Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

08 червня 2015 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи вимоги тим, що відповідач з 09 серпня 2009 року у спірному домоволодінні не проживає. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги та пояснила, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS]. Разом з нею у спірному домоволодінні зареєстрований її онук - відповідач [PERSON], який не проживає у цьому будинку з серпня 2009 року. Зазначила, що [PERSON] виїхав 10 травня 2014 року у відсутність його дружини, залишив їй записку. Дружина відповідача зверталася до органів внутрішніх справ, але ніякого рішення з цього приводу принято не було, тим більш у той час на території міста проводилася антитерористична операція. Зазначила, що з 10 травня 2014 року місцезнаходження відповідача їй невідомо, ніяких стосунків вони не підтримують. Окрім того, зазначила, що після підвищення тарифів на комунальні послуги вона не в змозі у повному обсязі оплачувати комунальні послуги, а задоволення її позову надасть їй можливість оформити субсидію. Просила задовольнити позов, визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS]. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача [PERSON] про місце, день та час розгляду справи. Так, відповідно до вимог ст.127 ЦПК України 10.06.2015 року за місцем реєєстрації відповідача було надіслано повідомлення про виклик до суду на 17.06.2015 р., копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви із доданими документами /а.с.25/. Окрім того, судова повістка на ім?я відповідача була надіслана керівнику мікрорайону «Сєвєрний» для вручення [PERSON] Однак, вручити судову повістку відповідачу не виявилося можливим у зв?язку із відсутністю відповідача за місцем реєстрації /а.с.15/. Незважаючи на прийняті судом заходи, відповідач [PERSON] у судове засідання не з?явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило. Аналізуючи наведені обставини, суд приходить до переконання, що відповідачем [PERSON] недобросовісно здійснюються його процесуальні права, у зв'язку з чим, суд приходить до висновку про належне повідомлення відповідача, а тому, відповідно до положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України, та враховуючи згоду представника позивача, суд вважає можливим відповідно до правил частини 1 статті 224 ЦПК України розглядати справу за відсутності відповідача у порядку заочного провадження на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Згідно з вимогами ч.1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України). Згідно рішення Народного суду м.Слов?янська Донецької області від 10 грудня 1974 року № 2-1707-74, зареєстрованого у КП БТІ м.Слов?янська під № 14202.53 12 березня 1975 року [PERSON] належить на праві приватної власності домоволодіння [ADDRESS] /а.с.3-4/. Згідно копії домової книги у спірному домоволодінні зареєстрована [PERSON], [PERSON] та онук позивачки [PERSON], [INFO] /а.с.17-20/. Згідно довідки № 71 від 07 травня 2015 року, виданої керівником комітету мікрорайону «Сєвєрний» м.Слов?янська у присутності сусідів, відповідач [PERSON], 1983 року народження, не мешкає у будинку [ADDRESS] з 09 серпня 2009 року, у будинку немає його особистих речей /а.с.7/. Як вбачається із листа № 2/102-2015 від 12.06.2015 року, підписаного головним лікарем КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м.Слов?янська» [PERSON] на стаціонарному лікуванні не перебував, за наданням медичної допомоги не звертався /а.с.29/. Як вбачається із листа № 542 від 12.06.2015 року, підписаного головним лікарем КЛПУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня м.Слов?янська» [PERSON] на стаціонарному лікуванні не знаходиться /а.с.32/. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON], яка є сусідкою позивача, у судовому засіданні підтвердила факт не проживання [PERSON] у будинку, відсутності його майна у спірному домоволодінні. Додатково пояснила, що позивач [PERSON] мешкає у будинку з сином [PERSON], а місцезнаходження відповідача їй невідоме. Зазначила, що вона підписувала довідку, складену керівником мікрорайону, зазначені в ній обставини підтверджує. У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність повідомлених свідком обставин, які підтверджуються іншими доказами. Положеннями частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України передбачено, член сім?ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім?ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У судовому засіданні встановлено, що домовленості між позивачем та відповідачем щодо користування спірним житловим приміщенням на було, відповідач [PERSON] із заявами щодо створення йому перешкод у користуванні житлом не звертався. Згідно положень статті 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Перевіривши матеріали справи, оцінивши представлені відповідно до положень ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON] втратив право користування спірним житлом у зв'язку із тим, що понад одного року не мешкає в ньому без поважних причин. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов?язані із зверненням до суду і розглядом судової справи. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved