Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-30 00:00:00

07 жовтня 2020 року директор ТОВ «АРТ ФІНАНС» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором фінансового кредиту, у якому просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «АРТ ФІНАНС» заборгованість у сумі 20400,18 грн., а також судові витрати. Вимоги позивача обґрунтовані тим, що 11 травня 2017 року ТОВ «АРТ ФІНАНС» за договором фінансового кредиту № 1317051101 надав позичальниці [PERSON] грошові кошти в сумі 5000,00 грн. на умовах, передбачених договором фінансового кредиту. Грошові кошти надані на підставі наданих реквізитів на рахунок [PERSON] . Згідно умов договору відповідач зобов`язана була повернути кошти у строк до 11 травня 2018 року, однак в зазначений термін до теперішнього часу відповідач свого зобов`язання не виконала. Сума заборгованості відповідача станом на 11.03.2020 року за договором фінансового кредиту № 1317051101 складає 20400,18 грн., яка складається з: тіла кредиту - 5000,00 грн, нарахованих відсотків - 7875,00 грн., нарахованої пені - 7525,18 грн. Позивач наголошує, що відповідачем істотно порушені умови укладеного договору та не виконуються прийняті на себе зобов`язання. Разом із позовною заявою позивачем подано заяву, у якій він просить розглянути справи за відсутності позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує, позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с. 14). Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21.10.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с. 18). Так як позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, відповідно до правил, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Розглянувши доводи позивача, викладені у позовній заяві, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В силу п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори й інші правочини Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В дійсності, 11 травня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю та [PERSON] укладено договір фінансовго кредиту № 1317051101, за умовами якого остання отримала в кредит 5000,00 грн. (а.с. 4-5). За змістом п. 1.1. та 1.2 вказаного договору позивач надав відповідачу кредит в сумі 5000,00 грн на строк 12 місяців зі сплатою за кредитом 4,5 процентів від суми кредиту на місяць (54,0% річних). Згідно п. 3.1 договір набирає чинності з моменту підписання даного Договору і припиняється 11 травня 2018 року. Як передбачено частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору, а саме відповідно до пункту 2.2, повернення кредиту і сплата процентів здійснюється позичальником щомісячно, згідно графіку погашення платежів (додаток 1 до договору). З графіку погашення платежів за договором фінансового кредиту № 1317051101 від 17 травня 2017 року вбачається, що сторони узгодили той факт, що сплата процентів здійснюється позичальником до закінчення дії договору - 11 травня 2018 року (а.с. 5). Відтак, у межах строку дії договору фінансового кредиту до 11 травня 2018 року відповідач мала, зокрема, повертати кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами кожного місяця. Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 28.03.2018 по справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла до обґрунтованого висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що кредитодавцем продовжувались нарахування відсотків за користування кредитом до 11 березня 2020 року, а сума нарахованих відсотків за користування кредитом становить 7875,00 грн., хоча за умовами договору фінансового кредиту його строк припинився 11 травня 2018 року, а отже, з його припиненням позивач втратив право на нарахування передбачених договором процентів. З огляду на це, суд критично оцінює наданий позивачем розрахунок заборгованості в частині нарахованих відсотків за користування кредитом, адже вони нараховувались вже після спливу строку дії договору фінансового кредиту, що суперечить положенням ЦК України, а тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача у частині стягнення процентів за користування кредитом у сумі 7875,00 грн. є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Крім того, пунктом 6.1 цього договору встановлено, що у разі порушення позичальником своїх зобов`язань стосовно прострочення строку повернення кредиту сплати процентів за ним, позичальник сплачує пеню у розмірі 0,1% від суми простроченого боргу за кожен день простроченого виконання. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Разом з тим, банком нараховано пеню в розмірі 7525,18 грн., що перевищує розмір збитків. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи розмір збитків, суд вважає за необхідне зменшити розмір пені до 5000,00 грн. Таким чином, враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, а загальна сума стягнення з [PERSON] по заборгованості за договором фінансового кредиту №1317051101 від 11.05.2017 року становить 10000,00 грн. та складається з тіла кредиту - 5000,00 грн. та пені - 5000,00 грн. Питання щодо розподілу судових витрат між сторонам суд вирішує згідно ст. 141 ЦПК України. Також, відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», позивачу необхідно повернути переплату судового збору у розмірі 95 грн. 00 коп. згідно платіжного доручення № 2437 від 25 вересня 2020 року.

Outcome: partial