Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

08.01.2019 року [PERSON] звернулася з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Обгрунтовуючи свої вимоги, позивачка зазначила, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 1990 року, мають двох спільних повнолітніх дітей, однак їхнє сімейне життя розладилося по причині постійних сварок та суперечок, внаслідок чого два місяці подружжя проживає окремо. Вважає, що збереження сім'ї не можливе та наполягає на розірванні щлюбу. Ухвалою судді від 14.01.2019 року відкрито загальне позовне провадження по справі, надано відповідачеві строк для подання відзиву, роз'яснено права учасникам справи, а відповідачу - наслідки неподання відзиву у встановлений судом строк, справу призначено до підготовчого судового засідання, здійснено виклик сторін. Позивачка у судове засідання не з'явилася, подала заяву в якій просила, розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач до суду не з'явився, подав заяву в якій просив, розглядати справу без його участі, позов визнав. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст. 200, ст.ст. 206, 207 ЦПК України, суд ухвалює рішення у підготовчому судовому засіданні. З'ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, враховуючи визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про повне задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що сторони перебувають між собою у шлюбі, зареєстрованому 08.09.1990 року Андріївською сільською радою Червоноармійського району Житомирської облаті, актовий запис №7 від 08.09.1990 року (а.с.6). Судом встановлено, що сімейне життя сторін розладилося по причині постійних конфліктів, сварок та суперечок, а також приниження відповідачем гідності позивачки, внаслідок чого за два місяці до подання позову подружжя стало проживати окремо, позивачка проживає в селі Андріївка Червоноармійського району Житомирської області, а відповідач - у селі Наталія Баранівського району Житомирської області. Неповнолітніх, малолітніх дітей подружжя не має. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним Кодексом, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно зі ст.51 Конституції України та ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст. 105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги відсутність малолітніх та неповнолітніх дітей та обставини життя подружжя, визнання позову відповідачем, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам як позивача, так і відповідачки. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя не можливе, сторони у своїх письмових заявах наполягали на розлученні, мають стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також враховуючи, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам обох сторін, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved