Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

07.09.2017 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Вимоги обґрунтовувала тим, що 09 серпня 2014 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільке вони мають зовсім різні погляди на життя та різні характери. Через це в сімї виникали непорозуміння та сварки, які призвели до розпаду сімї. Відповідач не здатний підтримувати нормальну моральну атмосферу в сімї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги. З березня місяця 2017 року позивач з відповідачем припинили спільне життя, проживають окремо. Не ведуть спільного господарства, мають окремий бюджет. На даний момент шлюб існує формально. Таким чином позивач та відповідач, припинили шлюбні стосунки, перестали проживати разом, проявляти турботу один до одного, внаслідок чого їх подальше спільне життя і збереження формального шлюбу суперечить як її, так і його інтересам, тому просить позов задовольнити. Позивач у судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився, про день, місце та час слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши сторони, дослідивши докази надані сторонами, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачка та відповідач зареєстрували шлюб 09.08.2014 року, про що в Книзі реєстрації актів про одруження 09.08.2014 року зроблено відповідний актовий запис № 64, що підтверджується відповідним свідоцтвом про одруження (а.с. 10). Сторони проживають окремо, що підтверджується довідкою з місця проживання, згідно якої позивач проживає за адресою: [INFO] (а.с. 12). При вирішенні спору суд виходить з наступного. В силу ч. 1 ст.\~21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст.\~24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст.\~110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Ст.\~112 СК\~України визначає, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, вбачається з матеріалів справи та підтверджується поясненнями сторін, що шлюбні відносин сторони припинили, мешкають окремо, спільне господарство не ведуть, належних заходів щодо збереження шлюбу та примирення сторони не вчиняли. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, тому примирення між сторонами не можливе. Тому, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, примушення якого до шлюбу законом не допускається,\~\~тому позов слід задовольнити. На підставі ст.. 110, 112 СК України,

Outcome: approved