Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

08 лютого 2021 року до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до Фізичної особи підприємця [PERSON] про захист прав споживачів, відповідно до якої позивач просила суд: -Стягнути з Фізичної особи підприємця [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 8\~000, 00 грн., сплачені останньою за договором № 14586 від 10.08.2020 року. -Стягнути з Фізичної особи підприємця [PERSON] на користь [PERSON] пеню за прострочення надання послуги у розмірі 24\~900, 00 грн. -Стягнути з Фізичної особи підприємця [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію спричиненої моральної шкоди у розмірі 2\~500, 00 грн. -Стягнути з Фізичної особи підприємця [PERSON] на користь [PERSON] збитки у вигляді витрат по оплаті юридичних послуг у розмірі 8\~130, 00 грн. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що [PERSON] , уклала Договір №14586 про надання послуг з доставки вхідних дверей та передачі їх у її власність фізичною особою-підприємцем [PERSON] , на суму 10 000,00 грн. У день укладання Договору позивачем було внесено аванс розміром 8 000,00 грн., що засвідчено сторонами у п. 3.2. Договору. За умовами п. 4.2. Договору відповідач зобов`язується виконати доставку виробу протягом 30 робочих днів з дня контрольного заміру та повідомити позивача про готовність товару до здачі. До Договору додане виконане відповідачем креслення виробу, що містить необхідні відповідачу дані для його виготовлення. Таким чином, Договір вимагає від відповідача передати у власність позивача виріб не пізніше 22.09.2020 р. включно. Проте, до теперішнього часу позивач не отримала виріб. Так, 10.09.2020 р. позивач зателефонувала відповідачу з метою отримання інформації про стан виконання Договору. У відповідь почула, що виріб вже було виготовлено та перепродано з огляду на те, що позивач його не забрала. 05.10.2020 р. позивач вирішила знову поцікавитись, в якому стані знаходиться її замовлення. Від відповідача позивач дізналась, що останній не має необхідних матеріалів, а позивачу було запропоновано зачекати. Намагаючись вирішити цю ситуацію у досудовому порядку, позивач направила претензію на адресу відповідача, яка також залишалась без відповіді. Таким чином, після сплати відповідачу авансу у розмірі 8 000,00 гривень позивач залишилась без цих грошових коштів та без самого виробу за повної відсутності контакту з відповідачем. Відповідно до умов договору відповідач також повинен сплатити пеню за прострочення надання послуги за п.п.1.1. та 4.2. Договору з 23.09.2020 року по 14.12.2020 року, яка складає 24\~900, 00 грн. Окрім того, позивач зазначає, що діями відповідача їй було спричинено моральну шкоду у зв`язку з тим, що їй так і не було надано послугу з доставки дверей та її особисті кошті були безпідставно збережені відповідачем по справі. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 лютого 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Фізичної особи підприємця [PERSON] про захист прав споживачів. Призначено судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач по справі в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і представник позивача по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані сторонами та долучені до матеріалів справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Між сторонами 10.08.2020 року був укладений договір № 14586, відповідно до якого відповідач зобов`язується надати послугу з доставки виробів ( двері вхідні, двері міжкімнатні і металопластикові конструкції) та передати їх у власність позивача , а позивач зобов`язується оплатити вартість замовленого товару на умовах, визначених у договорі, у п. 3.1. (а.с. 15) Відповідно до порядку розрахунків ціна та загальна вартість товару визначаються у замовленні і взаємно погоджуються сторонами до моменту їх вивозу із складських приміщень, замовник має право обрати форму оплати товару, а саме готівковий або безготівковий розрахунок, чи оформлення розстрочки, при готівковому розрахунку замовник зобов`язується сплатити аванс у розмірі від 70 до 100 % від вартості товару, а решту сплатити в день отримання (доставки) виробів, шляхом передачі коштів довіреній особі виконавця, яка буде доставляти вироби. Згідно п. 3 договору загальна вартість виробів складає 10 000 гривень, аванс 8 000 гривень, та борг після доставки 2 000 гривень. Відносно терміну виконання робіт у п.4 договору визначено, що виконавець зобов`язується розпочати виконання доставки виробу згідно із погодженим сторонами замовленням після сплати замовником авансу, повної вартості товару або оформлення розстрочки згідно домовленості сторін. Виконавець зобов`язується виконати доставку виробу протягом 30 робочих днів з дня контрольного заміру та повідомити замовника про готовність товару до здачі. Виконавець зберігає за собою можливість затримати або відтермінувати передачу товару, з попереднім повідомленням про це замовника. Виконавець встановлює гарантійний строк на товар, який становить 12 місяців. Гарантійний строк обчислюється від дня передачі товару замовнику. Порядок здачі-приймання замовлення у п. 5 договору здійснюється сторонами за актом прийому-передачі в момент доставки. Виконавець передає замовнику виготовлений вироб лише після повної оплати замовником вартості, яка вказується у замовленні. Після чого монтажник, якого рекомендує виконавець, починає монтажні роботи. Додаткові роботи, які виникли в процесі монтажу, в повній мірі повинен оплатити замовник. Права та обов`язки сторін визначені у п. 6 договору, а саме: виконавець зобов`язується прийняти погоджене замовлення в роботу і виконати його в строк визначений договором, повідомити замовника про готовність товару до приймання і після підтвердження повної сплати товару передати його замовнику, виконавець має право не передавати виготовлений товар замовнику до моменту оплати повної вартості товару, що вказана у замовленні. Замовник зобов`язується оплатити аванс в розмірі від 70 до 100 % вартості товару, оплатити залишок вартості товару, прийняти товар, доставлений виконавцем згідно із вимогами замовника, передбаченими у замовленні, оглянути його і в разі виявлення допущених відступів від умов договору і замовлення або інших видимих недоліків протягом 24 годин з моменту доставки товару повідомити виконавця в письмовому вигляді. Якщо замовник не звернувся у вказаний термін, то згідно зі ст. 853 ЦКУ втрачає право у подальшому посилатися на відступи від умов договору або недоліків виробу. Виконавець повідомляє, що товар, доставлений за індивідуальним замовленням, який відповідає вимогам якості, обміну та поверненню не підлягає. Замовник має право на побутове обслуговування замовленого ним товару у виробника за індивідуальним замовленням за його кошти, якщо придбаний товар не підійшов за розміром, габаритами, узгодженим ним у замовленні, згідно правил побутового обслуговування населення. У п. 7 договору визначено відповідальність сторін, так за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за даним договором винна сторона відшкодовує заподіяні збитки та несе встановлену чиним законодавством України відповідальність. Сторони не несуть відповідальність за порушення своїх зобов`язань за цим договором, якщо воно сталось не з їх вини, сторона вважається не винною, якщо доведе, що вжила всіх заходів для належного виконання зобов`язань Сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов`язків по даному договору у разі виникнення обставин непереборної сили (пожежа, повінь, землетрус, стихійні лиха тощо). У такому випадку строк виконання умов договору відкладається на час, протягом якого діють згадувані обставини та/або їх наслідки. У випадку порушення замовником терміну остаточного розрахунку з виконавцем, замовник сплачує штраф у розмірі 0,05 % від вартості послуг, за кожний день прострочки, але не більше 10 % від загальної вартості. У випадку порушення виконавцем терміну постачання і передачі виробів, виконавець сплачує замовнику штраф у розмірі 0,5 % від вартості послуг, за кожний день прострочки, але не більше 10 % від загальної вартості. У п. 8 договору сторонами встановлено порядок вирішення спорів, по всім питанням, пов`язаним з виконанням даного договору, що не врегульовані самим договором, сторони керуються чинним законодавством, всі суперечки, які можуть виникнути у процесі виконання умов договору, вирішуються сторонами шляхом переговорів. В разі недосягнення згоди суперечка розглядається у судовому порядку. Строк дії договору визначено у п. 9, договір діє з дати його підписання і до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором, одностороннє розірвання договору не допускається, можливе лише за взаємною згодою сторін. Також, позивачем до позовної заяви додано бланк заміру вхідних дверей. (а.с. 16) Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Суд вважає встановленим та доведеним, що між сторонами укладено договір. Позивач, взяті на себе зобов`язання по зазначеному договору виконав своєчасно, шляхом сплати авансу в сумі 8\~000, 00 гривень, а відповідач, у свою чергу, зобов`язання за договором не виконав. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. У ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Не виконуючи належним чином зобов`язання за вказаним договором відповідач порушив зазначені вище норми законодавства та умови договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від надання послуг з доставки виробів ( двері вхідні, двері міжкімнатні і металопластикові конструкції) та передачі їх у власність позивача , відповідач порушує зобов`язання за вказаним договором. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 651 ЦК України, Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати . Зважаючи на те, що позивачем було проведено передплату у сумі 8\~000, 00 гривень, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині її стягнення. Щодо вимог позивача в частині стягнення з відповідача пені, суд зазначає наступне. Так, ч. 4 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Згідно із ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Таким чином, є підстави для стягнення пені з відповідача на користь позивача, зважаючи на те, що за послуги позивачем було оплачено передплату у сумі 8 000 гривень, а також враховуючи те, що за ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі ненадання виконавцем послуги, він сплачує споживачу неустойки у розмірі 3% загальної суми передплати за кожен день прострочення, розмір неустойки розрахованої позивачем у позові становить 24\~900, 00 гривень, оскільки період прострочення становить 83 дні (період з 23 вересня 2020 року по 14 грудня 2020 року), 3% від 8\~000, 00 гривень становлять 300 гривень за кожен день прострочення. Разом з тим, згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 03 вересня 2014 року за № 6-100 цс 14. Відповідно до п. 7.5. договору передбачено, що у випадку порушення виконавцем терміну постачання і передачі виробів, виконавець сплачує замовнику штраф у розмірі 0,5 % від вартості послуг, за кожний день прострочки, але не більше 10 % від загальної вартості, тобто суд доходить до висновку про можливість задоволення вимоги про стягнення неустойки у вигляді пені з відповідача у сумі 10% від загальної вартості послуг 10 000 грн, а саме у сумі 1\~000, 00 грн. Тобто, вимоги в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню. Окрім того, позивач просила суд стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 2\~500, 00 грн. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд бере до уваги твердження позивача про те, що вона є особою похилого віку, відкладала гроші з пенсії на встановлення дверей, зазначила, що сума внесена в якості передплати є дуже значною для неї, оскільки є непрацюючим пенсіонером. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди суд враховує конкретні обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров`я, вину підприємства у заподіянні шкоди, суттєвість вимушених змін у житті, та вважає розумним та справедливим визначити розмір відшкодування моральної шкоди в 2\~500, 00 грн. Тобто, вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за вимоги майнового та немайнового характеру пропорційно задоволеним вимогам, оскільки позивач при подачі позову звільнений від його сплати. Так, відповідно до п.п. 2 п. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню судовий збір за вимоги майнового характеру щодо стягнення передплати, пені та моральної шкоду, в сумі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму визначеної від загальної суми до стягнення, тобто в сумі 908 грн. Окрім того, позивач просила суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8\~130, 00 грн. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в розмірі 8\~130, 00 грн., на підтвердження зазначених витрат позивачем було надано договір про надання правової допомоги, акт надання юридичних послуг із детальним описом виконаної правової допомоги, квитанцію про оплату послуг. (а.с. 17, 18) Таким чином, оскільки фактично відповідачем отримано аванс від позивача та в добровільному порядку не надані послуги з доставки виробів (двері вхідні, двері міжкімнатні і металопластикові конструкції) та передачі їх у власність позивача, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково, стягнути з відповідача на користь позивача суму передплати, пеню, моральну шкоду та судові витрати пов`язані із зверненням за правничою допомогою. Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України). Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35). Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі викладеного і

Outcome: partial