Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

07 жовтня 2013 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, уточнюючи та доповнюючи яку, остаточно просила визнати за нею право власності на громадській будинок (кафетерій) по вул. Торговій, 60 в м.Миколаєві, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя. В обґрунтування позову позивач вказувала, що вона з [PERSON] перебуває у шлюбі з 02.10.1993 року. Від спільного шлюбу сторони дітей не мають. Під час шлюбу сторонами придбано домоволодіння та земельну ділянку по вул. Уральській, 36 в м. Миколаєві та громадській будинок (кафетерій) по вул. Торгова, 60 в м. Миколаєві. Правовстановлюючі документи на вказане майно зареєстровані за [PERSON] В зв'язку із цим, [PERSON], як співвласник майна, не має можливості ним розпорядитися на свій розсуд. Посилаючись на вимоги статей 60,61,63 Сімейного Кодексу України, [PERSON] просила суд позов задовольнити та визнати за нею право власності на на громадській будинок (кафетерій) по вул. Торговій, 60 в м.Миколаєві. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, просили задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Доповнили, що сторони знаходяться у стадії розлучення, відповідач має у власності житловий будинок і, таким чином, між ним поділено нерухомість. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, не заперечував щодо визнання за позивачем право власності на кафетерій по вул. Торговій, 60 в м. Миколаєві. Представник відповідача [PERSON] ВДВС ММУЮ [PERSON] в судовому засіданні вказував, що спірне майно знаходиться під арештом та оголошене під заборону відчуження на підставі виконавчого листа Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28 січня 2013 року. Представники третьої особи в судовому засіданні вказували, що ТОВ ОТП Факторинг Україна є стягувачем за вказаним виконавчим листом. В зв'язку із цим, просили відмовити в задоволенні позову, оскільки заявлені вимоги порушують права Банку як стягувача на спірне майно за судовим рішенням. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, суд, враховуючи вимоги частини 4 статті 174 ЦПК України щодо визнання відповідачем позову, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Нормами ст.60 Сімейного кодексу України (далі СК) передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Згідно з ч1, ч.3 ст.61 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Виходячи з вищенаведених положень закону, дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обовязки щодо спільно нажитого у шлюбі майна. В процесі розгляду справи встановлено, що 02 жовтня 1993 року між сторонами було укладено шлюб і це підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про шлюб (а.с.8). За час перебування у шлюбі сторонами придбано домоволодіння та земельну ділянку площею 443, кв.м. по вул. Уральській, 36 в м. Миколаєва та громадський будинок (кафетерій) по вул. Торговій, 60 в м. Миколаєві. Вказане підтверджується свідоцтвом про власность на нерухоме майно від 01.04.2008 року, державним актом на земельну ділянку, що виданий на підставі рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 04.05.2007 року № 2-992 та витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 17.03.2003 року (а.с.9,10,10-А). Вказані правовстановлюючі документи зареєстровані на імя чоловіка позивача [PERSON], що унеможливлює [PERSON] розпорядитися своєю часткою спільної власністі на свій розсуд. Згідно з розясненнями, викладеними у п.23, 24, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). З фактичних обставин справи вбачається, що спірне майно громадський будинок (кафетерій) по вул. Торгова, 60 в м. Миколаєві придбано в період шлюбу в інтересах сімї, що не оспорювалось сторонами. Спірне майно на час розгляду справи у заставі (іпотеці) не перебуває, в звязку із чим 1/2 частина громадського будинку (кафетерію), на думку суду, на законних підставах належить позивачу [PERSON] Задовольняючи позовні вимоги в межах 1/2 частини майна, суд також бере до уваги наступне. Згідно з ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно рішення апеляційного суду Миколаївської області від 20 грудня 2012 року з [PERSON] на користь ТОВ ОТП Факторинг Україна стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 2476708 грн. та 1820 грн. судових витрат. У зв'язку із цим [PERSON] ВДВС ММУЮ відкрито виконавче провадження за виконавчим листом Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28.01.2013 року щодо виконання вказаного рішення. В рамках відкритого виконавчого провадження постановою старшого державного виконавця Корабельного ВДВС ММУЮ від 09.09.2013 року накладено арешт на кафе по вул. Торговій, 60 в м. Миколаєві та заборонено здійснення відчуження (а.с.51). Враховуючи викладене та право ТОВ ОТП Факторинг Україна на відшкодування [PERSON] кредитної заборгованості, суд частково приймає визнання [PERSON] позову (ч.ч.4,5 статті 174 ЦПК України). Посилання [PERSON] на те, що визнання за нею права власності на громадський будинок кафетерій по вул. Торговій, 60 в м. Миколаєві буде відповідати розміру її частки у спільній нерухомості, на погляд суду, є безпідставним, оскільки належний сторонам житловий будинок та земельна ділянка по вул. Уральська, 36 в м. Миколаєві за договором між ЗАТ ОТП Банк та [PERSON] від 15.08.2008 року за згодою із [PERSON] передано в іпотеку для повного виконання кредитних зобовязань (а.с.15-18). Таким чином, суд визнає за [PERSON] право власності на 1/2 частину громадського будинку (кафетерію) по вул. Торговій, 60 в м. Миколаєві та звільняє зазначену частину нерухомості із-під арешту. У відповідності до вимоги статті 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 1720 грн. 50 коп. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: partial