Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

09 лютого 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача у якому зазначив, що 27.09.2011 року померла [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 2.04 га, яка знаходиться в межах території Мурахівської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області. За життя [PERSON] залишила заповіт на ім'я позивача. За його заявою нотаріусом\~ державної нотаріальної контори заведено спадкову справу, однак\~ відмовлено в оформленні спадкових прав на вказану земельну ділянку у звязку з відсутністю оригіналу державного акту на право власності. Посилаючись на викладене позивач просив суд визнати за ним право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] Позивач та його представник [PERSON] (за договором) в судове засідання подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, не заперечували проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не направив. Судом, у відповідності до ст.280 ЦПК України, за згоди позивача та його представника, ухвалено про заочний розгляд справи у відсутність представника відповідача на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. З копії свідоцтва про смерть серії 1-ФП № 153448 виданого 13 лютого 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Березнегуватського районного управління юстиції Миколаївської області вбачається, що [PERSON] померла 27 вересня 2011 року, про що в Книзі реєстрації смертей 03.10.2011 року зроблено відповідний актовий запис за № 24 (а.с.6). Після її смерті залишилось спадкове майно: земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,04 га, кадастровий номер 4821183000:10:000:0039 розташована в межах території Мурахівської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, що належала покійній згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК № 049704, виданого 22 вересня 2006 року на підставі розпорядження Березнегуватської райдержадміністрації №113 від 07 березня 2006 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі № 010600801884 (а.с.7). На випадок смерті [PERSON] залишила заповіт складений 22 квітня 2010 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Мурахівської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, зареєстрований у реєстрі за № 18, за яким земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва остання заповіла позивачу (а.с.8). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтями 1216, 1218 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст.ст. 1233 і 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п.10, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» згідно статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Однак, відповідно до роз'яснення завідувача Березнегуватською державною нотаріальною конторою № 604/01-16 від 23.09.2016 року, у позивача відсутній оригінал правовстановлюючого документу на земельну ділянку, в зв'язку з чим видати йому свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку неможливо (а.с.10). Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Відповідно до розділу 9 узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року судам потрібно враховувати, що якщо нотаріусом відмовлено особі в оформленні права на спадщину (видачі свідоцтва про право на спадщину) вона може звернутися за захистом своїх прав відповідно до ст. 16 ЦК України. Таким чином, оскільки отримавши відмову нотаріуса позивач відповідно до ст.16 ЦК України та п.23 вказаної вище постанови Пленуму Верховного суду України звернувся до суду за захистом порушеного права, його позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідача обовязок по відшкодуванню позивачу судового збору.

Outcome: approved