Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

08.11.2019 року [PERSON] звернулася до Новозаводського районного суду м. Чернігова з позовною заявою до Комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради /далі КП «ЧМБТІ» Чернігівської обласної ради/, в якій просить: стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08.12.2017 року по 02.05.2019 року включно в сумі 176 594 грн. 00 коп. Ухвалою суду від 06.12.2019 року було залучено до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Чернігівську обласну раду, Управління комунального майна Чернігівської обласної ради. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з підстав, вказаних в позовній заяві. Представник третьої особи - Управління комунального майна Чернігівської обласної ради в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, поклавшись на письмові пояснення. (а.с. 61-63) Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином (а.с. 60), надіславши до суду відзив на позовну заяву. (а.с. 32-33) Представник третьої особи Чернігівської обласної ради в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином. Від нього надійшли письмові пояснення з додатками. (а.с. 61-69) Вислухавши представника позивача, представника третьої особи Управління комунального майна Чернігівської обласної ради, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Чернігівської обласної ради від 07.12.2017 року №62-11/VII, припинено контракт, укладений управлінням комунального майна Чернігівської обласної ради 19.06.2013 року та звільнено [PERSON] з посади начальника КП «ЧМБТІ» Чернігівської обласної ради з 07.12.2017 року. (а.с. 64) Однак, рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 02.05.2019 року, яке набрало законної сили 30.09.2019 року, позов [PERSON] до Чернігівської обласної ради про визнання незаконним та скасування рішення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди, - задоволений частково, а саме: визнано незаконним та скасовано рішення Чернігівської обласної ради №62-11/VII від 07.12.2017 року «Про звільнення [PERSON] з посади начальника КП «ЧМБТІ» Чернігівської обласної ради»; поновлено [PERSON] на посаді начальника КП «ЧМБТІ» Чернігівської обласної ради з 07.12.2017 року; стягнуто з Чернігівської обласної ради на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди 2000 грн. 00 коп.; стягнуто з Чернігівської обласної ради на користь [PERSON] 1280 грн. 00 коп. у повернення сплачених судових витрат. У задоволенні вимог до Чернігівської обласної ради в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відмовлено, в зв`язку з тим, що остання не є належним відповідачем у даній справі, оскільки заробітна плата виплачувалася за місцем роботи позивача, а саме КП «ЧМБТІ» Чернігівської обласної ради. (а.с. 4-21) В даному випадку, позивач звернулась з позовом вже до КП «ЧМБТІ» Чернігівської обласної ради про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і, з огляду на положення ст. 235 КЗпП України, дані вимоги є обґрунтованими, оскільки у зв`язку з незаконним звільненням і в подальшому, поновленні на посаді, позивач набуває беззаперечне право на отримання сум середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу до моменту поновлення на посаді. Суд не може прийняти до уваги посилання представника відповідача щодо безпідставності заявлених позивачем вимог про стягнення середнього заробітку за період понад один рік, оскільки судовий розгляд його заяви про поновлення на роботі здійснювався більше одного року не з його вини, що відповідає положенням ст. 235 КЗпП України. Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення середнього заробітку з КП «ЧМБТІ» Чернігівської обласної ради за час вимушеного прогулу за період з 08.12.2017 р. по 02.05.2019 р. включно. Проведений представником позивача розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню з відповідача, ґрунтується на положеннях постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р., якою затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати. Беручи до уваги даний розрахунок, стягненню з відповідача підлягає сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 176 594 грн. 00 коп. (обов`язкові платежі з даної суми не утримувалися). Доводи представника відповідача щодо безпідставного врахування позивачем при розрахунку середньоденної заробітної плати відповідної суми відпускних, також не заслуговують на увагу, оскільки ним, в установленому порядку та формі, не представлено суду, ні власноруч розрахованого розміру середньоденної заробітної плати позивача, ні письмових відомостей щодо розширеного переліку складових його заробітної плати. Більш того, згідно вказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати, виплати за час проведеної відпустки не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, а не визначення середньоденної заробітної плати. Крім того, суд дає критичну оцінку посиланням учасників судового процесу на відповідне рішення Чернігівської обласної ради від 28 березня 2018 року «Про внесення змін до рішень обласної ради», оскільки Деснянський районний суд м. Чернігова, у своєму рішенні від 02 травня 2019 року про поновлення позивача на роботі, вже давав належну правову оцінку вказаному розпорядчому документу. Крім того, на підставі ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1765 грн. 94 коп.

Outcome: approved