Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

08.05.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, 3% річних, інфляційних збитків, відсотків за користування та моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що 12.12.2010р. між ним та відповідачкою був укладений договір позики в сумі 5000 доларів США. Відповідачка зобов»язалася повернути борг до 10.02.2012р. На час укладання договору позики передана ним сума становила в еквіваленті на гривні - 39817.50 грн. Так як відповідачка добровільно не повертала йому борг, Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19.07.2012р. стягнуто з відповідачки борг в сумі 39817.50 грн. Рішення набрало законної сили 30.07.2012р. Але станом на 07.04.2015р. сума позики відповідачкою не повернута. З урахуванням того, що за рішенням суду від 19.07.2012р. з відповідачки стягнуто суму боргу за курсом долара до гривні на час укладання договору позики, що суттєво різниться з курсом на теперішній час, то різниця станом на 07.04.2015р. становить 77\~420 грн. Інфляційні нарахування на суму боргу складають 27840.65 грн. Фінансова санкція у розмірі 3% річних від суми боргу склала 7133 грн. Договором позики було встановлено 4% за користування позиченими коштами, що становить 120775грн. Також йому була завдана моральна шкода, яку він оцінює в 15000 грн., на підставі чого просить стягнути з відповідачки на його користь 248168 грн., які складаються з: суми основного боргу, різниці в курсі валют у розмірі 77420 грн., три % річних у розмірі 7133 грн., інфляційних нарахувань у розмірі 27840 грн., 4 % за користування позиченими коштами у розмірі 120775 грн., моральну шкоду у розмірі 15000 грн., стягнути з відповідачки усі понесені ним судові витрати. В судове засідання позивач зявився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, казаних в позовній заяві. Суду пояснив, що на час надання позики відповідачці її прізвище було «Должкова», проте вона змінила прізвище за «Святодух», що підтверджується Свідоцтвом про зміну імені. Відповідач в судове засідання зявилася, позовні вимоги визнали в частині стягнення курсової різниці у сумі 77420 грн., в іншої частині позов не визнала. Суду підтвердила, що вона отримувала від позивача позику в сумі 5000 доларів США, яку на цей час не повернула. Суд заслухавши позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 17 грудня 2010 року позивач передав відповідачу \~5000 доларів США, з виплатою чотирьох відсотків на місяць, з поверненням за вимогою, про що відповідачем була складена розписка (а.с. 9). 19 грудня 2011 року відповідачка написала розписку, відповідно до якої відповідачка зобовязалася повернути позивачу борг до 10 січня 2012 р. (а.с.8). Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2012 року з відповідачки на користь позивача стягнута сума боргу у розмірі 39817 грн. 50 коп. в звязку з неповерненням грошей за розпискою \~від 17.12.2010р.(а.с. 11-12). Тим самим рішенням суду встановлено, що виходячи із курсу долара США, який існував на день укладання договору 5000 доларів США еквівалентно 39817 грн. 50 коп., яку і було стягнуто. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, наявність основного зобовязання за розпискою від 17 грудня 2010 року, встановлено Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2012 року та невиконання цього зобовязання відповідачем встановлено рішенням суду та доведенню не підлягають в силу ст. 61 ЦПК України. В судовому засіданні сторони підтвердили, що відповідач на день розгляду справи позику не повернув та Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2012 року не виконав. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Враховуючи положення ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставина щодо невиконання судового рішення та не повернення позики відповідачкою, визнається сторонами та не підлягає доказуванню. Відповідно до ст. 526, ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. \~На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі ст. ст. 11, 509, 631 ЦК України, зобовязання виникають, зокрема із договору. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Відповідно до ч. 1-2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. В силу ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як убачається із змісту розрахунку позивача він просить стягнути з відповідача відсотки у розмірі 4% щомісячно за період з січня 2012р. по березень 2015р. (а.с. 5). Одночасно з цим відповідач повинний повернути борг \~до 10 січня 2012 р., відповідно сума чотирьох відсотків за період з 01 січня 2012 року (період, заявлений позивачем) до 10 січня 2012 р.(строк повернення позики) складає 4202,80 грн. = (4%/31дн. * 5000дол.*10дн.*23,45 грн.), Де: 4% - щомісячні відсотки, передбачені договором позики; \~\~\~\~\~31 дн. кількість днів у січні; \~\~\~\~\~5000 дол. США сума основного боргу; 23,45 грн. офіційний курс гривні за 1 дол. США \~\~\~\~\~10 дн. період з 01 січня 2012 року до 10 січня 2012 р. Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як убачається з матеріалів справи відповідач \~своєчасно не повернув суму позики, тому до нього застосовується спеціальна норма, яка передбачає правові наслідки несвоєчасного повернення позичальником позики, а саме ст. 1050 ЦК України, яка в свою чергу відсилає до ст. 625 ЦК України. Виходячи з загального принципу пріоритетності застосування спеціальної норми перед загальної, до спірних правовідносин застосовуються ст. ст. 625, 1050 ЦК України щодо визначення відсотків за користування чужими грошовими коштами у разі порушення строків повернення позики, а ні ст. 1048 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що за період з 11 січня 2012р. по 11 березня 2015р. відсотки за користування чужими грошима підлягають \~нарахуванню в розмірі 3% річних, відповідно до ст. ст. 625, 1050 ЦК України. Отже відсотки за період з 07 лютого 2012р. по 11 березня 2015р. складає 10801.91грн= (3%:366дн.)* 5000 дол. США*1121дн. * 23,45 грн. Де: 3% - річні відсотки, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України; \~\~\~\~\~366дн. кількість днів у році; \~\~\~\~\~5000 дол. США сума основного боргу; \~\~\~\~\~1121 дн. період з \~07 лютого 2012р. по 11 березня 2015р.- заявлений позивачем 23,45 грн. офіційний курс гривні за 1 дол. США. Але позивач просить стягнути за вказаний період 7133грн., а суд обмежений позовними вимогами, тому задовольняє вимоги в межах, заявлений позивачем, а саме в сумі 7133 грн. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно зі ст.ст. 611, 623 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Неналежне виконання відповідачем зобовязання щодо повернення позики встановлено Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2012 року, виконання Рішення Верхньодніпровського районного суду від 19.07.12р. та повернення позики суду не надано. Позивач заявив вимогу щодо стягнення з відповідача суми курсової різниці, яка по своєї правової природі є збитками у розуміння ст. 22 ЦК України, оскільки повязане з здороженням валюти США, в якій була надана позика. Як убачається із Рішення суду від 19.07.12р. сума позики у грошовій одиниці України, враховуючи курс валюти на день надання позики складає \~39817,50 грн. Національним Банком України встановлений курс долара США станом на 07.04.2015р., який складає 23,45 грн. за один долар США (а.с. 13). Сума позики у грошовій одиниці України, враховуючи курс валюти станом на 07.04.2015р. \~складає \~117237,57 грн. = (23,45 грн.*5000 дол. США), відповідно сума курсової різниці складає 77420 \~грн. =(117237,57 грн. - 39817,50 грн.). За такими обставинами позовні вимоги позивача щодо стягнення курсової різниці в частині стягнення \~сумі у розмірі 77420 грн., які також визнані відповідачкою, підлягають задоволенню. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних нарахувань у розмірі 27840 грн., виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вказане вище зобовязання за договором позики визначено в іноземній валюті, а саме доларів США. Позивачем не надано доказів що мало місце інфляція валюти США. У розрахунку суми позову позивач використав індекс інфляції, розрахований виключно відносно національної валюти України, який не розповсюджується на іноземні валюти. Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми інфляційних нарахувань задоволенню не підлягають. Також не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з відповідача чотирьох відсотків річних за користування позиченими коштами за період з 11 січня 2012р. по 11 березня 2015р. виходячи з наступного. Як встановлено судом, відповідач отримав позику, яку мав повернути позивачеві до 10 січня 2012 року, та за цей час він зобовязався сплачувати відсотки у розмірі 4% на місяць. Відповідач не повернув позику в строк, визначений сторонами, тобто до 10 січня 2012 року, що визнається позивачем та відповідачем. Отже має місце порушення зобовязань відповідачкою щодо своєчасності повернення позики. Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Виходячи з загального принципу пріоритетності застосування спеціальної норми перед загальної, до спірних правовідносин застосовуються ст. ст. 625, 1050 ЦК України щодо визначення відсотків за користування чужими грошовими коштами у разі порушення строків повернення позики, а ні ст. 1048 ЦК України. Таким чином, починаючи з 11 січня 2012 року відповідачка зобовязана сплатити три відсотка річних від простроченої суми, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, та позивач скористався своїм правом про стягнення зазначених відсотків. Також не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди, з наступних підстав. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на ст. 1167 ЦК України, згідно з якою, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Проте зазначена норма застосовується тільки для деліктних правовідносин. Проте зобовязання відповідачки виникли із правочину договору позики, а ні з деліктних правовідносин, тому зазначена норма закону не застосовується до спірних правовідносин, що є підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині. Згідно з ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, враховуючи принцип пропорційності відшкодування понесених судових витрат при \~частковому задоволенні позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий сбір у сумі 887 (вісімсот вісімдесят сім) грн.. 56 коп.

Outcome: partial