Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

10.07.2017 року позивач [PERSON] звернувся до Новобузького районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу вказуючи на те, що 30.01.2015 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новобузького районного управління юстиції Миколаївської області. Спільне життя з відповідачкою не склалося через постійні сварки, які негативно впливали на сторін по справі та їх дітей. З жовтня 2015 року відповідачка залишила сім'ю та переїхала проживати за іншою адресою, а на даний час фактично створила іншу сім'ю, з іншим чоловіком. Позивач вважає, що подальше збереження шлюбу є недоцільним, посилаючись на викладені вище обставини просив шлюб розірвати. Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з'явилась, також надала суду заяву про розгляд справи без її участі, проти розірвання шлюбу не заперечувала. Оскільки в судове засідання сторони не з'явились, суд відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд приходе такого висновку. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] 30.01.2015 року зареєстрували шлюб про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 08 від 30.01.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 30.01.2015 року. Від шлюбу подружжя має неповнолітнього сина [PERSON]. [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 29.08.2000 року. . Письмові доводи позивача, що видно з тексту позовної заяви, вказують на те, що з жовтня місяця 2015 року, сторони не проживають разом, не ведуть спільного господарства. Тому наполягання позивача на розірванні шлюбу базується на неможливості подальшого збереження сім'ї. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу, та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти такого, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд зазначає, що положеннями ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved