Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-21 00:00:00

09 жовтня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання їх доньки [PERSON] в твердій грошовій сумі щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 12 жовтня 2018 року позовна заява залишена без руху з наданням строку для усунення її недоліків у пятиденний строк з моменту отримання ухвали. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 01.11.2018 р. позовна заява, подана на виконання вимог ухвали від 12.10.2018р, залишена без руху. 05.11.2018 р. від позивача надійшла заява про неприйняття до уваги вимог про стягнення з відповідача компенсації у розмірі 20 тис.грн. з доданням позовної заяви, відповідно до якої за виключенням позивачем вимоги про компенсацію, вона просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини доходів відповідача, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 04.10.2018 р. Суд на підставі ч.6 ст. 187 ЦПК України 06.11.2018 р. звернувся до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця поживання відповідача щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) останнього. 12.11.2018 р. до суду надійшла інформація начальника відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Херсонської міської ради про відсутність інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, оскільки на даний час триває процедура приймання-передачі картотек. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 13 листопада 2018 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику осіб. 07.12.2018 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якої відповідач позов визнає частково в розмірі 5000 грн. щомісячно без обовязку сплати аліментів у період, коли дитина буде перебувати з ним, у решти позовних вимог просить відмовити. Просить встановити спосіб виконання судового рішення з визначенням офіційних реквізитів для сплати аліментів в українському банку та обовязку позивача надавати йому щомісячні звіти та зобовязати позивача надати йому аргументовані відповіді на питання щодо джерел забезпечення позивача та їх дитини позивачем, роботи позивача, чому позивач вивозить дитину без його дозволу, скільки витрачає коштів на утримання дитини, де навчається дитина, чи має позивач довідку, що дитина не засвоює шкільну програму та їй рекомендовано змінити школу та місто, на що витрачаються кошти, які перераховує їй відповідач з кінця 2017 року. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17 грудня 2018 року відмовлено у задоволені клопотання щодо розгляду справи в порядку загального провадження на підставі ч.6 ст. 279 ЦПК України. 17.12.2018 р. від позивача надійшли письмові пояснення (відповідь на відзив до яких в порушення ч.3 ст. 179, ч. 4 ст. 178, п.2 ч.5 ст. 178 ЦПК України не додано доказів, що підтверджують надіслання відповіді на відзив та доданих до них документів іншим учасникам справи). Оскільки позивачем не виконано обовязок щодо надіслання відповіді на відзив відповідачу, суд за аналогією закону, за ч.5 ст. 49 ЦПК України не приймає до розгляду відповідь на відзив (пояснення) позивача. Судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 29.03.2008 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис №116 від 29.03.2008 р, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії І-КГ № 036507 (арк. справи 5). Шлюб між сторонами розірвано за рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 22.12.2014 року (арк справи 6). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], яка народилася 04 жовтня 2009 року, про що складено відповідний актовий запис № 1013 від 08.10.2009 р. Херсонським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, що підтверджено повторним свідоцтвом про народження серії І-КГ №265604 (арк справи 8). Малолітня [PERSON], [INFO] проживає з матірю [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що підтверджено довідкою голови правління ОСББ 78 від 02.10.2018 р. № 189/10 (арк справи 9). Позивач є громадянкою [PERSON] Федерації, що підтверджено копією її паспорта (арк. справи 8) та має право на безстрокове проживання в Україні, що підтверджено копією посвідки на постійне проживання в Україна (арк справи 4). Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суди розглядають справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із сімейних відносин, враховуючи, що сімейні правовідносини з іноземним елементом пов'язані одразу з двома, а іноді й більше державами, і, відповідно, з двома або кількома правовими система, які часто по-різному врегульовують питання шлюбу і сім'ї (встановлення шлюбного віку, умов вступу в шлюб, підстав та допустимості розірвання шлюбу, визначення належності і поділу майна подружжя, порядку стягнення аліментів на дитину та одного з подружжя тощо). З приписами ч.1 ст. 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається ЦПК України, законом або міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України. За приписами ч.1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи предявляються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Згідно ст. 66 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обовязки батьків і дітей визначаються особистим законом дитини або правом, яке має тісний звязок із відповідними відносинами і якщо воно є більш сприятливим для дитини. Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання доньки, то кошти на її утримання (аліменти) присуджує суд. За змістом статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Відповідно до частини першої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Тобто, СК України визначає можливість стягнення аліментів у твердій грошовій сумі лише за заявою одержувача аліментів та не повязує це з заявою платника аліментів та мінливістю його доходу. Матеріали справи не містять доказів наявності передбачених частиною першою статті 184 СК України обставин для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, позивач наполягає саме на стягненні аліментів відповідно до ст. 183 СК України, тому з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання дитини у частці від усіх видів його заробітку (доходів). Щодо заявленого розміру, то позивачем визначений мінімальний розмір аліментів, який стягується у безспірному порядку, оскільки ч.5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З наданих суду відповідачем доказів, суд не знаходить підстав для зменшення розміру аліментів з 1/4 частки від заробітку (доходу). При цьому суд звертає увагу, що за ч.3 ст. 182 СК України суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Натомість відповідачем надано суду документи, що у період з 04.11.2016р. до 18.10.2018 р. він переказував кошти на імя позивача у розмірах від 1206,06 гр. до 10800,00 грн. Також відповідачем надані докази, що свідчать про сплату позивачем додаткових витрат на дитину. Належних та допустимих доказів, що спростовують проживання дитини з матірю відповідачем не надано. Діючим законодавством не передбачена можливість обмеження виплати аліментів на період знаходження дитини у іншого з батьків, з яким дитина сумісно не проживає, обовязок одержувача аліментів відкрити рахунок у банку для перерахування аліментів тощо. Крім того, відповідач не позбавлений права звернутися до органу опіки та піклування з питання нецільового витрачання аліментів за приписами ст. 186 СК України. Зустрічна позовна заява не предявлена, а тому вимоги відповідача не можуть бути розглянуті судом. Інших істотних обставин, що мають значення при визначенні розміру аліментів, які приймаються судом за приписами ст. 182 СК України сторонами не надано. Інші докази, додані відповідачем до відзиву не встановлюють обставин, передбачених ст. 182 СК України, які враховуються при визначенні розміру аліментів. У відповідності зі ст. 191 СК України аліменти підлягають присудженню з дня подачі позову, тобто з 09 жовтня 2018 р., а не з визначеної позивачем дати 04.10.2018р., тому позов в частині цієї дати задоволенню не підлягає. Щодо заперечень про грошову компенсацію, то судом не відкривалося провадження у справі щодо вимог про грошову компенсацію, оскільки на виконання ухвали про залишення позову без руху позивачем подана позовна заява від 05.11.2018р., але разом з заявою про не розгляд її вимог щодо компенсації (арк справи 21), внаслідок чого провадження відкрито відносно вимог про стягнення аліментів. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн., з огляду на звільнення позивача від сплати судового збору при поданні позовної заяви. На підставі п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 22 грудня 2018 року. На підставі викладеного,

Outcome: partial