Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

08.07.2015 року позивач звернувся до суду з позовом та просив визначити порядок користування квартирою [ADDRESS], виділивши в користування [PERSON] кімнату площею 12,7 кв.м., [PERSON] кімнату площею 17,7 кв.м., [PERSON] кімнату площею 13,9 кв.м., а кухню площею 8,5 кв.м., вбиральню (сполученої) площею 1,0 кв.м., ванну кімнату площею 2,6 кв.м., коридор площею 16,3 кв.м залишити в загальному користуванні. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] є власником 1/3 частини [ADDRESS] відповідно до свідоцтва на право власності на житло від 20.12.1999 р., виданого Органом приватизації Жовтневої райдержадміністрації м. Києва (розпорядження №2261). Зазначає, що власниками інших частин вказаної квартири є його мати -[PERSON] та сестра -[PERSON], кожній з яких належить на праві власності по 1/3 частини квартири. Посилається, що позивач та відповідачі не можуть домовитись про порядок користування квартирою та порядок оплати житлово-комунальних послуг, а тому позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач зазначив, що визначення порядку користування спірною квартирою в судовому порядку є необхідним з метою подальшого вирішення спірних питань щодо укладання окремого особового рахунку для здійснення оплати за житлово-комунальні послуги. Враховуючи вищевикладене, просив позов задовольнити. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі та просили суд його задовольнити. Представник відповідачів в судовому засіданні проти позову заперечував посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Зазначив, що між сторонами відсутній спір щодо порядку користування спірною квартирою та відповідачі не перешкоджають та не обмежують права позивача, як співвласника 1/3 частини даної квартири. Разом з цим, зазначив, що [PERSON] має інше житло та своїм позовом намагається обмежити користування певним приміщенням всіх інших мешканців спірної квартири, які зареєстровані та проживають у даній квартирі. Також посилався на те, що позивач на власний розсуд сплачує комунальні платежі, при цьому не бере до уваги місяця загального користування. За таких обставин, між сторонами виникають сварки щодо порядку оплати комунальних послуг. Проте, вважає, що між сторонами відсутній спір, а тому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Третя особа-[PERSON]. , що діє в інтересах [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити. Третя особа-[PERSON]., що діє в інтересах [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Згідно ч. 1 статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з вимогами ст. 317, ч.3 ст.319. ч.1 ст.321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з вимогами ст.358, ч.3 ст.319 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. В силу ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Частиною 1 ст. 356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Судом встановлено, що 1/3 частина квартири [ADDRESS] згідно із свідоцтвом про право власності на житло від 20.12.1999 року належить позивачу на праві приватної власності. (а.с.8). Власником інших 2/3 частин квартири є відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. Згідно довідки Форми №3 вбачається, що у спірній квартирі зареєстровані та проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.47). Відповідно до технічного паспорту квартира [ADDRESS] складається з трьох ізольованих кімнат загальною площею 78,9 кв.м., житловою площею 44,3 кв.м., у тому числі 1-а кімната - 13,9 кв.м, 2-а кімната - 17,7 кв.м., 3-я кімната - 12.7 кв.м. (а.с. 12-13). Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 2 ст. 325 ЦК України фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільний майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно з ч. 1 ст. 48 ЖК України жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. При цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки. Зважаючи на те, що спільна квартира складається з трьох ізольованих кімнат, суд вбачає за можливе визначити порядок користування спірною квартирою виділивши позивачу у користування ізольовану кімнату площею 12,7 кв.м., залишивши у користуванні [PERSON] кімнату площею 17,7 кв.м., [PERSON] кімнату площею 13,9 кв.м. При цьому, підсобні приміщення: кухню площею 8,5 кв.м., коридор 16,3 кв.м., ванну кімнату 2,6 кв.м., вбиральню 1,0 кв.м., залишити в загальному користуванні. Суд вважає, що вказаний вище порядок користування житловим приміщенням відповідає порядку, який склався між сторонами та штучно не погіршить житлові умови позивача та відповідачів. Також суд враховує те, що вирішення спору між сторонами у вказаний вище спосіб відповідає способу захисту, що визначений ст. 16 ЦК України, виходячи з спірних правовідносин, які склалися між сторонами щодо порядку сплати житлово-комунальних послуг, що підтверджується, зокрема, письмовими запереченнями відповідачів по справі. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь держави підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 121,80 грн. з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: approved