Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

07 вересня 2015 року до суду надійшла вказана позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість із заробітної плати у розмірі 18 000,00 грн., 12 000,00 євро, компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (за невиплачену зарплату в розмірі 3 000,00 грн.) у розмірі 5 137,00 грн., компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (за невиплачену зарплату в розмірі 50 000,00 грн.) у розмірі 85 580,00 грн., моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 16.11.2014 року між сторонами був укладений трудовий договір №22 за умовами якого позивач приймався на роботу в період з 16.11.2014 року по 16.05.2015 року арматурником у Республіці Екваторіальна Гвінея. За виконану роботу позивач мав отримувати оклад в розмірі 3 000,00 грн. щомісячно. Згідно додаткової угоди (яку позивачу не видали, хоча підпис він там поставив) позивач мав отримувати заробітну плату в розмірі 2 000,00 євро. У липні 2015 року позивач повернувся до України, проте відповідач не сплатив заборгованість по заробітній платі, обґрунтовуючи відсутністю коштів. Оскільки відповідач не виплатив заробітну плату, заборгованість становить 18 000,00 грн. (6 міс. х 3 000,00 грн.) та 12 000,00 євро (6 міс. х 2 000,00 євро). Так як відповідач не виплатив заробітну плату, на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» відповідач має за період з грудня 2014 року по травень 2015 року виплатити компенсацію, яка становить на суму заборгованості 18 000,00 грн. - 5 137,00 грн., на суму 12 000,00 євро - 85 580,00 грн. Також позивач зазначає, що невиплата заробітної плати за виконання роботи у важких умовах викликала моральні страждання, а тому моральну шкоду позивач оцінив в розмірі 10 000,00 грн. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. В судове засідання, яке відбулось 23.03.2016 року представник позивача не з'явилась, просила слухати справу в її відсутність, направивши до суду заяву. Представник відповідача в судовому засіданні заявлені вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні на тій підставі, що на виконання умов договору відповідач сплатив позивачу 34 971,88 грн. (25.11.2014 року позивач отримав 100 Євро, 12.12.2014 року - 11 568,96 грн., 16.01.2014 року - 18 795,00 грн.), що перевищує суму, яка зазначена позивачем за договором. Заборгованість за будь-якими іншими договорами відсутня, оскільки їх не було укладено. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши сторони, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог за наступних підстав. Частина 1 статті 115 КЗпП України визначає, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Як встановлено в судовому засіданні, 16.11.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ампір СК» (далі - Підприємство) та [PERSON] (далі - Працівник) був укладений трудовий договір за яким Працівник приймався на роботу на посаду арматурника з окладом 3 000,00 грн. за місяць. Позивач мав приступити до роботи з 16.11.2014 року по 16.05.2015 року. Договір підписаний сторонами, що свідчить про те, що вони погодились на визначені умови. За умовами Трудового договору Працівник зобов'язувався виконувати роботу, а Підприємство зобов'язувалось виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством. За умовами п.2.4.1 Договору, підприємство має право виплатити працівнику частину (двадцять відсотків) нарахованої заробітної плати (винагороди) тільки після повернення із відрядження та виконання зобов'язань по цьому договору. Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що ними виплачувалась заробітна плата, що підтверджується особистими підписами позивача про отримання коштів та виписками про перерахунок коштів. Так як умовами Трудового договору не визначено порядку виплати заробітної плати, суд вважає за можливе прийняти за належні докази відомості про виплату заробітної плати на загальну суму 34 971,88 грн. (50,00 євро - 13.03.2015 року, 50 євро - 05.12.2014 року, 30 000,00 франків, 100,00 євро - 25.11.2014 року, 10 349,61 грн. - 12.12.2014 року, 1 219,35 грн. - 12.12.2014 року, 30 000,00 франків - 25.12.2014 року, 18 795,00 грн. - 16.01.2015 року), оскільки представником позивача не спростовано в судовому засіданні отримання позивачем вказаних коштів. В судовому засіданні не було встановлено, що між сторонами був підписаний додатковий договір та визначено розмір заробітної плати 2 000,00 євро. Отже, оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивачу виплачено кошти в розмірі 34 971,88 грн., що перевищує 18 000,00 грн., зазначених в позовній заяві, та не встановлено, що існує додаткова угода за якою збільшено розмір заробітної плати до 2 000,00 євро, тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 18 000,00 грн. та 2 000,00 євро. Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» визначає, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Проте, так як в судовому засіданні не встановлено, що відповідач не вчасно сплатив заробітну плату, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати. Також позивач в позовній заяві просив стягнути з відповідача на користь позивача 10 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди. Стаття 237-1 КЗпП України визначає, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Пункт 5 постанови пленуму Верховного Суду України N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснює, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Так як в судовому засіданні не встановлено порушення прав позивача та невиплати заробітної плати, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди. Отже, оскільки позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, суд не вбачає підстав для задоволення заявлених вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed