Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-31 00:00:00

08.02.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання правочину недійсним. 03.10.2017 року представник позивача [PERSON] змінив предмет позову і просив визнати договір позики від 24 березня 2015 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] і посвідчений приватним нотаріусом Новосанжарського районного нотаріального округу Полтавської області [PERSON] 24 березня 2015 року та зареєстрований в реєстрі за № 219, удаваним правочином. Вимоги до суду мотивував тим, що 24 березня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Новосанжарського районного нотаріального округу Полтавської області [PERSON]. В позові вказує, що зазначений договір [PERSON] вимушений був підписати тому, що [PERSON] передала у власність нових співзасновників Товариства з обмеженою відповідальністю «Євробудсервіс» [PERSON]М, [PERSON], [PERSON]Б, [PERSON] обєкти нерухомості, що знаходилися на балансі ТОВ «Євробудсервіс» та отримала готівкою плату за ці обєкти. До одного з цих обєктів віднеслась нежитлова будівля (матеріально-технічний склад Б-1), в якому засновники не мали виробничої зацікавленості та відмовлялися його придбавати. Під час здійснення реєстраційних дій у нотаріуса [PERSON] заявила, що без цього обєкту нерухомості перереєстрація ТОВ «Євробудсервіс» з новими співзасновниками не відбудеться. Всі вище вказані переговори щодо оформлення безгрошового договору позики відбувались в присутності нотаріуса [PERSON], яким заздалегідь вже був підготовлений оспорюваний договір позики. З боку нових співзасновників [PERSON] було вказано, що на сьогодні виробництво потребує багато вкладень і в найближчий час засновники з нею розрахуватися за вказаний обєкт нерухомості не в змозі. Їй було запропоновано передати у власність споруду з відстроченням платежу та за результатами діяльності підприємства, тобто завершення фінансового року і отримання прибутків, на що [PERSON] від укладення договору із зобовязанням від імені ТОВ «Євробудсервіс» відмовилася, аргументуючи це тим, що ТОВ «Євробудсервіс» може збанкрутіти, а їй потрібні гарантії того, що з нею відбудеться розрахунок за вказану будівлю, та зазначила, що вона особисто зясувала всі відомості стосовно [PERSON], який має непогану репутацію, тому вона згодна на перереєстрацію ТОВ «Євробудсервіс» з передачею всього нерухомого майна лише під особисті гарантії [PERSON] та у вигляді укладення безгрошового договору позики, що в свою чергу спонукатиме його та співзасновників на розрахунок з нею. Враховуючи те, що особисті інвестиції [PERSON] на момент укладення договору позики та інших співзасновників ТОВ «Євробудсервіс» складали понад 2 млн.грн., з яких понад 700 тис.грн. планувалось залучити ще, як фінансову допомогу підприємству та, враховуючи ствердження [PERSON], що підприємство, на якому вона працювала спільно з [PERSON], буде досить прибутковим, а вона згодна працювати бухгалтером, [PERSON] дав згоду на укладення договору позики. Вищевказані погодження відбувались в присутності всіх співзасновників ТОВ «Євробудсервіс» [PERSON], [PERSON], [PERSON] та за участі нотаріуса [PERSON] Крім того відповідачка ввела в оману позивача обіцянкою, що не вживатиме заходів щодо повернення коштів за договором позики. На дату укладення спірного договору у [PERSON] не було необхідності у запозиченні коштів на власні потреби чи потреби підприємства, оскільки останній був самодостатньою особою та не потребував будь-яких коштів та не перебував у матеріальній скруті, що підтверджується відмостями про банківські рахунки. Позивач вважає, що оспорюваний договір позики є удаваним правочином, і тому був вимушений звернутися до суду. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 15.02.2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 12.05.2017 року заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено, зупинено стягнення на підставі виконавчого документа виконавчого напису №623, виданого приватним нотаріусом Новосанжарського районного нотаріального округу Полтавської області [PERSON], про стягнення з боржника [PERSON] на користь [PERSON] боргу у розмірі 533991,10 грн. постанову державного виконавця Октябрського відділу державної виконавчої служби міста Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області [PERSON]С про відкриття виконавчого провадження номер ВП 51270820 від 2.06.2016 р. та відповідно постанову старшого державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області [PERSON] про поновлення вчинення виконавчих дій від 14.04.2017 по виконавчому провадженню № 51270820, який оскаржується боржником [PERSON] у судовому порядку до вирішення справи по суті. Ухвалою Новосанжарського\~районного суду\~Полтавської області\~від 04.12.2017\~року заяви відповідача [PERSON] та представника відповідача, адвоката [PERSON], про витребування доказів задоволено. Ухвалою Новосанжарського\~районного суду\~Полтавської області\~від 04.12.2017\~року в задоволенні заяви [PERSON] про скасування заходів забезпечення позову відмовлено. В судовому засіданні позивач та його представник уточнені позовні вимоги підтримали з підстав, що зазначені в заяві. Відповідач [PERSON] через канцелярію суду надала письмові заперечення на позов, в якому просила в задоволенні позову [PERSON] відмовити в повному обсязі (т. 2, а.с. 42-46). В судовому засіданні відповідач та її представник заперечували проти позову, вказавши, що сторона позивача не довела жодної із обставин, на які вона посилається в позові, позовні вимоги вважають безпідставними та надуманими. Відповідач пояснила, що договір позики був укладений в письмовій формі та посвідчений нотаріально. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13 та постановою від 24.02.2016 року у справі № 6-50цс16 визначено наступне: «Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику...». Крім того, нотаріус [PERSON] як додаток до своїх пояснень суду надав копію заяви від 24 березня 2015 року, відібраної від [PERSON], яку він власноручно підписав і якою стверджує той факт, що з 20 жовтня 2004 року в шлюбі не перебуває та у фактичних шлюбних відносинах, і грошові кошти в сумі 500 тис.гривень отримуються ним в особисту приватну власність за договором позики від [PERSON] [PERSON] вказала, що вона не намагалась продати новим засновникам матеріально-технічний склад. Як свідчать наявні в справі документи, право власності на вказане приміщення ще 17 березня 2015 року зареєстрував за ТОВ «Євробудсервіс» його директор (він же один з нових засновників підприємства) [PERSON] Не підтвердився в судових засіданнях і той факт, що нібито без підписання договору позики не відбулася б перереєстрація ТОВ «Євробудсервіс» за новими засновниками. В матеріалах реєстраційної справи, що надана Відділом реєстрації при Новосанжарсьій РДА є нотаріально посвідченні заяви старих засновників про уступку своїх часток в статутному капіталі ТОВ «Євробудсервісу» новим засновникам і датовані вони 23 березня 2015р., тобто до заключения договору позики. В матеріалах справи є і відповідний протокол з підписами як старих, так і нових засновників. Також [PERSON] пояснила, що в матеріалах справи є [PERSON] з Реєстру для реєстрації нотаріальних дій за 2015 року, наданий нотаріусом. З нього теж видно, що справжність підписів на Статуті ТОВ «Євробудсервіс» були посвідченні в реєстрі під номерами 215, 216, 217, 218, а підписи [PERSON] і [PERSON] на договорі позики під номером 219. Крім того, вказала відповідачка, що заслуговують на увагу так звані докази в формі протоколів загальних зборів засновників, присвячених ніби-то укладенню договору позики між [PERSON] та [PERSON] В справі є два протоколи під номером № 2/15. В обох в порядок денний включені питання обрання голови Товариства та вибори ревізійної комісії та її голови. Один датований 5.04.2015 року, а другий 24.03.2015 року. Протокол від 05.04.2015 року [PERSON] долучив до позову по справі № 542/1054/16-ц до [PERSON] про захист майнових прав та відшкодування збитків 31.05.2016 року, протокол від 24.03.2015 року [PERSON] долучив до заяви про зміну позову за даною справою 03.10.2017 року. При наданні оригіналів документів до суду на протоколі від 05.04.2015 року було від руки зазначено, що це виписка, що не може бути правдою, хоча б тому, що перелік присутніх в обох протоколах не співпадає, та й текст відрізняється. Крім того, на протокол від 05.04.2015 року зроблено посилання в Акті перевірки фінансово-господарської діяльності ТОВ «Євробудсервіс» від 20.04.2015 року. Зазначила, що зміни до Статуту ТОВ «Євробудсервіс» (саме зміна засновників) відбулася як вбачається з штампу Державного реєстратора на титульній сторінці статуту 25.03.2015 року, тож цілком зрозуміло, що 24.03.2015 року ревізійну комісію в складі зазначеному в протоколі № 2/15 від 24.03.2015 року вибирати було і нікому і ні з кого. Третя особа\~приватний нотаріус\~[PERSON]\~проти позовних\~вимог [PERSON]\~заперечує,\~та суду\~пояснив,\~що близько\~за тиждень\~до дати\~укладення договору\~до нього\~на прийом\~прийшли [PERSON]\~та [PERSON],\~які пояснили,\~що мають\~намір укласти нотаріально договір позики та прохали пояснити їм, як правильно його оформити. Після цього [PERSON] попрохав дати йому проект договору позики для попереднього ознайомлення. Ним особисто було роздрукований з компютера та наданий [PERSON] проект договору позики, отримавши який останній зазначив, що у нього є знайомий юрист і він порадиться з ним, а потім прийме рішення про укладення договору позики та на яких умовах. Після цього, 24.03.2015 року до нотаріуса знову зявилися зазначені особи, які підтвердили свою готовність на укладення договору позики та посвідчення його нотаріально. Нотаріус зазначив, що під час посвідчення вказаного договору позики від 24.03.2015 року свідки були відсутні. Вважає, що посилання позивача на те, що під час укладення оспорюваного договору позики фактичної передачі коштів не було не заслуговують на увагу, оскільки кошти [PERSON] були передані [PERSON] ще до підписання вказаного договору позики, про що сторони підтвердили та засвідчили своїми підписами в тексті договору позики від 24.03.2015 року. Вказав, що на виконання положень ст. 44 Закону України «Про нотаріат» нотаріусом в кожному випадку посвідчення будь-якого правочину перевіряється волевиявлення сторін на укладення правочину, а також вивчається зміст наданих сторонами документів, що також було зроблено при посвідченні договору позики від 24.03.2015 року. Під час посвідчення договору позики, укладеного між [PERSON] та [PERSON] зясовував у сторін: чи розуміють вони зміст угоди, чи вільне їх волевиявлення на укладення угоди, на що сторони зазначеного договору, в т.ч. [PERSON], підтвердили, що вони діють вільно без фізичного чи-то психічного примусу, що підтвердили також своїми підписами в тексті договору позики, та словами: «Ми, Сторони, підтверджуємо, що цей договір відповідає нашим дійсним намірам і не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, укладається нами у відповідності зі справжньою нашою волею, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску та на вигідних для нас умовах і не є результатом впливу тяжких обставин, договір укладається нами без застосування обману чи приховування фактів, які мають істотне значення, ми однаково розуміємо значення, умови договору, його природу і правові наслідки, бажаємо настання саме тих правових наслідків, що створюються даним договором, а також свідчимо, що договором визначені всі істотні умови, про що свідчать наші особисті підписи на договорі». Нотаріус вказав, що позивач у поданій позовній заяві зазначає, що відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Оскільки договір позики є укладеним з моменту передання грошей, то нотаріусом необхідно було також відібрати від [PERSON] заяву від позичальника про те, що гроші від позикодавця за договором позики ним отримано. Така заява залишається у позикодавця для підтвердження укладення договору позики на випадок примусового стягнення борту. За загальною практикою у справах нотаріуса також залишається заява позичальника про отримання грошових коштів за договором. Зазначив, що відібрання нотаріусом заяви під час посвідчення договору позики від позичальника про те, що гроші від позикодавця за договором позики ним отримано не передбачено, а ні самим договором позики, а ні іншими нормативно-правовими актами України. Разом з тим, нотаріусом під час посвідчення договору позики від 24 березня 2015 року за реєстровим № 219, відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та вимог ст.ст. 61-65 Сімейного Кодексу України було відібрано необхідні заяви від [PERSON] та [PERSON], які підписані ними власноручно. Представник третьої особи, ТОВ «Євробудсервіс», [PERSON] заявлений [PERSON] позов підтримує та просить задовольнити, оскільки обставини, викладені в позовній заяві, відповідають дійсності та мотивам укладення оспорюваного договору позики. Зазначив, що 24.03.2015 року перед підписанням спірного договору, в присутності приватного нотаріуса [PERSON], за участю засновників товариства, та за ініціативою [PERSON] відбулося обговорення умов укладення даного безгрошового договору між останньою та [PERSON] Після укладення договору, того ж дня відбулися збори засновників товариства, на яких було прийняте рішення про взяття товариством на себе зобовязань по цьому договору, тому як річ ішла про відшкодування [PERSON] вартості складського приміщення і ні на які інші умови та з іншими особами, як гарантією розрахунку, [PERSON] не погоджувалась. Всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у звязку з наступним. У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 24 березня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Новосанжарського районного нотаріального округу Полтавської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 219. Відповідно до умов договору [PERSON], як позикодавець, передала у власність [PERSON], як позичальнику, а позичальник прийняв у позикодавця, строком до 31.12.2015 року грошові кошти в розмірі 500000,00 грн. (т. 1 а.с. 10, 11). 26 травня 2016 року приватний нотаріус Новосанжарського районного нотаріального округу Полтавської області [PERSON] виніс виконавчий напис про стягнення з [PERSON] невиплачених в строк на підставі договору позики від 24.03.2015 року грошових кошті в розмірі 500000,00 грн. суми позики, а також витрат, повязаних із вчиненням виконавчого напису нотаріуса, в розмірі 2700,00 грн., 25250,00 грн. суми боргу, нарахованого відповідно до індексу інфляції за час прострочення повернення позики, 6041,10 грн. трьох процентів річних від прострочення виконання зобовязання за період з 01.01.2016 року по 26.05.2016 року, що разом становить 533991,10 грн. (т. 1 а.с. 12). Статтею 202\~ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). До удаваних\~правочинів наслідки\~недійсності,\~передбачені статтею 216 ЦК,\~можуть застосовуватися\~тільки у\~випадку,\~коли правочин,\~який сторони\~насправді вчинили,\~є нікчемним\~або суд\~визнає його\~недійсним як\~оспорюваний.\~З огляду\~на наведені\~нормативні положення\~вбачається,\~що закон\~не передбачає\~недійсність удаваного\~правочину,\~а лише\~пропонує застосувати\~до відносин\~сторін норми,\~що регулюють\~правочин,\~який сторони\~дійсно мали\~на увазі.\~Удаваний правочин\~вчиняється для\~прикриття іншого\~правочину,\~внаслідок чого\~наявні два\~правочини той,\~що прикривається,\~тобто прихований,\~і удаваний такий, що прикриває перший правочин. мета полягає не тільки в тому, щоб приховати дійсну волю сторін, а й спричинити інші наслідки, які випливають із правочину, що прикривається. Саме в цьому і полягає дійсна воля сторін удаваного правочину. Для кваліфікації удаваного правочину важливо, щоб частина умов удаваного і прихованого правочину збігалася. Відповідно до ст.\~235\~ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Із системного аналізу вказаної норми права вбачається, що удаваним є правочин, що вчинюється з метою приховання іншого правочину, який сторони насправді вчинили, тому при укладенні удаваного правочину до відносин його учасників застосовуються правила щодо правочину, який сторони мали на увазі (який сторони приховали). Особа, яка стверджує про укладення правочину з метою приховати інший правочин, повинна довести, що правочин укладений з такою метою. Воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, за удаваним правочином настають інші права та обовязки, ніж ті, що передбачені правочином, за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. Отже, виходячи зі змісту указаної норми, сторони вчиняють певний правочин для приховання іншого правочину, який вони (ці ж сторони) насправді вчинили. Позивач вважає, що оспорюваний договір позики є удаваним правочином, проте договір позики вважається укладеним в момент здійснення дії по передачі предмета договору (в даному випадку грошей) на основі попередньої домовленості. Ця особливість реальних договорів зазначена в ч. 2 ст. 640 ЦК України: «Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії». В пункті 25 Постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» надано розяснення наступного змісту: За удаваним правочином (стаття 235 ЦК (435-15)) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обовязки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК (435-15) має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК (435-15), можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний. Верховний Суд\~України в\~Узагальнені від\~24.11.2008\~року «Практика\~розгляду судами\~цивільних справ\~про визнання\~правочинів недійсними»\~в розділі\~«Правові наслідки\~вчинення удаваного\~правочину» зазначив\~наступне: ...Закон не передбачає недійсність удаваного правочину, а лише пропонує застосовувати до відносин сторін норми, що регулюють той правочин, який сторони дійсно мали на увазі. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що укладений між сторонами договір позики не є удаваним правочином. Також суд приймає до уваги досліджені в судовому засіданні письмові докази, а саме: - заяву від 24.03.2015 року, відібрану нотаріусом від [PERSON], яку він власноручно підписав і якою стверджує той факт, що з 20 жовтня 2004 року в шлюбі не перебуває та у фактичних шлюбних відносинах, і грошові кошти в сумі 500000,00 грн. отримуються ним в особисту приватну власність за договором позики від [PERSON]; - заяву від 24.03.2015 року, відібрану нотаріусом від [PERSON], про те, що вона передала грошові кошти в сумі 500000,00 грн. [PERSON] в особисту приватну власність за вказаним договором позики. Крім цього, позивач всупереч наведеним нормам права та судовій практиці заявляючи позовну вимогу про визнання договору позики від 24.03.2015 року удаваним правочином, не вказує для приховання якого саме правочину сторони вчинили оспорюваний правочин. Позивач вказує,\~що договір\~позики укладений\~між ними\~з процесуальними\~порушеннями,\~так як\~не було «.... Розписки, яка за своєю суттю є документом, який підтверджує укладання договору позики, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей». Проте суд, з такими висновками не може погодитися, оскільки згідно з нормами чинного цивільного законодавства договір позики може укладатись як в усній так, і в письмовій формі. В Цивільному кодексі України зазначено, що договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч. 1 ст. 1047 ЦК України). Закон не вимагає нотаріального посвідчення договору позики, проте за домовленістю сторін чи на вимогу однієї з сторін, договір може бути нотаріально посвідчений. В даному конкретному випадку, форма договору позики витримана. При укладанні договору позики сторони керуються загальними положеннями закону про порядок укладення договору. Тобто договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Закон визначає, що за договором позики істотною є умова щодо предмета договору. Цивільний кодекс не відносить строк виконання договору позики та ціну до істотних умов договору. Для укладення договору основне значення мають істотні умови. За загальною нормою цивільного права, договір вважається укладеним в належній формі тільки якщо сторони домовилися з приводу всіх суттєвих умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дії по передачі предмета договору (в даному випадку грошей) на основі попередньої домовленості. Ця особливість реальних договорів зазначена в ч. 2 ст. 640 ЦК України: «Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії». Поняття договору позики визначено ст. 1046 ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти і або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.\~1047\~Цивільного кодексу\~України договір\~позики укладається\~у письмовій\~формі,\~якщо його\~сума не\~менш як\~у десять\~разів перевищує\~встановлений законом\~розмір неоподаткованого\~мінімуму доходів\~громадян.\~Згідно із\~частиною другою статті 1047\~ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма\~договору позики\~внаслідок його\~реального характеру\~є доказом\~не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Свідок [PERSON]\~пояснила,\~що вона працює з [PERSON] 23 роки. В 2015 році він запропонував їй вкласти кошти в підприємство, яке він вирішив відкрити в смт. Нові Санжари. Вперше вона приїхала в смт. Нові Санжари до нотаріуса 24.03.2018 року для підписання статуту новоствореного підприємства. Коли [PERSON] запропонувала [PERSON] підписати договір позики, вона була категорично проти. При підписанні договору позики 24.03.2015 року крім [PERSON] та [PERSON] були присутні [PERSON] та [PERSON], а вона в цей час вийшла. Вказала, що спочатку були посвідчені підписи на статуті, а потім укладався договір позики. Зазначила, що [PERSON] підписав договір, не читаючи його, оскільки приїхав без окулярів. Стосовно підписання протоколу № 2/15 від 24 березня 2015 року, свідок [PERSON] стверджує, що після відвідин нотаріуса, всі нові засновники поїхали в Полтаву і там відбулися загальні збори засновників, де і був складений та підписаний вказаний протокол. Свідок [PERSON]\~пояснив,\~що з\~[PERSON]\~він є\~співзасновником ТОВ\~«Євробудсервіс».\~24.03.2015\~року в\~кабінеті нотаріуса\~в присутності\~нотаріуса [PERSON],\~[PERSON],\~[PERSON]\~особисто він\~передав [PERSON]\~кошти за\~продане нею\~підприємство в\~сумі 30\~тис.\~доларів США.\~На іншу\~суму,\~що не\~вистачає,\~а саме\~20\~тис.\~доларів США,\~[PERSON]\~заставила [PERSON]\~підписати розписку.\~Під час\~підписання [PERSON]\~розписки,\~якою виявився\~договір позики,\~24.03.2015\~року були\~присутні всі,\~в тому\~числі і\~свідок [PERSON]\~(про\~це його\~конкретно запитувала\~адвокат [PERSON]О.). Вказав, що спочатку він передав [PERSON] кошти, які вона перерахувала при всіх, тоді укладався договір позики, а потім засвідчувалися підписи на статуті. Стосовно підписання протоколу № 2/15 від 24 березня 2015 року свідок [PERSON] стверджує, що після відвідин нотаріуса всі нові засновники поїхали в «офіс» підприємства, що знаходиться в смт. Нові Санжари по пров. Слюсарному, 1а, і саме там відбулися загальні збори засновників і був складений і підписаний вказаний протокол. Вказані пояснення свідків не спростовують висновків суду. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, позивачем не доведено удаваності спірного договору позики. Згідно ч. 7 ст. 141 ЦПК України у разі\~залишення позову\~без задоволення,\~закриття провадження\~у справі\~або залишення\~без розгляду\~позову позивача,\~звільненого від\~сплати судових\~витрат,\~судові витрати,\~понесені відповідачем,\~компенсуються за\~рахунок держави\~у порядку,\~встановленому Кабінетом\~Міністрів України.

Outcome: dismissed