Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

09 жовтня 2013 року позивач звернувся до Березнегуватського районного суду Миколаївської області з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позові зазначив, що на підставі договору № NKХRRX2387000 від 21 травня 2007 року відповідачка отримала кредит в розмірі 3132,00 грн. зі сплатою за користування кредитом 12 % на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення 21 травня 2009 року. Згідно умов договору він складається із заяви позичальника та умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»). Відповідачка зобов'язань по сплаті кредиту, з урахуванням розміру відсотків, не виконала, платежі у визначеному розмірі та у встановлений термін не вносила, станом на 24 вересня 2013 року її заборгованість склала 33300,98 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, направила заяву про слухання справи у її відсутність та підтримання позовних вимог в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання також не з'явилася, направила заяву про розгляд справи у її відсутність, заперечення проти позовних вимог позивача через сплив строку позовної давності та відсутність коштів для сплати кредиту через скрутний фінансовий стан та відсутність роботи. Представник відповідачки також в судове засідання не з'явилася, направила заяву про розгляд справи за її відсутності та заперечення проти позовних вимог позивача через сплив строку позовної давності. Дослідивши докази у справі суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 21 травня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником прав і обов'язків якого є позивач, та відповідачкою було укладено кредитний договір № NKХRRX2387000 про отримання кредиту, в розмірі 3132,00 грн., зі сплатою за користування кредитом 1 % на місяць на суму залишку заборгованості, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту, в розмірі 75,17 грн., з кінцевим терміном повернення 21 травня 2009 року. Зазначений договір складається із заяви позичальника та умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) (а.с.3,45-47). Відповідно до заяви позичальника, при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, він сплачує банку відсотки за користування кредитом в розмірі 10,83 % в місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості. Згідно п.5.1. умов надання споживчого кредиту, при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочки. Крім того, у відповідності до п.5.3. умов надання споживчого кредиту, при порушенні позичальником строків платежу за будь-яким грошовим зобов'язанням, передбаченим даним договором більше, ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 250,00 грн. + 5% від суми позову. На виконання вищевказаних умов кредитного договору позивач надав відповідачці кредит, однак остання не виконала взятих на себе зобов'язань, не сплатила у встановлений строк суму щомісячних платежів, проценти за користування кредитом та комісію, а тому станом на 24 вересня 2013 року їй нараховано заборгованість 33300,98 грн., з яких 3132,00 грн. - заборгованість за кредитом, 11703,91 грн. - заборгованість за відсотками, 1804,08 грн. - заборгованість за комісією, 14599,04 грн. пеня, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 1561,95 грн. штраф (процентна складова) (а.с.2). Відповідачка суму заборгованості перед позивачем в добровільному порядку не сплачує. Суд вважає, що між сторонами мають місце цивільно-правові відносини із зобов'язального права за кредитним договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 1054 вищевказаного Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язуються надати грошові кошти позичальникові в розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Пункт 5.5. умов надання споживчого кредиту передбачає, що терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюються сторонами тривалістю 5 років. У відповідності до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно розрахунку позивача заборгованість відповідачки за кредитним договором в частині простроченої заборгованості за кредитом - 1998,05 грн., заборгованості за відсотками - 2117,44 грн., комісії - 1202,72 грн. та пені - 962,25 грн., виникла ще 26 вересня 2008 року, а тому позивач пропустив п'ятирічний строк позовної давності звернувшись до суду за її стягненням 04 жовтня 2013 року, про що свідчить накладна (а.с.15). Така ж правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 06 листопада 2013 року № 6-116 цс/13, прийнятої за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстав, передбачених ст.355 ЦПК України. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачка порушила умови кредитного договору та суму боргу в добровільному порядку не сплачує, суд дійшов висновку, що позовна заява є обґрунтованою i підлягає частковому задоволенню, а саме щодо вимог про стягнення заборгованості за кредитом, в розмірі 1133,95 грн. (3132,00 грн. - 1998,05 грн.), відсотками, в розмірі 9586,47 грн. (11703,91 грн. - 2117,44 грн.) та комісією, в розмірі 601,36 грн. (1804,08 грн. - 1202,72 грн.). Вирішуючи питання про стягнення штрафу суд виходить з того, що за ч.2 ст.549 ЦПК України, штраф є відповідальністю, яка залежить від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання й у часі визначається з настанням однієї з подій як невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Штраф має разовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов'язання. За змістом цього зобов'язання нарахування процентної (розрахункової) частини штрафу пов'язане не з певною подією кредитних правовідносин (прострочення платежів), а з фактом звернення з позовом, що не відповідає сутності штрафу як способу забезпечення виконання зобов'язання. Тому обґрунтованим є стягнення штрафу лише в розмірі фіксованої частини - 250,00 грн., яка передбачена п.5.3 умов надання споживчого кредиту. Частина 3 ст.551 ЦК України визначає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Істотними обставинами у розумінні ч.3 ст.551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Конституційний Суд України у рішенні від 07 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22 липня 1996 року дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Згідно розрахунку та з урахуванням п'ятирічного строку позовної давності, збитки позивача внаслідок порушення відповідачкою зобов'язань за даним кредитним договором, становлять 10720,42 грн., які складаються із заборгованості за кредитом 1133,95 грн. та відсотками 9586,47 грн. За такого, з урахуванням скрутного матеріального стану відповідачки через відсутність роботи (а.с.50), розміру збитків позивача (10720,42 грн.), пропуску ним строку позовної давності щодо 962,25 грн., суд вважає за можливе зменшити розмір пені з 14599,04 грн. до 3000,00 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд покладає на відповідачку обов'язок по відшкодуванню позивачу витрат на оплату судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial