Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

07 серпня 2017року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про тлумачення змісту заповіту та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. В своїх позовних вимогах позивач посилалася на те, що [INFO] померла її мати [PERSON]. Після її смерті залишилось наступне майно: земельна ділянка, загальною площею 6,61га призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташована на території Бузької сільської ради Новоодеського району Миколаївської області. Спадщину після смерті [PERSON] прийняли позивач та [PERSON]. Відповідно до заповіту посвідченого 03 березня 2000 року Новоодеською державною нотаріальною конторою Миколаївської області за реєстраційним №1-470, [PERSON] заповіла [PERSON] право на земельну частку - (пай) в розмірі 7.8 умовних кадастрових гектарах, що знаходиться в КСП «Бузький» Новоодеського району Миколаївської області. Вже після складання вищевказаного заповіту, 22 березня 2002 року [PERSON] був виданий державний акт [NUMBER], про право приватної власності на земельну ділянку загальною площею 6,61 га призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Бузької сільської ради Новоодеського району Миколаївської області. Позивач вказує, що зазначена земельна ділянка була отримана [PERSON] в порядку реалізації права на ідеальну земельну частку(пай) в розмірі 7.8 умовних кадастрових гектарах, що знаходиться в КСП «Бузьке» Новоодеського району Миколаївської області, шляхом відведення земельної ділянку в натурі. [INFO] [PERSON] померла, не внісши змін до вказаного заповіту. Коли позивач звернулась до Новоодеської державної нотаріальної контори Миколаївської області з наміром оформити свої права на спадкове майно їй було роз'яснено, що отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом вона не може оскільки відповідно до заповіту на можливо точно встановити його зміст та волю заповідача без проведення тлумачення, а так як угоду про тлумачення заповіту спадкоємці не укладають, то питання тлумачення заповіту і визнання права власності на спадкове майно можливе лише у судовому порядку. Посилаючись на вищевикладене позивач просила розтлумачити заповіт в частині його посилання на земельну частку (пай) в розмірі 7,8 умовних кадастрових гектарів право на яку було реалізовано [PERSON] 22 березня 2002 року з виділенням землі в натурі і отриманням державного акту про право приватної власності на землю [NUMBER] на земельну ділянку загальною площею 6,61 га, встановивши що волею спадкодавця було передати їй у спадщину земельну ділянку на яку вона мала право спочатку згідно сертифікату, а в подальшому на підставі державного акту та визнати за позивачем право власності на вказану земельну ділянку у порядку спадкування. Позивач та її представник в судове засідання не з'явилися, але представник позивача надав до суду заяву в якій вказав, що позовні вимоги підтримує повністю та просить справу розглядати в їх відсутність. Від [PERSON] надійшла заява про визнання позовних вимог [PERSON] та розгляд справи за відсутності представника міської ради. Дослідивши матеріали справи суд встановив, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 11.11.2015року виконавчим комітетом Бузької сільської ради Новоодеського району Миколаївської області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй на час смерті майно. Спадщину після смерті [PERSON] прийняли доньки покійної [PERSON] та [PERSON]. 03 березня 2000 року Новоодеською державною нотаріальною конторою Миколаївської області за реєстраційним №1-470, було посвідчено заповіт за яким [PERSON] заповіла [PERSON] право на земельну частку - (пай) в розмірі 7.8 умовних кадастрових гектарах, що знаходиться в КСП «Бузький» Новоодеського району Миколаївської області. Згідно довідки Відділу Держгеокадастру у Новоодеському районі №838/177-17 від 17.07.2017року, [PERSON] 22.03.2002року отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданий Новоодеською РДА на підставі розпорядження Новоодеської РДА №75 від 22.02.2002року на земельну ділянку загальною площею 6,61 га призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Бузької сільської ради Новоодеського району Миколаївської області. При оформлені прав на спадщину, нотаріус відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв'язку з тим, що належна померлій земельна ділянка не охоплена заповітом та роз'яснила її право звернутися до суду з позовом про тлумачення заповіту. Як вбачається зі змісту розпорядження Новоодеської РДА №75 від 22.02.2002року вказана земельна ділянка була передана [PERSON] у власність на підставі сертифікату на земельну частку (пай). За таких обставин заповіт спадкодавця підлягає тлумаченню. Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За змістом статті 317 ЦК України право розпоряджання майном є однією зі складових права власності, поряд із правом володіння і користування майном. Виходячи з аналізу положень ст.ст.213, 1256 ЦК України, тлумачення заповіту здійснюється з метою встановлення точної волі заповідача і може мати місце, якщо заповіт викликає питання в спадкоємців, має суперечливий характер, у зв'язку з чим необхідно уточнити його зміст. При цьому ч.2 ст.213 ЦК України не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення в тексті самого правочину. Таким чином, при тлумаченні заповіту не допускається внесення змін у сам зміст заповіту, враховуючи також, що заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, майнових прав і обов'язків на випадок своєї смерті, (ст. 1233 ЦК України). При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 2 Указу Президента України « Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям 8 серпня 1995 року N 720/95», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» регулюється порядок та підстави виділу земельних ділянок в натурі власникам Сертифікатів про право на земельну частку (пай) та заміну їх Державними актами на право власності на земельну ділянку. З досліджених судом доказів вбачається, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданий Новоодеською РДА 22.03.2002року на земельну ділянку загальною площею 6,61 га призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва було видано на підставі і із метою реалізації права [PERSON] на земельну частку (пай) успадкованого після смерті [PERSON] і посвідченого сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] виданим Новоодеською РДА 11.01.2000року. Тобто отримання спадкодавцем державного акту стало логічним результатом реалізації її права на земельну ділянку, яке вона заповіла позивачу. На думку суду, волевиявлення заповідача було направлене на передання у спадщину позивачки земельної ділянки незалежно від того чи буде вона виділена в натурі на час відкриття спадщини. Це підтверджується, зокрема тим, що після набуття у власність земельної ділянки [PERSON] заповіт не скасувала та не змінила. Спадкові права позивачки не оспорюються, відповідач [PERSON] на вказану спадщину не претендує та позов визнає. Таким чином волю заповідача слід тлумачити таким чином, що [PERSON] заповіла [PERSON] земельну ділянку загальною площею 6,61 призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташовану на території Бузької сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, яка належала спадкодавцеві на підставі державного акту про право власності на землю [NUMBER] виданого 22.02.2002року. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з часу її відкриття. Відповідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки позивач прийняла спадщину після смерті [PERSON], однак не може нотаріально оформити своє право на спадкове майно, ст.1218, 1268 ЦК України позов слід задовольнити в повному об'ємі.

Outcome: approved