Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

07 липня 2014р. позивачі звернулися до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом про визнання особи такою, що втратила право користуванням житловим приміщенням, зняття її із реєстраційного обліку. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що їм позивачам [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 18 грудня 1995 року належить квартира [ADDRESS]. Квартира складається з 3-х житлових кімнат площею 38,6кв.м, загальна площа квартири складає 66,1кв.м. Відповідач [PERSON] їх син, який приїхав з м. Києва в січні 2010 року. Протягом місяця він проживав у них, а потім пішов до співмешканки, адреса їм не відома. Оскільки у відповідача не було реєстрації, то він умовив їх дати дозвіл на його реєстрацію в квартирі і в літку 2010р. його зареєстрували в квартирі. Але він продовжував проживати у своєї співмешканки, в будинок якої він переніс майже всі свої речі. Відповідач іноді заходив до них, а в 2013р. співмешканка їх сина продала будинок і з цього часу їм не відомо де він мешкає. Відповідач з ними не спілкується, не цікавиться їх станом здоров'я. Факт не проживання відповідача в спірній квартирі підтверджується актом від 19.06.2014 року та свідками. Відповідач не сплачує комунальні послуги. У зв'язку з його реєстрацію вон6и не можуть оформити субсидію для зменшення витрат. Мешкати у квартирі відповідачу не перешкоджали, він пішов добровільно. На підставі викладеного позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS] (а.с.2-3). Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав викладених у позові та просили суд задовольнити. Відповідач в судове засідання на слухання по справі не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема через засоби масової інформації - газету «Вісті Придніпров'я», випуску № 56 (1549) від 24.07.2014р. (а.с.18), причини неявки суду не відомі. Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України за правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК України та винести по справі заочне рішення. Заслухавши позивача та представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 18 грудня 1995 року, виданого виконкомом міської ради народних депутатів на підставі розпорядження від 18.12.1995р. № 7/409-95 (а.с.4). Реєстрація відповідача [PERSON] в квартирі [ADDRESS] підтверджується довідкою Комунального підприємства «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради ( від 13.06.2014р. № 1565 (а.с.7). Відповідач [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] з літа 2010р., згідно акта про непроживання (а.с.6). Також допиьані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що вони є сусідами позивачів та підтвердили факт не проживання відповідача [PERSON] в квартирі [ADDRESS] понад чотири роки. Аналізуючи спірні правовідносини, співставляючи їх із здобутими в судовому засіданні доказами суд доходить наступного: Так, згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. В силу ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження цим майном. Тобто в розумінні ст.ст. 316, 321, 391 ЦК України, позивачі [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS], наділені правом володіння, користування та розпорядження ним. У відповідності до ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не мешкає понад один рік, що перевищує строки встановлені ст. 405 ЦК України, жодних домовленостей про його тимчасову відсутність не встановлено, а отже він не проживав в домоволодінні без поважних причин. Приймаючи до уваги викладене, беручи до уваги ту обставину, що реєстрація [PERSON] в спірній квартирі носить формальний характер, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в заявлений ним спосіб.

Outcome: approved