Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

09.10.2014 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 06 вересня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №К-4533311 відповідно до якого позивач надав відповідачу [PERSON] у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання, грошові кошти в сумі 120000,00 гривень, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 05 вересня 2019 року включно. Позивач зазначає, що банк свої зобов'язання за Кредитним договором повністю виконав, надавши [PERSON] кредит, в розмірі та строки передбачені Кредитним договором. У забезпечення виконання Кредитного договору 06 вересня 2012 року між АТ «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено Договір іпотеки від 06 вересня 2012 року, згідно з яким предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме, квартира під №39, загальною площею 40 кв. м., житловою площею 23,2 кв.м., яка складається з двох житлових кімнат та розташована за адресою: [ADDRESS]. Позивач вказує, що [PERSON] умови кредитного договору належним чином не виконує і станом на 22.01.2014 року по кредитному договору уторилась заборгованість на загальну суму 144955,07 грн. За наведених обставин позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] вказаний розмір заборгованості, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить відповідачці [PERSON], а також відшкодувати за рахунок відповідачів понесені позивачем судові витрати. До початку судового розгляду представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з'явились. Повідомлення відповідачів про час та місце розгляду справи суд визнає належним на підставі положень ст. 74 ЦПК України, враховуючи, що судова кореспонденція, яка направлялась за зареєстрованим місцем проживання відповідачів повернулась до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зміст наведеної норми та викладені вище обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 вересня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №К-4533311 відповідно до якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 120000,00 гривень, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 05 вересня 2019 року включно (а.с. 7-15). У забезпечення виконання Кредитного договору, 06 вересня 2012 року між АТ «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено Договір іпотеки, згідно з яким предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме, квартира під №39, загальною площею 40 кв. м., житловою площею 23,2 кв.м., яка складається з двох житлових кімнат та розташована за адресою: [ADDRESS]. Згідно положень ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. [PERSON] умови кредитного договору належним чином не виконує, про що повідомлявся, в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань, згідно умов кредитного договору. Однак зобов'язання не виконані, в результаті чого [PERSON] має заборгованість по сплаті кредиту, відсотків за користування ним, яка станом на 22 січня 2014 року складає 144955,07 грн., з них: 112555,72 грн. - сума заборгованості за кредитом; 23999,35 грн. - сума заборгованості за відсотками; 8400,00 грн. - комісія за ведення кредиту. Згідно п. 3.4. Кредитного договору № К-4533311 Позичальник здійснює погашення Кредиту та сплату процентів за користування Кредитом за період користування Кредитом, нарахованих відповідно до п. 3.3. кредитного договору, шляхом перерахування фіксованих платежів у сумі 2984,00 гривень у встановлений кредитним договором термін - « 06» числа кожного місяця. Відповідно до положень ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтями 610, 612 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Отже, зважаючи на те, що [PERSON] не виконав умови кредитного договору №К-4533311 від 06 вересня 2012 року належним чином, та виникла заборгованість перед позивачем на загальну суму 144955,07 грн., яка перевірена судом, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] вказаної суми боргу. Будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідач [PERSON] суду не надав, як і відсутні докази належного виконання відповідачем умов договору кредиту. Щодо вимоги позивача в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, яка складає 144955,07 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить відповідачці [PERSON] шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, суд приходить до висновку про необхідність відмови у цій частині позовних вимог, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Згідно ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. За змістом п. 4.1.5 укладеного між сторонами договору іпотеки нерухомого майна, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо при настанні строку (терміну) виконання зобов'язання (або тієї чи іншої його частини), воно не буде виконане. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до п. 2.3.1. Іпотечного договору, ринкова вартість предмету іпотеки згідно зі Звітом про експертну оцінку ринкової вартості житлової нерухомості, що виданий ТОВ «Незалежна експертна компанія «Правий берег» станом на 20 серпня 2012 року становить 406040,00 грн. Згідно положень ст. 39 Закону України «Про іпотеку», суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Як роз'яснено в п. 41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК). Виходячи з вищезазначеного, враховуючи те, що загальна сума боргу становить 144955,07 грн., а ринкова ціна заставленого майна 406040,00 грн., суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту свого права шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, вартість якого втричі перевищує розмір заборгованості, є неспівмірним із визначеним позивачем розміром боргу, а тому такі вимоги не є справедливими та розумними і відповідно не підлягають задоволенню. Крім того, на думку суду, порушення основного зобов'язання не завдає збитків іпотекодержателю, оскільки позивач достроково стягує суму кредиту, і встановлене судом порушення умов кредитного договору жодним чином не змінює обсяг прав позивача. На викладеного,

Outcome: partial