Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-27 00:00:00

08.07.2021 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 06 грудня 1997 року. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що в силу різних поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства у них останнім часом виникають сварки. Фактичні шлюбні стосунки припинили з червня 2021 року, проживають окремо. Припинили ведення спільного господарства. Не мають спільного бюджету. Кожен із них живе самостійним життям, власні кошти витрачають на свої потреби. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Ухвалою судді від 15.07.2021 року після виконання вимог, передбачених ч.6 ст.187 ЦПК України, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін проводиться за його клопотанням, яке він може подати в строк для подання відзиву на позов. Відповідачем отримано ухвалу про відкриття провадження та позов із додатками, до суду нею 16.07.2021 року подано заяву, в якій вона зазначила, що відзив до суду на позовну заяву подавати не буде, проти розірвання шлюбу не заперечує. Згодна на розгляд справи в письмовому провадженні. Позивачем до суду подано заяву, в якій він позов підтримв та просив задовольнити, згоден на розгляд справи у письмовому провадженні. Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного письмового позовного провадження без виклику сторін відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України і ч.13 ст.7 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про одруження № [NUMBER] , виданого 06.12.1987 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Славутицького міськвиконкому Київської області, копія якого долучена до справи, [PERSON] та [PERSON] , 06.12.1997 року одружились, про що зроблено запис за № 249. Після одруження прізвища: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 03 червня 1998, у сторін народилась дочка [PERSON] , [INFO] . Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 20 липня 2006, у сторін народилась дочка [PERSON] , [INFO] . Як вбачається із змісту позовної заяви, та заяви відповідачки, спільне життя у сторін не склалося, шлюбні відносини фактично припинені через різні погляди на життя і сімейні стосунки. Спільне господарство не ведеться, спільний бюджет відсутній. На час розгляду справи спірні питання про поділ майна та проживання неповнолітньої дитини до суду не надходили. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши та давши належну оцінку зібраним по справі доказам, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Із статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно ч.2 ст.18, п.3 ст.51, ч.3 ст.56, ч.1 ст.110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача і відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст.110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається із змісту позовної заяви, та заяви відповідача, спірних питань з приводу розподілу спільного майна у сторін немає. Спірні питання з приводу місця проживання неповнолітньої дитини також у сторін на час розгляду даної справи у суді відсутні. У відповідності до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач в заяві з приводу зміни прізвища заяві не зазначила, то суд вважає, що після розірвання шлюбу необхідно залишити їй прізвище - « [PERSON] ». За правилами ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору. Але відповідно до копії посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧВЕС, позивач звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 908 гривень 00 копійок.

Outcome: approved