Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

09.07.2021 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , в якій позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO], та [PERSON] , [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 100% прожиткового мінімуму для дитини від 6 до 18 років, на кожну дитину, щомісячно, починаючи стягнення з моменту подачі даної позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття з автоматичним збільшенням аліментів з урахуванням збільшення прожиткового мінімуму з моменту набуття чинності відповідних норм. В обґрунтування вимог посилається на те, що 19.11.2011 року між сторонами було зареєстровано шлюб. [INFO] в них народилась донька [PERSON] , а [INFO] - донька [PERSON] . Діти проживають з позивачкою. Відповідач має можливість сплачувати кошти на утримання їх спільних дітей, оскільки він працює (ТОВ «Центр професійної підготовки «БЕСТ», ТОВ «Миколаївський виробничо-начальний комбінат», інші), але офіційно має мінімальний дохід. Інший дохід в нього від роботи без офіційного оформлення нерегулярний, але на достатньому рівні, щоб допомагати утримувати їх спільних дітей. Тому позивачка вважає, що аліменти повинні бути визначені у твердій грошовій сумі. Відповідач інших утриманців не має, він працездатний, його стан здоров, він працездатний, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому позивачка вважає, що він може сплачувати аліменти на утримання їх спільних дітей. Оскільки відповідач відмовився в добровільному порядку від надання матеріальної допомоги дітям та ухиляється від обов`язку утримувати їх до досягнення повноліття, позивачка вимушена звернутись до суду. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.07.2021 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 21.07.2021 року, після отримання судом інформації щодо зареєстрованого місяця проживання відповідача, прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка надала до суду заяву про проведення розгляду справи без її участі, вимоги позову підтримала, просила його задовольнити в повному обсязі. 20.12.2021 року представник відповідача - адвокат Драненко В.В. надав суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі та участі відповідача. Зазначив, що відповідач визнає позовні вимоги частково, а саме в розмір 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 19.11.2011 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 19.11.2011 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 13.03.2012 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, та доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 17.03.2015 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції. Так, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Частиною першою ст. 12 зазначеного Закону встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що була ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За змістом ст. 18 Конвенції суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 Сімейного кодексу України). Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. У відповідності до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно з`ясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 49 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд зазначає, що лише та обставина, що позивачка має право на аліменти, не враховуючи матеріальний стан платника, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки аліменти в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку може бути присуджені судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача на утримання дитини, суд враховує обставини, інтереси сторін та потреби самої дитини, а також положення ЗУ «Про державний бюджет на 2021 рік». Так, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2021 - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Слід зазначити, що позивачкою одночасно визначено розмір аліментів в твердій грошовій сумі та в розмірі 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину з автоматичним збільшенням аліментів з урахуванням збільшення прожиткового мінімуму. Отже, розглядаючи позовні вимоги, суд виходить з того, що позивачка під розміром аліментів в твердій грошовій сумі розуміла їх розмір як 2 618,00 грн. Поряд з цим, відповідач частково визнав вимоги щодо стягнення з нього аліментів, а саме в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто, слід розуміти, в розмірі 1 309,00 грн. Таким чином, враховуючи аргументи наведені позивачкою в обгрунтування позову, а також позицію відповідача викладену його представником в заяві від 20.12.2021 року про часткове визнання позовних вимог, з врахуванням того, що приймати участь в утриманні дитині повинні двоє батьків, беручи до уваги вимоги ч. 2 ст. 182 СК України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та в даному випадку, буде доцільно стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання двох малолітніх дітей в твердій грошовій сумі у розмірі по 2000,00 грн., але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, . Аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ч. 1 ст. 191 СК України). Також, суд визнає необхідним застосувати п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України і допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. При цьому, суд зазначає, що у відповідності до приписів частини 2 статті 184 ЦПК України, розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. За загальним правилом судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Враховуючи те, що позивачка в силу п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду з цим позовом звільнена від сплати судового збору, в такому разі судовий збір по справі необхідно стягнути у дохід держави.

Outcome: partial