overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-08 00:00:00

08.07.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, який в послідуючому уточнила. В обґрунтування своїх вимог послалася на те, що вона з жовтня 2011 року по квітень 2016 рік перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах. В період спільного проживання у них народився син [PERSON], [INFO]. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання сина не надає, інших аліментних зобовязань не має. Просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі у розмірі 600,00 гривень щомісячно, до досягнення сином повноліття. У судове засідання сторони не зявились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності: позивач [PERSON] на уточнених позовних вимогах наполягає, відповідач [PERSON] проти уточнених позовних вимог не заперечує (а.с. 13, 14 - заяви). Відповідно ч.2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи проводиться без здійснення фіксування процесу за допомогою звукозаписувального засобу. У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком, а позивач [PERSON] є матірю [PERSON], [INFO] ( а.с. 7 копія свідоцтва про народження). Відповідач матеріальну допомогу на утримання сина не надає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягненням ним повноліття. Відповідно до ст. 183 СК України розмір аліментів на утримання дитини визначається судом. Відповідно до ч. 1\~ст. 184 Сімейного кодексу України\~якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За таких обставин, враховуючи, що відповідач заперечень щодо позовних вимог не надав, суд вважає необхідним позов задовольнити, стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 600 гривень щомісячно, на користь позивача до досягнення сином повноліття. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

08.07.2016 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, вказувала, що відповідач [PERSON] не виконує добровільно обовязки надавати кошти на її утримання у звязку із доглядом сина [PERSON], [INFO], просила постановити рішення за яким стягувати з відповідача на її користь аліменти в сумі 300 грн., щомісячно, до досягнення дитиною трьохрічного віку. В судове засідання позивачка подала заяву про підтримання вимог позову, просила справу розглянути у її відсутність. (а.с.19). Відповідач письмово просив справу розглянути у його відсутність, частково визнав вимоги позову, вказував, що спроможний сплачувати аліменти на утримання дружини в розмірі 100 грн. щомісячно (а.с.16). Відповідно до положень ч. 2 ст. 158, ч. 2 ст. 197 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності; у разі неявки осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи проводиться без фіксування судового засідання технічним засобом З урахуванням позицій сторін, дослідження матеріалів справи та вимог закону, суд визнає за необхідне задовольнити позов частково з таких підстав. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб 18.07.2014 року (а.с.3). [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], який проживає спільно з матірю [PERSON] і перебуває на її утриманні, що стверджується свідоцтвом про народження дитини та довідками виконкому Гайсинської міської ради № 2268 від 07.07.2016 року і Гунчанської сільської ради Гайсинського району №289 від 07.07.2016 року (а.с.4-6). Відповідач [PERSON] працює в Гайсинській станції швидкої медичної допомоги Вінницької обласної ради, його місячний заробіток складає від 2119 до 3214 грн. (а.с.14,15). Спірні правовідносини регулюються: - ст. ст. 75 ч.2, 80 ч.1, 84 ч. ч. 2, 4 Сімейного Кодексу України, відповідно до яких дружина, з якою проживає дитина, має право на отримання від чоловіка батька дитини до досягненню дитиною трьохрічного віку аліментів у частці від заробітку (доходу) за умови, що чоловік може надавати таке утримання; Оскільки, відповідач ухиляється від добровільного виконання свого обовязку по утриманню дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за їх спільним сином до досягнення нею трьохрічного віку, чим порушує їх права, то кошти потрібно стягувати з нього примусово. З урахуванням необхідності виконання відповідачем обовязку по утриманню дитини, задоволення особистих потреб коштами, визнання вимог позову, стягненню підлягають аліменти на утримання дружини у частці від заробітку, у розмірі 1/10 частини всіх видів заробітку, щомісячно до досягнення дитиною трьохрічного віку. З ухваленням рішення про задоволення вимог позову з відповідача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню на користь держави судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

08.07.2016 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, вказувала, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання батьківського обовязку по наданню коштів на утримання сина [PERSON], [INFO], просила постановити рішення про стягнення коштів з відповідача на її користь на утримання дитини, у розмірі 30% всіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. В судове засідання позивачка подала заяву про підтримання вимог позову, просила справу розглянути у її відсутність (а.с.16). Відповідач письмово просив справу розглянути у його відсутність, частково визнав вимоги позову, вказував, що спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 25% від доходів, щомісячно (а.с.17). Відповідно до положень ч. 2 ст. 158, ч. 2 ст. 197 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності; у разі неявки осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи проводиться без фіксування судового засідання технічним засобом З урахуванням позицій сторін, дослідження матеріалів справи та вимог закону суд визнає за необхідне задовольнити позовні вимоги повністю з таких підстав. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], який проживає спільно з матірю [PERSON] і перебуває на її утриманні, що стверджується свідоцтвом про народження дитини та довідками виконкому Гайсинської міської ради №2268 від 07.07.2016 року і Гунчанської сільської ради Гайсинського району № 289 від 07.07.2016 року (а.с.4-6). Відповідач [PERSON] працює в Гайсинській станції швидкої медичної допомоги Вінницької обласної ради, його місячний заробіток складає від 2119 до 3214 грн. (а.с.14,15). Спірні правовідносини регулюються: - ст. ст. 180, 181 п. 3, 182, 184 Сімейного Кодексу України, відповідно до яких батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей; при ухилянні батьків від цього обовязку кошти на утримання дітей присуджуються в частці від доходу за рішенням суду, розмір якої не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; якщо ж платник аліментів має нерегулярний дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника, одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, яка підлягає індексації відповідно до закону; За встановлених судом обставин, з урахуванням меж вимог заявленого і визнаного позову, визначеного прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, з відповідача, який має постійні заробітки, підлягають стягненню аліменти на утримання сина в частці від доходу, в розмірі 3/10 частини всіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову до повноліття дитини. З ухваленням рішення про задоволення вимог позову з відповідача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню на користь держави судовий збір. На підставі викладеного, ст. ст.10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

08.07.2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 12.09.2014 року виконавчим комітетом Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області, актовий запис № 83, посилаючись на те, що почуття любові та поваги втрачено, відповідач не цікавиться життям сімї. Сторони мають дитину [PERSON], [INFO], яка за спільною згодою залишиться проживати разом із позивачем. Оскільки збереження сімї неможливе, [PERSON] просила розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON], а також стягнути з останнього на її користь сплачений судовий збір. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог щодо розірвання шлюбу наполягала, після розірвання шлюбу залишити її дошлюбне прізвище «Балабан». Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти розірвання шлюбу не заперечував. У звязку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального запису. Суд, дослідивши та оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: Як вбачається зі Свідоцтва про шлюб, серія І-ВЛ № 238572, 12.09.2014 року між [PERSON] та [PERSON] виконавчим комітетом Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 83 /а.с. 7/. Сторони мають дитину: [PERSON], [INFO] копія Свідоцтва про народження, серія 1-ВЛ № 113923, актовий запис № 11 /а.с. 8/. Судом встановлено, що спір про майно між сторонами відсутній, спільне господарство не ведеться. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Отже, судом встановлено, що шлюб фактично розпався, сторони не згодні на примирення, подальше існування подружжя разом та збереження шлюбу не цікаве для позивача та відповідача. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог. Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

08.07.2016 року [PERSON] звернулася до суду із цим позовом посилаючись на те, що з 23.02.1985 року перебуває з відповідачем у шлюбі, від якого мають троє дітей, що вже є повнолітніми. Подружнє життя не склалося, так як останнім часом між нею та відповідачем постійно виникали конфлікти. Подружні відносини припипили, стали чужими, тому просила шлюб розірвати. Сторони в судове засідання не зявилися. Представник позивача [PERSON] [PERSON] подала суду заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримала, так як позивач наполягає на розірванні шлюбу. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти розірвання шлюбу не заперечив. Дослідивши докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини: Сторони одружилися 23.02.1985 року, зареєструвавши шлюб за актовим записом № 1 у виконавчому комітеті Тисовицької сільської ради Старосамбірського району Львівської області, при реєстрації одруження позивач змінила прізвище Антошик на Кирилич (а.с.4); Суд з метою збереження сімї сторін в порядку, передбаченому ст.111 СК України зупиняв розгляд справи, проте у визначений судом строк вони не досягли порозуміння. У відповідності до ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам хоч одного із них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Оскільки сторони припинили подружні відносини, не ведуть спільного господарства, втратили один до одного повагу і любов, стали чужими, це свідчить, що сімя розпалася, а формальне існування шлюбу суперечить інтересам сторін із-за неможливості влаштувати своє життя у відповідності зі своїми бажаннями, вподобаннями, тому цей шлюб слід розірвати. А тому,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

08.07.2016 року відкрито провадження у даній справі. Позивачка свої вимоги мотивує тим, що в 2010 році року зареєструвала шлюб з відповідачем. Від спільного життя мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалося, на даний час проживають окремо, матеріальної допомоги на утримання дитину відповідач не надає, в зв'язку з чим просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до повноліття доньки. В судове засідання позивачка не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Суд проаналізував матеріали справи, вислухав пояснення відповідача, дослідив письмові докази, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заявлених вимог, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст. 174 ЦПК України, при визнанні позову відповідачем, за наявності до того законних підстав, суд ухвалює рішення про задоволення позову. Спірні правовідносини підлягають врегулюванню відповідними нормами Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що сторони являються батьками малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується записом в свідоцтві про народження дитини. Сторони не оспорюють факт проживання дитини разом з позивачкою, що також підтверджується довідкою Куземинської сільської ради Охтирського району Сумської області № 826 від 06.06.2016 року. Сторони не дійшли згоди про добровільну участь відповідача в матеріальному утриманні дитини. Тому, відповідно до ст.ст. 180, 181 Сімейного кодексу України, позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню. Суд приймає до уваги матеріальне становище сторін, те, що відповідач являється особою працездатного віку, працює за наймом, має задовільний стан здоров'я, інших утриманців не має, що також не заперечується сторонами, а отже не підлягає додатковому доказуванню, відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, тому, відповідно до положень ст. 183 Сімейного кодексу України, підлягають задоволенню і вимоги щодо розміру аліментів на утримання дитини. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, в разі задоволення позову з відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

08.07.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. У позовній заяві вказує, що 25.05.2015 року помер його батько [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно, що складається із житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, який розташований в с. Василівка, вул. Молодіжна, 7, Кобеляцького району, Полтавської області, спадкоємцем на яке за заповітом є позивач, а його мати [PERSON] відмовилася від спадщини на його користь. Отримати свідоцтво про право на спадщину в Кобеляцькій державній нотаріальній конторі позивач не має можливості, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на дане домоволодіння. Позивач просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок із господарчими будівлями та спорудами, який розташований в с. Василівка, вул. Молодіжна, 7, Кобеляцького району, Полтавської області. В судове засідання сторони не зявилися. Позивач [PERSON] надав суду письмову заяву, у якій підтримав позовні вимоги та просить суд розглянути справу в його відсутність. Представник відповідача, Василівської сільської ради Кобеляцького району сільський голова [PERSON] надав заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти задоволення позову . Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що 25.05.2015 року помер [PERSON] (а.с.7), після смерті якого залишилося спадкове майно житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, який розташований в с. Василівка, вул. Молодіжна, 7, Кобеляцького району, Полтавської області (а.с.8,13). Із матеріалів справи вбачається, що спадкоємцем за заповітом, посвідченим секретарем виконавчого комітету Василівської сільської ради Кобеляцького району від 18.12.2002 року по реєстру № 223 на все належне [PERSON] майно, в тому числі і житловий будинок в с. Василівка, Кобеляцького району Полтавської області, є його син [PERSON], а відповідно до заяви матері позивача [PERSON], остання відмовилася від спадщини на його користь (а.с.11). Внаслідок відсутності державної реєстрації права власності на дане спадкове майно, нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на це майно (а.с.12). Оскільки, позивач [PERSON], внаслідок відсутності первинної реєстрації права власності на спадкове майно, не може оформити спадщину, належність цього майна померлому [PERSON] підтверджується належними та допустимими доказами (а.с.8,13), відповідач визнав позов, а позивач має право на це майно в порядку спадкування за заповітом, то позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

08.07.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розподіл спадкового майна та визнання права власності на спадкове майно. У позовній заяві вказує, що 09 березня 2003 року помер її батько [PERSON], а 26 квітня 2009 року померла її мати [PERSON], після смерті яких залишилася спадщина, що складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по вул.Молодіжна,14 в с. Литвини, Кобеляцького району, Полтавської області. Частки батьків в житловому будинку були рівними, але за життя батько [PERSON] заповів свою частку своєму синові - відповідачу по справі [PERSON]. Мати [PERSON] незалежно від змісту заповіту мала право на обовязкову частку в спадщині та як дружина мала право власності на 1/2 частину спільного сумісного майна подружжя. Позивач спадщину після смерті матері прийняла та уклала усну угоду з [PERSON] про розподіл спадкового майна, а саме житлового будинку, за якою у її власність переходив будинок, а вона в свою чергу сплатила грошову компенсацію за його частину, яка належала йому за заповітом. Прохала розподілити спадковий житловий будинок та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по вул.Молодіжна,14 в с. Литвини, Кобеляцького району, Полтавської області, який належав на праві власності її батькові [PERSON], який помер 09.03.2003 року та за життя не встиг зареєструвати право власності та виготовити правовстановлюючий документ на вказане майно. Позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні свої вимоги підтримали. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак надав суду заяву, в якій прохав справу розглядати в його відсутність, позов визнав повністю та вказав, що отримав грошову компенсацію за частину спадкового будинку. Суд, заслухавши сторони, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що 09 березня 2003 року помер [PERSON], а 26 квітня 2009 року померла [PERSON], які були батьками та спадкодавцями позивачеві [PERSON] та відповідачеві [PERSON] ( а.с.4,5,8,49), які прийняли спадщину. [PERSON] та [PERSON] є рідними братом та сестрою , які домовилися між собою про розподіл спадкового майна, а саме житлового будинку, що переходить у власність позивача, за частину якого вона сплатила грошову компенсацію відповідачеві в сумі 5000 грн., що належала йому відповідно заповіту. Внаслідок відсутності правовстановлюючих документів та державної реєстрації права власності на спадкове майно, нотаріусом відмовлено, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на це майно (а.с.17). Належність житлового будинку, який розташований по вул. Молодіжна,14 в с. Литвини, Кобеляцького району, Полтавської області, спадкодавцю підтверджується довідкою Василівської сільської ради Кобеляцького району (а.с.11,12). Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, а тому позовні вимоги позивача слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-28 00:00:00

08.07.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами та зареєстрований 01.10.2004 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції, актовий запис № 1386. При цьому позивач посилається на те, що шлюбні стосунки під сторонами фактично припинені з жовтня 2015 року, проживають окремо та спільного господарства не ведуть. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], на утримання якого позивач кошти надає в добровільному порядку. Позивач також вказує, що сім'ю зберегти неможливо у зв'язку із чим, він змушений звернутися до суду із позовом. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить шлюб розірвати. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала та просить шлюб розірвати. Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 01.10.2004 року [PERSON] та [PERSON] / до шлюбу Турок/ І.В. уклали шлюб, який зареєстрований Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції, актовий запис № 1386, що вбачається із свідоцтва про шлюб серії 1-ЖД № 128965 /а.с.8/. Судом встановлено, що у сторін від шлюбу народився син [PERSON], [INFO], на утримання якого позивач кошти надає в добровільному порядку. Шлюб у сторін носить формальний характер, подружні стосунки між ними не підтримуються з жовтня 2015 року, спільного господарства сторони на теперішній час не ведуть, спору стосовно поділу спільного майна на теперішній час сторони не заявляють. Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім'ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім'ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. За таких обставин суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved