overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

08 червня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебувають у шлюбі від вересня 2013 року. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину. Стосунки з відповідачкою розладилися. Сторони проживають окремо одне від одного, не ведуть спільне господарство, шлюбних відносин не підтримують. Зберігати сімю позивач не бажає, вважає, що шлюб носить формальний характер і просить суд шлюб розірвати (а.с.а.с. 2 4). Позивач у судовому засіданні підтримав заявлений позов, а відповідачка не заперечувала проти його задоволення. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України (далі СК) шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі статтею 110 цього Кодексу. Згідно зі статтею 112 СК суд зясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі від 07.09.2013 року (а.с. 7). Від шлюбу сторони мають малолітню дочку, [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу мешкатиме разом з відповідачкою (а.с. 6). Через відсутність взаєморозуміння та постійних сварок, які виникають в родині з різноманітних причин, відсутність у сторін бажання створити міцну та дружню сімю від січня 2016 року сторони мешкають окремо одне від одного, не ведуть спільне господарство та не підтримують шлюбних відносин. Позивач зберігати сімю не бажає, вважає, що сімя розпалася остаточно і збереження сімї неможливе. За вказаних обставин суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані й підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

08 червня 2017 року позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить шлюб укладений між ним та відповідачем розірвати. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що з 30.04.1977 року він перебуває з відповідачем в офіційному шлюбі. Від шлюбу мають доньку, яка вже повнолітня та проживає окремо. Проте, спільне сімейне життя з відповідачем не склалося, вони виявилися занадто різними людьми по характеру, по поведінці в сім'ї та поглядами на життя. Неодноразові обговорення сімейних проблем не дали жодного результату. На протязі п'яти років проживають окремо. Позивач вважає, що спільну сім'ю зберегти неможливо, просить шлюб розірвати. В судове засідання позивач не з`явився, надіслав на адресу суду заяву, в якій просить справу слухати без його участі, позов підтримує та просить його задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надіслала на адресу суду заяву в якій зазначила, що позов визнає та після розірвання шлюбу просить відновити її дівоче прізвище «[PERSON]». Суд, встановивши обставини справи, що підтвердженні засобами доказування, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи сторони зареєстрували шлюб 30.04.1977 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб, видане Виконавчим комітетом Розважівської сільської ради Іванківського району Київської області за актовим записом № 10. Відповідно до довідки виданої виконкомом Розважівської сільської ради Іванківського району Київської області від 07.06.2017 року № 501, до складу сім'ї позивача входить він та його дружина [PERSON]. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки сторони втратили довіру та повагу один до одного, мають різні погляди на життя, сім`ю, ведення господарства, неодноразові спроби зберегти сім'ю не дали свого результату, а тому зберегти сім'ю не надається можливим. Таким чином, у відповідності до положень ст. 111 та ч. 2 ст. 112 СК України, суд вважає, що підстав для надання сторонам строку на примирення не має, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам кожного. Крім того, стаття 113 СК України встановлює, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач виявила бажання відновити своє дівоче прізвище «[PERSON]». Питання щодо судових витрат вирішується судом відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. Позивач в позовній заяві просить судові витрати покласти на них з відповідачкою порівну. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

08 червня 2017 року позивач звернувся у суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з відповідачем по справі був зареєстрований шлюб. Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та знаходяться на її повному утриманні. [PERSON] навчається на першому курсі денної форми навчання в Національному транспортному університеті та потребуває матеріальної допомоги. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. По справі встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO] (копія свідоцтва про народження серії І-ВЛ № 106557, видане Станичненською сільською радою Нововодолазького району Харківської області 26.08.1999) /а.с. 9/. Відповідно до довідки № 919 від 14.09.2016 виданої Національним транспортним університетом, [PERSON] є студентом НТУ першого курсу автомеханічного факультету зі спеціальністю автомобільний транспорт, денної форми навчання. Згідно вказаної довідки термін навчання закінчується 30.06.2020 року /а.с. 5/. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Пункт 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснює, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст. 200 СК України при визначенні розміру аліментів з одного батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. А з таких підстав, суд вважає, що позов обґрунтований та заснований на вимогах закону, а тому підлягає задоволенню. Таким чином враховуючи вищенаведене, суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання повнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 частки його доходу (заробітку) щомісячно, з дня подачі заяви та до закінчення навчання, але не більше як до досягнення ним 23-х років. На підставі п. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає рішення до негайного виконання в частині стягнення розміру аліментів за один місяць. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судові витрати. На підставі ст. ст. 199, 200 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-07 00:00:00

08 червня 2017 року позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою. В обґрунтування позову зазначила, що 18.09.1999 року зареєструвала з відповідачем шлюб, актовий запис №48. Від шлюбу позивач з відповідачем мають дитину [PERSON]. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння та поваги один до одного. Шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, проживають окремо. Позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, спір про поділ майна відсутній. Позивач просила про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні, просила залишити прізвище «[PERSON]». Відповідач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав, не заперечував щодо задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 18.09.1999 року виконкомом Новгородської селищної ради м.Дзержинська Донецької області, актовий запис №48, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.4). Від шлюбу позивач з відповідачем мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.8). Шлюбні відносини припинені, втрачено почуття любові, взаєморозуміння. Спір про поділ майна відсутній. Наміру поновлювати шлюбні відносини сторони не мають. Суд вважає, що вищевикладене дає підстави для висновку про неможливість подальшого спільного проживання сторін по справі, як подружжя, та вказує на те, що збереження їхньої сім'ї стало неможливим. Згідно з ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Крім того у Постанові Пленуму ВСУ від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» зазначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до частини першої статті 61 ЦПК обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З матеріалів справи вбачається, що відповідач у повному обсязі визнав позовні вимоги, не заперечував щодо їх задоволення. За ч.8 ст.235 ЦПК України у рішенні про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Позивач просила залишити їй прізвище «[PERSON]». Враховуючи викладене, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-29 00:00:00

08 червня 2018 Оболонський районний суд м. Києва задовольнив заяву ТОВ « Управляюча компанія « Затишна Оселя» та видав судовий наказ про стягнення з [PERSON] заборгованість за житлово- комунальні послуги в розмірі 27 158,42гривень, 3% річних від простроченої суми в розмірі 742,02гривень, інфляційні витрати в розмірі 3180,78гривень та судовий збір в розмірі 176,20гривень. 27.06.2018 [PERSON] звернулася до суду із заявою про скасування судового наказу №756/7067/18 від 08.06.2018, заперечуючи проти вимог стягувача та посилаючись на існування спору про право. Подана заявником заява відповідає вимогам ст.170 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 171 ЦПК України, у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз'яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження. В ухвалі про скасування судового наказу суд за клопотанням боржника вирішує питання про поворот виконання судового наказу в порядку, встановленому статтею 444 цього Кодексу. Оскільки заявник заперечує проти вимог стягувача та вважає їх необґрунтованими у повному обсязі, у відповідності до ч. 3 ст. 171 ЦПК України, виданий судом наказ підлягає скасуванню. При цьому, стягувач, який звертався до суду із заявою про видачу судового наказу не позбавлений права звернення до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження, визначеному ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

08 червня 2018 р. заявник [PERSON] звернулась до суду з заявою про визнання громадянина безвісно відсутнім, вказавши наступне. У 2008 році її син [PERSON], [INFO], пішов з дому, повідомивши, що він хоче розпочати самостійне життя. З того часу, його місце перебування не відомо. В даний час їй необхідно оформити субсидію на комунальні послуги, у зв'язку з чим вона звернулася до суду з даною заявою. В судовому засіданні заявник та її представник [PERSON] заяву підтримали та просять її задовольнити. Представник заінтересованої особи Куп'янської міської ради Харківської області, в судове засідання не з'явилась, надавши заяву про розгляд справи без її участі, пояснень по справі не мають, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення заявника та її представника, допитавши свідків, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] в смт. Ківшарівка Харківської області, в графі мати вказана [PERSON] (а.с.29). Актом від 29 травня 2018 року підтверджується, що [PERSON], [INFO], з 2008 року по теперішній час за адресою: [ADDRESS], не проживає. З цього часу про його місцезнаходження нікому не відомо (а.с. 3). З довідок № 24-аз/119-85/03/19 2018 від 01 червня 2018 року та № 44-аз/119-85/03/19 2018 від 26 вересня 2018 року, виданих Куп'янським ВП ГУНП в Харківській області, вбачається, що проведеною перевіркою станом на теперішній час, відомості про перебування [PERSON], [INFO], на території Куп'янського району відсутні, останнє місце мешкання не встановлено (а.с. 4, 53 ) Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], підтвердили факт відсутності за місцем реєстрації [PERSON] з 2008 року, на теперішній час його місце перебування їм не відомо. Таким чином, факт відсутності відомостей про місце перебування [PERSON] в місці його постійного проживання за адресою: [ADDRESS], протягом одного року підтверджується зібраними у справі доказами. З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених заявником та свідками. Даних про їхню зацікавленість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказами. Таким чином, зібрані по справі докази та їх належність вказує на наявність підстав для визнання [PERSON] безвісно відсутнім. Згідно зі ст. 43 ЦК України, фізична особа може бути судом визнана безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Згідно ч. 2 ст. 43 ЦК України у разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити це місяць - перше січня наступного року. На підставі викладенного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-22 00:00:00

08 червня 2018 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON]. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. Зінченка Олексія, 67, в якій зареєстрована її донька [PERSON]. Разом з тим відповідачка з 2001 року не проживає за вказаною адресою. Наявність зареєстрованої особи позбавляє її права розпорядитися своїм нерухомим майном. Посилаючись на викладене, просила визнати відповідачку такою, що втратила право користування зазначеним жилим приміщенням. Сторони будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 130 ЦПК України, до суду не зявилися. Дослідивши письмові докази, що є у справі, суд дійшов такого. Позивачка є власницею житлового будинку № 67, розташованого по вул. Зінченка Олексія (до перейменування Чижикова) в м. Очакові Миколаївської області, що підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 36018939 від 07 квітня 2015 року (а. с. 9). Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно з положеннями ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За зазначеною вище адресою зареєстрована відповідачка, але фактично не проживає там понад шістнадцять років, що підтверджується витягом з будинкової книги (а. с. 10), а також актом, складеним за участю сусідів [PERSON] та [PERSON], з якого вбачається, що відповідачка [PERSON] за вказаною адресою не проживає з 2001 року (а. с. 11). Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, враховуючи те, що відповідачка за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. Зінченка Олексія, буд. 67, фактично не проживає більше одного року, а також те, що наявність зареєстрованої особи позбавляє позивачку права розпорядитися своїм нерухомим майном, суд вважає позов останньої таким, що підлягає задоволенню. Судові витрати суд відносить на рахунок позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-29 00:00:00

08 червня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 08 липня 2014 року. Від спільного життя мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Основою розпаду\~сім'ї\~послугувало те,\~що вони\~мають різні\~погляди на\~життя і\~з цього\~приводу між\~ними відсутнє\~взаєморозуміння.Подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу не можливе, тому вона просить суд шлюб розірвати. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище [PERSON]. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не зявився, причин свого неприбуття суду не повідомив, хоча належним чином був сповіщений про день, час і місце розгляду справи в порядку ст. 128 ЦПК України. Заперечень проти позову не подав. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін за наявними в справі доказами та в заочному провадженні. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 08 липня 2014 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білопільського районного управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за №54, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а. с. 4). [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її народження (а. с. 5). Як вбачається з позовної заяви, основою розпаду сімї послугувало те, що у подружжя було відсутнє взаєморозуміння, вони мають різні погляди на подружнє життя. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам як позивача, так і відповідача, тому шлюб необхідно розірвати. Прізвище позивачу після розірвання шлюбу необхідно залишити [PERSON]. Відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений ним при зверненні з позовом до суду судовий збір у сумі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-07 00:00:00

08 червня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з нього на її користь неустойки (пені) в розмірі 12109 грн за несплачені аліменти на сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що з 2002 року до 21.12.2009 року вона перебувала в шлюбі з [PERSON] У них народилася дитина - син [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем. Згідно з рішенням Старокостянтинівського райсуду від 04 грудня 2009 року з відповідача стягуються на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходу ), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 11 вересня 2009 року і до повноліття дитини. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків як по вихованню сина, так і по його утриманню, і станом на 01.03.2018 р. має заборгованість із сплати аліментів у розмірі 40684,1 грн. Тому відповідно до ст. 196 СК України позивач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення\~- тобто у розмірі 12109 грн. У судовому засіданні позивач і представник позивача позовні вимоги підтримали, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши докази у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що згідно з рішенням Старокостянтинівського райсуду від 04 грудня 2009 року з відповідача стягуються на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 11 вересня 2009 року і до повноліття дитини. Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості по аліментах від 15.03.2018р. №7885, виданою Старокостянтинівським РВ ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області, станом на 01.03.2018 р. відповідач має заборгованість із сплати аліментів у розмірі 40674,1 грн, тому відповідно до ст.196 Сімейного кодексу України позивач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. \~ Враховуючи наданий позивачем розрахунок неустойки (пені), позов необхідно задовольнити та стягнути з [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 12109 грн. При поданні позову позивач була звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved