Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

07 вересня 2017 року [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, припинення права загальної сумісної власності, визнання права власності на нерухоме майно, внесення змін до договору застави, треті особи: ПАТ «ММК ім.Ілліча», приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] В обгрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням уточнень від 28.11.2017 року зазначила, що вона з 13.09.2003 року перебуває у шлюбі з відповідачем [PERSON] На даний час Відповідачем подана заяву про розірвання з нею шлюбу. В період шлюбу ними було нажито наступне майно: 1) легковий автомобіль марки ВАЗ 21051, білого кольору, 1985 року випуску, державний номер [NUMBER]; 2) двокімнатна квартира [ADDRESS] (нині пр-т Захисників України) у м.Маріуполі (надалі спірна квартира). Згідно п.5 договору купівлі продажу спірної квартири, до укладення договору Покупцем передано Продавцю 2986,39 грн., а сума у розмірі 56741,35 грн. вноситься Покупцем в рівних частинах по 315,23 грн. щомісяця до 20 числа поточного місяці на протязі 15 років з листопада 2004 року по жовтень 2019 року. Обов'язок по виконанню договору купівлі продажу спірної квартири з боку Покупця забезпечено Договором застави. Договір застави квартири був укладений 23.07.2005 року та посвідчений нотаріально. Вказувала, що поділити майно, придбане в період шлюбу, в добровільному порядку не представляється можливим, оскільки Відповідач заперечує проти цього. У зв'язку з цим, вона звернулася до суду. В даний час, вона разом з двома неповнолітніми дітьми проживає у спірній квартирі, а відповідач проживає окремо, забравши автомобіль, яким користується. Вона запропонувала відповідачеві варіант поділу спільного майна, відповідно до якого, йому у власність переходить автомобіль, а їй спірна квартира з урахуванням інтересів двох неповнолітніх дітей. Проте відповідач відмовився від запропонованого нею варіанта, однак не став заперечувати проти того, щоб з її заробітної плати будуть проводитися утримання за зобов'язанням Відповідача перед ПАТ «ММК ім.Ілліча» за вартість профінансованого будівництва по спірній квартирі. Посилаючись, зокрема на ст.ст.60, 70 СК України, ст.654 ЦК України, просила суд: 1) поділити майно, придбане в період шлюбу з [PERSON], виділивши йому у власність автомобіль марки ВАЗ 21051, білого кольору, 1985 року випуску; 2) припинити право спільної сумісної власності на автомобіль марки ВАЗ 21051, білого кольору, 1985 року випуску; 3) визнати за нею право власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 44,3 кв.м, житловою площею 26,7 кв.м.; 4) припинити право власності [PERSON] на двокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 44,3 кв.м., житловою площею 26,7 кв.м.; 5) перевести права та обовязки покупця за договором купівлі продажу квартири від 18.03.2005 року з відповідача [PERSON] на позиваці [PERSON]; 6) перевести права та обовязки за договором застави квартири від 23.07.2005 року з відповідача [PERSON] на позивача [PERSON] В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримувала, просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідача [PERSON], в судове засідання також не зявився, подав до суду заяву про визнання позовних вимог, проти їх задоволення не заперечував. Третя особа ПАТ «ММК ім.Ілліча» подала до суду пояснення по справі, в яких зазначила, що фактично на теперішній час, погашення залишку заборгованості за договором купівлі продажу здійснює [PERSON], яка є працівником комбінату. ПрАТ «ММК ім.Ілліча» не заперечує проти задоволення позовних вимог в частині внесення змін до договору застави квартири, в іншій частині позовних вимог просили прийняти рішення на розсуд суду. Також, просили подальший розгляд справи проводили без участі представника ПрАТ «ММК ім.Ілліча». Третя особа приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання також не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Неявка в судове засідання сторін та третіх осіб, на думку суду не є перешкодою для розгляду справи на підставі наявних у ній доказів, оскільки сторони та треті особи були належним чином повідомлені про місце, день та час розгляду справи та на власний розсуд розпорядилися своїм правом прийняття участі в судовому розгляді. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з такого. Судом встановлено, що 13 вересня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] (нині [PERSON]Б.) було укладено шлюб, про що відділом реєстрації актів громадянського стону Іллічівського районного управління юстиції м.Маріуполя зроблено актовий запис №349 та видане відповідно свідоцтво. 18.03.2005 року між ВАТ «ММК ім.Ілліча» та [PERSON] було укладено договір купівлі продажу квартири №23 у будинку №58 по пр-ту маршала Жукова (нині пр-т Захисників України) у м.Маріуполі. Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №956, а також проведену державну реєстрацію вказаного правочину. Відповідно до п.5 вказаного договору, до укладення договору Покупцем передано Продавцеві 2986,39 грн. Сума у розмірі 56741,35 грн. вноситься Покупцем в рівних частинах по 315,23 грн. щомісяця до 20 числа поточного місяці на протязі 15 років з листопада 2004 року по жовтень 2019 року. Зобовязання з виконання цього договору з боку Покупця забезпечуються договором застави квартири. Крім того, 07.08.2008 року між [PERSON], в інтересах якого дів [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі продажу транспортного засобу №3732, а саме: транспортного засобу ВАЗ 21051, легковий седан, рік випуску 1985, транзитний номер 05 АО 7446. В подальшому проведено реєстрацію вказаного транспортного засобу на [PERSON] та видано реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно до ст.65 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина 3 ст.368 ЦК України передбачає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Доказів того, що між подружжям [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про частки у спільному майні або розподіл спільного майна, зокрема щодо спірної квартири та автомобіля ВАЗ 21051, реєстраційний номер [NUMBER], суду не надано. Таким чином, суд робить висновок, що квартира [ADDRESS] та автомобіль ВАЗ 21051, реєстраційний номер [NUMBER] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Доказів того, що між подружжям [PERSON] та [PERSON] досягнуто згоди щодо поділу спільного майна, суду також не надано. Відповідно до ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Частина 1 ст.71 СК України передбачає, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. А згідно з ч.2 цієї статті, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Частина 3 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ч.1 ст.190 ЦК України, майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Пункт 6 ч.2 ст.16 ЦК України передбачає, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути зміна правовідношення. При цьому суд виходить з того, що правовідношення як правова категорія традиційно має тричленну структуру (обєкт, субєкти та зміст), а це дозволяє казати про три види (напрями) зміни правовідношення: зміна субєкта правовідношення; зміна обєкта правовідношення; зміна змісту правовідношення. Отже переведення прав та обовязків за договором, на думку суду, є належним способом захисту. Таким чином, враховуючи вищенаведені положення законодавства, а також позицію відповідача [PERSON] до позовних вимог [PERSON], яка була викладена ним у заявах від 28.11.2017 року, 24.01.2018 року, а також позицію третіх осіб, суд приходить до висновку про можливість відступу від рівності часток у праві спільної сумісної власності подружжя під час поділу майна, та вважає позовні вимоги обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved