Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

08 квітня 2021 року до Голопристанського районного суду Херсонської області надійшов позов в.о. керівника Скадовської окружної прокуратури Херсонської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, Херсонської обласної державної адміністрації до Голопристанської районної державної адміністрації, [PERSON] про визнання незаконним (недійсним) та скасування розпорядження, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, повернення земельної ділянки у державну власність. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що розпорядженням голови Голопристанської районної державної адміністрації №755 від 19.12.2008 [PERSON] надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Геройської сільської ради орієнтовною площею до 2,0 га. Розпорядженням голови Голопристанської районної державної адміністрації №232 від 14.04.2011 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель запасу сільськогосподарського призначення Геройської сільської ради для ведення особистого селянського господарства [PERSON] площею 1,3625 га, та передано [PERSON] у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства на території Геройської сільської ради площею 1,3625 га. На підставі вказаного розпорядження проведена державна реєстрація державного акту на право власності на земельну ділянку. Прокурор вказує, що безоплатна передача у власність відповідача земельної ділянки відбулася із порушенням норм чинного законодавства, оскільки земельні ділянки розташовані в межах прибережної захисної смуги Дніпро-Бузького лиману, а тому просив позов задовольнити. Представники Херсонської обласної державної адміністрації та Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області надіслали до суду письмові пояснення, з яких вбачається, що вимоги прокурора є обґрунтованими, а тому просили позови задовольнити. Представник позивача надав до суду заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на задоволенні позовів, та просить розгляд справи провести без його участі. 06.08.2021 на адресу суду надійшов відзив, який подано стороною з порушенням встановленого судом строку. При цьому заява про поновлення строку на подання відзиву на позов у зв`язку з поважністю причин його пропуску відповідачем не подавалася, а тому суд не приймає відзив до розгляду. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доводам та запереченням сторін в сукупності з наданими письмовими доказами, оцінивши докази у справі, суд дійшов наступного висновку. Розпорядженням голови Голопристанської районної державної адміністрації №755 від 19.12.2008 [PERSON] надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Геройської сільської ради орієнтовною площею до 2,0 га (а.с. 13). Розпорядженням голови Голопристанської районної державної адміністрації №232 від 14.04.2011 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель запасу сільськогосподарського призначення Геройської сільської ради для ведення особистого селянського господарства [PERSON] площею 1,3625 га, та передано [PERSON] у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства на території Геройської сільської ради площею 1,3625 га (а.с. 14). На підставі розпорядження голови Голопристанської районної державної адміністрації №232 від 14.04.2011 [PERSON] видано Державний акт серії ЯИ №801225 на право власності на земельну ділянку площею 1,3625 га, кадастровий номер 6522381500:07:010:0002, розташовану на території Геройської сільської ради Голопристанського району Херсонської області. В межах кримінального провадження №12020235150000348 від 09.09.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 197-1, ч.1 ст. 367 КК України, здійснено огляд земельної ділянки площею 1,3625 га, кадастровий номер 6522381500:07:010:0002, розташованої на території Геройської сільської ради Скадовського (Голопристанського) району Херсонської області, під час якого встановлено, що частина вказаної земельної ділянки знаходиться у воді Дніпро-Бузького лиману, а інша частина - біля самого урізу води. Згідно графічних матеріалів, виконаних сертифікованим інженером-геодезистом [PERSON] , частина земельної ділянки з кадастрвим номером 6522381500:07:010:0002 площею 0,3293 га знаходиться у воді Дніпро-Бузького лиману, інша частина даної земельної ділянки площею 1,0332 га знаходиться безпосередньо біля самого урізу води Дніпро-Бузького лиману. Відповідно до частини першої першої статті 58 ЗК України та статті 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів. Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, які за своїм призначенням сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції. Чинним законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду. Відповідно до статті 59 ЗК України передбачено обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлено можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди. Відповідно ж до частини четвертої статті 84 ЗК України землі водного фонду взагалі не можуть передаватись у приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством. Випадки передачі земель водного фонду до приватної власності, зокрема громадян, передбачені положеннями частини другої статі 59 ЗК України. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми (частина друга статті 59 ЗК України). Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (частина четверта статті 59 ЗК України у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин). Отже, за змістом зазначених норм права (у редакціях, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин) землі під водними об`єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки) і каналами; іншими водними об`єктами; підземними водами та джерелами, внутрішніми морськими водами та територіальним морем, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не могли передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України. Крім того, за положеннями статті 60 ЗК України та статті 88 ВК України (у редакціях, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин) уздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Правовий режим прибережних смуг визначається статтями 60, 62 ЗК України та статтями 1, 88, 90 ВК України. Так, згідно зі статтею 61 ЗК України, статтею 89 ВК України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. Зокрема, у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; зберігання та застосування пестицидів і добрив; влаштування літніх таборів; для худоби; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів тощо. Об`єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватись, якщо при цьому не порушується її режим. Не придатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг. Відповідно до статті 60 ЗК України, статті 88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: - для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари 25 метрів; - для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари 50 метрів; - для великих річок, водосховищ на них та озер 100 метрів. Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води. Згідно з пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 5 листопада 2004 року № 434, у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об`єктів природоохоронний орган забезпечує їх збереження, шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст. 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення з урахуванням існуючих конкретних умов забудови на час встановлення водоохоронної зони. Порядок та умови виготовлення проектів землеустрою, в тому числі й щодо прибережних смуг, визначаються статтями 50, 54 Закону України «Про землеустрій». Таким чином, землі, зайняті поверхневими водами, природними водоймами (озера), водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки), каналами й іншими водними об`єктами, та землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які поширюється окремий порядок надання й використання. Отже, прибережна захисна смуга - це частина водоохоронної зони визначеної законодавством ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено особливий режим. Існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене нормами закону (стаття 60 ЗК України, стаття 88 ВК України). Відтак відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом. Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених ст. 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення. Надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, без урахування обмежень, зазначених у статті 59 ЗК України, суперечить нормам статей 83, 84 цього Кодексу. Вказаний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року в справі № 469/1393/16-ц (провадження № 14-71цс18). З урахуванням наведених вище приписів, а також графічних матеріалів, наданих позивачем на підтвердження позовних вимог, встановлено належність спірної земельної ділянки до прибережної захисної смуги, оскільки одна її частина знаходиться у воді Дніпро-Бузького лиману, а інша - безпосередньо уздовж урізу води Дніпро-Бузького лиману. Графічні матеріали (план-схема), на яких зазначене місце розташування земельної ділянки, є належним документом із відображенням інформації, яка дає можливість ідентифікувати земельну ділянку на місцевості, виконані сертифікованим інженером-геодезистом. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України). У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй ділянкою, такий акт визнається недійсним (стаття 155 ЗК України). З огляду на встановлені судом фактичні обставини справи, суд вважає, що передача земельної ділянки у власність [PERSON] відбулася з порушенням норм ЗК України та ВК України, а тому відповідне оскаржуване розпорядження (пункти 1, 3) голови Голопристанської РДА від 14.04.2011 року № 232 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам» та отриманий на його підставі державний акт є незаконними. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року в справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18) міститься висновок про те, що серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 52 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно. Зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду (пункт 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року в справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18), пункт 96 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року в справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18), пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року в справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18), пункт 97 постанови від 11 вересня 2019 року в справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19), пункт 46 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року в справі № 372/1684/14-ц (провадження № 14-740цс19)). Власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку (абзац п`ятий пункту 143 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18)). Стаття 80 ЗК України закріплює суб`єктивний склад власників землі, визнаючи, що громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності. Відповідно до ст. 84 ЗК України право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. Частинами 3, 5 статті 122 ЗК України визначено, що районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва. Обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб. Спірна земельна ділянка розташована за межами населеного пункту в межах території Геройської (на даний час Чулаківської) сільської ради та відноситься до земель водного фонду. З огляду на це власником (розпорядником) цієї земельної ділянки є Херсонська обласна адміністрація. Суд залишає без задоволення вимогу позивача щодо визнання права власності на спірну земельну ділянку за Херсонською обласною державною адміністрацією, оскільки скасовуючи розпорядження голови РДА та повертаючи земельну ділянку у державну власність в особі Херсонської обласної державної адміністрації, суд відновив становище, яке існувало до порушення прав. В решті позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 9080 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial