Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-31 00:00:00

08.07.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до територіальної громади м. Вознесенська Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку, надану для обслуговування житлового будинку [ADDRESS] в м. Вознесенську Миколаївської області площею 0,0349 га. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 12.05.1994 року за договором міни нерухомого майна придбав у [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] в м. Вознесенську Миколаївської області. Право власності на житловий будинок було зареєстровано за ним 16.05.1994 року в КП «Вознесенське МБТІ». Проте право власності на земельну ділянку надану для обслуговування вказаного житлового будинку позивач на своє ім'я не оформив, а власником її залишилась [PERSON] Оскільки право власності на будинок на підставі цивільно-правової угоди вже набути неможливо, так як її власник помер, то за захистом своїх прав він звернувся до суду. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду оригінали документів та заяву в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив справу розглядати без його участі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, судом про розгляд справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив справу розглядати без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню зважаючи на наступне. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до нотаріально посвідченого договору міни нерухомого майна позивач [PERSON] обміняв належну йому квартиру за [ADDRESS] в м. Вознесенську на житловий будинок [ADDRESS] в м. Вознесенську Миколаївської області, який належав [PERSON] Право власності на житловий будинок було зареєстровано за ним 16.05.1994 року в КП «Вознесенське МБТІ» за реєстровим №2952 ( а.с. 5-6). В судовому засіданні встановлено, що право власності на земельну ділянку, надану для обслуговування житлового будинку [ADDRESS] в м. Вознесенську Миколаївської області на даний час зареєстровано за [PERSON], що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю від 19.10.1993 року за № 1711, витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку (а.с.11-12). [PERSON] померла [INFO] року в с. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області, що підтверджується актовим записом про смерть за № 41 від 11.01.2008 року. Відповідно до чинної на час укладення правочину редакції ст. 30 ЗК України (1990 року) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. Що також узгоджується з п.п. «ґ» п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами та доповненнями, внесеними постановою №2 від 19 березня 2010 року). Згідно зазначеної постанови при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалося у договорі відчуження. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, а цивільне право позивача підлягає захисту шляхом визнання його власником спірного майна у порядку та розмірі, передбаченому ст. 40, п. «г» ч. 1 ст. 121 ЗК України.

Outcome: approved