Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

09.11.2017 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить змінити розмір аліментів, визначених рішенням Валківського районного суду Харківської області від 30.09.2009 року у справі № 2-493/2009, та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з моменту пред'явлення позову до суду 09.11.2017 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] року. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 21.08.2004 року по 27.05.2009 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні позивача та проживає з нею. Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 30.09.2009 року відповідача зобов'язано сплачувати на користь позивача аліменти на утримання сина в розмірі 400 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Встановлений розмір аліментів не дозволяє на даний час повністю забезпечити та задовольнити потреби 13 літнього сина на його повноцінне харчування, купівлю одягу та ліків (у разі захворювання). На даний час позивач тимчасово не працює, тому перебуває в скрутному матеріальному становищі. Вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина в більшому розмірі, так як не має на утриманні непрацездатних осіб та інших дітей. Як вказує позивач, відповідно до вимог СК України аліменти на утримання дитини не можуть бути меншими ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на сьогоднішній день складає 50% від 1427 грн., тобто 713,50 грн. Тому визначений рішенням Валківського районного суду Харківської області від 30.09.2009 року розмір аліментів, на думку позивача, не відповідає вимогам чинного законодавства України. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності, підтримала позов, просила його задовольнити в повному обсязі, посилаючись на викладені вище обставини. Вказала, що відповідач сплачує аліменти раз у пів року після неодноразових звернень. Іншої допомоги дитині не надає, хоча має таку можливість. Увагу вихованню сина не приділяє, хоча син завжди чекає зустрічі з батьком. Не заперечувала розгляд справи проводити в порядку заочного провадження. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився без повідомлення причин, відзив на позовну заяву не надав, заяву про відкладення розгляду справи не направив. За таких обставин суд вирішує справу за відсутності відповідача, зі згоди позивача при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення інших процесуальних дій, в тому числі забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. 27.05.2009 року шлюб розірвано, про що свідчить Свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER], видане 27.05.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Валківського районного управління юстиції Харківської області. Батьками малолітнього [PERSON], [INFO], значаться сторони у справі, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 29.10.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис № 675. Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 30.09.2009 року у справі № 2-493/2009 вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи з моменту пред'явлення позову до суду - 06.08.2009 року до досягнення дитиною повноліття, тобто [INFO] року. При цьому відповідач не заперечував проти визначеного позивачем розміру, посилаючись на відсутність стабільного заробітку. Згідно довідки № 02-26/804 від 31.10.2017 року, виданої Виконавчим комітетом Сніжківської сільської ради Валківського району Харківської області [PERSON] проживає разом з сином [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч.3 ст.181, ст.182 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Із правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові при розгляді справи № 6-143цс13 від 05.02.2014 року слідує, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). П.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року роз'яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Як передбачає ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Ч. 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. З огляду на викладене, суд вважає необхідним задовольнити позов, змінити розмір визначених судом аліментів шляхом зміни способу їх присудження та стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з моменту пред'явлення позову до суду 09.11.2017 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] року. Понесені позивачем судові витрати у справі відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, як документально підтверджені, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved