Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

09.11.2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 13.11.2017 року її батько - [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти в сумі 7500 доларів США, які відповідач зобов`язався повернути позикодавцю до вересня 2018 року. На підтвердження отримання вказаних коштів [PERSON] надав письмову розписку. По закінченню зазначеного строку відповідач борг у повному обсязі не повернув. [INFO] позикодавець [PERSON] помер. Після смерті позикодавця [PERSON] , дочка позикодавця, успадкувала за законом належне йому майно та майнові права. Таким чином, право вимоги за договором про надання грошової позики від 13.11.2017 року перейшло до [PERSON] Позивачем 18.10.2018 року на адресу відповідача було надіслано повторну вимогу про повернення боргу. Згідно з відміткою рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вказаний лист було вручено відповідачу особисто. Відповіді на вказану вимогу від відповідача не надійшло, як і не здійснено жодних дій, спрямованих на повернення грошових коштів. Так, відповідно до наданої позивачем інформації щодо офіційного курсу НБУ станом на 13.11.2017 він складав 26,51673 грн. за 1 долар США, таким чином сума отриманих коштів за розпискою складає 198 875 грн. 48 коп. Ураховуючи викладене, позивач просила стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість за договором позики від 13.11.2017 у розмірі 198 875 грн. 48 коп. та судові витрати. Ухвалою судді від 04.12.2019 у справі відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с.20). 31.01.2019 у підготовчому судовому засіданні задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування копії матеріалів спадкової справи померлого [PERSON] та приєднано до матеріалів справи копію ухвали Корольовського районного суду м. Житомира від 07.11.2018 про забезпечення позову, шляхом заборони [PERSON] відчужувати транспортний засіб марки Mercedes-Benz 817D, державний номерний знак [NUMBER] , 1992 року випуску, який йому належить на праві приватної власності (а.с.30). 14.02.2019 на адресу суду надішли матеріали спадкової справи №160/2018 після померлого [INFO] [PERSON] , заведеної 26.09.2018 приватним нотаріусом Баранівського районного нотаріального округу Присяжнюком В.О. та зареєстрованої в Спадковому реєстрі № 63052063 (а.с.36-50, 9,44). 20.03.2019 в судовому засіданні протокольною ухвалою завершено підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.04.2019 (а.с.55-56). Представник позивача [PERSON]. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення, надав оригінал розписки від 13.11.2017. Від відповідача відзив на позов до суду не надходив, копія належним чином завіреної ухвали про відкриття провадження від 04.12.2018, разом з судовою повісткою про виклик та копією позовної заяви з додатками судом направлялися за зареєстрованим місцем проживання відповідача. В судові засідання, призначені на 31.01.2019, 20.03.2019 та 18.04.2019 відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином (а.с.25-26,53-54,58-59). Згідно з ч.1 ст.174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст.211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 13 листопада 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір про надання грошової позики (розписка), згідно з яким позикодавець передав відповідачу грошові кошти у сумі 7500 доларів США, а відповідач зобов`язався своєчасно повернути позикодавцю таку ж суму коштів в обумовлені цим договором строки, а саме до 01 вересня 2018 року включно. (а.с.10, 60). Також встановлено, що [INFO] позикодавець [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 17.07.2018 року Баранівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Житомирській області (а.с. 41). Як вбачається з матеріалів спадкової справи №160/2018, заведеної 26.09.2018 приватним нотаріусом Баранівського районного нотаріального округу Присяжнюком В.О., зокрема, заяви [PERSON] від 24.09.2018, остання прийняла спадщину після смерті її батька [PERSON] (а.с.42), його дочка [PERSON] та дружина [PERSON] відмовились від спадкового майна, що залишилось після померлого, що підтверджується їх заявами від 27.07.2018, 28.09.2018 (а.с.38,39). 18.10.2018 року позивачем [PERSON] на адресу відповідача було надіслано повторну вимогу про повернення боргу (а.с.11). Згідно з відміткою рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вказаний лист позивача вручено особисто відповідачу [PERSON] (а.с.12). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Також відповідно до статті 1230 ЦК України до спадкоємця переходить право на відшкодування збитків, завданих спадкодавцеві у договірних зобов`язаннях. Таким чином, право вимоги боргу за договором про надання грошової позики від 13 листопада 2017 року належить [PERSON] Частиною 3 статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно із нормами статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Згідно з вимогами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно ставляться. Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно правових висновків Верховного Суду України, висловлених в постановах від 18 вересня 2013р. по справі № 6063цс13, від 11 листопада 2015р. по справі № 6-1967цс15, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргову розписку надану [PERSON] судом встановлено, що вона містить необхідні умови договору позики, зокрема, дату його складання, отримання грошових коштів у конкретно визначеній сумі та зобов`язання щодо їх повернення, строк повернення. Відповідно до положень статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Відповідно до інформації, щодо офіційного курсу НБУ станом на 13.11.2017 року він складав 26,51673 грн. за 1 долар США, таким чином суму отриманих коштів за розпискою складала 198875,48 грн. На підставі встановлених обставин, враховуючи, що відповідач жодним чином не обґрунтував доводи про те, що укладений сторонами правочин має іншу правову природу, ніж договір позики, та беручи до уваги те, що відповідач у визначені договором позики строки не повернув в повному обсязі суму позики, а тому вимоги позивача щодо повернення суму позики є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд також стягує з відповідача на користь позивача понесені нею витрати по оплаті судового збору в розмірі 1989,00 грн.

Outcome: approved