Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

09 березня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги позивач мотивував тим, що йому на праві приватної власності належить житлове приміщення, розташоване за адресою: Сумська область, Білопільський район, м. Ворожба, провул. Островського, 29. З 12 листопада 1996 року за вказаною адресою зареєстрована його співмешканка [PERSON], а з 23 червня 2010 року - [PERSON]. Останній не проживає у його будинку з 1 вересня 2013 року, а [PERSON] з 21 січня 2014 року. Відповідачі постійно мешкають за адресою: Сумська область, Білопільський район, м. Ворожба, вул. Жовтнева, 12/5, у квартирі, яка належить їм на праві приватної власності та жодного разу за місцем реєстрації не зявлялися. Посилаючись на вказані обставини, [PERSON] просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком, що знаходиться в м. Ворожба Білопільського району Сумської області по провул. Островського, 29. В судовому засіданні позивач [PERSON] уточнив заявлені вимоги, просив визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: Сумська область, Білопільський район, м. Ворожба, провул. Вячеслава Безсокирного (колишній провул. Островського), 29. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися. Згідно з поштовими повідомленнями, останні за місцем реєстрації не проживають. На підставі абз. 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України суд вважає, що відповідачі належним чином повідомлені про час, день і місце розгляду справи (а. с. 20-21). Представник третьої особи Білопільського РС УДМС України в Сумській області в судове зсідання не зявився, хоча належним чином був сповіщений про час, день і місце розгляду справи, причин неявки не повідомив (а. с. ). Статтею 224 ЦПК України визначено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачка проти заочного вирішення справи не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Заслухавши позивача [PERSON], повно, всебічно і обєктивно дослідивши зібрані по справі докази та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею ст. 316 ЦК України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317, ст. ст. 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України). У відповідності до ст. 150 ЖК України визначено, що громадяни, які мають в приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. За приписами ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 16 лютого 2010 року виконавчим комітетом Ворожбянської міської ради Білопільського району Сумської області на підставі рішення виконкому Ворожбянської міської ради (взамін договору дарування, посвідченого Білопільською ДНК 15 вересня 2004 року, за реєстром №1120), позивач є власником будинку, що знаходиться в м. Ворожба Білопільського району Сумської області по провул. Вячеслава Безсокирного (колишній провул. Островського), 29 (а. с. 5). 04 березня 2010 року право власності на вищевказане нерухоме майно зареєстроване за позивачем у Білопільській госпрозрахунковій виробничій дільниці у складі комунального підприємства «Сумське міське бюро технічної інвентаризації», номер запису 2411 в книзі 15 (а. с. 6-7). За відомостями Білопільського РС УДМС України в Сумській області від 12 березня 2016 року [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] значаться зареєстрованими в [INFO] (а. с. 15). З довідки Ворожбянської міської ради Білопільського району Сумської області від 04 березня 2016 року вбачається, що [PERSON] проживає в [INFO] один. [PERSON] зареєстрована, але не проживає за вказаною адресою з 01 січня 2014 року а її син [PERSON] зареєстрований за даною адресою, але не проживає з 01 вересня 2013 року. Вказані обставини підтвердили громадяни, які проживають поруч [PERSON] та [PERSON] (а. с. 10). Таким чином, судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] на даний час не є членами сімї позивача [PERSON], не є власниками або наймачами будинку, розташованого в м. Ворожба Білопільського району Сумської області по провул. Вячеслава Безсокирного (колишній провул. Островського), 29, який належить останньому на праві власності, не проживають у вказаному будинку, а лише зареєстровані у ньому, не приймають участі в утриманні будинку та сплаті комунальних послуг, між сторонами не досягнуто будь-якої домовленості щодо укладення договору найму (оренди) житла. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про задоволення позову [PERSON] І та визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування належним позивачу на праві власності житловим будинком, розташованим за адресою: Сумська область, Білопільський район, м. Ворожба, провул. Вячеслава Безсокирного (колишній провул. Островського), 29. Вирішуючи питання про судові витрати у справі, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України, згідно з якими стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що у звязку зі зверненням до суду з даним позовом [PERSON] поніс судові витрати у виді судового збору в загальній сумі 1 102 грн. 24 коп. (а. с. 1-2). Вказана сума підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача у дольовому порядку, тобто по 551 грн. 20 коп. із кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved