Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-16 00:00:00

08.04.2021 [PERSON] подав до Турківського районного суду Львівської області позовну заяву до [PERSON] , в якій просить розірвати їх шлюб, зареєстрований 09.08.2012, актовий запис № 41 та визначити місце проживання дитини. Позивач обґрунтовує свої вимоги наступними обставинами. 09.08.2012 зареєстровано шлюб з відповідачем [PERSON] , від якого мають сина [PERSON] , [INFO] . У будинку чоловіка зазнала психологічного насилля з боку матері та сестри відповідача, які її постійно принижували, обзивали, а чоловік у всьому їх слухав. З початку січня 2021 вони з чоловіком не проживають разом як подружжя, не ведуть спільного господарства, у них різні погляди на виховання дитини, відповідач її не поважає. За таких обставин їх подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам їх дитини, що має істотне значення. Їх сім`я розпалася і вже тривалий час цей шлюб існує лише формально і подальшого сенсу підтримувати подружні відносини немає. Ухвалою суду від 26.04.2021 відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 09.08.2021 роз`єднано позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Боринська селищна рада Самбірського району Львівської області як орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Боринської селищної ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, виділивши у самостійне провадження позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала та надала пояснення про те, що проживала із відповідачем, його матір`ю та сестрою, які її принижували та били. Від подружнього життя мають сина, якому шість років. 04 січня 2021 вона захворіла і свекруха з сестрою чоловіка під приводом Ковід-19 сказали, щобвона пішла на самоізоляцію, а коли повернулася, то не впустили її до хати. Вже пів року з відповідачем не проживає, стосунки між ними погані, вони не спілкуються, дитина проживає з відповідачем. який не дозволяє їй бачити сина. Примирення між ними неможливе, просить шлюб розірвати. Представник позивача - адвокат Миньо М.М. у судовому засіданні позов підтримав та надав пояснення про те, що шлюб має бути добровільним, примушування не допускається, примирення між сторонами є неможливе, а тому вважає прозов підставним, просить такий задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав, пояснив, що дійсно разом із позивачкою не проживають пів року. Дитина проживає з ним. Згідний, щоб розірвати щлюб. Заперечив щодо стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу, так як кошти витрачає на утримання сина, який проживає з ним, а позивач матеріально не допомагає. Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 09.08.2012 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Турківського районного управління юстиції Львівської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис за № 41, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 23.03.2021. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] . У шлюбі сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач, вказуючи, що спільне життя і збереження її шлюбу з відповідачем є неможливим і суперечить її інтетересам та інтересам її дитини, на підставі ст. 110 СК України звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. Вирішуючи цей сімейний спір між сторонами, суд виходить з наступних мотивів та норм права. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Водночас принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі. Положеннями ч. 3, 4 ст. 56 СК України закріплено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування зокрема до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. У відповідності до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, то суд відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України постановляє рішення про розірвання шлюбу. З`ясувавши фактичні взаємини сторін у справі як подружжя та обставини їх життя, зокрема відсутність між ними взаємного розуміння, поваги, любові, припинення між ними шлюбних відносин, те, що сторони пів року проживають окремо. не поєднані спільним побутом, мають малолітню дитину, однак не бажають зберегти сім`ю, наполягали на розірванні шлюбу, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя і збереження шлюбу між сторонами є неможливим, а продовження існування їх шлюбу суперечитиме інтересам кожного з подружжя на створення нової сім`ї, а також створюватиме невизначеність у правах та обов`язках подружжя. Відтак суд дійшов висновку, що є підстави для розірвання шлюбу між сторонами, а тому позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд стягує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно задоволеним позовним вимогам. З урахуванням того, що позовні вимоги позивача задоволено повністю, тому з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 908,00 грн. за подання позовної заяви. Вирішуючи питання витрат на правничу допомогу суд виходить з такого. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як видно з матеріалів справи адвокат Миньо М.М. як представник позивача, діяв на підставі ордеру серії ВС № 1093177 від 17.09.2021 та Договору про надання правової допомоги №19-06-21 від 19.06.2021. На підтвердження розміру понесених судових витрат на правничу допомогу адвоката представник позивача адвокат Миньо М.М. подав наступні докази: Договір про надання правової допомоги № 19-06-21 від 19.06.2021; акт приймання - передачі наданих юридичних послуг (звіт про надані юридичні послуги) № 19-06-21-1 від 17.09.2021; квитанцію до прибуткового касового ордера № 19-06-21-1 від 17.09.2021 про оплату [PERSON] за послуги згідно договору про надання правової допомоги від 19.06.2021, акт приймання - передачі наданих юридичних послуг (звіт про надані юридичні послуги) № 19-06-21-1 від 17.09.2021. Згідно з Актом приймання - передачі наданих юридичних послуг (звіт про надані юридичні послуги) № 19-06-21-1 від 17.09.2021 адвокат надав клієнту правову допомогу за наступні послуги: участь в судовому засіданні 17.09.2021 (1 год суд. день) вартістю 1000,00 грн. Наведені вище послуги та витрати на правову допомогу підтверджені належними та допустимими доказами. При цьому, такі послуги відповідають умовам договору про надання правової допомоги, а час, витрачений на них, є обґрунтованим, витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму відповідають критерію реальності таких витрат, співмірності та розумності їхнього розміру. Заперечення відповідача, що стягнення з нього витрат на правничу допомогу, в зв`язку з відсутністю коштів та те, що він утримує дитину, суд відхиляє як безпідставні, оскільки в ч. 4 ст. 137 ЦПК України законодавцем встановлено виключний перелік вимог, з якими повинен бути співмірним розмір витрат на оплату послуг адвоката, і матеріальний стан відповідача до такого не входить. Тому підстав для зменшення таких витрат не має, як і не має правових підстав для звільнення відповідача від сплати таких. Відтак, суд дійшов висновку, що позивачем підтверджено розмір понесених витрат на правову допомогу, а тому такі підлягають до стягнення з відповідача в розмірі 1000 грн.

Outcome: approved