Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

09 серпня 2013 року позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просять суд ухвалити рішення, яким визнати за ними право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], зобов'язати відповідача усунути перешкоди в користування вищевказаною квартирою та виселити відповідача. Заяву мотивують тим, що 20 липня 2013 року було укладено договір купівлі - продажу, згідно якого [PERSON] придбав у громадянина [PERSON] двохкімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 48,8 кв.м., яка є спільною сумісною власністю подружжя позивачів. На момент купівлі квартири у ній ніхто не був зареєстрований. З 02.08.2013 р. вони та їх донька [PERSON] зареєструвалися у вищевказаній квартирі. Відповідно до умов договору продавець до 1 серпня 2013 року повинний був звільнити квартиру, однак 31 липня 2013 року вони довідалися про те, що [PERSON] вселилася у їхню квартиру та стала там проживати. Відповідач поміняла замки на дверях та не впускала їх до помешкання, мотивуючи це тим, що це її квартира, в якій вона раніше проживала. Тому позивачі змушені звернутися до суду, просять позов задовольнити. В судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в поданому до суду позові, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, мотивуючи це тим, що спірну квартиру по пільговій черзі отримав її батько. Вона проживала у вказаній квартирі протягом тривалого часу, однак до 2013 року вона з донькою 17 років проживала в Греції. В її помешканні відповідно до договору найму були квартиранти - [PERSON] (з 1996 р. по 1998 р), після цього [PERSON] залишив квартиру своїм друзям (сім'ї [PERSON]). 24.07.2013 р. відповідач повернулася в Україну. Від працівника ЛКП вона дізналася, що власником її квартири став гр. [PERSON], а ще через кілька днів в квартиру зареєструвалася сім'я [PERSON], однак відповідач вважає себе законним власником квартири. Представник третьої особи органу опіки ат піклування ШРА ЛМР в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про розгляд справи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до договору купівлі - продажу квартири від 20.07.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО [PERSON], [PERSON] продав [PERSON] квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Ціна договору - 427625,50 грн. Пунктом 2.2. даного договору встановлено, що [PERSON] за вказану квартиру розрахувався з [PERSON] в повному обсязі. Згідно п. 1.2. вказаного договору, згадана квартира на момент укладення правочину належала [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі - продажу квартири, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом ЛМНО 27 грудня 2012 року в реєстрі за № 4634, який зареєстрований в державному реєстрі правочинів 27 грудня 2012 року за № 5425558, що підтверджується витягом з державного реєстру правочинів № 12413095, виданим [PERSON], приватним нотаріусом ЛМНО та зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 19 лютого 2013 року, витяг з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданий реєстраційною службою ЛМУЮ 19 лютого 2013 року, індексний номер витягу 601153, номер запису про право власності 175005. Пунктом 3.3. вказаного договору та статтею 659 ЦК України встановлено, що продавець ([PERSON]) несе відповідальність за приховування відомостей про права третіх осіб щодо квартири, яка відчужується та гарантує, що треті особи в квартирі, що відчужується не зареєстровані та не проживають, прав у третіх осіб щодо квартири в Україні та за її межами немає. Відповідно до п. 4.1. цього договору квартира передається продавцем покупцеві не пізніше 01 серпня 2013 року. Згідно п. 6.2 вказаного договору та статті 334 ЦК України право на квартиру виникає з дня державної реєстрації права відповідно до закону, а право власності на квартиру відповідно до ст.. 182 ЦК України підлягає державній реєстрації у відповідних органах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER], виданого 05 квітня 2005 року Галицьким ВРАЦС ЛМУЮ, [PERSON] та [PERSON] є подружжям. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого 28 жовтня 2006 року Міським відділом РАЦС ЛМУЮ батьками [PERSON] є позивачі. Судом встановлено, що [PERSON] виконав всі істотні умови договору купівлі - продажу та згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.07.2013 р., індексний номер: 6554910 набув право приватної власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні встановлено, що договір купівлі - продажу квартири між [PERSON] та [PERSON] та договір на підставі якого [PERSON] набув право власності на спірну квартиру [PERSON] не оспорювалися. Відповідно до довідки № 941, виданої ЛКП «Під Голоском - 410» в квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Згідно з ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до приписів ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 1 Протоколу до конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не спростувала позовних вимог жодними належними та допустими доказами, а згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи досліджені в судовому засіданні обставини справи та вищевказані норми, суд приходить до висновку, що слід визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні квартирою та виселити останню. Крім цього на підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача [PERSON] судовий збір в сумі 3561 грн.

Outcome: approved