Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-12 00:00:00

08 жовтня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову посилається на те, що відповідач з метою отримання банківських послуг підписав Заяву № б/н від 18.02.2011 року. [PERSON] було відкрито кредитний рахунок, встановлено початковий кредитний ліміт та видано кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 2000 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керується пунктами 2.1.2.3, 2.1.2.4 «Умов та правил надання банківських послуг», де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку та дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою та безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідач [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та позивачем договір, що підтверджується підписом у заяві. У зв`язку із неналежним виконанням умов договору станом на 15.09.2020 року загальна сума заборгованості по кредиту становить 10719 грн. 13 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача на його користь та судовий збір в розмірі 2102 грн. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 жовтня 2020 року відкрито провадження в справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 13 листопада 2020 року. Представник позивача за довіреністю №3013-К-Н-О від 10.08.2020 року Кіріченко В.М. у судове засідання не з`явився, подав з позовною заявою клопотання про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав в повному обсязі. У разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомленим в установленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомив, відзив на позов, заяв про розгляд справи у його відсутності чи відкладення розгляду справи суду не подав. 13 листопада 2020 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не надав, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України. З`ясувавши думку представника позивача, викладену у письмовому клопотанні, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Частиною 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Як передбачено ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Судом встановлено, що [PERSON] став клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим уклав договір про надання банківських послуг шляхом підписання анкети-заяви б/н від 18 лютого 2011 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, згідно якої отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. АТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов`язків ПАТ КБ «ПриватБанк» у зв`язку з чим на підставі рішення Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 року № 519 змінено тип та найменування позивача, про що зазначено в його Статуті. У анкеті-заяві зазначено, що відповідач [PERSON] згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку. Позивач зазначає, що на даний час відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «ПриватБанк», що стало приводом для звернення до суду з вказаним позовом. АТ КБ «ПриватБанк» обґрунтовувало свій позов у частині стягнення простроченого тіла кредиту, процентів, пені тим, що між сторонами був укладений кредитний договір, за умовами якого [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, однак, останній не виконував зобов`язання за цим договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість. На підтвердження вказаних обставин АТ КБ «ПриватБанк» надало суду: Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 18.02.2011 року, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»; розрахунок заборгованості за кредитним договором [PERSON] станом на: 13.12.2015 року, 30.09.2019 року та 15.09.2020 року; довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна 55 днів пільгового періоду» від 17.02.2020 року. Докази у справі достовірно вказують на те, що АТ КБ «ПриватБанк» відкрило на ім`я відповідача картковий рахунок, видало кредитну картку, на яку перераховані кредитні кошти. Відповідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] згідно кредитного договору б/н отримав кредитну картку 17.02.2011 року № [NUMBER] строком дії до листопада 2014 року, 23.07.2013 року № [NUMBER] строком дії до липня 2017 року, 27.12.2016 року № [NUMBER] строком дії до вересня 2018 року. Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти № [NUMBER] [PERSON] відбувалась зміна кредитного ліміту, а саме: 17.02.2011 року встановлено кредитний ліміт 500 грн.; 17.02.2011 року зменшено кредитний ліміт до 300 грн.; 28.10.2011 року збільшено кредитний ліміт до 500 грн.; 23.04.2012 збільшено кредитний ліміт до 2000 грн.; 21.04.2015 року зменшено кредитний ліміт до 1928 грн. 66 коп.; 27.12.2016 року зменшено кредитний ліміт до 1928 грн. 66 коп.; 17.08.2018 року зменшено кредитний ліміт до 0 грн. З виписки по особовому рахунку [PERSON] станом на 16.09.2020 року вбачається, що відповідач отримував кредитні кошти та користувався ними. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №б/н від 18.02.2011 року, станом на 31.12.2015 року, станом на 30.09.2019 року та станом на 15.09.2020 існує заборгованість в сумі 10719 грн. 13 коп., з яких: 2698 грн. 74 коп. заборгованість за простроченим тілом кредита, 942 грн. 72 коп. - заборгованість за процентами нарахованим на прострочений кредит згідно ст. 625, 7077 грн. 67 коп - заборгованість по пені. З положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч.ч.1, 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. В силу ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом також встановлено, що підписана відповідачем [PERSON] заява не містить процентної ставки за надані кредитні кошти. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченим тілом кредиту, за процентами нарахованими на прострочений кредит, пеню. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 18.02.2011 року, посилався на Витяг з «Тарифів Банку» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку як невід`ємні частини спірного договору. Дійсно, витяг із Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначають, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентну ставку, розмір обов`язкового щомісячного платежу, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, розмір комісії, відповідальність сторін, зокрема штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років, а також інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяги з Тарифів та Витяг з Умов розумів [PERSON] та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, пені, зокрема у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Відсутність достатніх підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. У зв`язку з цим, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 3 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися нижчестоящими судами при застосуванні норм права. Велика Палата Верховного Суду зазначила: оскільки підписана лише заява-анкета, яка не містить детальних умов договору, а Правила надання банківських послуг та Тарифів обслуговування кредитних карт не містять підпису боржника, тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, окрім анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк» від 18 лютого 2011 року, [PERSON] підписав також 17 лютого 2011 року довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», в якій визначено умови щодо розміру процентної ставки - 2,5% в місяць, що становить 30,00% річних, порядку нарахування та сплати процентів, порядку погашення заборгованості по кредиту, розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір та порядок нарахування неустойки: пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів: пеня = (пеня1)+ (пеня2)= (базова відсоткова ставка за договором) / 30-нараховується за кожний день прострочки кредиту, (пеня2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. на місяць, нараховується 1 раз в місяць, при наявності прострочення за кредитом або відсотками 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму понад 50 грн.; штраф при порушенні строків по будь-якому із платежів більш ніж на 30 днів - 500 грн. + 5% суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісії. Відповідно до наданого АТ КБ «Приватбанк» розрахунку, банк обраховував проценти за користування відповідачем кредитом за іншою ставкою, а саме з 17.02.2011 року по 29.08.2014 року - 2,5% в місяць, що становить 30,0 % річних, що відповідає довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року - 2,9% в місяць, що становить 34,80 % річних, з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року - 3,6% в місяць, що становить 43,20 % річних, з 01.01.2016 року по 23.08.2016 року - 2,9%, з 24.08.2016 року по 15.12.2016 року - 3,6%, з 27.12.2016 року по 31.07.2020 року - 3,5%, з 01.08.2020 року по 15.09.2020 року 3,4%, що не відповідає довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду». Отже, розмір пені, розрахований банком з урахуванням розміру процентів за ставкою, не був погоджений сторонами. При цьому наявна в матеріалах справи довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем 17.02.2011 року, в якій зазначено, що вона складена по договору №SAMDN50000041122324, тоді як банк просить стягнути заборгованість за договором № б/н від 18.02.2011 року, а тому не може свідчити про те, що саме з викладеними в ній умовами кредитування ознайомився відповідач, підписуючи анкету-заяву. Разом з тим, про такий документ, як довідка про умови кредитування, в Анкеті-заяві позичальника нічого не зазначено, як про складову частину договору банківського обслуговування. Зокрема, така не містить відомостей про розмір кредитного ліміту, про відкриття відповідного рахунку, про отримання кредитних коштів відповідачем, про строк дії кредитного договору, а також право Банку змінювати процентну ставку, тощо. Наданий АТ КБ «Приватбанк» розрахунок заборгованості за процентами за користування кредитом суперечить умовам кредитування, оскільки з розрахунку видно й інші нарахування заборгованості, здійснені на підставі умов, які відсутні в заяві та довідці про умови кредитування, що підписані відповідачем. Враховуючи, що позичальник періодично здійснював погашення за наданим кредитом, у тому числі, й нарахувань не передбачених в Заяві, суд позбавлений можливості встановити дійсний розмір заборгованості. Неправильність розрахунку позивача полягає не в арифметичних діях, а в принципах та підставах нарахування боргу, що безумовно впливає на його розмір, який не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, зі змісту позовної заяви та розрахунку позивача вбачається, що банком нараховано заборгованість по процентах в розмірі 942 грн. 72 коп. відповідно до ст. 625 ЦК України, посилаючись при цьому, що з 01.03.2019 впроваджені зміни до Умов та Правил надання банківських послуг в частині нарахування процентів, а саме відповідно до положень п. 2.1.1.2.12, в разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки та виконання інших зобов`язань, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту клієнт зобов`язався сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 86,4 % - для картки «Універсальна». З урахуванням вказаних вище норм права та обставин справи, суд вважає, що відсутні підстави стверджувати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови щодо їх сплати. При цьому, позивач вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України не пред`являв. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене, суд вважає позов не доведеним, підстави для стягнення з відповідача нарахованої банком заборгованості відсутні, а тому у позові АТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити повністю за безпідставністю. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволенню не підлягає, судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed