overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

10.03.2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що [PERSON] (далі - Відповідач) звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі - Позивач, [PERSON]) з метою отримання кредитних послуг, у зв'язку з чим підписав Заяву № б/н від 06.05.2010 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додасться до позову), зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті: www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. [PERSON] з «Умов та правил надання банківських послуг» та [PERSON] з «Тарифів Банку», додаються до позовної заяви. Відносини між банком та клієнтом, які регулюються Договором про надання банківських послуг можуть вирішуватися як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього Договору, так і шляхом обміну інформацією/узгодження по питанням банківського обслуговування з клієнтом через web-сайт банку (www.privatbank.ua; www.client-bank.privatbank.ua, або інший Інтернет/SMS-ресурс, зазначений банком). Відповідно до положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті Позивача (www.privatbank.ua) ПАТ КБ «ПриватБанк», що діяв на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 29.07.2009 року, а наразі діє на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 05.10.2011 року

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

10.03.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову послався на неможливість спільного проживання з відповідачем однією сім'єю через несумісність характерів, різні погляди на сімейне життя та фактичне припинення сімейних відносин. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав і наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача позов не визнав, при цьому повідомив суд про бажання його довірителя зберегти сім'ю, а тому просив надати сторонам двомісячний строк на примирення. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 08.12.2004 року і мають спільну малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Внаслідок психологічної несумісності між сторонами виникли неприязні стосунки, що призвело до фактичного розпаду сім'ї. З квітня 2015 року сторони проживають окремо. Вони припинили сімейні відносини і не ведуть спільне господарство. Подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам позивача. По справі встановлено, що, на теперішній час, відповідач постійно проживає в м. Винниця і працює викладачем у коледжі. Вона пред'явила позивачеві вимогу про те, що сімейні відносини можуть бути відновлені лише за умови продажу позивачем усього належного йому майна та переїзду на постійне проживання до м. Винниця, з чим останній не погоджується. Відповідно до частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Враховуючи те, що позивач категорично відмовився в суді від примирення з відповідачем, при цьому не бажає збереження шлюбу з нею та спільного проживання однією сім'єю, заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

10.03.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення додаткових витрат на лікування малолітньої дочки [PERSON], [INFO] у розмірі 1200 грн, щомісячно, на курс лікування тривалість шість місяців, оскільки відповідач добровільно достатньої додаткової матеріальної допомоги на лікування дочки на загальну суму 14080 грн їй не надає. Позивач в судовому засіданні позов підтримав. Відповідач позов не визнав, пояснивши, що необхідність лікування дитини встановлена неналежним (недержавним) лікарняним закладом. Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно положень ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками малолітньої дочки - [PERSON], [INFO], яка на даний час мешкає разом з позивачем, а батько дитини проживає окремо від них (а.с.7). Згідно до вимог ст.185 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані утримувати свою неповнолітню дитину шляхом сплати аліментів, а також нести додаткові витрати на дитину, що викликані особливими обставинами (в тому числі хворобою), розмір яких визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення і які можуть фінансуватися наперед. Відповідно до рахунку №2 від 18.01.2016 року та довідки від 12.01.2016 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «Довіра», дочка сторін страждає захворюванням опорно-рухової системи і для лікування їй показані певні ортопедично-медичні послуги та маніпуляції, вартість яких становить 14080 грн, умовою надання яких протягом шести місяців є повна оплата відповідного рахунку (а.с.8-9). Суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, оскільки відповідач не надав суду доказів про наявність у нього інших утриманців, ускладнень щодо стану його здоровя інших обставин, передбачених ст.182 СК України, а ціна позову відповідає 1/2 частині вартості лікування дитини. Доводи відповідача суд відхиляє, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «Довіра» має відповідну ліцензію на такі види діяльності «загальна медична практика», «діяльність лікарняних закладів», «роздрібна торгівля ортопедичними товарами» тощо, що підтверджується довідкою з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій АА №768428. Судові витрати по справі, які поніс позивач, необхідно покласти на відповідача

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

10.03.2016 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування приватним жилим приміщенням будинком № 28-Г- по вулиці Опанаса Шафонського (колишня назва вулиця [PERSON]) в місті Чернігів по причині відсутності там без поважних причин понад одного року. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Відповідач в судове засідання не прибув без поважних причин. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, свідка [PERSON], дослідивши докази по справі суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що власником будинку № 28-Г- по вулиці Опанаса Шафонського (колишня назва вулиця [PERSON]) в місті Чернігів з 27.10.2009 року є позивач, де зареєстрована також відповідач, яка є колишньою невісткою власника житла (а.с.6-9). Відповідач з травня 2014 року у вказаному помешканні не проживає, що підтверджується комісійним актом від 09.03.2016 року, який складений за участю трьох мешканців із сусідніх житлових будинків ([PERSON], [PERSON], [PERSON]І.) та затверджений головою вуличного комітету №14 (а.с.10). Відповідно до ст.405 ч.2 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На переконання суду (виходячи з наявних по справі доказів) відповідач втратив право на користування вказаним будинком, так як він відсутній там без поважних причин понад один рік (з травня 2014 року і по теперішній час), інший строк відсутності члена сімї власника житла не встановлювався домовленістю сторін, відсутні підстави встановлені законом, згідно яких за відповідачем зберігалося житло понад одного року і вказані обставини є підставами для задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

10.03.2016 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, мотивуючи це тим, що сімейне життя не склалось, втрачені почуття поваги та взаєморозуміння, з грудня 2015 року спільне господарство та бюджет подружжя не веде, який підтримала в судовому засіданні. Відповідач позов не визнав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Як встановлено у судовому засіданні, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 28.12.2011 року та є батьками неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.24 ч.1 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушення до шлюбу не допускається. Оскільки з грудня 2015 року спільне господарство та бюджет подружжя не веде, позивач після надання судом 15.04.2016 року строку для примирення поновлювати сімейні відносини не бажає, а ступінь їх відчуженості, нерозуміння один одного є значним та призвів до стійкого розладу подружніх стосунків - їх подальше спільне подружнє життя та збереження шлюбу є неможливими і це є підставами для розірвання шлюбу. Судові витрати по справі, які поніс позивач із сплати судового збору, необхідно покласти на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

10.03.2016 року позивач звернувшись до суду з вищевказаним позовом, вимоги якого уточнювались у процесі розгляду справи, просить визнати недійсним договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 40.29-48/171 від 27.04.2007 року, посилаючись на невідповідність даного договору чинному законодавству України та порушення своїх прав, як споживача. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав і просив про його задоволення. Представник відповідача позов не визнав посилаючись на те, що на час укладення спірного договору, відповідач мав відповідні документи на здійснення операцій з валютними цінностями і мав право надавати позивачу кредит у іноземній валюті. Крім того, від відповідача до суду надійшла письмова заява про застосування строку позовної давності. Вислухавши пояснення представників сторін, оглянувши матеріали справи № 754/10304/15-ц і « 2/754/310/16 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд у судовому засіданні встановив наступне. Відповідно до наявної в матеріалах справи, копії статуту відповідача, останній є правонаступником акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк». 27.04.2007 року між позивачем та АКБСР «Укрсоцбанк», укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 40.29-48/171 від 27.04.2007 року недійсним, за умовами якого, позивачу був наданий кредит у межах максимального ліміту: 247825 доларів США. Представник позивача не заперечував у судовому засіданні, що кредит позивачем отримувався. Відповідно до ст. ст. 256, 257, 267 ч. 3 - ч.5 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. До суду позов надійшов 10.03.2016 року, який позивач підписав у цей же день, що свідчить про пропуск позивачем трирічного строку позовної давності. Будь-яких доказів про поважність причин пропуску трирічного строку позовної давності, позивач зі своїм представником суду не надали і судом таких доказів не здобуто. Заяви про поновлення строку позовної давності позивач зі своїм представником не подавали. За таких обставин, позов задоволенню не підлягає за пропуском трирічного строку позовної давності. Оскільки позов не задовольняється, то відповідно до ст. 88 ЦПК України, позивачу не підлягають відшкодуванню судові витрати.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

10.03.2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Позивач [PERSON] в судове засідання не з*явилась, суду надала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, на позовних вимогах наполягає та просить позов задовольнити (а.с. 16). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з*явився, суду надав заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнав повністю не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання його неповнолітніх дітей (а.с. 17). Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 20.09.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 161 (а.с. 10). Від сумісного життя сторони мають неповнолітніх дітей - дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 11), дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 12), які мешкають разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Згідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших осіб. При цьому розмір аліментів на одну дитину, відповідно до Закону України № 2901-IV від 22 вересня 2005 року, який набрав чинності 15 жовтня 2005 року, не може бути меншим за 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому, враховуючи матеріальне становище відповідача та його неповнолітніх дітей, а також те, що відповідач не хворіє на хронічні захворювання, працездатний, але не працює, інших непрацездатних осіб на утриманні не має, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю - відповідач має можливість виплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

10.03.2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 06.01.2001 року, від якого мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Всі зобов'язання по утриманню та вихованню дитини позивач виконує самостійно, відповідач же в свою чергу допомогу на утримання дитини не надає, хоча стан здоров'я та матеріальне становище дозволяє це йому робити. Просила суд стягнути з відповідача на її користь, аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ? частини зі всіх видів його заробітку, щомісячно та досягнення дитиною повноліття. Позивач у судове засідання не з'явилась, до суду надіслала заяву з клопотанням справу розглянути у її відсутності, наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з'явився, до суду надав заяву з проханням справу розглянути у його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з наступних підстав: Згідно вимог ст. 180 СК України, батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони з перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06.01.2001 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 4), від якого мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис № 31 від 27.01.2001 року, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Приморського районного управління юстиції м. Маріуполя Донецької області. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становища платника аліментів, наявність в нього інших дітей або непрацездатних членів сім'ї та інші обставини, які мають істотне значення. Таким чином, виходячи з вимог ст. 181-182, 183 Сімейного кодексу України, враховуючи згоду відповідача з позовом, суд вважає за необхідне задовольнити заявлені вимоги. Оскільки суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, з відповідача підлягають стягненню на підставі ст.. 88 ЦПК України судові витрати в дохід держави в розмірі 551,20 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

\~\~ \~ \~ \~ \~ 10.03.2016 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований 20.11.1993 року у Корабельному районному відділі ЗАЦС м. Миколаєва, актовий запис № 754. В обгрунтування позову вказувала, що шлюбні відносини з відповідачем припинені, в звязку з тим, що подружжя має різні погляди на життя, тому відновлення подружніх відносин, збереження сімї неможливо у звязку із втратою почуття кохання та взаєморозуміння один до одного. Від даного шлюбу сторони мають двох дітей доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ В судове засідання сторони не зявилися. \~\~\~\~\~ \~ \~ Позивач [PERSON] надала заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.\~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~ \~ \~ Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся, причину неявки суду не повідомив, тому суд на підставі ст. 224 ЦПК України, за письмовою згодою позивача, вважає за можливе розглянути справу заочно.\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~\~\~\~ \~\~ \~ \~ \~ У відповідності до ст.ст. 110-112, 114 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило\~ б інтересам одного з них, що мають істотне значення. \~\~\~\~\~\~ \~ Суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сімї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права та права їх дітей. При цьому суд врахував, що регулювання шлюбно - сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. \~ \~ \~ \~ В порядку ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати. \~\~\~\~\~\~\~ \~ \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

10.03.2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову посилається на те, що вони з відповідачем одружилися 21.06.2013 року. Сімейне життя з відповідачем не склалося. З вересня 2015 року їх родина розпалася, вони стали проживати окремо. Вважає, що їх родина розпалася остаточно. Примирення між ними неможливе. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій просить справу слухати в її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Вiдповiдач [PERSON] до судового засiдання не з'явився, незважаючи на те, що про час i мiсце розгляду справи був повiдомлений належним чином, про що свідчить розписка про з'явлення до суду, у зв'язку з чим зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Згiдно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разi неявки в судове засiдання вiдповідача, який належним чином повiдомлений i вiд якого не надiйшло повiдомлення про причини неявки або якщо зазначенi ним причини визнанi неповажними, суд може ухвалити заочне рiшення на пiдставi наявних у справi доказiв, якщо позивая не заперечує проти такого вирiшення справи. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 21 червня 2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 326, про що свідчить свідоцтво про одруження серії [NUMBER] (а.с.7). В процесі розгляду справи судом надавався сторонам строк для примирення, однак сторони примирення не досягли. Відповідно до ч.2 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу не може бути пред'явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини. Згідно ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й жінки, та збереження родини стали неможливими. Суд вважає, що доводи позивача про розпад родини й неможливості надалі зберігати сімейні відносини знайшли підтвердження в судовому засіданні. Таким чином, суд вважає, що подальше збереження сімейних відносин при сформованих взаєминах між сторонами неможливо, позивачка категорично наполягає на розірванні шлюбу, перспектива відновлення родини втрачена. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

10.03.2016 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, зазначивши, що 07.11.2009 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] Від шлюбу [INFO] року народився син [PERSON] З лютого 2014 року сторони однією сім'єю не проживають, відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, що ставить її у скрутне становище, просила суд стягнути з відповідача аліменти по 1500 грн. щомісячно на утримання неповнолітнього сина до досягнення ним повноліття. Позивачка до судового засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, не заперечувала проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у зв'язку з чим суд ухвалив розглянути справу у порядку ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до представленого суду свідоцтва про народження, виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 1321, сторони є батьками [PERSON], [INFO]. Згідно довідки-характеристики [PERSON] проживає разом з малолітньою дитиною [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.180 СК України батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей. Вирішуючи питання про розмір належних до стягнення аліментів, суд с урахуванням здоров?я та матеріального положення дитини, платника аліментів, вважає що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1500 грн. щомісячно. У зв'язку із задоволенням позовних вимог, судові витрати по справі, що складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 551,20 грн. від сплати яких позивачка була звільнена при подачі позову, підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved