі строком остаточного погашення кредиту не пізніше 13.11.2010 р. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором Банком 13.11.2007 р. з [PERSON] укладено договір застави транспортного засобу (а.с.13-15), відповідно до якого відповідач передає в заставу предмет застави - транспортний засіб типу напівпричіп бортовий тентований, марки MONTRACON, модель SMRC 3А, 2001 року випуску, кольору синього, номер шасі (кузова, рами) № [NUMBER], реєстраційний номер - [NUMBER], належний [PERSON] на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 10.11.2007 р. (а.с.16) Згідно положень 3.2.2. кредитного договору, Банк має право при виникненні простроченої заборгованості за кредитом та/або процентами чи комісійними винагородами стягнути заборгованість в примусовому порядку, в тому числі шляхом звернення стягнення на заставлене майно. Як вбачається з матеріалів справи, 13 травня 2010 року Березівським районним судом Одеської області по справі №2-201/2010 р. винесено заочне рішення, яким стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитом у розмірі 146733 грн. 22 коп. та судові витрати. Рішення набрало законної сили. Крім того, 27 січня 2015 року по справі №494/192/13-ц винесено рішення про стягнення з відповідача заборгованість за кредитним договором №2092-н у розмірі 165 573 грн. та судові витрати. Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.5-9) у зв'язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору, виникла прострочена заборгованість за кредитом, яка на теперішній час не погашається, та станом на 12.03.2015 р. складає 335 484,77 грн., з яких: прострочений основний борг по кредиту - 100 100,00 грн.; прострочені проценти за користування кредитом - 128 260,53 грн.; пеня за прострочений основний борг по кредиту - 52 720,89 грн.; пеня за прострочені проценти за користування кредитом - 54 403,35 грн. Пунктами 1.1., 1.3., 5.1.1.-5.1.3., договору застави транспортного засобу від 13.11.2007 р., з метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з кредитного договору, Заставодавець передає в заставу предмет застави, що належить Заставодавцю на праві власності. Заставна/оціночна вартість предмету застави за погодженням сторін становить 143 000,00 грн. Сторони погоджуються з тим, що оціночна вартість предмету застави, зазначена в цьому пункті, є приблизною вартістю предмету застави на момент передачі його у заставу. Реалізація предмета застави у будь-якому випадку буде здійснюватись за цінами, що реально склалися на ринку на момент його реалізації та є реальними щодо його відчуження з грошові кошти. Предмет застави не є об'єктом спільної сумісної власності та належить на праві особистої приватної власності. Предмет застави не є предметом застави по угодах Заставодавця за іншими договорами, нікому не відчужений, у спорі та/або під арештом не перебуває. Не існує довіреностей (інших уповноважуючи документів), виданих Заставодавцем третім особам, що свідчать про право останніх розпоряджатись предметом застави тим чи іншим чином. Згідно з п. 9.1. договору застави транспортного засобу від 13.11.2007 р., договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до виконання Заставодавцем зобов'язання за кредитним договором та додатковим угодами до нього в повному обсязі. Згідно зі статтею 1054 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року зі змінами та доповненнями (далі - ЦК України): «За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти». Відповідно до статтей 525, 526 ЦК України: «Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться». Статтею 530 ЦК України передбачено: «Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства». Згідно зі статтею 589 ЦК України : «У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має праов задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку з пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором». Відповідно до частини першої статті 590 ЦК України: «Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом». Відповідно до статті 20 Закону України «Про заставу» встановлено: «заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором». Статтею 19 Закону України «Про заставу» передбачено: «За рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави». Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави (ч. 6 ст. 20 Закону України «Про заставу» ). Відповідно до пункту 4 частини другої статті 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяження» встановлено: «Звернення стягнення на предмет застави може бути здійснено у спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону». У пункті 2 частини першої ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяження» закріплено спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження шляхом продажу обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Відповідно до статті 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяження» передбачено: «Обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження третій особі». У частині першій статті 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяження» вказано: «Обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання». Судом встановлено, що Банком на ім'я [PERSON] на адресу: [ADDRESS] було направлено Повідомлення про порушення забезпечених заставою зобов'язань № 28/01-3/2092-н/2994 від 05.03.2015 р. (а.с.19), в якому зазначено про необхідність погашення заборгованості та попередження про продаж шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем у разі невиконання такого Повідомлення протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет застави. Таким чином, оскільки у відповідача наявна заборгованість за кредитним договором, тобто зобов'язання не виконано, суд вважає, що банк має право на задоволення свої вимог шляхом звернення стягнення на предмет застави. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадабнк» є обґрунтовані і такі, що ґрунтуються на законі, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved