Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

08.04.2020 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області звернулася [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої [PERSON] , до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки, третя особа: Служба у справах дітей Петриківської об`єднаної територіальної громади. У своїй заяві позивач посилається на те, що вона є бабою малолітньої [PERSON] . Матір`ю дитини є її донька - відповідач [PERSON] , батько дитини записаний зі слів матері. Відповідачка зловживає алкогольними напоями, веде нездоровий спосіб життя. Внучка проживає в сім`ї позивачки, мати дитини не цікавиться її життям, навіть не телефонує та написала заяву до органу опіки та піклування заяву про те, що тимчасово передає [PERSON] на виховання свою доньку [PERSON] . Крім цього, у відповідачки є старший син [PERSON] , відносно якого вона позбавлена батьківських прав та внук проживає у позивачки, яка є його опікуном. З огляду на викладене, позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та призначити позивача її опікуном. 17.04.2020 ухвалою судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 28.07.2020 ухвалою судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області справу призначено до судового розгляду. В суде засіданні позивач [PERSON] надала заяву про розгляд справи без її участі позовні вимоги підтримує, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Представник третьої особи Служби у справах дітей Петриківської об`єднаної територіальної громади Коваленко В.І. в підготовчому судовому засіданні підтримав позовні вимоги про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , та призначення позивача опікуном над останньою. Суд, дослідивши письмові докази вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Як слідує з копії свідоцтва про народження, виданого Заводським районним у місті Камянське відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 03.10.2017 року, [PERSON] , [INFO] є донькою відповідача по справі [PERSON] . Згідно акту обстеження умов проживання [PERSON] , проведеного депутатом виборчого округу №9 Омелич Л.В. від 25.03.2020, слідує, що донька відповідача [PERSON] фактично проживає за місцем мешкання її бабусі позивача [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Крім неї за вказаною адресою проживає також інша дитина відповідача [PERSON] , 2008 року народження, якому розпорядженням голови Петриківської райдержадміністрації від 10.12.2013 призначено опікуна [PERSON] . Відповідно до письмової заяви відповідача [PERSON] від 28.02.2020, остання добровільно передала дочку [PERSON] на тимчасове виховання свої матері [PERSON] 27.02.2020 відбулося засідання комісії з питань опіки та піклування виконавчого комітету Петриківської селищної ради, на якому обговорювалося питання неналежного виконання батьківських обов`язків громадянкою [PERSON] щодо своєї доньки [PERSON] , що підтверджується копією відповідного протоколу. За результатами засідання було вирішено зобов`язати [PERSON] негайно забезпечити належний догляд, утримання та виховання доньки, а також попереджено про можливість позбавлення її батьківських прав в разі невиконання нею батьківських обов`язків. Висновком органу опіки та піклування Петриківської селищної ради від 06.10.2020 № 1109/0/2-20 встановлено, що оскільки [PERSON] самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, не бере участі у вихованні доньки, не цікавиться її життям та станом здоров`я, комісія вважає за доцільне затвердити висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] . Згідно з частиною третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327 цс 18). З матеріалів справи судом не встановлено жодних намагань відповідача виховувати доньку та матеріально її забезпечувати, піклуватися про її фізичний стан і духовний розвиток, готувати до самостійного життя. При цьому суд враховує, що як при розгляді справи про позбавлення батьківських прав, так і при вирішенні цього питання органом опіки та піклування відповідач ніяким чином не проявив інтересу до розгляду цього питання, будь-яких доказів, що свідчать про належне виконання ним батьківських обов`язків суду не надано. Більше того, відповідач сама надала заяву, відповідно до якої не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно доньки. Вказані обставини свідчать про свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками по вихованню дитини. Враховуючи викладене, суд вважає, що наявні підстави для позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її доньки [PERSON] , [INFO] . Вирішуючи позовні вимоги про встановлення опіки, суд виходить з наступного. Згідно ст. 243 СК України, опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Статтею 55 ЦК України передбачено, що опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Згідно ст. 59 ЦК України піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена. У відповідності до положень ч. 3 ст. 60 ЦК України Суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. При цьому, органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад (ст. 56 ЦК України). Відповідно до рішення комісії з питань захисту прав дитини, ухвалене на позачерговому засіданні виконавчого комітету Петриківської селищної ради 06 жовтня 2020 року, позивач по справі [PERSON] може бути призначена опікуном над малолітньою [PERSON] , [INFO] . Таким чином, суд вважає за необхідне призначити над малолітньою [PERSON] , [INFO] опікуном [PERSON] . У відповідності до п.6 ст.141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Приймаючи до уваги, що при подачі позову до суду позивач булла звільнена від сплати судового збору, суд вважає, що з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved