Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

07.11.2018 року служба у справах дітей Миколаївської райдержадміністрації, виконуюча функції органу опіки та піклування, в інтересах малолітнього [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відібрання малолітнього [PERSON], [INFO] від матері [PERSON], терміном на один рік без позбавлення останньої батьківських прав. Передати малолітнього [PERSON], службі у справах дітей Миколаївської райдержадміністрації, виконуюча функції органу опіки та піклування, для вжиття заходів щодо подальшого влаштування дитини. Та судові витрати покласти на відповідачку. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що на території Михайлівської сільської ради Миколаївської області зареєстрована, але не проживає громадянка [PERSON], [INFO], яка має двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. В грудні 2017 року до служби у справах дітей Миколаївської райдержадміністрації звернулись громадянка [PERSON] та громадянин [PERSON] (бабуся та дідусь дітей) із проханням вплинути на їх дочку [PERSON], яка ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. За їх інформацією, вона залишила старшого сина, тривалий час за місцем проживання не з'являється. Згідно довідки-характеристики, наданої Михайлівською сільською радою, від 05.01.2018 № 40 громадянка [PERSON] знаходиться у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. В повсякденному житті має конфліктний характер, не може знайти спільної мови зі своїми батьками та старшим сином. Більше місяця не проживає за місцем реєстрації, сина залишила на бабусю та дідуся. 31.05.2018 року до служби у справах дітей Миколаївської райдержадміністрації повторно звернулись батьки [PERSON] із проханням допомогти повернути матір [PERSON], оскільки після того, як їх дочка [PERSON] почала співмешкати с [PERSON], її ставлення до [PERSON] значно погіршилось. 07.08.2018 року до служби у справах дітей Миколаївської райдержадміністрації втретє звернулись батьки [PERSON] зазначаючи, що нічого не змінилось, матір так і не займається вихованням сина. 17.08.2018 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Миколаївській райдержадміністрації одноголосно було вирішено відібрати малолітню дитину, [PERSON], [INFO], від матері, [PERSON], [INFO], терміном на один рік, без позбавлення останньої батьківських прав. Позивач вважає, що варто додати до позовної заяви також інформацію [PERSON] від 29.08.2018 року про неадекватну поведінку мами [PERSON], яка ховалася від свого сина [PERSON] в бур'янах і втікала від нього. 18.10.2018 року Михайлівська сільська рада повідомила, що надати пакет документів на [PERSON] не може у зв'язку з тим, що вона більше року на території сільської ради не проживає та участі у вихованні сина не приймає. Варто зазначити з приводу батька малолітнього [PERSON], рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 16.04.2013 року шлюб з батьком дитини, [PERSON], розірвано 07.05.2013 року. За інформацією Миколаївського РВП Очаківського ВП ГУ НП в Миколаївській області від 06.11.2018 № 5625/69-2018 встановити місцезнаходження [PERSON], батька дитини, не представилося можливим у зв'язку з його відсутністю на території Миколаївського району тривалий час. Також позивач зазначає, що Службою у справах дітей Миколаївської райдержадміністрації неодноразово проводились відповідні бесіди з матір'ю дитини, роз'яснювались її обов'язки по відношенню до дитини та відповідальність за їх невиконання. Миколаївським районним центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді проводилась робота по підвищенню виховного потенціалу, відповідальності за життя та здоров'я малолітнього. Намагання працівників служби та центру виявились марними. Тому в зв'язку з вище викладеним змушена звернутися до суду. Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте надав суду письмову заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання також не з'явилася, при тому надавши заяву про розгляд справи за її відсутності та проти позову не заперечує. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], уродженка с. Улянівка, Миколаївського району Миколаївської області є матір'ю [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження. (а.с .6) Згідно довідки-характеристики Михайлівської сільської ради [PERSON], 1990 року народження, має двох неповнолітніх дітей та здійснює догляд за дитиною до 3х років. Має конфліктний характер не може знайти спільної мови зі своїми батьками та старшим сином. Більше місяця не проживає на території с. Михайлівка залишивши старшого сина у бабусі та дідуся. Спиртним не зловживає. Випадків порушень громадського порядку не траплялося, характеризується позитивно. (а.с. 7) Згідно повідомлення ГУНП в Миколаївській області Очаківського відділу поліції Миколаївського районного відділу поліції [PERSON], 1990 року народження було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КупАП. (а.с. 8) Неодноразовими зверненнями батьків відповідачки підтверджується, що вони зверталися до служби у справах дітей Миколаївської райдержадміністрації із проханням допомогти повернути матір [PERSON]. Відповідно рішення №8 комісії з питань захисту прав дитини при Миколаївській райдержадміністрації від 17 серпня 2018 року, дана комісія вирішила: - відібрати малолітню дитину, [PERSON], 2009 року народження, від матері, [PERSON], 1990 року народження, терміном на один рік, без позбавлення останньої батьківських прав. Відповідно пояснень відповідачки [PERSON] які вона надала до служби у справах дітей Миколаївської райдержадміністрації пояснювальну записку, в якій зазначила, що з батьками у неї склалися неприязні стосунки і що це вони перешкоджають їй у спілкуванні з сином [PERSON]. (а.с. 15-17) Згідно повідомлення Михайлівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області від 18.10.2018 року [PERSON] більше року на території Михайлівської ради не проживає та участі у виховані сина не приймає. (а.с. 18) Рішенням даного суду від 16.04.2013 року шлюб між [PERSON] та її колишнім чоловіком [PERSON] (батько [PERSON]) розірвано. (а.с. 19) Згідно повідомлення ГУНП в Миколаївській області Очаківського відділу поліції Миколаївського районного відділу поліції [PERSON], [INFO], як такого, що втратив зв'язок з малолітнім сином [PERSON] встановити місцезнаходження не представилося можливим, у зв'язку з його відсутністю тривалий час на території Миколаївського району. (а.с. 20) Наказом Миколаївської районної державної адміністрації служби у справах дітей від 17.10.2018 року №77, поставлено на облік дитину, яка опинилась у складних життєвих обставинах: - [PERSON], [INFO], підстава: ухилення матері від виконання батьківських обов'язків. (а.с. 21) Згідно висновку від 23.10.2018 року, служба у справах дітей Миколаївської райдержадміністрації, виконуючи функції органу опіки та піклування, вважає за доцільне відібрати малолітнього [PERSON], [INFO], від матері [PERSON], [INFO], терміном на один рік, без позбавлення її батьківських прав. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, чергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 р., дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Відповідно ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Відібрання дитини - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв'язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За правилами ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках передбачених п.п.2-5 ч.1 ст.164 СК України, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров''я і морального виховання. Так, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь - яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Тому якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини, при цьому суд в першу чергу керується інтересами дитини. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року роз'яснено судам, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Частиною 2 ст. 170 СК України встановлено, що у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров'я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. При цьому слід зазначити, що у випадках, встановлених у ч. 2 ст. 170 СК України, суд повинен при розгляді позову органу опіки або прокурора про відібрання дитини, перевірити законність та обґрунтованість такого відібрання, адже дитина вже відібрана. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази та оцінюючи їх у сукупності, суд вважає, що дійсно умови проживання дитини, були небезпечними для її життя та здоров'я у зв'язку з чим негайне відібрання дитини від батьків було обгрунтованим та таким, що потребувало захисту інтересів малолітнього [PERSON]. Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Отже, судом встановлено, що умови проживання дитини є небезпечними для її життя, здоров'я і морального виховання, відповідачка свідомо нехтує своїми обов'язками щодо дитини, а також враховуючи, що відповідачка не заперечуює проти відібрання від неї дитини, суд вважає за можливе задовольнити заявлені позовні вимоги. На підставі ч. 4 ст. 170 СК України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Проте, згідно ч. 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Представник позивача не скористався своїми процесуальними правами щодо уточнення заявлених позовних вимог, їх збільшення чи заявлення відповідних клопотань, в той час як головуючим у справі було доведено до відома та роз'яснено це право позивача. Враховуючи, що суд розглядає справи в межах заявлених вимог та не може виходити за їх межі, питання про стягнення з відповідачки [PERSON] аліментів на утримання малолітнього [PERSON], [INFO], судом не вирішується. Однак, слід роз'яснити службі у справах дітей Миколаївської райдержадміністрації, виконуючої функціїоргану опіки та піклування, право на звернення до суду з вимогою про стягнення аліментів з відповідачки на утримання малолітнього [PERSON]. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved