Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

08 серпня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про зобовязання земельний відділ Овідіопольської селищної ради вчинити певні дії щодо вимірів земельної ділянки по вул.Суворова,108-а в смт.Овідіополь та визнання рішення № 96-Н від 29.06.2006 року Овідіопольської селищної ради «Про безкоштовну передачу у приватну власність гр.. [PERSON] земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: смт.Овідіополь, вул..Суворова, № 108-а недійсним та скасувати, як таке, що порушує права [PERSON] В подальшому позивач уточнив свої позовні вимоги та просив суд визнати рішення № 96-Н від 29.06.2006 року Овідіопольської селищної ради «Про безкоштовну передачу у приватну власність гр. [PERSON] земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: смт.Овідіополь, вул..Суворова, № 108-а недійсним та скасувати, як таке, що порушує права [PERSON] Відповідач [PERSON] з позовом не згодна, вважає, що позивачем не зазначено в позовній заяві та не надано належних та допустимих доказів про порушення прав [PERSON] як землекористувача та пропущено строк позовної давності на оскарження рішення Овідіопольської селищної ради № 96-У від 29.06.2006р., про яке [PERSON] знала. Представник відповідача Овідіопольської селищної ради Овідіопольського району Одеської області з вказаним позовом не згодна, вважає його безпідставним з огляду на те, що у [PERSON] право користування та власності земельними ділянками припинено у звязку з даруванням своїх будинків, розташованих по вул.Суворова,108-а та Суворова,108, в смт.Овідіополь та пропуском строку на оскарження рішення Овідіопольської селищної ради № 96-У від 29.06.2006 року. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилася, про причини своєї неявки до суду не повідомила, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином. Суд, ознайомившись та дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] рішенням 5 сесії 21 скликання Овідіопольської селищної ради № 12 від 05.09.1991 року було виділено земельну ділянку під індивідуальне будівництво по вул.Суворова,108-а площею 0,10 га. На вказаній земельній ділянці [PERSON] було побудовано жилий будинок. 15.09.2004 року [PERSON] подарувала зазначений жилий будинок [PERSON]. На період укладення договору дарування земельна ділянка під будинком приватизована не була, перебувала у фактичному використанні [PERSON] та у комунальної власності Овідіопольської селищної ради. В 2006 році [PERSON] на підставі рішення Овідіопольської селищної ради №97-У від 29.06.20106 року отримала у власність 2 земельні ділянки площею 0,15 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та площею 0,02 га для ведення особистого селянського господарства за адресою вул.Суворова,108 в смт.Овідіополь. 22.05.2008 року [PERSON] уклала договори дарування на житловий будинок та земельну ділянку, розташовані по вул..Суворова,108 в смт.Овідіополь зі своєю донькою [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок, (крім багатоквартирного) будівлю або споруду переходить право власності право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені без зміни цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ч.1 ст.120 Земельного Кодексу України при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування на підставі договору оренди. Відповідно до п.1 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Відповідно до пункту е) ч.1 ст.141 Земельного Кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. Отже, виходячи з вищезазначених норм права у [PERSON], подарувавши жилий будинок по вул.Суворова,108-а припинилось право землекористувача земельної ділянки для обслуговування цього будинку, а права землекористувача перейшли до нового власника [PERSON], яка в подальшому оформила право власності на земельну ділянку під цим будинком. Подарувавши жилий будинок та земельні ділянки по вул..Суворова,108, у [PERSON] припинилось право власника цих земельних ділянок, яке перейшло до [PERSON] Відповідно до ч.2 та 3 ст.152 Земельного Кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється і тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового права. Одним із способів захисту цивільних прав є, зокрема, визнання права. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Таким чином, [PERSON] зобовязана надати суду докази, що свідчать про порушення її прав як землекористувача або власника земельної ділянки, що розташована за адресою: вул.Суворова,108-а. Таких доказів надано суду не було. Суд не приймає до уваги довідку Овідіопольської селищної ради № 246 від 08.02.2002р., в якій зазначено, що земельна ділянка по вул.Суворова,108 а передана [PERSON]К.в приватну власність рішенням № 67а від 17.03.1994р. Вказана довідка спростовується іншою довідкою виданою тією ж Овідіопольською селищною радою № 261 від 11.02.2002р. та листом архівного відділу Овідіопольської райдержадміністрації № В-269 від 26.09.2016р. про відсутність в книзі рішень виконкому Овідіопольської селищної ради за період з 20.01.1994 по 17.03.1994 року рішення за № 67а від 17.03.1994р. Крім того, відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Тобто належним доказом передачі земельної ділянки громадянину у власність є рішення селищної ради. Таке рішення щодо передачі в приватну власність земельної ділянки площею 0,10 га [PERSON] по вул.Суворова,108а в смт.Овідіополь відсутнє. Договір купівлі-продажу домоволодіння між [PERSON] та [PERSON] від 29.06.1955 року, наданий позивачем в якості доказу по справі, свідчить про купівлю лише будинку, але без зазначення конкретної його адреси в смт.Овідіополь. Рішення Овідіопольського районного суду від 20.03.2014р., яким скасована державна реєстрація державного акту на право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою вул..Суворова,108а, що належить [PERSON] не впливає на обсяг прав та інтересів [PERSON]К, тому суд також не бере до уваги вказане рішення в якості доказу по справі.

Outcome: dismissed