overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

09 квітня 2015р. до суду надійшов цивільний позов, у якому позивач просить визнати недійсними пункт 12.11 Договору фінансового лізингу № 001172 від 26 вересня 2014 року та пункти 2, 3 Додаткової угоди №1 від 27 жовтня 2014 року до договору фінансового лізингу № 001172 від 26 вересня 2014 року; стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» (код ЄДРПОУ 38865527) на користь [PERSON] 63000,00 грн. (шістдесят три тисячі) грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 26.09.2014 року між ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» (далі - відповідач/Лізингодавець) та [PERSON] (далі - позивач/Лізингоодержувач) було укладено договір фінансового лізингу №001172 (далі - Договір). Відповідно до п. 3.1 Договору предметом лізингу по даному договору є КІА Sportage (колір «білий»). Додатком №1 до Договору визначено, що вартість Предмета Лізингу складає 315000грн. Цим же додатком встановлено, що комісія за організацію складає 31500грн. 26.09.2014р. вона була сплачена позивачем. Додатком №2 до Договору визначено, що сума авансового платежу складає 157500грн. 30.09.2014 р. авансовий платіж у розмірі 157500грн. було сплачено позивачем. Після внесення авансового платежу, працівником ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» в телефонному режимі було повідомлено позивачу про те, що для того, щоб отримати предмет лізингу, а саме автомобіль КІА Sportage, йому потрібно ще доплатити близько 200 000 грн., оскільки на цей час автомобіля за суму, визначену в Додатку №1 до Договору в них немає. 08.10.2015р. позивачем було відправлено на адресу відповідача заяву з вимогою розірвати Договір, оскільки позивач не погодився на пропозицію відповідача внести додаткові кошти у зв'язку з подорожчанням вартості предмету лізингу та вважає їх неприйнятними. 27.10.2014р. між ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №1 від 27 жовтня 2014 року до договору фінансового лізингу №001172 від 26 вересня 2014 р., у 5 абзаці якої зазначено, що на момент її підписання предмет лізингу не було передано Лізингоодержувачу. Відповідно до п.3 вищезазначеної угоди, відповідач зобов'язався повернути позивачу 126000грн., що становить 80% (вісімдесят відсотків) сплаченого авансового платежу, які й були йому повернуті. Пунктом 6 Додаткової угоди встановлено, що після перерахування коштів на поточний рахунок Лізингоодержувача сторони вважатимуть себе пов'язаними будь-якими правами та обов'язками за Договором фінансового лізингу №001172 від 26 вересня 2014 року. У пункті 12.11 Договору зазначено, що у випадку розірвання даного Договору Лізингоодержувачем до підписання акта приймання-передачі предмета лізингу, Лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20% від сплаченої суми авансового платежу. У такому випадку комісія за організацію даного Договору Лізингоодержувачу не повертається. У пункті 2 Додаткової угоди визначено, що сторони,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

09 квітня 2015 року [PERSON] звернувся в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування пред'явлених позовних вимог позивач зазначив, що з відповідачкою він перебуває у шлюбі з 20 липня 2001 року; шлюб зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Баглійського районного управління юстиції м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за актовим записом № 163. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися і на теперішній час вони проживають окремо. [PERSON] вважає, що подружні стосунки припинені остаточно і відновлені бути не можуть, тому просить шлюб розірвати. Спору про розподіл майна та місця проживання дітей сторони не мають. В наданій до суду письмовій заяві позивач [PERSON] зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити і розглянути справу без його участі. Відповідачка [PERSON] в наданій суду письмовій заяві просить суд розглянути справу без її участі, зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти розірвання шлюбу. Суд, взявши до уваги позицію позивача та відповідачки, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 20 липня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Баглійського районного управління юстиції м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за актовим записом № 163 (л.с. 7). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (л.с. 6, 8). Як зазначив позивач і проти чого не заперечувала відповідачка, шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися і на теперішній час вони проживають окремо. [PERSON] вважає, що поновлення з відповідачкою подружніх стосунків неможливе, наполягає на розірванні шлюбу. Спору про розподіл майна та місця проживання дітей сторони не мають. З письмової заяви відповідачки (л.с. 16) вбачається, що вона не заперечує проти розірвання шлюбу та обставин, викладених позивачем в позовній заяві. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що розірвання шлюбу буде відповідати як інтересам позивача так і відповідачки, тому позов необхідно задовольнити. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

09 квітня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій зазначив , що 14 червня 1997 року між ним та відповідачкою був зареєстрований шлюб. Проте їхнє спільне життя з відповідачкою не склалося, оскільки з останньою мали різні погляди на життя, у зв'язку з чим між ними виникали постійні конфліктні ситуації, сварки. З 1999 року сторони мешкають окремо один від одного, сімейних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Примирення з відповідачкою позивач вважає не можливим. Позивач у судове засідання не з'явися , у своїй заяві на адресу суду просив розглянути справу без його участі, на позовних вимогах наполягає. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи повідомлена своєчасно та належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 14 червня 1997 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 10 червня 2013 року , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по Лозівському району реєстраційної служби Лозівського міськрайонного управляння юстиції Харківської області . Від шлюбу сторони дітей не мають. З матеріалів справи убачається, що [PERSON] та [PERSON] з 1999 року разом не проживають, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження сім'ї буде носити формальний характер. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

09 квітня 2015 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 17 червня 2006 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого дітей не мають. Зазначає, що відсутні спільні інтереси, сторони мають різні погляди на життя, втрачено почуття любові та повага один до одного, відсутнє взаєморозуміння. Сторони проживають окремо з початку 2013 року, спільного господарства не ведуть. В позові зазначає, що спільне проживання та збереження шлюбу позивач вважає неможливим, просить шлюб розірвати. Сторони в судове засідання не з'явилися подавши суду заяви, згідно яких позивач позов підтримав, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечувала. За таких обставин, суд проводить слухання справи у відсутність сторін та без фіксації процесу технічними засобами, що не суперечить вимогам ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони 17 червня 2006 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Липоводолинського районного управління юстиції Сумської області, актовий запис № 19, що підтверджується наданою копією свідоцтва про шлюб (а. с. 4) Від шлюбу дітей не мають. На час розгляду справи спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами немає. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Суд вживав заходів щодо примирення подружжя, надавши строк на примирення, однак таке примирення не відбулось, про що свідчить подана позивачем заява. Суд вважає, що оскільки подружні відносини між сторонами фактично припинені, то подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, тому позовні вимоги підлягають задоволенню і шлюб підлягає розірванню. Судові витрати залишити за рахунок позивача. У відповідності до ст.ст. 24, 55, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

09 квітня 2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивала зазначив, що 24 жовтня 1998 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON], про що Кудрявцівською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області зроблено відповідний запис № 15 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] Спільне життя з відповідачем не склалося із-за різниці в поглядах на життя, відсутністю взаєморозуміння та довіри. Стосунки відновлювати не збираються, любов та повага між ними відсутні. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить шлюб між ним та відповідачем [PERSON] розірвати та залишити їй призвіще «[PERSON]». Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги позивачки визнав, не заперечує проти розірвання шлюбу. Суд, в межах заявлених вимог та наданих доказів, заслухавши пояснення сторін, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Сторони перебували у шлюбі з 24 жовтня 1998 року, але на теперішній час шлюбні відносини припинили, підстав для примирення суд не вбачає. Стосунки відновлювати не збираються, любов та повага між ними відсутні. Шлюб розривають вперше. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Виходячи з викладеного, суд приходить до переконання, що шлюб між сторонами розпався, подружні стосунки носять формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам подружжя, а тому є підстави для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

09 квітня 2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб з [PERSON] та посилається на те, що вони з відповідачкою тривалий час проживають окремо, шлюбних відносин не підтримують. В судове засідання позивач не з'явився, надав письмову заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву в якій просить судове засідання проводити за її відсутності, вимоги щодо розірвання шлюбу визнає. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, сторони розуміють наслідки відповідних процесуальних дій, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 01.09.1995 р. у Харківському міському відділі РАГС. Від шлюбу мають двох доньок - [PERSON], [INFO], та неповнолітню [PERSON], [INFO], які проживають з відповідачем. Спільне життя подружжя не склалося та фактично припинилося з жовтня 2013 р., спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують. Суд вважає, що в наданні сторонам строку для примирення немає підстав, оскільки встановлено, що подальше сумісне життя та збереження шлюбу неможливо. Вимоги щодо розподілу майна не пред'являлись. Таким чином, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, встановивши, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін, вважає за необхідне позов задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

09 квітня 2015 року [PERSON] звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з вище зазначеним позовом з проханням розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований 27 вересня 2013 року відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 454. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 27 вересня 2013 року відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільсього міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 454 між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб. Від шлюбу у них дітей немає. Спільне життя не склалось, оскільки мають протилежні погляди на шлюб, сімю, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. За таких обставин збереження шлюбу та подальше спільне життя суперечитиме їх інтересам та унеможливлює примирення з відповідачем. Розлучення через відділ РАЦСу відповідач не бажає. Майнового спору між ними немає. В судове засідання позивач та відповідач не зявились, про дату , час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Через канцелярію суду позивача та відповідач подали заяви, якими позовні вимоги визнали і підтримали та розгляд справи просили здійснити у їх відсутність. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Дослідивши подані заяви, матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 27 вересня 2013 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 454відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області. Наведене підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ОК № 154058 виданого 27.09.2013 року (а.с.4). У сторін це перший шлюб, від якого спільних дітей не має. Зі змісту позовної заяви, вбачається, що спільне життя у сторін не склалося, подружніх та сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Також у судовому засіданні встановлено, що майновий спір відсутній. З цих підстав подальше існування сім'ї неможливе. Враховуючи викладене, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, що має істотне значення, у звязку з чим укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

09 квітня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, мотивуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачем перебували у фактичних шлюбних відносинах та проживали як одна сімя без реєстрації шлюбу. Від шлюбу сторони мають спільних неповнолітніх дітей сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Вказує, що відповідач з позивачкою та дітьми не проживає, добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Звертаючись до суду позивач просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей в примусовому порядку в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, з часу подачі позовної заяви до суду та до досягнення дітьми повноліття. Позивач в судове засідання не зявилась, через канцелярію суду її представник надала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився. Про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду невідомі. Суд вважає за можливе відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України розглядати справу на підставі наявних доказів у справі у відсутність відповідача, ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи: копії свідоцтв про народження [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.4-5), копію довідки про склад сімї (а.с. 6), суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обовязку щодо утримання дитини. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. При визначені розміру аліментів, судом враховується стан здоровя дитини і відповідача по справі, матеріальне становище та інші обставини справи, стягненню підлягають аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку відповідача. Суд визнає необхідним застосувати норми п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України і допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Крім того, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

09 квітня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивовано тим, що відповідач є батьком їх неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які мешкають з позивачем. Між сторонами не було досягнуто згоди стосовно порядку та розмірів сплати аліментів. У судове засідання позивач та відповідач не з'явились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримала в повному обсязі, відповідач визнав. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які знаходяться на утриманні у позивача. Згоди щодо надання матеріальної допомоги на утримання дитини сторони в досудовому порядку не дійшли. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України (яка визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі). У відповідності до ч.2 ст.183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до п.3 ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

09 квітня 2015 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 29 лютого 2008 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Зазначає, що відсутні спільні інтереси, сторони мають різні погляди на життя, втрачено почуття любові та повага один до одного, відсутнє взаєморозуміння. Сторони спільного господарства не ведуть. В позові зазначає, що спільне проживання та збереження шлюбу позивач вважає неможливим, просить шлюб розірвати. Сторони в судове засідання не з'явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позивач позовні вимоги підтримала, відповідач з позовом згоден. За таких обставин, суд проводить слухання справи у відсутність сторін та без фіксації процесу технічними засобами, що не суперечить вимогам ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони 29 лютого 2008 року зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області, актовий запис № 05, що підтверджується наданою копією свідоцтва про шлюб (а. с. 7). Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. На час розгляду справи спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами немає. На час розгляду справи спору про місце проживання дитини між сторонами немає. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Суд вважає, що оскільки подружні відносини між сторонами фактично припинені, примирення не відбулось, то подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, а також інтересам їх неповнолітньої дитини, тому позовні вимоги підлягають задоволенню і шлюб підлягає розірванню. Судові витрати залишити за рахунок позивача. У відповідності до ст.ст. 24, 55, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved