Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-07 00:00:00

09 серпня 2018 року представник [PERSON] за дорученням [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 липня 2013 року належить житловий будинок, який розташований за адресою: Сумська область, Білопільський район, смт. Миколаївка, вул. Набережна, буд. 16 та земельна ділянка площею 2,9155 га. В зазначеному будинку окрім неї, з 05 липня 2005 року зареєстрований її онук [PERSON]. Починаючи з 2015 року та до цього часу останній за місцем реєстрації не проживає, так як виїхав за кордон, місце його проживання не відоме, його особисті речі в будинку відсутні, участі в утриманні будинку та оплаті житлово-комунальних послуг не приймає. Реєстрація [PERSON] у будинку порушує права позивача як власника. У добровільному порядку відповідач з реєстраційного обліку не знімається, у звязку з чим позивач позбавлена можливості вільно розпоряджатись своєю власністю та оформити субсидію на сплату комунальних послуг. Посилаючись на викладені вище обставини, представник, що діє за дорученням [PERSON] в інтересах позивача [PERSON] просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком № 16, що знаходиться в смт. Миколаївка Білопільського району Сумської області по вул. Набережній та зняти його з реєстраційного обліку. Ухвалою від 14 серпня 2018 року відкрито провадження та призначено до підготовчого засідання справу за вказаним вище позовом. У підготовчому засіданні представник, що діє за дорученням [PERSON] в інтересах позивача [PERSON] уточнила позовні вимоги, а саме: просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком № 16, що знаходиться в смт. Миколаївка Білопільського району Сумської області по вул. Набережній без зняття з реєстраційного обліку. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилась. Представник, що діє за дорученням [PERSON] в інтересах позивача надала до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у їх відсутність, проти заочного винесення рішення не заперечує (а. с. 40). Відповідач [PERSON] належним чином повідомлявся судом про розгляд справи за місцем реєстрації: смт. Миколаївка, вул. Набережна, буд. 16 Білопільського району Сумської області. Повідомлення про вручення поштового відправлення судової повістки про виклик у судове засідання повернулося без вручення, оскільки за зареєстрованою адресою останній не проживає. На підставі п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України судова повістка вважається врученою (а. с. 23, 36). Представник третьої особи Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області у судове засідання також не зявився. Селищний голова письмовою заявою повідомив, що заперечень проти позову не мають, просить розглянути справу без участі представника селищної ради, з рішенням згодні (а. с. 26, 35). Статтею 280 ЦПК України передбачено, що в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач проти заочного вирішення справи не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. При ухваленні рішення суд керувався наступними правовими нормами. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право використання помешканням для власного проживання та для проживання членів сімї, інших осіб належить його власнику, а за\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном (ст. 383 ЦК України). У відповідності до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. У відповідності з ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Статтею 9\~ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Частиною першою статті 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв'язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Таким чином, під час вирішення питання про втрату особою права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 липня 2013 року, зареєстрованого в реєстрі за № 656 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 серпня 2012 року, зареєстрованого в реєстрі за № 495 спадкоємцем зазначеного у свідоцтві майна [PERSON], який помер 20 жовтня 2011 року, є його дружина [PERSON]. Спадщина, на яку видані свідоцтва, що складаються з житлового будинку під № 16 по вулиці Набережній в селищі Жовтневе (нині Миколаївка) Білопільського району Сумської області та земельної ділянки, площею 0,9155 га, розташованої за зазначеною адресою, що належала спадкодавцю (а. с. 8, 27). [PERSON] про державну реєстрацію прав від 16 серпня 2012 року вбачається, що власником обєкта нерухомого майна житлового будинку № 16, який розташований по вул. Набережній в смт. Жовтневе Білопільського району Сумської області є [PERSON] на підставі про право на спадщину серії ВРР № 927818 від 02 серпня 2012 року, видане Улянівською нотаріальною конторою, реєстр № 495 (а. с. 28). Аналогічні обставини підтверджуються реєстраційним посвідченням Філіалу Білопільської КП «Сумське МБТІ» на житловий будинок № 16 по вул. Набережній в смт. Жовтневе Білопільського району Сумської області та копією технічного паспорту будинку (а. с. 10, 29). З будинкової книги громадян, які проживають в [INFO] вбачається, що [PERSON], [INFO], прописаний за зазначеною адресою з 05 липня 2005 року (а. с. 12-14). [PERSON] довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої відділом ЦНАП Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області від 08 серпня 2018 року за № 1396 встановлено, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO]. До складу її сімї входить: син [PERSON], [INFO], онук [PERSON], [INFO] (а. с. 9). Зі змісту довідки депутата Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області по виборчому округу № 6 [PERSON] вбачається, що [PERSON], [INFO], мешканець смт. Миколаївка, вул. Набережна, буд. 16 не проживає фактично з серпня 2015 року (а. с. 11). Згідно письмового\~пояснення [PERSON], яка є листоношою в смт. Миколаївка вбачається, що у будинку [PERSON] за адресою: вул. Набережна, буд. 16 в смт. Миколаївка Білопільського району Сумської області зареєстрований її онук [PERSON], який з 2015 року за вказаною адресою не проживає (а. с. 10а). З позовної заяви вбачається, що [PERSON], [INFO] є онуком [PERSON], який у 2005 році зареєстрований у її домогосподарстві, що знаходиться за адресою: смт. Миколаївка, вул. Набережна, буд. 16 Білопільського району Сумської області. Проте, починаючи із 2015 року останній фактично в будинку не проживав. Місце його проживання на даний час не відомо, оскільки він виїхав за кордон, участі в утриманні будинку та сплаті комунальних послуг онук позивача не приймає, його речі у домогосподарстві відсутні. За приписами ст.\~72\~ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, здійснюється зняття з реєстрації місця проживання особи. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не є співвласником або наймачем житлового будинку, розташованого в смт. Миколаївка Білопільського району Сумської області по вул. Набережній, буд. 16, який належить позивачу [PERSON] на праві власності, понад рік без поважних причин не проживає у вказаному будинку, а лише зареєстрований у ньому, не приймає участі в утриманні житла та сплаті комунальних послуг, між сторонами не досягнуто будь-якої домовленості щодо укладення договору найму (оренди) житла. Суд вважає, що реєстрація відповідача у житловому будинку, що належить позивачу, порушує її права, оскільки перешкоджає здійсненню права користування та розпорядження своїм майном, як складовими частинами права власності, у звязку з чим позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про судові витрати у справі, суд керується положеннями п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, згідно з яким судові витрати покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. З матеріалів справи вбачається, що у звязку зі зверненням до суду з даним позовом [PERSON] понесла судові витрати у виді судового збору у сумі 704 грн. 80 коп. (а. с. 1). Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved