Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

07 березня 2018 року позивач звернулась до Шишацького районного суду Полтавської області з позовом до Федунської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно померлого чоловіка [PERSON] у вигляді земельної ділянки. В обґрунтування позивних вимог зазначила, що являється спадкоємцем за заповітом після померлого 24 червня 2013 року чоловіка [PERSON]. Зокрема за заповітом вона претендує на земельну ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,470га, яка належала батькові [PERSON] [PERSON]. [PERSON] є єдиним спадкоємцем [PERSON], своєчасно прийняв спадщину, але за життя не оформив майнових прав на дану земельну ділянку, що перешкоджає позивачу, як спадкоємцю останнього, у оформленні своїх прав на неї. Позивач та її представник в підготовче судове засідання не зявились. Представником позивача надано клопотання про проведення підготовчого судового засідання у її відсутність. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання не зявилась, надіслала лист про розгляду справи у її відсутність, в частині вирішення спірного питання поклалась на розсуд суду. Представник відповідача Федунської сільської ради в підготовче судове засідання не зявився, надіслав заяву про визнання позову в повному обсязі. Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозвязку, суд прийшов до висновку про те, що визнання позову відповідачем є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а отже позов підлягає повному задоволенню, виходячи з наступного. 11 квітня 2002 року в м. Харків помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть 1-ВЛ № 339156, виданим 13.04.2002 міським відділом РАЦС Харківського обласного управління юстиції (а.с.34). 26 вересня 2002 року Сьомою харківською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 936/2002 щодо майна померлого [PERSON]. Свідоцтва про право на спадщину не видавались (а.с.35). При вивченні матеріалів вказаної спадкової справи судом встановлено, що єдиним спадкоємцем померлого [PERSON] за законом, що своєчасно прийняв спадщину, є його син [PERSON] (а.с. 37-39). Наявність вищевказаних родинних відносин між спадкодавцем та спадкоємцем підтверджується свідоцтвом про народження останнього серії І-КЕ № 098090, виданим повторно 29.10.2002 (а.с.33). Як встановлено судом 23 вересня 2001 року Федунською сільською радою Шишацького району Полтавської області за реєстровим номером 462 на імя [PERSON], який проживає у [INFO], на підставі рішення 9 сесії 23 скликання цієї ж сільської ради від 06.04.2000 видано Державний акт про право приватної власності на землю серії Р3 № 653762, яким посвідчується належність йому на праві приватної власності земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,470га, що розташована на території Федунської сільської ради Шишацького району Полтавської області (а.с.43). Згідно ст. 5 ЦК України Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України - Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Враховуючи те, що спадщина [PERSON] відкрилась та була прийнята спадкоємцем до набрання чинності ЦК України, суд розглядаючи спірні правовідносини керується тими нормами права, які існували на час їх виникнення. Згідно ст. 5 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року земля може належати громадянам на праві колективної власності. Суб'єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. Згідно ч. 23 ЗК України право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Пунктом 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року № 720/95 установлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Згідно п. 2 вказаного Указу право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно ч. 10 ЦК УРСР громадяни можуть відповідно до закону мати майно в особистій власності, право користування жилими приміщеннями та іншим майном, успадковувати і заповідати майно, обирати рід занять і місце проживання, мати права автора твору науки, літератури і мистецтва, відкриття, винаходу, раціоналізаторської пропозиції, промислового зразка, а також мати інші майнові та особисті немайнові права. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям (ст. 534 ЦК УРСР). Згідно ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Враховуючи те, що процес паювання земель колективних сільськогосподарських підприємств та видачі відповідних Державних актів на землю їх колишнім членам тривав на протязі декількох років - Державний акт, що посвідчує право власності [PERSON], як колишнього члена КПСП, на земельну ділянку площею 3,470га був виданий 23.09.2002 вже після смерті останнього (11.04.2002), хоча право на вказану земельну ділянку він отримав ще за своє життя. З матеріалів справи встановлено, що вказана земельна ділянка до теперішнього часу рахується не витребуваною після смерті [PERSON] в звязку з чим Шишацькою районною державною адміністрацією разом з іншими не витребуваними ділянками тимчасово передана в оренду ТОВ «Федунка». Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] успадкував дану земельну ділянку після смерті батька [PERSON], але за своє життя не встиг оформити на неї своїх майнових прав. Згідно свідоцтва про смерть серії І-КЕ № 244471, виданого 25.06.2013 Октябрським відділом ДРАЦС Полтавського МУЮ [PERSON] помер 24 червня 2013 року (а.с.27). Померлий залишив заповіт, посвідчений 22.06.2011 приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON], згідно якого заповідав належну йому квартиру та грошові заощадження, що знаходяться на відповідних рахункам в рівних частках онукам [PERSON] та [PERSON]. Все інше майно заповідав дружині [PERSON] (а.с.28). Згідно свідоцтва про одруження І-КЕ № 116063 позивач [PERSON] є дружиною померлого [PERSON] (а.с.26). Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] вчасно прийняла спадщину та отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на окреме рухоме та нерухоме майно померлого (а.с. 30-32). В той же час постановою приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] від 20.02.2018 № 72/02-31 спадкоємцю [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в с. Федунка Шишацького району в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на неї на імя спадкодавця [PERSON] (а.с.45). Таким чином, фактично успадкувавши після смерті чоловіка [PERSON] належну останньому земельну ділянку, позивач [PERSON] позбавлена можливості переоформити її на своє імя через відсутність правовстановлюючих документів на імя спадкодавця, що є перешкодою для реалізації ним свого права власності на землю. Відповідно до приписів ст. 41 Конституції України та ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно бути позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Згідно п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюєтся або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та доведеними, а отже підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справ, суд виходив з наступного. Ціна позову, що дорівнює вартості спірної земельної ділянки становить 97144,48 грн. Відповідно до пп. 1 п. 1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за даною позовною вимогою складає 1 відсоток ціни позову, що становить 971,44 грн. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в звязку з визнанням позову відповідачем, а позивач при поданні позову була звільнена від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» - судовий збір у сумі 485,72 грн. (50% від повної ставки) підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved