Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

09.02.2017 року позивачка звернулась до суду з даною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала з відповідачем у період з 2010 року по 2013 рік у шлюбних відносинах, від яких вони мають спільну дитину [PERSON], [INFO], який мешкає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні, яка знаходиться у декретній відпустці, а відповідач з 2013 року добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, в той час як офіційно працевлаштований майстером цеху ТЛЦ у ПАТ ММК «Азовсталь», у звязку з чим позивачка змушена звернутись до суду з даним позовом, яким просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини доходів відповідача щомісячно до повноліття дитини. У судове засідання позивачка та її представника не зявились, надали письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, про підтримку позовних вимог, з проханням про їх задоволення в повному обсязі, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. При цьому, відповідач подавав письмові заяви з проханням про відкладення розгляду справи на 1 місяць, посилаючись на пошук свідків, звернення до соціальних служб та до юридичної консультації, проте не надаючи суду жодного доказу на підтвердження викладеного, що суд, розцінює як зловживання відповідачем своїми правами, що в свою чергу, приводить до затягування процесу та порушення законних прав та інтересів як позивачки, так і неповнолітньої дитини. Враховуючи викладене та те, що у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутність сторін, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], відповідно до свідоцтва про народження останнього, який мешкає разом з позивачкою, знаходячись на її утриманні. Ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Так відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Одним із способів утримання згідно ч. 3 ст. 181 СК України є стягнення аліментів за рішенням суду. Стаття 182 Сімейного кодексу України передбачає те, що при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатність чоловіка, дружини, дочки, сина й інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. З урахуванням викладених обставин та з огляду на те, що відповідачем доказів наявності в нього інших утриманців, стану здоров'я, матеріального становища, та інших обставин, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів, суду не надано, а останній добровільно матеріальну допомогу на утримання сина не надає, що ставить позивачку у скрутне матеріальне становище, суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання їх неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини доходів відповідача щомісячно, починаючи з 09.02.2017 року та до повноліття дитини, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в суму 640,00 грн. На підставі ст.ст. 181, 182, 191 СК України,

Outcome: approved