Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

09 лютого 2017 року Публічне акціонерне товариство «Державний Ощадний банк України» звернулося до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій уточнивши первісно заявлені вимоги, зазначає, що 17 вересня 2012 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 22033128. Відповідно до умов вищевказаного кредитного договору, банк зобовязався надати позичальнику грошові кошти в сумі 79730,00 грн., а позичальник зобовязався прийняти, належним чином використати та повернути кредит в строк не пізніше 15 вересня 2017 року, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 18% річних в порядку, на умовах та в строки, що визначені договором. Кредитор свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит одноразово в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на поточний рахунок продавця транспортного засобу. В забезпечення виконання відповідачем [PERSON] зобовязань за кредитним договором, 17 вересня 2012 року між ПАТ «Державний Ощадний банк України» та [PERSON] було укладено договір поруки № 22033128-4, відповідно до умов якого останній зобовязався безумовно, безвідклично та безоплатно нести солідарну відповідальність у разі невиконання [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором. У звязку з тим, що позичальник неналежним чином виконував передбачені договором зобовязання щодо сплати кредиту та нарахованих процентів, станом на 06 грудня 2017 року за ним утворилася заборгованість в розмірі 72216,72 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 45053,78 грн., заборгованості по процентам 17596,31 грн., інфляційне збільшення заборгованості 8129,34 грн., три проценти річних від суми заборгованості 1437,29 грн. Приймаючи до уваги викладене, просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь вказану заборгованість та витрати, повязані зі сплатою судового збору, в розмірі 1600,00 грн. 06 липня 2017 року позивачем надано заяву про збільшення позовних вимог, а саме просив стягнути з відповідачів солідарно на свою користь заборгованість станом на 03 липня 2017 року в розмірі 82333,07 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 45053,78 грн., заборгованості по процентам 22304,71 грн., інфляційне збільшення заборгованості 12595,82 грн., три проценти річних від суми заборгованості 2378,76 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав заяву, в якій позов підтримав у повному обсязі та просив розглянути справу за його відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] на виклик в судове засідання не зявилися, про час і місце його проведення були повідомлені належним чином в порядку ст.ст.74,76 ЦПК України. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 21.06.2017 року постановлено провести заочний розгляд зазначеної справи. Дослідивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню по наступним підставам. Судом встановлено, що 17 вересня 2012 року між ПАТ «Державний Ощадний банк України» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 22033128, відповідно до умов якого банк зобовязався надати Позичальнику кредит в сумі 79730,00 грн. із встановленням терміну користування кредитом до 15.09.2017 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18% річних. Відповідно до п.3.3.4. кредитного договору, відповідач [PERSON] зобовязався здійснювати погашення кредиту рівними частинами в сумі 1328,83 грн. та сплачувати нараховані проценти до останнього робочого дня кожного місяця, починаючи з наступного місяця після отримання кредиту шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань. Останній платіж в рахунок погашення кредиту здійснити не пізніше 15 вересня 2017 року. Відповідно до п.1.5.1.3. кредитного договору, проценти нараховуються банком щомісячно за методом факт/факт на фактичний залишок заборгованості за кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до моменту закінчення строку, на який надано кредит. Сплата процентів, нарахованих банком на залишок заборгованості за кредитом, здійснюється в валюті кредиту до останнього робочого дня кожного місяця, починаючи з наступного місяця після отримання кредиту, шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань з рахунків, відкритих в установах АТ «Ощадбанк». Остання сплата процентів за користування кредитом здійснюється не пізніше 15 вересня 2017 року. Відповідно до п. 2.3. кредитного договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в цілому, або у визначеній банком частині, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобовязань за цим договором або невиконання чи неналежного виконання позичальником будь-яких зобовязань за договором застави транспортного засобу, в тому числі у випадку затримання сплати частини кредиту та процентів за користування кредитом понад 2 (двох) місяців. Відповідач [PERSON] не виконав зобовязань щодо поетапного повернення кредитних коштів та відсотків за користування ними за кредитним договором № 22033128 від 17 вересня 2012 року. Згідно розрахунку заборгованості сума заборгованості відповідача [PERSON] перед позивачем станом на станом на 03 липня 2017 року складає 82333,07 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 45053,78 грн., заборгованості по процентам 22304,71 грн., інфляційне збільшення заборгованості 12595,82 грн., три проценти річних від суми заборгованості 2378,76 грн. За змістом положень ч. 1 ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк та в порядку, що встановлені в договорі. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки. Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601,604-609 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд, вирішуючи питання обґрунтованості вимог за наведеним розрахунком, виходить з того, що відповідачами не спростовано зазначений розрахунок в частині заборгованості за кредитом та за процентами за користування ним. 17 вересня 2012 року в якості забезпечення виконання зобовязань позичальника за кредитним договором, між ПАТ «Державний Ощадний банк України» та [PERSON] був укладений договір поруки № 22033128-4, відповідно до умов якого [PERSON] зобовязався перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання [PERSON] зобовязання за кредитним договором № 22033128 від 17 вересня 2012 року, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому. Відповідно до п. 5.4. договору поруки, сторони домовилися про збільшення строків позовної давності відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК до 3 (трьох) років для всіх грошових зобовязань поручителя (в тому числі, але не виключно, щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені тощо), що передбачені умовами кредитного договору та договору поруки. Відповідно до п. 4.2. договору поруки, порука припиняється, якщо кредитор протягом строків позовної давності, визначених у п.5.4 цього Договору, не предявить вимоги до поручителя. В силу ст.ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, в редакції, що діяла на час укладення договорів поруки, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. 20.04.2016 року Верховним Судом України у справі №6-2662цс15 було винесено постанову, в якій був викладений висновок про те, що умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобовязань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобовязаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обовязок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором. Крім того, 29.06.2016 року Верховним Судом України у справі №6-272цс16 було винесено постанову, в якій був викладений наступний висновок, а саме: якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обовязку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобовязань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Суд на підставі вищевикладених висновків щодо застосування норм права, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України мають бути враховані судом, вважає, що договір поруки, укладений з [PERSON] є припиненим щодо платежів, які боржник [PERSON] відповідно до п.3.3.4 кредитного договору погашення кредитної заборгованості мав здійснити з 15.10.2012 року до 15.07.2016 року. Оскільки судом встановлено, що строк припинення договору поруки з відповідачем не встановлено, умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обовязку, то в звязку із неналежним виконанням позичальником цих зобовязань, з поручителя солідарно з боржником слід стягнути суму заборгованості, що включає заборгованість за тілом кредиту в розмірі 17274 грн. 99 коп., заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 6724 грн. 74 коп., інфляційне збільшення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 818 грн. 55 коп., інфляційне збільшення заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 418 грн. 41 коп., три проценти річних від суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 182 грн. 90 коп., три проценти річних від суми заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 93 грн. 27 коп., а всього в сумі 25512 (двадцяти пяти тисяч пятсот дванадцяти) гривень 86 копійок, що відповідає строку дії договору поруки стосовно платежів, які не були здійснені боржником відповідно до п.3.3.4 кредитного договору, враховуючи шість місяців до 06.02.2017 року - дати подання позову кредитором до поручителя, що підтверджується конвертом з датою відправлення позову поштовим звязком. Разом з тим, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 22033128 від 17 вересня 2012 року, що включає заборгованість за тілом кредиту в розмірі 27778 грн. 79 коп., заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 15579 грн. 97 коп., інфляційне збільшення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7146 грн. 77 коп., інфляційне збільшення заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 4212 грн. 09 коп., три проценти річних від суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 1354 грн. 72 коп., три проценти річних від суми заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 747 грн. 87 коп., а всього в сумі 56820 (пятдесяти шести тисяч вісімсот двадцяти) гривень 21 копійки. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, на користь позивача підлягають стягненню витрати, повязані зі сплатою судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: з відповідача [PERSON] - 1352, 10 грн., а з [PERSON] 247,90 грн.

Outcome: partial