Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

09 серпня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «БК «Стар» про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 24 липня 2015 року між банком та [PERSON] був укладений договір поручительства № POR1437737371477 відповідно до якого [PERSON] виступив поручителем ТОВ «БК «Стар» по кредитному договору № б/н від 25 травня 2015 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «БК «Стар», згідно якого банк надав ТОВ «БК «Стар» кредит у розмірі 200000 гривень. Станом на 28 липня 2016 року заборгованість перед банком ТОВ «БК «Стар» становить по виплаті по кредиту 232300,92 гривень, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 199700 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом 24174,96 гривень, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 6628,66 гривень, заборгованість по комісії за користування кредитом 1797,30 гривень. Взяті на себе зобовязання відповідач не виконує, тому позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідача частину заборгованість у розмірі 199700 гривень та сплачені судові витрати. В судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву про розгляд справи у відсутність їх представника не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає суду підстави для застосування положень ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 травня 2015 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «БК «Стар» був укладений кредитний договір № б/н, згідно якого позивач надав кредит у розмірі 200000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту, на поточний рахунок 26001050268322. З укладенням договору про надання кредиту між позивачем та відповідачем був укладений договір поруки № POR1437737371477 від 24 липня 2015 р., за яким останній поручився перед позивачем за належне виконання кредитних зобовязань ТОВ «БК «Стар» (а.с. 27-28). Дотепер неналежно виконуються зобовязання з повернення кредиту та сплаті відсотків за ним, в результаті чого станом на 28 липня 2016 року перед позивачем утворилася заборгованість в сумі 232300,92 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом 199700 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом 24174,96 гривень, пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 6628,66 гривень, заборгованості по комісії за користування кредитом 1797,30 гривень. 18 липня 2016 року позивач звертався з вимогою до відповідача про необхідність погасити прострочену заборгованість, але така вимога не була виконана (а.с. 29). Позивач вважає за необхідне захистити свої порушені права шляхом стягнення з відповідача заборгованість в розмірі 199700 гривень. В силу п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори й інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У відповідності з ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Судом було встановлено, що кредитне зобовязання відповідача було забезпечено порукою за договором поруки № POR1437737371477 від 24 липня 2015 р. Договором поруки зокрема передбачено, що Поручитель відповідає перед кредитором всіма власними коштами та майном, яке належить йому на праві власності (п.1.2). У випадку невиконання Боржником якого-небудь зобовязання, передбаченого п.1.1 цього договору, кредитор має право направити поручителю вимогу із зазначенням невиконаного(их) зобовязання(нь). Не направлення Кредитором вказаної вимоги не є перешкодою та не позбавляє права Кредитора звернутися до суду з вимогою виконати взяті на себе Поручителем зобовязання або вимагати від Поручителя виконання взятих на себе зобовязань іншими способами. Поручитель відповідає перед Кредитором як солідарний Боржник у випадку невиконання Боржником зобовязань за кредитним договором, незалежно від факту направлення чи не направлення Кредитором Поручителя передбаченої даним пунктом вимоги (п.2.1.2 договору поруки). Поручитель зобовязаний виконати зобовязання Боржника, зазначені в направленій Кредитором вимозі п.п.2.1.2 п.2.1 цього договору (п.2.4 договору поруки). Отже, зважаючи на те, що дотепер боржник за кредитним договором не виконав свої зобовязання, позивач вправі звернути свої вимоги до поручителя. В силу ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Таким чином, суд доходить висновку про те, що позов необхідно задовольнити в заявлений позивачем спосіб. В порядку визначеному ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу - не здійснювалося.

Outcome: approved