Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

08 липня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Управління охорони використання і відтворення водних ресурсів та регулювання рибальства в Полтавській області та просить стягнути на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені у сумі 47814 грн. та 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що при звільненні з ним не було проведено повний розрахунок , оскільки не виплачено заробітну плату за роботу у вихідні дні, в зв'язку з чим він звертався до суду, де його вимоги про стягнення недоплаченої частини заробітної плати були задоволені. Стверджує, що внаслідок порушення його прав на оплату праці він зазнав моральної шкоди. В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали. Представник відповідача в судовому засіданні 30 вересня 2014 року позовні вимоги не визнала, надала заперечення, з яких вбачається, що підстав для застосування ст.. 117 та ст. 237-1 КЗпП України немає, так як повний розрахунок з [PERSON] був здійснений 29 жовтня 2012 року у день його звільнення, про свою незгоду з розміром виплат позивач не висловлював. В подальшому представник позивача до суду не з'явився, надав заяву про проведення судового засідання без їх участі. Вислухавши позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач відповідно до наказу № 44-о від 29 жовтня 2012 року був звільнений з посади районного інспектора відділу оперативної роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України в зв'язку з реорганізацією з 29 жовтня 2012 року. (а.с. 4,5) Ст. 116 КЗпП України передбачено, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. При звільненні позивачеві було нараховано заробітну плату за жовтень 2012 року, компенсацію за 47 днів невикористаної відпустки, вихідну допомогу, а всього 6239 грн. 79 коп. розрахункових коштів перераховано на його рахунок.(а.с. 30, 32, 33-34) Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області № 401/3715/13-ц; № 2/401/1302/13 від 17 грудня 2013 року стягнуто з Управління охорони використання і відтворення водних ресурсів та регулювання рибальства в Полтавській області на користь [PERSON] заробітну плату за роботу у вихідні дні у розмірі 421 грн. 89 коп. та на відшкодування моральної шкоди 500 грн. (а.с. 8-9) Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Ч. 2 вказаної статті визначено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. З наведеного слід робити висновок, що з вини власника ( відповідача) [PERSON] не було виплачено в повному обсязі заробітну плату при звільненні, а саме недоплачено 421 грн. 89 коп. заробітної плати за роботу у вихідні дні. Спір з даного приводу вирішено судом на користь позивача (а.с. 8-9) , відтак мають місце підстави , передбачені ч. 2 ст. 117 КЗпП України, для в виплати позивачеві його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Випискою з інформацією про рух коштів на рахунку [PERSON] у Приватбанку підтверджується, що заборгованість по заробітній платі, стягнена за судовим рішенням , виплачена йому 16 червня 2014 року. (а.с. 15) За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100. З урахуванням цих норм, середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата. Відповідно до п.5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Відповідно до щорічного розрахунку норм тривалості робочого часу у розрахунковому періоді нараховується 402 робочих дні. Середньоденна заробітна плата позивача становить 140 грн. 63 коп. , що підтверджується довідкою відповідача від 20 жовтня 2014 року. (а.с.52) Зважаючи на викладене, вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то підстав для їх задоволення суд не знаходить, оскільки доказів в підтвердження наявності такої шкоди суду не представлено. Судові витрати у справі з підстав ст. 88 ЦПК України покладаються на відповідача.

Outcome: partial