Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

08.02.2017 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, вказуючи на те, що 23 лютого 2013 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою по справі у Татарбунарському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що було зроблено актовий запис за №16. Від даного шлюбу дітей не мають. Спільне проживання з відповідачкою припинили рік тому. Причиною розпаду сімї, на думку позивача, стало те, що вони уклали шлюб, не пізнавши один одного, між ними часто виникали сварки з різних побутових причин, зникло почуття любові, порозуміння та поваги. Оскільки сім'я фактично розпалась, позивач вважає, що примирення між ними неможливе, у звязку з чим просить розірвати шлюб у судовому порядку. Позивач в судове засідання надав заяву з проханням справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримав. (а.с.22). Відповідачка в судове засідання не зявилась, будучи належним чином повідомлена про дату розгляду справи(а.с.16), після спливу наданого судом за її клопотанням терміну на примирення, будь-яких заяв, заперечень та доказів суду не надала, причини неявки суду не повідомила, тому суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідачки. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з повторного свідоцтва про шлюб серії І-ЖД № 268468 (а.с.3), 23.02.2013 року був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] у Татарбунарському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що було зроблено актовий запис за № 16. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами носить формальний характер, вони фактично припинили подружні стосунки рік тому, відносини не підтримують, спільно однією сімєю не проживають, термін на примирення результатів не дав. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуття любові та перспектив налагодження стосунків немає. За таких обставин, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін, у звязку з чим, на думку суду, сім'я розпалась остаточно, тому шлюб між ними варто розірвати. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. В силу ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб, відповідачка не змінювала прізвище після реєстрації шлюбу, тому підстав для відновлення її прізвища, суд не вбачає. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд також вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що згідно абз.2 ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved