Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-14 00:00:00

10.03.2020 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, в якому просить суд стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1638,00 гривень на її утримання щомісячно, починаючи з 10.03.2020 та довічно. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] [INFO] , є повнолітньою та працездатною донькою позивача, проте участі у її утриманні не бере та не надає матеріальної допомоги. Зазначає, що вона є непрацездатною особою, стан її здоров`я постійно погіршується у зв`язку з захворюванням суглоба лівої руки, про що свідчить копія довідки про огляд сімейного лікаря від 08.05.2019. Коштів на купівлю ліків та необхідні медичні обстеження не вистачає. Позивач вказує, що проживає з колишнім чоловіком та відповідачем в трьохкімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] , проте відповідач не сплачує кошти за комунальні послуги, а тому виник борг у розмірі 20 037,54 гривень, який позивач сплатити не має можливості, що призводить до грошових витрат, які ставлять позивача у тяжке матеріальне становище. Стверджує, що інші джерела доходу, крім пенсії за віком, у позивача відсутні. Ухвалою суду від 23.03.2020 відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері. 21.07.2020 відповідач надала відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що категорично не погоджується з вимогами позивача, вважає їх безпідставними та просить відмовити у задоволенні позовної заяви [PERSON] до [PERSON] . Посилається на те, що відповідно до ст. 202 Сімейного кодексу України (далі СК України) необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. Вказує, що хоч позивач і досягла пенсійного віку та вважається непрацездатною особою, це не зумовлює виникнення у відповідача обов`язку на утримання позивача та не свідчить про наявність потреби в отриманні позивачем матеріальної допомоги. Наголошує, що позивач займає 2/3 площі квартири, проте комунальні послуги сплачує лише у розмірі 1/3 від загальної суми нарахувань. При цьому, відповідач наполягає, що твердження позивача про несплату відповідачем комунальних послуг не відповідають дійсності. Також зазначає, що згідно Довідки вих. № 4702 від 02.03.2020, що знаходиться у матеріалах справи, позивач знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком у розмірі 1907,78 гривень щомісячно, що на момент звернення до суду перевищує суму прожиткового мінімуму на осіб, які втратили працездатність на 269,78 гривень, адже відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 № 294-IX, прожитковий мінімум на осіб, які втратили працездатність становить з 01 січня 2020 року 1638,00 гривень. Звертає увагу на те, що обстеження, які здійснила позивач для підтвердження захворювання суглоба лівої руки та потреби у матеріальній допомозі на лікування є безкоштовними та не свідчать про те, що позивач у майбутньому понесе витрати на лікування. 03.08.2020 [PERSON] надала відповідь на відзив, в якому наголошує, що доходів позивача на побутові предмети першої необхідності та харчування не вистачає. Дані, викладені відповідачем, не відповідають фактичним обставинам справи, є безпідставними та не підтвердженими належними та допустимими доказами. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 76 ЦПК України (далі ЦПК України) доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обов`язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків закріплений у статті 51 Конституції України. Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Отримання непрацездатними батьками пенсій чи іншого доходу не можуть звільняти повнолітніх дочку, сина від обов`язків утримувати непрацездатних батьків. За п. 5 ч. 1 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування). В силу положень ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Пункт 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3 містить роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги, не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них. Таким чином, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків виникає за наявності трьох умов: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина і не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю відповідача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане повторно. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі за умови, що буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. У матеріалах даної справи міститься довідка, видана Солом`янським районним судом м. Києва, про те, що у період з 1996 по 2005 роки, цивільної справи про позбавлення батьківських прав та визнання недієздатною [PERSON] - в провадженні суду не перебувало. Приписи ч. 3 ст. 75 СК України вказують, що непрацездатною вважається особа, яка досягла загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Особа є такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання її майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом, про що зазначено у ч. 4 ст. 75 СК України. У справі що розглядається, довідка про доходи № 3224 9228 2505 0210 від 16.01.2020, видана Головним управлінням ПФУ в м. Києві [PERSON] свідчить про те, що остання є пенсіонером та перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в м. Києві. Згідно з довідкою виданою Головним управлінням ПФУ в м. Києві, Вих. № 4702 від 02.03.2020, [PERSON] отримує пенсію за віком. Сума пенсії складає за: листопад 2019 року - 254,37 грн.; грудень 2019 року - 1907,78 грн.; січень 2020 року - 1907,78 грн.; лютий 2020 року - 1907,78 грн.; березень 2020 року - 1907,78 грн. Починаючи з грудня 2019 року, сума нарахованої позивачу пенсії перевищує суму прожиткового мінімуму на осіб, які втратили працездатність, відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 17.09.2020 № 909-IX. Слід вказати, що необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Позивач повинен довести необхідність отримання такої допомоги. Розглядаючи справу, суд з`ясував, що позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що розмір отримуваної нею пенсії є нижчим за розмір необхідних щомісячних витрат на ліки та харчування. Посилання позивача на незадовільний стан здоров`я не підтверджують обставин її щомісячних витрат на лікування, які перевищують її дохід у вигляді пенсії. Виходячи зі змісту ст. 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення» мінімальний розмір пенсії забезпечує прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому позивача не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні ч. 4 ст. 75 СК України та, відповідно, ч. 1 ст. 202 СК України, що свідчить про безпідставність та недоведеність її позовних вимог. Крім цього, позивач не надала доказів в підтвердження тих обставин, що не має інших дітей, які можуть надати матеріальну допомогу. Доводи позивача про те, що остання має заборгованість за комунальні послуги та чи утримання житла, жодним чином не свідчить та не є підставою для стягнення аліментів з відповідача. Вичерпний перелік підстав, які звільняють від доказування, визначений ст. 82 ЦПК України, до їх переліку не належать доводи, викладені позивачем у позові. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог позивача, а тому приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed