Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

10.06.2017 року, [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «Кей-Колект», [PERSON] , третьої особи: Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, в якому просила суд: - визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. та зареєстрований під N 363, укладений 08 грудня 2016 між ТОВ «Кей-Колект» (продавець) та [PERSON] (покупець); - скасувати (анулювати, визнати недійсними) всі записи про реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , шляхом письмового розпорядження в адресу Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві; - стягнути з ТОВ «Кей-Колект» відшкодування понесених судових витрат. В своїй позовній заяві позивач посилається на те, що не вона не була повідомлена належним чином про заміну первісного кредитора ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Кей-Колект», шляхом укладення Договору факторингу від 11.06.2012 року №4 та Договору про відступлення права вимоги за Договорами іпотеки, що посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В. 11.06.2012 року №2459-2460. При цьому позивач посилається також на те, що вона не отримувала вимоги ТОВ «Кей-Колект» або вимоги приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. про виконання порушеного зобов`язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вимоги. Позивач також вказує, що укладення договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. N 363, суперечить вимогам Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року. 13.06.2017 року Приморським районним судом м. Одеси, за правилами автоматичного розподілу судових справ між суддями, справу за позовом [PERSON] до ТОВ «Кей-Колект», [PERSON] , третьої особи: Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни про визнання недійсним договору купівлі-продажу, призначено до розгляду суддею Свяченою Ю.Б. 14.06.2017 року Приморським районним судом м. Одеси було відкрито провадження у справі. 04.07.2017 року Приморським районним судом м. Одеси було частково задоволено клопотання позивача про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] . 26.10.2017 року Приморським районним судом м. Одеси було частково задоволено клопотання представника [PERSON] про витребування доказів. Було витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А. М. належним чином завірені копії всіх документів з яких сформована нотаріальна справа щодо договору купівлі-продажу посвідченого 08.12.2016 року приватним нотаріусом, про що зроблений запис в реєстрі № 363, у тому числі сформованим нотаріусом під час посвідчення вказаного правочину витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Також витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А. М. належним чином засвідчені копії всіх документів з яких сформована реєстраційна справа з реєстрації права власності. 26.02.2018 року у зв`язку з відстороненням від посади судді Свяченої Ю.Б., Приморським районним судом м. Одеси, за правилами автоматичного розподілу судових справ між суддями, було проведено повторний автоматичний розподіл та справу за позовом [PERSON] та, призначено до розгляду суддю Шенцеву О.П. 27.02.2018 року було винесено ухвалу про прийняття справи у своє провадження суддею Приморського районного суду м. Одеси Шенцевою О.П., на підставі повторного автоматичного розподілу справи, у зв`язку з відстороненням від посади судді Свяченої Ю. Б., на підставі розпорядження керівника апарату суду № 910/18 від 26.02.2018 року. 13.02.2019 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено справу у загальному порядку до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник ТОВ «Кей-Колект» у судовому засіданні позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити у повному обсязі. Представник [PERSON] у судовому засіданні позов також не визнав, просив у його задоволенні відмовити у повному обсязі, на підставах викладених у письмових поясненнях. Третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва А.М. у судове засідання не з`явилась, проте була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 06.10.2006 року між ПАТ «УкрСиббанк» (правонаступник ТОВ «Кей-Колект») та [PERSON] (іпотекодавцем) укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Главацьким В.А., реєстровий номер № 2507. Згідно з ч. 2 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до пункту 1.4. договору іпотеки, в іпотеку передано квартиру [ADDRESS] 3, загальною площею 35,8 кв.м., житловою площею 15,1 кв.м. Квартира передана в іпотеку в якості забезпечення виконання зобов`язання за Договором про надання споживчого кредиту №11047555000 від 02.10.2006 року, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] (боржник за основним зобов`язанням). Право власності позивача на предмет іпотеки, відповідно до п.1.5 договору іпотеки, підтверджувався Договором купівлі-продажу від 24.11.2003 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левченко Н.А. за реєстровим №8777. Заміна первісного кредитора ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Кей-Колект» відбулося шляхом укладення Договору факторингу від 11.06.2012 року №4 та Договору про відступлення права вимоги за Договорами іпотеки, що посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В. 11.06.2012 року №2459-2460. Відповідно до п.4.1-5.2 договору іпотеки, сторони дійшли згоди, що задоволення вимог іпотекодержателя може здійснюватися на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке міститься у тексті самого договору іпотеки. Таке задоволення вимог іпотекодержателя, за домовленістю сторін повинно відбуватися на умовах ст. 36 Закону України «Про іпотеку», де закріплено право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та спрямувати виручену суму на погашення заборгованості за основним зобов`язанням. 08.12.2017 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва А.М., на виконання ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про іпотеку» посвідчила договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] під [NUMBER] , між ТОВ «Кей-Колект» (продавець, відповідач 1) та [PERSON] (покупець, відповідач 2), зареєструвавши право власності на квартиру за [PERSON] . Таким чином було задоволено вимоги відповідача 2 ТОВ «Кей-Колект», як кредитора, задля спрямування вирученої суми на погашення заборгованості за основним зобов`язанням в позасудовому порядку - шляхом продажу від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі-покупцю на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Згідно з ч.1 та ч.2 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим нотаріально посвідченим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог останнього, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку». Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає останньому застосувати інші встановлені цим законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ч. 1-4 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Якщо особи, які мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, не висловили наміру його придбати, іпотекодержатель вправі продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд. Згідно із п. 5.1 Договору іпотеки у випадку прийняття рішення іпотекодержателем про задоволення своїх вимог шляхом реалізації свого права на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний до укладання договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавців та всіх осіб, які мають зареєстровані законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. Відповідно до ст. 35 ЗУ «Про Іпотеку» передбачено, що в разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від Іпотекодавця, письмову вимогу про порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вказаної вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. З матеріалів справи вбачається, що 24.10.2016 року ТОВ «Кей-Колект» направляло на адресу [PERSON] , [PERSON] іпотечні вимоги. На підтвердження спливу 30-денного строку від моменту отримання повідомлення приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Кобелєвій А. М., було надано два рекомендованих повідомлення про вручення вищезазначеної вимоги особисто [PERSON] (іпотекодавець) - дата вручення 02.11.2016 р. та [PERSON] (основний боржник) - дата вручення 01.11.2016 р. Оскільки вищезазначений договір купівлі-продажу було посвідчено 08.12.2016 р., то 30-тиденний строк сплинув і реєстрація права власності на квартиру була законною. Так, з аналізу п. 5.1. Договору іпотеки в сукупності з положеннями ст. ст. 35, 38 Закону України «Про іпотеку», вбачається, що направивши на адресу [PERSON] та [PERSON] іпотечних вимог, ТОВ «Кей-Колект» надало останнім строк в 30 днів з моменту її отримання для погашення боргових зобов`язань. Оскільки [PERSON] та [PERSON] своїх зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту не виконали та не здійснили погашення заборгованості, відповідно до умов Договору іпотеки, ТОВ «Кей-Колект» звернулось до нотаріуса з метою укладення договору купівлі-продажу іпотечного майна для задоволення своїх вимог за основним зобов`язанням. Посилання позивача на те, що вона не отримувала повідомлення про задоволення вимог позикодавця, шляхом реалізації предмету іпотеки, суд не приймає до уваги, оскільки вимога була одержана нею 01.1.2016 року. Також, позивачу, задовго до укладення оспорюваного договору, було відомо про наявність боргу за договором про надання споживчого кредиту та наміри іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за допомогою реалізації предмета іпотеки, що був переданий в іпотеку у якості забезпечення виконання зобов`язань ще 06.10.2006 року. Крім того згідно з постановою Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у цивільній справі № 766/13946/16-ц, недодержання іпотекодержателем вимог статті 38 Закону щодо повідомлення іпотекодержателя про намір укласти договір продажу предмета іпотеки та відчуження такого майна за заниженою ціною є підставою відповідальності іпотекодержателя перед іпотекодавцем за відшкодування завданих збитків, а не підставою для визнання оспорюваного договору купівлі-продажу недійсним. Щодо ціни реалізації спірної квартири слід зазначити наступне. Відповідно до положень ст. 38 Закону України «Про іпотеку», ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Зі сторони продавця, ТОВ «Кей-Колект», для законності правочину було надано оціночний звіт від 28.11.2016 р. від оціночної компанії ТОВ «Науковий центр незалежних експертиз». Вартість квартири за оціночним звітом становила 488 095,00 грн., що повністю відповідало ринковим цінам на цей вид майна на час укладення договору купівлі-продажу. Жодного іншого звіту про оцінку спірної квартири позивачем у якості доказів до суду подано не було. Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Суд вважає, що іпотекодержателем було дотримано вимоги п. 5.1 - 5.2 договору іпотеки та ст. 38 Закону України «Про іпотеку», оскільки продаж предмету іпотеки відбувся за ціною встановленою суб`єктом оціночної діяльності. Отже, обставини, на які посилається позивач в своєму позові про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири не є, та не можуть бути, підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним. Щодо посилання позивача на порушення вимог законодавства у сфері державної реєстрації зі сторони приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21.05.2018 року та постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2018 року по справі №815/4347/17 за адміністративним позовом [PERSON] до Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, 3-тя особа: [PERSON] , ТОВ «Кей-Колект» про визнання протиправним рішення про реєстрацію права власності, вже була встановлення законність реєстраційних дій. У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, або особа щодо якої встановлені ці обставини. Проте, ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно ч.3 ст.10 Закону визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом. Відповідно до п. 6 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса. Пунктом 9 Порядку передбачено, що разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав. Пункт 12 вказаного Порядку визначає обов`язкові дії державного реєстратора після отримання ним відповідної заяви про реєстрацію речових прав та їх обтяжень та письмових документів, а саме: розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав. Крім того, згідно з п. 1 ч. 2 ст. 9 Закону, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію, та сторін (сторони) правочину, згідно з яким відбувається державна реєстрація виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; відповідність даних про наявність (або відсутність) інформації та/або відповідних документів, що свідчать про накладення (зняття) заборони (арешту) або інших обтяжень, що перешкоджають державній реєстрації прав, у тому числі відсутність встановлених законом заборон на відчуження нерухомого майна; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов`язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; внесення записів до Державного реєстру прав; видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього закону; надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) документи подано до неналежного суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріуса; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, у тому числі за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці. 2. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття. Щодо посилання позивача на порушення зі сторони ТОВ «Кей-Колект» вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року». Відповідно до пп. 1 п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (надалі - Закон), протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. З аналізу вказаної норми Закону вбачається, що її дія не може поширюватися на спірні правовідносини у зв`язку з наступним. Відповідно до ст. 36 Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. У даному випадку звернення стягнення було здійснено на підставі застереження, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, то відповідне відчуження вважається таким, що здійснене за згодою власника, а отже положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не можуть бути застосовані. Така позиція підтверджується чисельною судовою практикою, зокрема постановами Верховного суду від 13.06.2018 року по справі № 645/5280/16ц; від 12.07.2018 по справі № 372/977/16-ц; від 31.10.2018 року по справі № 465/1310/17. З огляду на все вищевикладене, рішення про укладення договору купівлі-продажу та подальша реєстрація права власності на іпотечне майно за [PERSON] було здійснене з урахуванням вимог закону, у зв`язку з чим заявлені позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed