Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

07.11.2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою вказуючи, що вона перебувала з 29.04.2010 року по 18.03.2014 року в шлюбі з [PERSON]. У шлюбі у них народився син - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу син залишився проживати разом з нею та перебуває на її утриманні. Позивач, зазначає, що відповідач участі в утриманні та забезпеченні сина не приймає. Посилаючись на ст.ст. 75, 84, 105, 110, 112, 180-182 СК України, ст.ст.175-177 ЦПК України, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі ? частини всіх видів заробітку ( доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. 08.11.2018 року у цивільній справі № 364/1347/18 відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, за наявними у справі матеріалами. Відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи судом за зареєстрованим місцем його проживання згідно положень ч.ч. 7, 8 ст.128 ЦПК України. Відзиву на позовну заяву не надіслав. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні із повідомленням (викликом) сторін суду не надав. З огляду на вказане суд, на підставі ч.5 ст.279 ЦПК України, розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідач, який належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами, з урахуванням заяви відповідача про визнання позовних вимог, яку він надіслав до суду 06.11.2018 року ( а.с.14). Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу здійснювався судом за відсутності учасників справи. Суд, ознайомившись із позовною заявою, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, із змісту позовної заяви та із матеріалів справи встановлено, що 29.04.2010 року сторони уклали шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, про що складено відповідний актовий запис № 349 ( а.с.5). 18.03.2014 року шлюб рішенням Володарського районного суду Київської області розірвано ( а.с.7-8). Під час спільного проживання у сторін народився син - [PERSON], [INFO] ( а.с. 6). Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Володарської селищної ради Київської області № 3672 від 07.11.2018 року син проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні ( а.с.9). В позовній заяві позивач зазначає, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає, тому вона звернулась з позовом до суду та ставить питання про стягнення аліментів на утримання дитини у частці від доходу батька. Відповідач доказів на спростування зазначеного у позовній заяві суду не надав та не скористався своїм правом щодо надання суду відзиву на позов. В досудовому порядку угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Задовольняючи позовні вимоги, суд виходить із тих міркувань, що непорушним конституційним правом неповнолітньої дитини є її право на утримання батьками до досягнення нею повноліття. Так, статтею 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов'язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Крім того, такий обов'язок передбачено в ст. 180 Сімейного кодексу України. Обов'язок батьків утримувати свою дитину не припиняється із припиненням шлюбу між батьками та спільного проживання з дитиною. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Ст. 180 Сімейного кодексу України, вказує, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини визначені ст. 182 СК України та положення ч.2 - розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Так, позивач своєю позовною заявою просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у частці від його заробітку. Суд розглядаючи дану вимогу позивача та за наявними матеріалами визначає стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) батька дітей, оскільки відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць у відповідності з п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України. Беручи до уваги наведені вище обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, який необхідно стягнути з відповідача на користь позивача на утримання сина належить визначити у розмірі ? частини всіх видів заробітку ( доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з часу пред'явлення позовної заяви до суду, до досягнення дитиною повноліття. Таким чином встановлені судом обставини вказують, що вимоги позивача базуються на законі, визнання відповідачем позовних вимог - не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та ухвалює рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved