Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

09 грудня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промисловий ремонт» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я. В обґрунтування позовних вимог, позивач вказав, що перебуваючи в трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Промисловий ремонт» на посаді заточувальника, 05 грудня 2001 року о 07:00 год. [PERSON] отримав наряд на виконання робіт по заточуванню ріжучого інструменту - фрез шпоночних - на заточувальному верстаті. О 12:30 год. до [PERSON] звернулась різальник на пилах, ножівках та верстатах з правом виконання стропальних робіт [PERSON] з проханням допомоги виконати строповку контейнера для збору металевої стружки, котрий стояв на передаточному візку вантажопідйомністю. Не поставивши до відома начальника дільниці та не маючи права виконувати стропальні роботи, заточувальник [PERSON] піднявся на візок, зачепив гак за проушини контейнера, і не скориставшись безпечним спуском з візка, зіскочив на підлогу, після чого відчув біль у лівій п`яті. В результаті нещасного випадку позивачу спричинено травми у вигляді «закритого перелому лівої п`яткової кістки без зміщення». Внаслідок зазначеного нещасного випадку позивачу 30 травня 2012 року вперше встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 10%, що підтверджується довідкою МСЕК. При подальших переоглядах ступінь втрати професійної працездатності залишалась не змінною, та 20 травня 2015 року встановлено ступінь втрати професійної працездатності 10% внаслідок трудового каліцтва, безстроково. У зв`язку з трудовим каліцтвом Позивач відчував сильний фізичний біль, тривалий час був суттєво обмежений в рухомості лівої ноги, тривалий час він вимушений був знаходитись на лікарському спостереженні з приводу отриманої травми у травматолога та приймати лікарські засоби. Внаслідок отриманої травми в нього виникають болісні відчуття в травмованій області стопи, його турбує біль, особливо при навантаженні лівої ноги. Окрім цього у Позивача виникають значні труднощі та незручності в обслуговуванні себе, у Позивача наявне обмеження рухомості. Виходячи із глибини, характеру та тривалості душевних страждань та нервових переживань, істотності недоотриманих благ, позивач оцінює моральну шкоду у розмірі 23 615 гривень, яку просить стягнути з відповідача на свою користь. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 грудня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, правом надання відзиву не скористався. Згідно ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що станом на 05.12.2011 року позивач працював на посаді заточувальника на ТОВ «Промисловий ремонт», що підтверджується копією трудової книжки. 05 грудня 2011 року о 12:30 год., під час перебування позивача на робочому місці, стався нещасний випадок, за наслідками якого позивач отримав тілесні ушкодження у виді «закритого перелому лівої п`яткової кістки без зміщення». Згідно висновків викладених компетентною комісією розслідування нещасного випадку, що стався 05.12.2011 року о 12:30 год. на ТОВ «Промисловий ремонт» нещасний випадок, що стався з позивачем визнано таким, що пов`язаний з виробництвом. У відповідності до п. 7 акту № 8 від 08.12.2011 року про нещасний випадок пов`язаний з виробництвом, причиною нещасного випадку стало - невиконання вимог інструкції з охорони праці та не виконання посадових обов`язків. У зв`язку з трудовим каліцтвом позивачу 30 травня 2012 року вперше встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 10%, що підтверджується довідкою МСЕК 10 ААА № 008460. При подальших переоглядах, ступінь втрати професійної працездатності залишалась не змінною, та 20 травня 2015 року встановлено ступінь втрати професійної працездатності 10% внаслідок трудового каліцтва, безстроково. Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Статтею 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. У відповідності зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. У відповідності зі ст.ст. 23, 1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Наведені вище докази свідчать про те, що ушкодження здоров`я, заподіяне позивачу під час виконання ним трудових обов`язків, спричиняє йому моральні й фізичні страждання, які полягають в обмеженні можливості вести звичний спосіб життя, повною мірою реалізовувати свої наміри в професійній сфері, призводять до відчуття болю та завдають незручностей позивачу у повсякденному житті, призводять до необхідності залучення додаткових зусиль для організації життя, отримання лікування. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Надаючи оцінку доводам сторін, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Наведені вище докази свідчать, що ушкодження здоров`я, заподіяне позивачці під час виконання нею трудових обов`язків, спричиняє їй моральні й фізичні страждання, які полягають у перенесенні фізичного болю, в суттєвому порушенні функцій організму, обмеженні можливості вести звичний спосіб життя, повною мірою реалізовувати свої наміри в професійній сфері, постійному перенесенні страждань у повсякденному житті, призводять до необхідності залучення додаткових зусиль для організації життя, отримання лікування. Матеріали справи чітко доводять, що зазначені негативні явища мають місце в житті позивача у зв`язку із трудовим каліцтвом, яке призвело до безстрокової втрати позивачем професійної працездатності в ступені 10%, тому суд приходить до висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої позивачці моральної шкоди суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивачки, істотність вимушених негативних змін в її житті, ступінь втрати ним професійної працездатності, безстроковість даних негативних змін, виходить із засад розумності, виваженості та справедливості та визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 23 615 грн., що буде домірним спричиненій позивачці шкоді та достатнім для її відшкодування. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 840 грн. 80 копійок.

Outcome: approved