Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

10.05.2017 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися в суд з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачами зазначено, що будинок № [ADDRESS] належить їм на праві спільної часткової власності. У належному їм на праві приватної власності будинку з 2007 року зареєстрований [PERSON], який був рідним братом колишнього чоловіка [PERSON] та дядьком їх дітей. З моменту реєстрації місця проживання відповідача в належному їм на праві спільної часткової власності житловому приміщенні останній жодного дня в ньому не проживав, спільного господарства вони не вели, особистих його речей чи майна в належному їм житловому будинку не має. Також вказали на те, що на момент реєстрації місця проживання відповідача будь-якої домовленості щодо його проживання не було, однак вони і не перешкоджали йому у вселенні до будинку та проживанні в ньому. На теперішній час реєстрація місця проживання відповідача в належному їм на праві спільної часткової власності житловому будинку створює для них ряд незручностей, оскільки їх постійно турбують кредитори відповідача з тих підстав, що останній не повертає отримані кредити та неможливістю отримання субсидії на оплату комунальних послуг. Посилаючись на те, що відповідач понад десять років без поважних причин відсутній у житловому будинку, що належить їм на праві спільної часткової власності, ніякої домовленості між ними, як власниками будинку та відповідачем не було, в будинок [PERSON] ніколи не вселявся, а вони не чинили йому в цьому перешкод, просили визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS]. У судовому засіданні позивачі відсутні, подали до суду клопотання про розгляд справи за їх же відсутності, повідомивши суд, що заявлені позовні вимоги до [PERSON] підтримують, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач у судове засідання не з»явився повторно, про дату та місце судового засідання повідомлявся за зареєстрованим у встановленому законом порядку його місцем проживання, однак судову повістку повернуто до суду відділом зв»язку з зазначенням причин «за закінченням терміну зберігання», що за правилами ч. 5 ст. 74 ЦПК України є підставою для висновку суду про належне повідомлення сторони. З огляду на викладене, суд ухвалив провести судовий розгляд справи за відсутності сторін, ухвалити заочне рішення на підставі даних матеріалів справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є співвласниками житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 15.05.2001 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діяла від свого імені та в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON] (а.с.27-28,28) У житловому будинку [ADDRESS] в м. Києві зареєстровано місце проживання: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з 2001 року; [PERSON] з 13.09.2007 року; [PERSON] з 03.07.2012 року (а.с.32). За правилами ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а ст. 317 цього ж Кодексу передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Звертаючись до суду з позовом, співвласники житлового будинку [ADDRESS] стверджували, що відповідач з моменту реєстрації його проживання у належному йому на праві спільної часткової власності житловому будинку не проживає без поважних причин, витрати по утримання житлового приміщення не несе. Зазначені позивачем обставини, як підстави позову підтверджені: актами про непроживання [PERSON] у будинку [ADDRESS] від 05 серпня, 09 вересня та 10 жовтня 2016 року, затвердженими начальником ЖЕД - 103 (а.с.42-44). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Зважаючи на те, що відповідач у справі не проживає на житловій площі за місцем реєстрації без поважних причин, а наявність будь-яких інших домовленостей між сторонами у справі щодо можливостей проживання відповідача у належному на праві спільної часткової власності позивачам житловому приміщенні судом не встановлено, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заявлених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved