Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

09 січня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. В обґрунтування своїх позовних вимог послався на те, що 24 липня 2007 року Акціонерний інноваційний комерційний банк «УкрСиббанк», що змінив найменування на ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] уклали договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11187607000. Відповідно до умов вищевказаного договору, банк зобов'язався надати позичальнику кредит у сумі 8495,00 доларів США та взяла на себе зобов'язання повернути наданий кредит у повному обсязі в строк до 23 липня 2014 року зі сплатою 12,50 % річних за користування кредитом. 20 квітня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» було укладено договір факторингу №05/12, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» своє право вимоги заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11187607000 від 24 липня 2007 року. 20 квітня 2012 року між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ТОВ «Вердикт Фінанс» укладено договір факторингу № 05/12-ВК, відповідно до умов якого ТОВ «Кредит Фінанс» відступив на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» своє право вимоги заборгованості за вказаним договором. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Кредитним договором [PERSON] передала у заставу автомобіль: ТИП ТЗ: легковий седан-В; марка-DAEWOO-LANOS, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер: [NUMBER], який належить [PERSON] на праві власності. Через неналежне виконання умов Договору у відповідача станом на 06.11.2013 року виникла заборгованість у розмірі 94879,64 грн. яка складається з: заборгованість по основній сумі - 49983,84 грн., заборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги - 22111,53грн., нараховані відсотки на дату подачі позову - 9823,23 грн., пені за несвоєчасно виконані зобов'язання - 11461,49 грн., три проценти річних від простроченої суми - 1 499,55 грн. Отже, з огляду на те, що відповідач [PERSON] у добровільному порядку існуючу у нього перед позивачем кредитну заборгованість не погашає, позивач просив суд звернути стягнення на користь ТОВ «Вердикт фінанс» на предмет застави автомобіль: ТИП ТЗ: легковий седан-В; марка-DAEWOO-LANOS, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер: [NUMBER], який належить [PERSON] на праві власності, надавши Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» право продати заставлений автомобіль від імені [PERSON] шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншими особами-покупцями. Витребувати у [PERSON] автомобіль: ТИП ТЗ: легковий седан-В; марка-DAEWOO-LANOS, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер: [NUMBER] та передати у володіння ТОВ «Вердикт фінанс». Надати ТОВ «Вердикт фінанс» право вчиняти від імені [PERSON] усі дії, необхідні для зняття вказаного автомобіля з обліку за місцем звернення у одному з центрів надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, в тому числі із письмовою заявою про зняття з обліку, на звернення із письмовою заявою про видачу нового свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого та викраденого, на отримання акту огляду вказаного автомобіля, на отримання нового свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, на підпис зазначених заяв, на пред'явлення вказаного автомобіля для огляду та судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні Макаренко С.С. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити згідно обґрунтування, викладеного в позовній заяві, посилаючись на докази наявні в матеріалах справи. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином відповідно до вимог ст. 74 - 76 ЦПК України, про причини своєї неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернулася, а також не скористалася правом надання заперечень проти позову. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено що, 24 липня 2007 року Акціонерний інноваційний комерційний банк «УкрСиббанк», що змінив найменування на ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] уклали договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11187607000. Відповідно до умов вищевказаного договору, банк зобов'язався надати позичальнику кредит у сумі 8495,00 доларів США та взяла на себе зобов'язання повернути наданий кредит у повному обсязі в строк до 23 липня 2014 року зі сплатою 12,50 % річних за користування кредитом. (а.с. 16-24). Згідно п. 1.2.1 даного кредитного договору надання кредиту (грошових коштів) здійснюється у наступний термін: 24 липня 2007 року. Пунктом 1.2.2 договору позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку № 1 до договору, але у будь-якому випадку не пізніше 23 липня 2014 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору та/або умов відповідної угоди сторін. Згідно п. 1.3.1 договору за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 12,50 відсотків річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов договору. Строк сплати процентів: з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти (п. 1.3.4 договору). Згідно п. 1.4 договору кредит надається для його особистих потреб, а саме: на придбання: автомобіля DAEWOO-LANOS. Відповідно до п. 2.1 договору у забезпечення виконання усіх грошових зобов'язань в повному обсязі позичальника за договором надається порука [PERSON], згідно договору поруки № 11187607000 від 24 липня 2007 року, а також позичальник передає в заставу, а банк приймає наступне рухоме майно, а саме - транспортний засіб DAEWOO-LANOS, рік випуску 2007, тип ТЗ. Згідно п. 2.2 договору за домовленням сторін вартість предмету застави складає 47935,00 гривень. Предмет застави є власністю позичальника на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 18 липня 2007 року укладеного з МВ ДАІ УМВС України, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] виданого 18.07.2007 року РП 1-го МВ ДАІ УМВС України в Дніпропетровської області . (п. 2.4 кредитного договору). Відповідно до п. 8.1 договору звернення стягнення на предмет застави здійснюється банком: у випадках невиконання або неналежного виконання позичальником зобов'язань за цим договором та/або у разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності або визнання банкрутом позичальника. Згідно п. 8.2 договору звернення стягнення на предмет застави здійснюється: або на підставі рішення суду; або шляхом застосування позасудових засобів звернення стягнення. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надав [PERSON] кредит у сумі 8495,00 доларів США, що підтверджується випискою по кредитному договору (а.с.60-66). У порушення умов договору, позичальник свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 06.11.2013 року виникла заборгованість у розмірі 94879,64 грн. яка складається з: заборгованість по основній сумі - 49983,84 грн., заборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги - 22111,53грн., нараховані відсотки на дату подачі позову - 9823,23 грн., пені за несвоєчасно виконані зобов'язання - 11461,49 грн., три проценти річних від простроченої суми - 1 499,55 грн. (а.с. 52-59). Представником позивача було надано до суду витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 22 листопада 2013 року, згідно якого вбачається, що в даному реєстрі зареєстроване обтяження за договором застави транспортного засобу № 11187607000 від 24 липня 2007 року АКІБ «УкрСиббанк» на транспортний засіб , ТИП ТЗ: легковий седан-В; марка-DAEWOO-LANOS, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер: [NUMBER], який належить [PERSON] (а.с. 49-51). 20 квітня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» було укладено договір факторингу №05/12, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» своє право вимоги заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11187607000 від 24 липня 2007 року (а.с. 74-77). 20 квітня 2012 року між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ТОВ «Вердикт Фінанс» укладено договір факторингу № 05/12-ВК, відповідно до умов якого ТОВ «Кредит Фінанс» відступив на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» своє право вимоги заборгованості за вказаним договором (а.с. 78-80). Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень вказаних вище договорів, врегульовані нормами Цивільного кодексу України, Закону України «Про заставу», Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реалізацію обтяжень». Так, відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором, який укладається в письмовій формі, банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Статтею 590 ЦК України передбачено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 20 Закону «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Звернення стягнення на заставлене майно державного підприємства (підприємства, не менше п'ятдесяти відсотків акцій (часток, паїв) якого є у державній власності) здійснюється за рішенням суду. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реалізацію обтяжень» обтяження рухомого майна реєструються в Державному реєстрі в порядку, встановленому цим Законом. Статтею 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реалізацію обтяжень» унормовано, що взаємні права та обов'язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» за рахунок предмета обтяження обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій договором. За змістом ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реалізацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. Згідно частини 1 статті 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реалізацію обтяжень» обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Пунктом 4 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реалізацію обтяжень» встановлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), згідно зі ст. 514 вказаного кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов'язку в натурі. Вирішуючи позовні вимоги про звернення стягнення на предмет застави, суд вважає їх законними та обґрунтованим з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] не виконує своїх зобов'язань стосовно повернення кредиту та має перед позивачем станом на 06 листопада 2013 року заборгованість у розмірі 94879,64 гривень. Виконання зобов'язань за вищевказаним договором кредиту було забезпечено заставою транспортного засобу - автомобіль: ТИП ТЗ: легковий седан-В; марка-DAEWOO-LANOS, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер: [NUMBER] . Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України закріплено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, своїм правом на участь у судовому розгляді справи не скористався, про день, час та місце розгляду якої був повідомлений належним чином, заперечення на позовну заяву суду не надав, також не надав жодних доказів на підтвердження погашення заборгованості за кредитним договором або контррозрахунку, на спростування розміру грошового зобов'язання, який позивач просить стягнути з відповідачів. Враховуючи графіків погашення кредитного зобов'язання, що підтверджує факт визнання ним грошових зобов'язань, та з огляду на те, що в судовому порядку вищевказаний кредитний договір визнаний недійсним не був, з урахуванням презумпції правомірності правочину, укладеного з додержанням встановленої форми, закріпленої ст. 204 ЦК України, суд вважає, що позовні вимоги щодо звернення стягнення на предмет застави є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню з урахуванням вимог ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реалізацію обтяжень». Однак, суд відмовляє в частині всіх інших вимоги позивача, оскільки вони суперечать порядку звернення стягнення на рухоме майно визначених в Законі України «Про виконавче провадження». Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову частково. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача судовий збір у сумі 948,80 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial