Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

08.04.2015 року Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» звернулось до Дарницького районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] та [PERSON], про солідарне стягнення з відповідачів суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту № 11336418000 від 21.04.2008 року, а також судових витрат з підстав, передбачених ст.ст.525,526,530,533,546,554,1050,1054 ЦК України. На підставі договору факторингу №17 від 20.04.2015 року, укладеному між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ПАТ «УкрСиббанк» - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» було визнано правонаступником та належним позивачем по справі. 21.07.2015 року відповідачка [PERSON] в особі свого представника відповідача [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом, яким просила визнати договір поруки № 198816 від 21.04.2008 року припиненим та стягнути із позивача судові витрати з підстав передбачених ст.ст.559, 1050 ЦК України. У судовому засіданні представник позивача Сисин М.М. первісний позов підтримала , зустрічний позов не визнала та на обгунтування своєї позиції суду пояснила, що 21.04.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк» та [PERSON] було укладений кредитний договір № 11336418000згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредит у сумі 37 986, 00 доларів США строком з 21.04.2008 року по 21.04.2015 року. Згідно умов договору відповідач [PERSON] зобов'язався погасити кредит, сплатити за його користування проценти в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором. Станом на 31.03.2015 року [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує та має заборгованість у розмірі, зазначеному у позові. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 198816 від 21.04.2008 року, відповідно до умов якого відповідачка зобов'язалась відповідати у повному обсязі за виконання [PERSON] усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору. У зв'язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору, банком на адресу відповідачів були направлені вимоги про усунення порушень умов Кредитного договору та дострокове погашення заборгованості по наданому кредиту,які відповідачами добровільно не виконані. У квітні 2015 року банк звернувся з позовом до суду про стягнення солідарно з відповідачів зазначених кредитних коштів примусово. На підставі договору факторингу №17 від 20.04.2015 року, укладеному між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ПАТ «УкрСиббанк» право вимоги зазначених коштів на свою користь набуло - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія». Просила стягнути з відповідачів солідарно на користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» заборгованість по кредиту, процентів за користування кредитом, по сплаті пені за порушення термінів поверення кредиту та судові витрати у розмірах, зазначених у позові.У задоволенні зустрічного позову просила відмовити з мотивів його недоведеності та безпідставності. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги первісного позову визнала частково, не заперечувала проти задоволення позовних вимог в частині стягнення зазначених кредитних коштів та нарахувань за прострочення їх сплати з відповідача [PERSON] У задоволенні вимог первісного позову відносно [PERSON]. просила відмовити та задовольнити вимоги, викладені у зустрічному позові з підстав спливу передбаченого ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячного строку позовної давності, протягом якого кредитор мав право звернутись до суду з вимогою до поручителя що до виконання взятих на себе обов'язків згідно укладеного договору поруки. Відповідач за первісним позовом [PERSON] у судове засідання неодноразово не з'являвся, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомляв. Представник відповідача за зустрічним позовом - Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» у судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомляв. Вислухавши думку учасників судового процесу, суд ухвалив справу розглянути без участі зазначених відповідачів, проти чого не заперечували інші учасники процесу. Судом встановлено наступні обставини та правовідносини, які їх регулюють. Так, 21.04.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк», та відповідачем [PERSON] було укладений кредитний договір № 11336418000,згідно з умов якого Банк надав Позичальнику кредит у сумі 37 986, 00 доларів США строком з 21.04.2008 року по 21.04.2015 року. Позичальник [PERSON] зобов'язався погасити кредит, сплатити за його користування проценти в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором . \\а.с.6-14\\. Згідно додатку № 1 до вказаного договору - погашення кредиту повинно було відбуватись щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору \\а.с.15-17\\. Зазначений договір споживчого кредиту та додаток до нього було підписано обома сторонами, позивач свої зобов'язання виконав в повному обсязі відповідно до укладеного договору, що не оспорювалось учасниками судового процессу. Відповідно до Договору відповідач [PERSON] зобов'язався погасити кредит, сплатити за його користування проценти в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором. Погашення нарахованих процентів, згідно з п. 1.3.4 Кредитного договору, відбувається з 01 по 21 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані проценти \\а.с. 6-14\\. Відповідно до п. 5.6 Постанови Правління Національного банку України від 18.06.2003 року № 254 Про затвердження положення про організацію операційної діяльності в банках України, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних операцій \\а.с.20-31\\. Частиною 1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові, у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплатити процентів. Згідно до умов п. 4.1 Кредитного договору - за порушення термінів повернення кредиту, та/або процентів за кредит, та/або комісій, позичальник сплачує позикодавцю додатково до встановленої процентної ставки за кредит пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені. Відповідно роз'яснень п. 29 Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 № 5 при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Передбачене статтею 1050 ЦК право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, є самостійним. Реалізація такого права жодним чином не залежить від пред'явлення кредитодавцем вимог про розірвання кредитного договору відповідно до положення статті 651 ЦК. Станом на 31.03.2015 року відповідач [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує та має заборгованість у розмірі - 10766.06 доларів США, що за курсом НБУ станом на 17.09.2014 р. становить 139831.42 грн., з яких: кредитна заборгованість - 9 044, 74 доларів США \\117474.62 грн.\\ ; заборгованість по процентам - 1721.32 доларів США \\ 22356.80 грн. Також відповідач [PERSON] має заборгованість по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та сплату процентів за кредит 7766.94 грн., а всього заборгованість складає 147598 грн. 36 коп. Зазначений розрахунок та розмір суми заборгованості учасниками судового процессу під час розгляду справи не оспорювався. 20.04.2015 року між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір факторингу № 17 (а.с. 76-78). Відповідно до ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Таким чином, відповідно до договору право грошової вимоги за кредитним договором № 11336418000 від 21.04.2008 року укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія». Сукупність наведених обставин та вимог закону дозволяє суду зробити висновок про те, що первісний позов в частині стягнення заборгованості за невиконання умов споживчого кредиту, процентів нарахованих за користування кредитом та пені з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» є обгрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню. Обговорюючи законність та обгрунтованість первісного позову в частині стягнення зазначених грошових коштів з відповідачки [PERSON]., та враховуючи позицію представника відповідачки , яка просила суд відмовити у задоволенні позову в цій частині з підстав спливу передбаченого ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячного строку позовної давності, протягом якого кредитор мав право звернутись до суду з вимогою до поручителя що до виконання взятих на себе обов'язків згідно укладеного договору поруки, судом встановлені наступні обставини та правовідносини. Частиною 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань відповідача [PERSON] за договором споживчого кредиту № 11336418000 від 21.04.2008 року, між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк», та відповідачкою [PERSON] було укладено договір поруки № 198816 від 21.04.2008 року \\а.с. 18-19\\. З матеріалів справи вбачається, що після розірвання шлюбу із [PERSON] та уклавши шлюб із [PERSON] відповідачка - [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]» \\а.с. 65-68\\. Відповідно до умов договору поруки - [PERSON] зобов'язалась відповідати у повному обсязі за виконання [PERSON] усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору. Відповідно до умов договору, а саме п. 1.4 договору поруки, відповідальність [PERSON] та [PERSON]. є солідарною. Укладені договори є двостороннім правочином і вони укладені на загальних умовах, додержання яких є необхідним для чинності правочину, що відповідає ч.ч.1- 6 ст.203 ЦК України. Статтею 554 ЦК України визначено, якщо у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність солідарного стягнення з відповідачки [PERSON] разом з відповідачем [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» заборгованості за договором споживчого кредиту по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та сплату процентів за кредит, яка складає 147598 грн. 36 коп., розрахунок якої наведений вище. Разом з тим, суд враховує, що відповідно до положень ч. 4 ст. 559 ЦК України, на яку посилалась представник відповідачки на обгрунтування своєї позиції, дійсно - порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно роз'яснень п. 24 Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 № 5 відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. З матеріалів справи вбачається , що у зв'язку з невиконанням позичальником умов договору споживчого кредиту, банком на адресу відповідачів [PERSON] та [PERSON]. 06.08.2014 року було направлено повідомлення від 5.08.2014 р. про зміну найменування банківської установи, яка видала споживчий кредит, відомості про нявність заборгованості та вимога про дострокове погашення заборгованості по наданому кредиту у випадку не усунення порушень на 32\\ тридцять другий\\ день з дня отримання цієї вимоги та у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги - 41 календарного дня з дати відправлення повідомлення \\ вимоги\\ про дострокове повернення кредиту \\а.с. 37-38, 39-40, 41-42, 43, 44\\. В матеріалах справи відсутні відомості що до конкретного дня отримання відповідачкою [PERSON]. зазначеного повідомленя, а тому останнім днем, визначеним Банком для усунення зазначених у повідомленні порушень слід вважати 41 день з дати відправлення повідомлення \\ 06.08.2014р.\\ тобто 15.09.2014 року. Зі змісту ухвали \\ а.с.142\\, а також листа Дніпровського районного суду м.Києва \\ а.с.152\\ - ПАТ «Укрсиббанк» 26.09.2014 р. зверталось до зазначеного суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором, але ухвалою судді від 10.10.2014 р. зазначений позову був повернутий позивачеві для звернення до належного суду. Зазначена ухвала була отримана ПАТ «Уксиббанк» 17.10.2014 року. Таким чином, передбачений ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячний строк пред'явлення вимоги кредитора до поручителя у данному конкретному випадку, на думку суду, повинен відрарахуватись саме з 17.10.2014 р. та по 17.04.2015 р., оскільки звернення ПАТ «Укрсиббанк» до Дніпровського районного суду з аналогічним позовом зупиняло перебіг зазначеного строку позовної давності. Враховуючи, що ПАТ «Укрсиббанк» звернулось з цим позовом до суду 8.04.2015 р., тобто в межах шестимісячного строку, підстави для застосування вимог ч.4 ст.559 ЦК України з мотивів його спливу та відмови у задоволенні позову в цій частині відсутні. Таким чином, позицію представника відповідачки по первісному позову в цій частині суд не може прийняти до уваги та визнає такою, що протирічить фактичним обставинам у справі та зазначеним вимогам закону. А в цілому позовні вимоги задовольняються судом повністю. Обговорюючи законність та обґрунтованість зустрічного позову [PERSON] про визнання договору поруки припиненим суд приходить до висновку про те, що у задоволенні зустрічного позову слід відмовити з вищенаведених мотивів, які зазначені в частині аналізу позиції представника відповідачки за первісним позовом, а також відсутності належних доказів пропуску кредитором шестимісячного строку, передбаченого ч.4 ст.559 ЦК України. На підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати у розмірі 3305 грн.96 коп.підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача солідарно.. На підставі викладеного та

Outcome: approved