Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-01 00:00:00

08.12.2020 позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до відповідача ТОВ «Кью.Еф.Ем.Кейтерінг» про стягнення заборгованості по заробітній платі за весь час роботи у відповідача, посилаючись на те, що 30.08.2019 в день її звільнення відповідач не провів виплату всіх сум, що їй належать. На виконання ухвали суду від 09.12.2020 про залишення позову без руху, позивач 23.12.2020 надала уточнення за змістом яких визначала період з 01.04.2019 по 30.08.2019 та орієнтовну суму заборгованості на рівні 76 543, 21грн. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06.01.2021 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Вказаною ухвалою суду відповідача зобов`язано надати довідку про розмір нарахованої [PERSON] заробітної плати помісячно за весь час роботи із зазначенням дати фактичної виплати; довідки-розрахунку про всі суми належні до виплати; розрахунок компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушення строків її виплати. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для подання відзиву. 11.02.2021 від відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого, позивачці булу нарахована та не виплачена заробітна плата за серпень 2019 року у розмірі 7026 грн 40 коп (у тому числі компенсація за 20 днів невикористаної щорічної відпустки у розмірі 2853 грн 40 коп.), за вирахуванням податків - 5656 грн 25 коп, компенсація невикористаної щорічної відпустки за переведенням - 4634 грн 63 коп та компенсація за несвоєчасно виплачену заробітну плату - 658 грн 62коп, за вирахуванням податків - 530 грн 19 коп. За відомостями розподілу виплат ТОВ «Кью.Еф.Ем.Кейтерінг» позивачці було сплачено: у травні 2019 - 3359грн 26коп.; у червні 2019 - 3359грн 26коп.; у липні 2019 - 3359грн 27коп.; у вересні 2019 - 3359грн 26коп. Витребуванні судом у Маріупольському об`єднаному управлінні пенсійного фонду України Донецької області індивідуальні відомості про застраховану особу [PERSON] не збігаються за часом та сумою виплати, однак підтверджують наявність трудових взаємовідносин між позивачем та відповідачем по справі. 15.03.2021 позивачка уточнила позовні вимоги, з урахуванням отриманої інформації просила стягнути заборгованість зі сплати заробітної плати за серпень 2019 року у розмірі 10 821грн 07 коп, яка складається: з нарахованої, але несплаченої заробітної плати за серпень 2019 року у розмірі 5656грн 25 коп; компенсації за невикористану відпустку 4634грн 63коп та компенсації за час затримки розрахунку - 530 грн 19 коп. На задоволенні уточнених позовних вимог наполягала, просила розглянути справу за її відсутності. Представник відповідача до судового засідання не з`явився, надав заяву про закриття провадження у справі з огляду на сплату позивачці заборгованості з заробітної плати, компенсації за час затримки. За таких обставин суд розглянув справу за відсутності сторін, при цьому фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа «Суханов та Ільченко проти України») «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» / «правомірне очікування» стосовно ефективного здійснення права власності. Основним документом про трудову діяльність працівника є трудова книжка (ст.48 КЗпП України). Згідно записів (№14-19) в трудовій книжці серії [NUMBER] , 19.01.2016 [PERSON] прийнята до ТОВ «Кью.Еф.Ем.Кейтерінг» на посаду кухара, наказ №249-к від 06.01.2016; 15.02.2019 переведена на посаду старшого кухаря, наказ №156-к від 14.02.2019; 31.03.2019 звільнена у зв`язку із переведенням до ТОВ «Кью.Еф.Ем.Кейтерінг» наказ №372-к від 29.03.2019; 01.04.2019 прийнята на посаду старшого кухаря в порядку переведення з ТОВ «Кью.Еф.Ем.Кейтерінг», наказ №359-к від 29.03.2019; 11.06.2019 переведена на посаду завідувач підприємства громадського харчування, наказ №675-к від 11.06.2019 ; 30.08.2019 звільнена з посади за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, наказ №913-к від 27.08.2019 року (а.с.4 зворот ). Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Наявність заборгованості з виплати заробітної плати [PERSON] , звільненої 30.08.2019, у розмірі 5656 грн. 25коп. визнається сторонами. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, за положеннями ст.117 КЗпП, обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Абзацом третім п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до п.5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з п.8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Розмір компенсації за несвоєчасну виплачену заробітку плату розрахований відповідачем на рівні 530 грн 19 коп., погоджений позивачкою, про що свідчить звернення про уточнення позовних вимог. Таким чином, встановивши під час розгляду справи, що в день звільнення [PERSON] , відповідачем не проведено виплату їй заробітної плати, що відбулось не з вини працівника, позовні вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ґрунтується на положеннях ст.117 КЗпП України, а отже є такими що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання стягнення компенсації невикористаної щорічної відпустки за переведенням в межах одного підприємства, суд стягує у повному обсязі, оскільки сума визначена відповідачем не оспорюється за уточненим позовом. За таких обставин, з відповідача ТОВ «Кью.Еф.Ем.Кейтерінг» на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню 10 821 грн 07 коп, яка складається: з нарахованої, але несплаченої заробітної плати за серпень 2019 року у розмірі 5656 грн 25 коп; компенсації за невикористану відпустку 4634 грн 63коп та компенсації за час затримки розрахунку - 530 грн 19 коп. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Судові витрати по справі складаються із судового збору в сумі 840,80 грн, які відповідно до ст. 141 ЦПК України слід покласти на відповідача. На підставі ст.ст.12-13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст.47, 116, 117 КЗпП України, суд

Outcome: approved