Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

10.03.2021 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 14.08.2018 службою з укладення шлюбів Муніципалітета Чанкая провінції Анкара управління з укладення шлюбів підрозділ щодо послуг жінкам та сім`ї. Шлюб зареєстровано в Ізмір (том 8) Конак (розділ 476) Алтинташ (запис 13), свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, різних поглядів на життя, внаслідок чого шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться. Сторони втратили почуття любові та поваги один до одного. Несумісність їх поглядів на спільне життя та сімейні відносини унеможливлює примирення та збереження шлюбу. У зв`язку з вищезазначеним, позивач просить шлюб розірвати. 15.03.2021 ухвалою судді позовну заяву було залишено без руху, позивачу надано строк для усунення вказаних в ухвалі суду недоліків. 23.03.2021 на адресу суду від представника позивача адвоката Кваснюк-Сандал І.А. надійшла заява про усунення вказаних в ухвалі суду недоліків. Ухвалою судді від 02.04.2021 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, призначено розгляд справи у судовому засіданні на 26.04.2021, яке було відкладено на 20.05.2021 через першу неявку відповідача у справі. Позивач у судове засідання не з`явилася, 20.05.2021 на електронну адресу суду від представника позивача адвоката Кваснюк-Сандал І.А. надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, відповідно до якої позивач на розірванні шлюбу наполягає, просить позов задовольнити. Проти ухвалення судом заочного рішення позивач не заперечував. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у за його відсутності та відзиву на позов не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі зареєстрованому 14.08.2018 службою з укладення шлюбів Муніципалітета Чанкая провінції Анкара управління з укладення шлюбів підрозділ щодо послуг жінкам та сім`ї. Шлюб зареєстровано в Ізмір (том 8) Конак (розділ 476) Алтинташ (запис 13), свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження, засвідченим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Щетіловою О.В., зареєстрованого в реєстрі за №3299 (а.с. 5-11). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією посвідчення особи (ідентифікаційна картка) № [NUMBER] терміном дії до 01.10.2028 (а.с. 13-14). Згідно копії довідки про реєстрацію особи громадянином України від 26.11.2018 №61310/36-536-321, виданою Посольством України в Турецькій Республіці, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований громадянином України. Судом встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин подружжя є втрата почуття любові та поваги, протилежні поглядів на спільне життя та сімейні відносини. Сім`я розпалася та існує формально, сторони мешкають окремо, спільне господарство не ведеться. Порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, визначено Законом України «Про міжнародне приватне право». Згідно частини 1 статті 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Відповідно до ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право», припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Статтею 3 вищезазначеного Закону передбачено, що у разі, якщо міжнародним договором України передбачено інші правила, ніж встановлені цим Законом, застосовуються правила цього міжнародного договору. Частиною 1 ст. 23 Угоди між Україною та Турецькою Республікою про правову допомогу та співробітництво в цивільних справах від 23.11.2000, ратифікованою Законом України № 2605-III від 05.07.2001, набрала чинності 02.05.2004, передбачено, що у випадку, коли один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а інший - громадянином другої, розгляд справи про розірвання шлюбу та роздільне проживання подружжя визначатиметься законодавством Договірної Сторони, на території якої вони мають спільне місце проживання. Якщо на момент подання заяви про розірвання шлюбу та роздільне проживання один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - другої Договірної Сторони і один з них проживає на території однієї Договірної Сторони, тоді компетентні установи обох Договірних Сторін мають юрисдикцію розглядати справу. У цьому випадку вони застосовують законодавство своєї держави (ч. 2 ст. 23 зазначеної Угоди). Позивач є громадянкою України, зареєстрована та проживає на території України. Відповідач має зареєстроване місце перебування в Україні, що підтверджується інформацією наданою Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 30.03.2021 №01-71/4870. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. ст. 110, 112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що має істотне значення. Таким чином, суд вважає встановленим, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, у зв`язку із чим шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання, задовольнивши позовні вимоги. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved