Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-04 00:00:00

08 січня 2020 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить скасувати арешт з квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, б/н, виданий 23.07.2004 року відділом державної виконавчої служби Славутицького міського управління юстиції, яка належить [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до дублікату Свідоцтва про право власності на житло від 29.10.1996 року, квартира [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . В 2019 році позивач вирішив відчужити свою частку квартири [ADDRESS] , але йому було повідомлено про те, що майно арештоване, що підтверджується відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, де зазначено наступне: тип обтяження - арешт нерухомого майна; реєстраційний номер обтяження - 1341170; зареєстровано - 29.09.2004 року за № 1341170; реєстратором - приватний нотаріус Хусалімова Л.В.; підстава обтяження - постанова б/н від 23.07.2004 року, відділ державної виконавчої служби Славутицького міського управління юстиції; об`єкт обтяження - квартира, адреса: [ADDRESS] ; власник - [PERSON] . Згідно результатів пошуку виконавчих проваджень в АСВП будь-які відкриті виконавчі провадження відсутні, в зв`язку з чим, на підставі ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» позивач звернувся з заявою до відповідача про зняття арешту. Відповідач своїм листом № 6171 від 20.12.2019 року повідомив, що згідно відомостей Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що 29.09.2004 року відділом державної виконавчої служби Славутицького міського управління юстиції на підставі постанови б/н від 23.07.2004 року накладено арешт на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , власником якої зазначено [PERSON] , реєстраційний номер обтяження № 1341170, запис якого перенесено 16.10.2019 року за номером запису про обтяження 33697771. Згідно Автоматизованої системи виконавчого провадження відсутні відомості щодо відкритих, відмовлених чи завершених виконавчих проваджень щодо [PERSON] чи [PERSON] . Тому, на підставі ст. ст. 40, 59 Закону України «Про виконавче провадження» підстави для зняття арешту з нерухомого майна відсутні. За таких обставин, позивач позбавлений можливості вільно розпоряджатися належним йому майном, оскільки наявність заборони відчуження чинить в цьому перешкоди. Ухвалою судді від 10 січня 2020 року відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. До канцелярії суду надійшла заява від позивача, в якій він просив проводити судовий розгляд справи за його відсутності та задовольнити позовні вимоги. Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, від відповідача надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином. До канцелярії суду подала заяву, в якій просила проводити судовий розгляд справи за її відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, підстави позовних вимог вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі розпорядження (наказу) генерального директора ВО «Чорнобильська АЕС» № 481-пр від 29.10.1996 року, [PERSON] , третій особі у справі, видано Свідоцтво про право власності на житло, копія дублікату якого долучена до позовної заяви, яким посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] , третій особі у справі, та [PERSON] , позивачу у справі (а. с. 10). Згідно Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 184994267 та № 184994078 від 16.10.2019 року [PERSON] , позивачу у справі, та [PERSON] , третій особі у справі, на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] (а. с. 13-14). Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 1341170, 29.09.2004 року реєстратором - приватним нотаріусом Хусалімовою Л.В. на підставі постанови б/н від 23.07.2004 року, відділ державної виконавчої служби Славутицького міського управління юстиції, накладено арешт на нерухоме майно, квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Дата перенесення: 16.10.2019 року, номер запису про обтяження: 33697771. Власник: [PERSON] (а. с. 9). Відповідно до листа в.о. начальника Славутицького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області № 6171 від 20.12.2019 року, станом на 20.12.2019 року у відділ на виконанні не перебуває відкритих виконавчих проваджень щодо будь-яких стягнень з [PERSON] та [PERSON] . Згідно відомостей Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що 29.09.2004 року відділом державної виконавчої служби Славутицького міського управління юстиції, на підставі постанови б/н від 23.07.2004 року накладено арешт на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , власником якої зазначено [PERSON] , реєстраційний номер обтяження 1341170, запис перенесено 16.10.2019 року за номер запису про обтяження 33697771. Згідно Автоматизованої системи виконавчого провадження відсутні відомості щодо відкритих, відмовлених чи завершених виконавчих проваджень щодо [PERSON] чи [PERSON] , по яких можливо було накласти арешт в 2004 році (а. с. 8). Згідно із статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини 2 цієї статті особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За правилами ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Відповідно до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. В судовому засіданні з`ясовано, що арешт на квартиру, що належить позивачу та третій особі на праві спільної сумісної власності, було накладено на підставі постанови б/н від 23.07.2004 року відділу державної виконавчої служби Славутицького міського управління юстиції. Як вбачається з листа в.о. начальника Славутицького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області № 6171 від 20.12.2019 року, станом на 20.12.2019 року у відділі на виконанні не перебуває відкритих виконавчих проваджень щодо будь-яких стягнень з [PERSON] та [PERSON] . З урахуванням наведеного, державний виконавець позбавлений можливості вирішити питання про звільнення майна з-під арешту у позасудовому порядку відповідно до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження». Позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне йому майно. В матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті зазначеного вище майна. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи наявність накладеного арешту на нерухоме майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та вважає за необхідне зняти арешт з даного об`єкту нерухомого майна. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 05 лютого 2020 року до канцелярії суду позивачем подано заяву, в якій він просив не стягувати з відповідача судові витрати по оплаті судового збору. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як зазначено у ч. 3 цієї статті, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. З урахуванням наведеного, судові витрати по оплаті судового збору суд з відповідача на користь позивача не стягує.

Outcome: approved