Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

07 березня 2017 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON], третя особа: Словянська сільська рада Межівського району Дніпропетровської області про усунення перешкод у користуванні домоволодінням шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що вона являється власником домоволодіння, яке розташоване по вул Пушкіна,21, с.Словянка, Межівського району, Дніпропетровської області, в якому зареєстрована відповідач. З моменту реєстрації [PERSON] за вказаною вище адресою не проживає, родинних стосунків з позивачем не має та добровільно зніматися з реєстраційного обліку не хоче. Такі обставини дають [PERSON] підстави передбачати можливість порушення права власності, створюються для неї перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні майном, що змушує позивача докладати зусиль для захисту права власності. [PERSON] просить суд усунути перешкоди у здійсненні нею, як власником, права користування та розпорядженням належним їй нерухомим майном домоволодінням, яке розташоване по вул Пушкіна,21, с.Словянка, Межівського району, Дніпропетровської області, шляхом позбавлення [PERSON] права користування зазначеним житловим приміщенням. Позивач у судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Згідна на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоча була належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, і від неї не надійшло повідомлення про причини неявки. [PERSON] заяву про розгляд справи за її відсутності суду не надала. В звязку з тим, що суд не має відомостей про причину неявки відповідача, який був повідомлений належним чином, і який про причини своєї неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав, суд відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), так як вважає, що є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, і потреба дачі особистих пояснень відповідачем відсутня. Відповідно до ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В звязку з тим, що позивач не заперечує проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача, суд з його згоди ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Третя особа в судове засідання не зявилася, надано суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, заперечень проти позову не мають. Суд, оцінивши зібрані у справі докази, з′ясувавши обставини справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Під час вивчення документів по справі, їм надано відповідну оцінку. Згідно витягу про державну реєстрацію прав, номер витягу:30594835 від 12 липня 2011 року, реєстраційний номер домоволодіння: 34119141, а також свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого на підставі рішення виконкому Словянської сільської ради №51 від 24 квітня 2003 року, [PERSON] являється власником домоволодіння, яке розташоване по вул Пушкіна,21, с.Словянка, Межівського району, Дніпропетровської області. Факт реєстрації відповідача підтверджується довідками виконавчого комітету Словянської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області №58 від 06 березня 2017 року, де зазначено, що по вул. Пушкіна,21, с.Словянка, Межівського району, Дніпропетровської області зареєстрована [PERSON], але з моменту реєстрації 08 жовтня 2009 року фактично за вказаною адресою не проживає. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] своїм діянням порушує законні права та інтереси [PERSON], передбачені ст.41 Конституції України, згідно якої - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Дана норма регулюється також ст.ст.319, 329 Цивільного кодексу України. Згідно ст.328 ЦК України право власності відбувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч.1 ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. З огляду на викладене, відповідача слід визнати такими, що втратив право користування житловим приміщенням, та позбавити права користування зазначеним вище житловим приміщенням. Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із зазначеної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено винятково на підставі рішення суду: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон №1382-ІV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм цивільного законодавства (зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11). Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved