Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

09.10.2020 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Косівського ВП ГУНП України в Івано-Франківській області та Головного Управління Державної Казначейської Служби у Івано-Франківській області про відшкодування матеріальної і моральної шкоди. Ухвалою суду від 13.10.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справі та призначено до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 46 ЦПК України здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи. Відповідно до ч. 1 ст. 47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи. Як встановлено ст. 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. Як визначено п. 3 ч. 2 ст. 81 ЦК України юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Як встановлено судом, постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року №730 «Про утворення територіальних органів Національного поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» розпочато процедуру ліквідації УМВС України у Івано-Франківській області та утворено юридичну особу публічного права - Головне управління Національної поліції у Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 40108798 ), яке зареєстроване як окрема юридична особа. Згідно ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Тлумачення ч. 2 ст. 48 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду. Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону України Про Національну поліцію, держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень. Разом з тим, для реалізації визначеної законом процедури перевірки наявності підстав для відшкодування такої шкоди необхідно пред`явити відповідні вимоги до суб`єкта, який може відповідати за позовом, та який у спірних правовідносинах представляє Державу. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц; від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц; від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц; від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц; від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 15 травня 2019 року у справах № № 552/91/18, 554/9144/17). Отже, ухвалою суду від 23.02.2021 року за клопотанням представника позивача було замінено первісного відповідача на належного - ГУНП в Івано-Франківській області. Позивач,\~ [PERSON] обґрунтовує\~свої позовні\~вимоги тим,\~що \~26.03.2020\~року працівниками\~Косівського ВП\~ГУНП України\~в Івано-Франківській\~області було\~складено відносно\~нього протокол\~про адміністративне\~правопорушення серії\~ДПР18\~№374452,\~згідно якого\~26.03.2020\~р.\~близько 13\~год.\~10\~хв.\~ [PERSON] \~в м.\~Косів по\~вул.\~Небесної Сотні,\~будучи продавцем\~закладу,\~який здійснює\~торгівлю побутовою\~технікою,\~продав USB\~зарядку від\~автомобільного прикурювача,\~чим порушив вимоги пп.3 п.2 Постанови КМУ N2215 від 16.03.2020 р. не припинивши роботу закладу та здійснив продаж не засобу мобільного зв`язку, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП. До даного протоколу працівниками поліції було додано, як докази вини [PERSON] зібрані ними матеріали, згідно яких,в тому числі рапортів працівників відділу поліції - [PERSON] здійснив порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами. 10.06.2020 року на підставі протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР № 374452 від 26.03.2020 року та поданими Косівським ВП до нього матеріалами Косівським районним судом було прийнято постанову в адміністративній справі №347/653/20, якою [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Судом було встановлено, що вина [PERSON] повністю підтверджується матеріалами справи поданими працівниками поданими Косівського ВП та на підставі них вирішив притягнути [PERSON] до адміністративної відповідальності з накладенням стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. та стягнув 420,40 грн. судового збору. Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, [PERSON] змушений був оскаржувати її до Івано-Франківського апеляційного суду. За результатом апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 14.07.2020 року справу про адміністративне правопорушення № 347/653/20 відносно [PERSON] було закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю самої події та відсутність у діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП. Таким чином у зв`язку з незаконними діями посадових осіб Косівського ВП, які ініціювали та здійснювали вказане провадження щодо [PERSON] йому було нанесено значної матеріальної і моральної шкоди, яку він просить стягнути солідарно з відповідачів, а саме: моральну шкоду в розмірі 250000 грн. та матеріальну шкоду в розмірі 7000 грн. В судове засідання позивач та його представник не з`явились, у письмовій заяві вимоги позову підтримали в повному обсязі та просили суд позов задовольнити. Представник відповідача ГУ НП в Івано-Франківській області в судове засідання не прибув, повідомлений про час та місце розгляду справи, причини його неявки не відомі, заяв, що перешкоджають розгляду справи від нього не надходило, подав до суду відзив на позовну заяву та додаткове пояснення, в яких позовні вимоги не визнав повністю та просив суд залишити позов без задоволення. Представник відповідача ГУ Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області в судове засідання не прибула, повідомлена про час та місце розгляду справи, причини її неявки не відомі, заяв, що перешкоджають розгляду справи від неї не надходило, подала до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнала повністю та просила суд залишити позов без задоволення. Судом встановлено, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 374452 від 26.03.2020 року, складеного ст. л-нтом поліції ДОП Косівського ВП ГУНП в Івано-Франківській області Шатруком І.П., 26.03.2020 р. близько 13 год.10 хв. [PERSON] в м. Косів по вул. Небесної Сотні, будучи продавцем закладу, який здійснює торгівлю побутовою технікою, продав USB зарядку від автомобільного прикурювача, чим порушив вимоги пп.3 п.2 Постанови КМУ №215 від 16.03.2020р. не припинивши роботу закладу та здійснив продаж не засобу мобільного зв`язку, за що передбачена адміністративна відповідальність за статтею 44-3 КУпАП. Постановою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 10.06.2020 року вирішено [PERSON] визнати\~винним у вчиненні правопорушення, \~передбаченого ст.44-3\~КУпАП, та\~застосувати стягнення\~у виді\~штрафу 17000\~грн. Постановою судді Івано-Франківського апеляційного суду від 14.07.2020 року (а.с.5-6) вирішено апеляційну скаргу [PERSON] задовольнити, постанову Косівського районного суду від 10.06.2020 року про притягнення [PERSON] за ст.44-3 КУпАП скасувати; справу про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП - за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП . Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом (ВС/КЦС у справі №640/16169/17 від 05.02.2020). Дії працівників Косівського ВП ГУНП в Івано-Франківській області щодо складання відносно позивача протоколу про адміністративне правопорушення, відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону України № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття апеляційним судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування якої здійснюється незалежно від вини. Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону № 266/94-ВР в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Пунктом 4 ч.1 ст.2 Закону № 266/94-ВР передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. У наведених в ст.1 цього Закону випадках фізичній особі (громадянинові) відшкодовується моральна шкода, що передбачено п.5 ч.1 ст.3 вказаного Закону. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яку в подальшому закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, складання постанови про накладення адміністративного стягнення, затримання особи, отримання пояснень та інше). Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 року у справі № 569/1799/16-ц, провадження № 61-19000сво18. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 10 січня 2019 року в справі № 532/1243/16-ц (провадження № 61-34251св18), від 26 лютого 2020 року в справі № 142/143/17 (провадження № 61-5739св19), від 01 липня 2020 в справі № 347/1977/17 (провадження № 61-10582св18). Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). На підтвердження протиправності дій працівників поліції щодо складання відносно нього адміністративних матеріалів, що були предметом судового розгляду, позивачем, крім того, надано лист Управління кадрового забезпечення ГУНП в Івано-Франківській області №2582/108/12-2020 від 03.09.2020 року, де зазначено про наявність в діях працівників Косівського ВП дисциплінарного проступку (а.с.9). Отже, судом встановлено факт заподіяння моральної шкоди позивачу, який переніс моральні страждання, оскільки він був вимушений звертатися до суду, щоб довести неправомірність притягнення до адміністративної відповідальності, весь час судового провадження переживати через надзвичайно велику суму штрафу, яка присуджена йому судом першої інстанції, вимушений був витрачати свій час, нерви та кошти для отримання у зв`язку із цим правничої допомоги. За правилами ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Обставини справи свідчать про те, що позивач дійсно зазнав моральних страждань, оскільки йому були спричинені душевні страждання, він був змушений докладати додаткових зусиль для відновлення свого порушеного права, зокрема, звертатися до суду, щоб довести неправомірність дій інспектора поліції, за отриманням правової допомоги адвоката. З врахуванням принципів розумності та справедливості, конкретних обставин справи, а саме характеру та глибини душевних страждань, яких позивач зазнав у зв`язку з безпідставним притягненням до адміністративної відповідальності, незначною тривалістю судового розгляду його адміністративного позову, відсутністю тяжких наслідків для позивача, суд приходить до висновку, що розмір компенсації спричиненої моральної шкоди в 3000 грн. буде співмірним з допущеними порушеннями з боку відповідача, яка підлягає стягненню з держави Україна через Державну казначейську службу України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку на користь позивача. Доводи представника відповідача щодо не надання позивачем доказів завдання йому моральної шкоди, а також доказів протиправності дій працівників поліції не спростовують висновків суду, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що [PERSON] незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності, що є підставою для відшкодування йому моральної шкоди, пов`язаної, в тому числі з необхідністю відновлення його прав. Крім того, статтею 43 Бюджетного кодексу України встановлено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України. Згідно з п.8 ч.1 ст.7, ч.2 ст.23 Бюджетного кодексу України бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Відповідно до Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 N 215, Казначейство у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства, а також дорученнями Кабінету Міністрів України і Міністра фінансів (п.2). Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845. Статтею 25 Бюджетного кодексу України установлено, що Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Списання грошових коштів проводиться держказначейством з відповідного казначейського рахунку. Покладаючи відшкодування завданої шкоди на державу, суд зобов`язує Державну казначейську службу України як центральний орган виконавчої влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, списати ці кошти з казначейського рахунку, що відповідає визначеній законодавством процедурі. З урахуванням наведеного, суд відхиляє доводи представника відповідача Державної казначейської служби України про те, що Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачу не завдавало, а тому не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів. Таким чином, вказаний розмір моральної шкоди підлягає стягненню з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача. Суд приходить до висновку про наявність спричиненої позивачу незаконними діями працівником Косівського ВП ГУ НП в Івано-Франківської області моральної (немайнової) шкоди, однак при визначені її розміру суд виходить з конкретних обставин справи, характеру спричинених йому моральних страждань, які полягали у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку із неправомірним складанням на нього протоколу, накладенням на нього стягнення у виді надзвичайно великої для нього суми штрафу, у зв`язку із чим він втратив душевний спокій, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків, він був вимушений витрачати додатковий час та зусилля для захисту своїх прав, а також виходячи з принципів розумності та справедливості, визначає розмір такої шкоди в сумі 3000 грн., відшкодування яких підлягає за рахунок коштів державного бюджету. Щодо відшкодування на користь позивача понесених ним витрат з надання правничої допомоги у розмірі 7000 грн., суд зазначає наступне: представник позивача у позові зазначає, що [PERSON] змушений був звернутись в порядку ст..59 Конституції України до адвоката задля доведення своєї невинуватості та відстоювання своїх прав у судовому порядку. Між адвокатом Кулешір С.О. та Осташуком Д.В. було укладено договір про надання правової допомоги від 30.03.2020 року, згідно якого, актів виконаних робіт, квитанцій про сплату вартості правової допомоги [PERSON] було понесено витрати на правову допомогу у розмірі 7000 грн. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності витрат з надання правничої допомоги (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України , заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Разом з тим, на підтвердження витрат на правову допомогу позивачем до справи надано, зокрема, копію квитанції до прибуткового касового ордера №14/07/20 від 14.07.2020\~р. на суму 7000 грн. за надання правової допомоги, виданої адвокатом Кулешір С.О.(а.с.8); копію договору про надання правничої допомоги адвокатом Кулешір С.О. Осташуку Д.В. від 20.08.2020 року (а.с.10); копію ордеру на надання правничої допомоги адвокатом Кулешір С.О. Осташуку Д.В. на підставі вказаного договору від 08.10.2020 року (а.с.11); копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката Кулешір С.О. (а.с.12). При цьому, на підставі протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР № 374452 від 26.03.2020 року Косівським районним судом 10.06.2020 року було прийнято постанову в адміністративній справі №347/653/20, а Івано-Франківський апеляційний суд переглянув постанову суду першої інстанції 14.07.2020 року. Отже, надана копія договору від 20.08.2020 року про надання правничої допомоги адвокатом Кулешір С.О. Осташуку Д.В. не підтверджує факт укладення між цими особами договору про надання правничої допомоги 30.02.2020 року (а копію саме цього договору від 30.02.2020 року суду не надано), також не підтверджено відповідним актом виконаних робіт факт надання правничої допомоги [PERSON] адвокатом Кулешір С.О. та перелік наданих адвокатом послуг із розрахунком їх вартості, пов`язаних із розглядом справи про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] . Сама лише копія квитанції до прибуткового касового ордера №14/07/20 від 14.07.2020 р. на суму 7000 грн. за надання правової допомоги, виданої адвокатом Кулешір С.О., не є належним та достатнім доказом цих обставин. Частиною 1 ст.81 ЦПК України регламентовано обов`язок кожної сторони довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тому у частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 7000 грн. (витрат у зв`язку із наданням правничої допомоги у справі про адміністративне правопорушення) позов не підлягає задоволенню. Отже, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати. Згідно частин 1, 6, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Згідно п.13 ч.2 ст. 3 Закону України Про судовий збір № 3674-VI від 08 липня 2011 року судовий збір не справляється за подання: позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду; Тому, суд вважає, що судовий збір слід компенсувати за рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. Зважаючи на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження судових витрат у межах даної справи його вимога про стягнення на його користь судових витрат з відповідачів задоволенню не підлягає. На підставі ст.ст.19, 56 Конституції України, ст.ст.23,1176 ЦК України, Закону України № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»,

Outcome: partial