Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

09 червня 2017 року позивачі звернулась до суду з позовом, а згодом з уточненим позовом, у якому просили виділити в натурі будинок, що розташований по вул. Курилівська, 48/17 в м. Харкові відповідно проведеній експертизі відповідно до часток власності. В обґрунтування позову зазначили, що [PERSON] є власником 11/100 частин житлового будинку № 48/17 по вул. Курилівська (стара назва Ленінградська) в місті Харкові на підставі договору дарування від 16 жовтня 2015 року, що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Житловий будинок літ. «А-1», з надвірними будівлями житловою площею 96,5 кв.м., загальною площею 156,7 кв.м. На земельній ділянці розташовані наступні обєкти нерухомості: житловий будинок з прибудовами, зазначений на платі літ. А-1 з надвірними спорудами: сараї літ. Г,Д,Е,И,К,О., вбиральні - літ. Ж,С, льохи - літ З,Л,М, забор № 2, хвіртка №7,9. [PERSON] та [PERSON] є власниками по 11/200 частин житлового будинку № 48/17 по вул. Курилівська (стара назва Ленінградська) в місті Харкові на підставі договору дарування від 27 січня 2017 року, що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Житловий будинок літ. «А-1», з надвірними будівлями житловою площею 96,5 кв.м., загальною площею 156,7 кв.м На земельній ділянці розташовані наступні обєкти нерухомості: житловий будинок з прибудовами, зазначений на платі літ. А-1 з надвірними спорудами: сараї літ. Г,Д,Е,И,К,О., вбиральні - літ. Ж,С, льохи - літ З,Л,М, забор № 2, хвіртка №7,9. [PERSON] належать 56/100 частин житлового будинку № 48/17 по вул. Курилівська (стара назва Ленінградська) в місті Харкові на підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30.03.2006 року, справа « 2-1646/06. Територіальній громаді м. Харкова належать 22/100 частин житлового будинку № 48/17 по вул. Курилівська (стара назва Ленінградська) в місті Харкові на підставі рішення Ленінського РВК м. Харкова від 02.06.1971 року №96/10; рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 12.12.1973 року, справа 2-1632. Даний будинок вже давно розділений між співвласниками на окремі квартири з обладнаними окремими входами Тому, в даній ситуації відсутні перешкоди у виділенні частки житлового будинку в натурі та присвоєння окремого номеру житлового будинку. В судове засідання позивачі не зявились, подали до канцелярії суду заяву, у якій уточнені позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] місцева рада в судове засідання не зявились, подали до суду заяву в якій просили розглядати справу без їх участі та ухвалити рішення згідно чинного законодавства України. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявився, про час та дату судового засідання повідомлений своєчасно належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст.. 317 ЦК України. Ст. 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття спільної часткової власності викладено у ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох і більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою вправі власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Відповідно до ст.. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Так, відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання (ч. 2 ст. 364 ЦК України). Таким чином, у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності у разі поділу, спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників. Ч. 2 ст. 364 ЦК України передбачено, що виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України). Виходячи з аналізу норм ст..ст. 183, 358, 364, 379, 382 ЦК України суд приходить до висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній часткові власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розмірі часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин виділ (поділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель ,яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. У судовому засіданні встановлені наступні юридичні факти та відповідні ім. правовідносини. [PERSON] належить 11/100 частин житлового будинку № 48/17 по вул. Курилівська (стара назва Ленінградська) в місті Харкові на підставі договору дарування від 16 жовтня 2015 року. [PERSON] та [PERSON] належить по 11/200 частин житлового будинку № 48/17 по вул. Курилівська (стара назва Ленінградська) в місті Харкові на підставі договору дарування від 27 січня 2017 року. Відповідно до висновку судово-технічної експертизи № 16341 від 11 жовтня 2017 року, проведеного [PERSON] науково-дослідницьким інститутом судових експертиз ім. М.С. Бокаріуса було запропоновано два варіанти розподілу житлового будинку. Позивачі погодилась з першим варіантом, який, на їх думку, найбільш відповідає порядку користування, що склався між сторонами та ідеальним часткам, а саме передбачає виділити: [PERSON] в будинку «А-1» житлову кімнату 6-3 площею 15,9 кв.м., коридор 8-8 площею 8,1 кв.м., житлову кімнату 9-1 площею 16, 00 кв.м., тамбур 7-1 площею 0,4 кв.м.; по надвірним будівлям прибудова «а6», прибудова «а7», тамбур «а8», льох літ.«Л», льох літ. «З», сарай літ. «Д», хвіртка №9. [PERSON] в будинку «А-1» кухня 1-2 площею 9,6 кв.м., житлова кімната 1-3 площею 15,1 кв.м., по надвірним будівлям ганок «а2», прибудова «а» площею 4,7 кв.м., льох «М». [PERSON] в будинку «А-1» кухня 2-3 площею 10,9 кв.м., житлова кімната 2-4 площею 14,9 кв.м. по надвірним будівлям тамбур «а1», прибудова «а» площею 3,4 кв.м., сарай «Г», вбиральня «С», сарай «О». При цьому другий варіант їх не влаштовує, оскільки він передбачає велике відхилення від ідеальних часток, що порушує їх права , як власника, не відповідає фактично складеному користуванню домоволодінням та може спричинити незручності. Згідно ст. 152 ЖК України та роз'яснень Верховного Суду України, що викладені в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» № 20 від 22 грудня 1995 року, переобладнання і перепланування житлового будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевих рад. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування законодавства, що регулює право власності громадян на житловий будинок» поділ права спільної власності на житловий будинок можливий, якщо кожній із сторін може бути виділена окрема частина будинку із самостійним виходом. В спірному житловому будинку є технічна можливість без збитку для будинку та споруд провести його поділ, оскільки кожній із сторін можливо виділити окрему частину. Суд вважає доцільним прийняти за основу поділу перший варіант, запропонований у висновку судово-технічної експертизи № 16341 від 11.10.2017 року, проведеної [PERSON] науково-дослідницьким інститутом судових експертиз ім. М.С. Бокаріуса який визначений з найближчим урахуванням фактичного порядку користування спірним будинком та мінімальним відступом від ідеальних часток співвласників. На підставі викладеного,

Outcome: approved