Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

09 листопада 2015 року [PERSON] звернулася до суду в інтересах [PERSON] із зазначеним позовом до [PERSON]. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що восени 2015 року після звернення до суду відповідачки [PERSON] до неї та членів її сімї про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням, вона дізналась, що 11 червня 2014 року її дід [PERSON] подарував відповідачці житловий будинок № 44 по вул. Антоненко в м. Очакові Миколаївської області та земельну ділянку площею 0,0606 га за цією ж адресою. На момент укладання договору дарування вона була зареєстрована в цьому будинку, як і її малолітня донька [PERSON], [INFO], яка має право проживати разом зі своєю матірю і користуватися вказаною житловою площею. Для укладання договору дарування був необхідний попередній дозвіл органу опіки та піклування, якого в даному випадку нотаріусу представлено не було. Посилаючись на те, що спірним договором було передано в дар житлову нерухомість, якою мала право користуватися малолітня дитина, просила визнати його недійсним. Представник позивачки в судовому засіданні повністю підтримала заявлені вимоги. Відповідачка та її представник в судовому засіданні позов не визнали. В обґрунтування своїх заперечень послались на відсутність порушень чинного законодавства під час укладання спірного договору, адже дарувальник [PERSON] свідомо здійснив своє волевиявлення щодо наміру подарувати житловий будинок своїй доньці, а саме відповідачці [PERSON], оскільки вона, на відміну від іншої доньки представника позивачки [PERSON], здійснює постійний догляд за батьками. Також зазначили, що позивачка [PERSON] разом зі своєю малолітньою дитиною не мешкали у спірному будинку і мають інше житло у м. Києві. Крім того, відповідачка посилалась на те, що малолітня [PERSON] є правнукою дарувальника [PERSON], а відтак не може вважатися членом сімї. Третя особа [PERSON], який діяв також за довіреністю від третьої особи [PERSON], в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Третя особа нотаріус Першої очаківської державної нотаріальної контори [PERSON] в минулому судовому засіданні надала пояснення, що на момент посвідчення спірного договору сторонами їй було надано довідку про відсутність зареєстрованих малолітніх осіб. Представник третьої особи служби у справах дітей Очаківської міської ради Миколаївської областіу судовому засіданні чітко висловити свою правову позицію щодо суті спору не змогла, просила вирішити справу на розсуд суду. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. 11 червня 2014 року між [PERSON], який діяв зі згоди своєї дружини [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON]М, з другої сторони, було укладено договір дарування житлового будинку № 44 по вул. Антоненко в м. Очакові Миколаївської області та земельної ділянки площею 0,0606 га за цією ж адресою. Вказаний договір було посвідчено нотаріусом Першої очаківської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 380 (а. с. 9-10). Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 22840561 від 11 червня 2014 року (а. с. 11), відповідачка зареєструвала за собою право власності на зазначене нерухоме майно. В матеріалах нотаріальної справи, відкритої на посвідчення спірного договору, оригінал якої було оглянуто в судовому засіданні, міститься довідка (виписка з будинкової книги про склад сімї та реєстрацію) № 1322 від 02 червня 2014 року, видана КП «ОККП», згідно з якою до складу сімї власника [PERSON] входять: дружина [PERSON], донька [PERSON], онуки [PERSON], [INFO], та [PERSON] (після зміни прізвища [PERSON]) Т.А., [INFO] (а. с. 75). Разом із тим, як вбачається з наданої представником позивачки довідки Очаківського РС УДМС України в Миколаївській області за № 1678 від 03 червня 2014 року (а. с. 17) в будинку № 44 по вул. Антоненко в м. Очакові з 03 червня 2014 року зареєстрована [PERSON], [INFO], тобто на час укладення спірного договору дарування у будинку дарувальника була зареєстрована малолітня особа. Частина 4 ст. 29 ЦК України вказує, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Положенням п. 67 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, повязаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №866 від 24 вересня 2008 року, визначено, що дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина, надається, зокрема, виконавчим органом міської ради за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна протягом одного місяця з дня надходження заяви на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише у разі гарантування збереження її права на житло і оформляється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей. Таким чином, відсутність попередньої згоди органу опіки та піклування на здійснення будь-якого правочину стосовно нерухомого майна, право власності або користування яким мають діти, є підставою для визнання такого правочину недійсним. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2014 року № 6-396цс15. З урахуванням того, що оспорюваний договір дарування був укладений без отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання цього правочину недійсним. Приймаючи таке рішення, суд не може взяти до уваги той факт, що на момент як укладення спірного договору дарування, так і на час ухвалення рішення\~\~малолітня [PERSON] в спірному будинку фактично не проживає.\~\~Наявність іншого житла у батьків дитини\~\~не спростовує\~\~встановлене судом порушення прав малолітнього на користування житлом\~\~при укладанні спірного договору дарування, як не спростовують висновки суду й показання допитаних судом в якості свідків [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст. 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має учинятися в формі, встановленій законом. У суду не виникає сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності, вільного волевиявлення учасників правочину, а також форми договору дарування, а отже третя особа [PERSON] та відповідачка [PERSON] не позбавлені права в подальшому укласти відповідний договір дарування, однак за умови дотримання усіх вимог чинного законодавства. Судом не можуть бути взяті до уваги посилання відповідачки та її представника на те, що малолітня [PERSON] не є членом сімї [PERSON], оскільки це спростовується довідкою про склад сімї № 2276 від 10 серпня 2015 року, виданої КП «ОККП» на імя останнього (а. с. 18), в якій зазначено, що до складу його сімї, крім інших, входить правнука [PERSON], [INFO]. Крім того, з системного аналізу положень глави 22 Сімейного кодексу України, зокрема ст. 266 цього Кодексу, випливає, що правнуки є членами сімї та родичами прадіда (прабаби). Також судом враховується практика Європейського суду з прав людини при наданні оцінки законності діям сторін правочину щодо неповідомлення нотаріусу про наявність зареєстрованої малолітньої особи на момент укладення договору. Суд вважає висловлені у судовому засіданні доводи [PERSON] та [PERSON] про те, що їм не було відомо про факт реєстрації малолітньої [PERSON], такими, що мають сумнівну основу, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту». Згідно з ч. 4 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Проаналізувавши викладене вище, суд дійшов висновку, що укладення спірного договору відчуження житлової нерухомості, якою мала право користуватися малолітня дитина, без попереднього дозволу органу опіки та піклування суперечить нормам цивільного законодавства, а відтак позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки слід стягнути понесені нею та документально підтверджені витрати на сплату судового збору у розмірі 826 грн 80 коп. (а. с. 1, 50). На підставі викладеного,

Outcome: approved