Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-25 00:00:00

08.02.2019 року позивачка звернулася до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 13 жовтня 1999 року вона уклала шлюб з відповідачем, який вони зареєстрували у відділі реєстрації актів громадського стану виконкому Синельниківської міської ради Дніпропетровської області, актовий запис № 213. Від шлюбу мають дітей: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] . Під час спільного проживання з відповідачем вони втратили один до одного почуття любові то взаємоповаги, зрозуміли, що вони чужі люди, відсутні спільні інтереси. За таких обставин подальше спільне проживання неможливе і суперечить її інтересам. Питання про розподіл майна, місце проживання та утримання дитини вони будуть вирішувати або в позасудовому порядку або в інших позовних провадженнях. Враховуючи вищевикладені обставини, просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 13 жовтня 1999 року у відділі реєстрації актів громадського стану виконкому Синельниківської міської ради Дніпропетровської області, актовий запис №213. До початку підготовчого судового засідання позивачка надала суду письмову заяву, якою просить розглянути справу без її участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. До початку підготовчого судового засідання відповідач надав суду письмову заяву, якою просить суд розглянути справу без його участі, проти задоволення позовних вимог, щодо розірвання шлюбу не заперечує. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Факт перебування сторін у шлюбних правовідносинах підтверджується копією свідоцтва про одруження, з якого вбачається, що 13 жовтня 1999 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. Шлюбне прізвище позивача « [PERSON] » ( а.с.3). Факт наявності у сторін дітей: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , підтверджується копіями свідоцтв про народження ( а.с. 4, 5, 6). Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач проти цього не заперечує, суд вважає доведеним факт розпаду сім`ї і знаходить, що перебування у шлюбі суперечить інтересам сторін. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Крім того, згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. В зв`язку із зазначеним, позивачу, яким при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп., необхідно здійснити повернення з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що відповідно становить 384 грн. 20 коп., а також здійснити стягнення з відповідача на користь позивача 384 грн. 20 коп. судового збору, що відповідає пропорційному розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та ст.ст. 7, 110-113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved