overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

07 березня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 04 серпня 2001 року. Від спільного життя мають двох синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Однією сімєю проживали до 07 березня 2018 року. Основою розпаду сім'ї послугувало те, що вони мають різні погляди на життя і з цього приводу між ними відсутнє взаєморозуміння.Подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу не можливе, тому вона просить шлюб розірвати. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище [PERSON]. Відповідач [PERSON] позов визнав повністю, наслідки визнання позову йому судом були роз'яснені. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 04 серпня 2001 року зареєстрували шлюб у виконкомі Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області, про що складено відповідний запис за №03, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а. с. 5). [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітніх: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а. с. 5-6). Як встановлено судом, причинами розпаду сімї послугувало те, що у подружжя було відсутнє взаєморозуміння, вони мають різні погляди на подружнє життя, що приводило до постійних сварок та привело до втрати почуттів кохання та взаємоповаги. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам як позивача, так і відповідача, тому шлюб необхідно розірвати. Прізвище позивачу після розірвання шлюбу необхідно залишити [PERSON]. Відповідно до ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 352,40 грн. понесених та документально підтверджених судових витрат, а також повернути позивачу з державного бюджету судовий збір в сумі 352,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

07 березня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу . Ухвалою суду від 12 березня 2018 року було відкрите провадження у справі. Ухвалою суду від 05 квітня 2018 року було закрите підготовче провадження у справі, справа була призначена до судового розгляду по суті вимог. 30 березня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з клопотанням про проведення судового розгляду без її участі, позов підтримує в повному обсязі, просила суд задовольнити заявлені нею вимоги, в разі розірвання шлюбу, її прізвище залишити без змін. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений про місце, дату і час розгляду справи, в звязку з чим, судом проведений заочний розгляд справи. В обґрунтування позову [PERSON] посилалася на те, що 09 листопада 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області був зареєстрований шлюб між нею і відповідачем, актовий запис № 580. Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. Позивач зазначила, що січня 2018 року вона та чоловік не проживають спільно, не підтримують сімейні стосунки, не ведуть сумісне господарство, через відсутність взаєморозуміння, конфлікти, сварки, які призвели до втрати почуття любові та поваги один до одного, подальше спільне життя та збереження шлюбу вона вважає неможливим, таким, що суперечить його інтересам. В звязку з наведеним, в позовній заяві [PERSON] просила суд розірвати шлюб між нею і відповідачем. Суд, дослідивши надані позивачем докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що 09 листопада 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області був зареєстрований шлюб між сторонами, актовий запис № 580, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Сторони мають дитину від шлюбу [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. На підставі ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони з січня 2018 року не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, не проживають спільно, позивач втратив почуття любові та поваги до чоловіка, спільне життя і збереження шлюбу вважає неможливим, за таких обставин суд приходить до переконання, що подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, що мають істотне значення, і шлюб підлягає розірванню. У відповідності до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В звязку з наведеним, після розірвання шлюбу [PERSON] має право надалі іменуватися прізвищем, яке вона змінила у звязку з реєстрацією шлюбу. В звязку з вищенаведеним,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

07 березня 2018 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Деснянському районному у м. Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві за актовим записом № 289, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 25.02.2015 року. Пісдя одруження дружині зашишено прізвище - [PERSON]. Сторони спільних дітей не мають. Жодних майнових претензій позивач не має. Шлюбні відносини між подружжям припинені з квітня 2018 року, сторони проживають нарізно, спільне господарство не ведуть. Причиною розпаду сім`ї стали різні погляди на сімейне життя, на підставі чого в родині відбувались сварки, які призвели до того, що сторони стали зовсім чужими людьми. Відповідач під час чергової сварки повідомила, що не бажає проживати з позивачем у шлюбі. Оскільки сторони не підтримують шлюбних відносин, спільне господарство не ведуть, а тому вважаючи, що примирення неможливе, [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] У підготовче засідання позивач [PERSON] не з`явився, його представник направив до суду телефонограму, в якій на позовних вимогах наполягав, просив суд розглядати справу без позивача. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з`явилась, направивши до суду письмову заяву, в якій просила справу розглядати без неї, позовні вимоги визнає у повному обсязі, прізвище не змінювала. Оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд проводить підготовче засідання за відсутності позивача та відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вивчивши матеріали справи та враховуючи згоду сторін на розірвання шлюбу, вважає, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. Згідно із ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає і ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки та жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Оскільки у підготовчому засіданні було достовірно встановлено, що збереження шлюбу неможливе, так як сторони подружніх стосунків не підтримують, мір до примирення не приймають і обоє на примирення не згідні, вільної згоди обох сторін на проживання у шлюбі немає, а тому суд вважає, що подальше спільне життя подружжя буде суперечити інтересам сторін, і за таких обставин приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] Згідно з ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. На підставі зазначеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

07 березня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до\~[PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 23 липня 2013 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню дитину- доньку [PERSON], [INFO]. З грудня 2017 року вони припинили сімейні стосунки, сумісне господарство не ведуть. Позивач вважає, що шлюб розпався остаточно й родину зберегти неможливо, на примирення позивач не згодна. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивач [PERSON] у підготовчому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у підготовчому засіданні позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав у повному обсязі, на примирення не згоден. Згідно з ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно приписів ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, що об'єктивно підтверджується матеріалами справи. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб сторони одружилися 23 липня 2013 року та зареєстрували свій шлюб у Виконкомі Миколаївської міської ради Донецької області (а.с.8). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. (а.с.9) Відповідно до ст. 110 ч. 1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що доводи позивача про розпад родини й неможливості надалі зберігати сімейні відносини знайшли підтвердження в судовому засіданні. Таким чином, суд вважає, що подальше збереження сімейних відносин при сформованих взаєминах між сторонами неможливо, позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, перспектива відновлення родини втрачена. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

07 березня 2018 року позивач звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб, укладений 02.06.2014 року, зареєстрований у виконкомі Райгородоцької селищної ради Словянського району Донецької області, актовий запис № 12. Від шлюбу сторони дітей не мають. З червня 2017 року шлюбні відносини між сторонами припинені. Спору про поділ майна, що є їх спільною власністю немає. На даний час вони з відповідачем шлюбні стосунки не підтримують, тому просить суд розірвати шлюб, оскільки він існує тільки формально. Позивач [PERSON], в судове засідання не зявився, однак до суду надав заяву, в якій просив суд вимоги задовольнити, справу слухати за його відсутності. Відповідач [PERSON] належним чином та завчасно була повідомлена про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявилася, про причини неявки суду не повідомила, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно з Свідоцтвом про шлюб серії І-НО № 359102, 02.06.2014 року між [PERSON] та [PERSON] (до шлюбу Глущенко) [PERSON] зареєстровано шлюб у виконкомі Райгородоцької селищної ради Словянського району Донецької області, актовий запис № 12. Від шлюбу сторони дітей не мають. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що підстави, на які посилається позивач, наполягаючи на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, збереження сімї неможливо, оскільки на протязі довгого часу шлюб існує лише формально, тому позов підлягає задоволенню. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. При цьому суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач в судове засідання не зявився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача. Отже, суд, на підставі наявних у справі доказів, прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд приходить до переконання, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, який позивач сплатив при подачі даної позовної заяви у сумі 704,80 грн., про що в матеріалах справи знаходиться квитанція про сплату судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-20 00:00:00

07 березня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони зареєстрували шлюб 18 липня 2003 року у Макіївському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис № 662, від спільного проживання мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], який мешкає з відповідачем, також зазначив, що шлюбно-сімейні відносини припинили з 2015 року через непорозуміння і виникаючими в зв'язку з цим сварками, декілька років мешкають окремо, не спілкуються, не ведуть спільного господарства. Позивач вважає, що сімю зберегти неможливо, в позовній заяві просив шлюб між ним та відповідачем розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] повторно не з'явилась до суду без поважних причин, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутністю, відзиву не надала, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Зясувавши позицію позивача, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 18 липня 2003 року у Макіївському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис № 662, що підтверджується відповідним свідоцтвом про одруження (а.с.7). Сторони від спільного проживання мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження 1-НО № 026662, виданим міським відділом реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області (а.с.8). На теперішній час сторони з 2015 року мешкають окремо, не спілкуються, не ведуть спільного господарства, шлюбно-сімейні відносини припинили через непорозуміння і виникаючими в зв'язку з цим сварками. Сторони до примирення не прийшли, поновлювати сімейні відносини не мають наміру. Вказані обставини мають істотне значення, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Спір між сторонами про поділ спільного майна відсутній. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

07 березня 2018 року позивач звернулась до суду з позовом, яким просить розірвати шлюб, укладений із відповідачем та зареєстрований 03 квітня 2009 року Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис №178. Зазначає, що шлюбні стосунки припинені з причин несумісності характерів, розбіжностей та суперечок. В підготовче засідання позивач надала заяву щодо розгляду справи без її участі, позов підтримала. Відповідач до суду також подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнав. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Визнання відповідачем позовних вимог прийнято судом. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, із наступних підстав. Судом встановлено, що сторонами 03 квітня 2009 року було укладено шлюб, який зареєстровано Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис №178. Шлюбні стосунки між сторонами припинені, спільне господарство не ведуть, примирятись не бажають. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спір про місце його проживання відсутній. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 1 статті 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За таких обставин, враховуючи, що сімейні стосунки між подружжям не склалися, як зазначено в позові, через несумісність характерів, розбіжності та суперечки, намірів зберегти сім'ю у сторін немає, суд вважає встановленим, що збереження сім'ї буде суперечити інтересам сторін у справі. Шлюб сторін існує формально і може бути розірваний.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-31 00:00:00

07 березня 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачка є власницею квартири [ADDRESS]. Відповідач зареєстрований у квартирі, але не мешкає у ній від 2010 року без поважної причини, участі в оплаті комунальних послуг не бере. Викладені обставини стали причиною звернення позивачки до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою (а.с.а.с. 2 5). У судовому засіданні представниця позивачки заявлені позовні вимоги підтримала, пояснивши, що позивачка є власницею квартири [ADDRESS]. Відповідач доводиться позивачці племінником, який приїхав до м. Дніпра з Російської Федерації і був зареєстрований у квартирі. Від 2010 року відповідач у квартирі не мешкає, повернувся до Російської Федерації. Відповідач до суду не зявився, був повідомлений належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 223, статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК). Заслухавши пояснення представниці позивачки, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивачка є власницею квартири [ADDRESS] (а.с. 6). Відповідач зареєстрований у вказаній квартирі від 01.06.2004 року, але від 2010 року за вказаною адресою не мешкає, участі в оплаті комунальних послуг не бере (а.с.а.с. 7 9, 13). Відповідно до статті 383 Цивільного кодексу України (далі ЦК) власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно зі статтею 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження цим майном. У відповідності зі статтею 156\~Житлового кодексу\~України члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За правилами, встановленими частиною 2 статті 405 ЦК, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач не мешкає у спірному житловому приміщенні від 2010 року, отже згідно з приведеною нормою втратив право користування житлом за місцем реєстрації. При цьому домовленості між сторонами з приводу строку відсутності відповідача судом не встановлено. Таким чином, факт реєстрації відповідача у спірній квартирі сам по собі підтверджує наявність перешкод для позивачки у користуванні житлом, і позов необхідно задовольнити. Такі перешкоди насамперед полягають у витратах з утримання житла, які позивачка вимушена нести за зареєстрованого відповідача, який тривалий час не мешкає у квартирі.

Outcome: approved