Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

08.07.2020 позивач звернувся з позовом до відповідача про захист честі, гідності, ділової репутації, визнання інформації недостовірною та її спростування. Свій позов мотивує тим, що [INFO] інтернет видання «Під прицілом» розмістило публікацію « [INFO] », в якій безпосереднього було зазначено недостовірну інформацію про нього та його діяльності як лікаря та Голови Наглядової ради, переконаний, що автор статті та відповідач публікуючи неправдиву інформацію виявили умисел на приниження його честі, гідності та ділової репутації. Просить визнати інформацію, викладену в інтернет виданні «Під прицілом» недостовірною, а саме : « ... який спільно з головою наглядової ради фонду - депутатом облради [PERSON] , розподіляє кошти, які надходять від пацієнтів, що сплачують за медичні послуги.» «...в тандемі з [PERSON] значну частину коштів, які перераховують на банківські рахунки фонду привласнюють, відображаючи придбання безтоварних господарських операцій та надання послуг, або закупівлю за завищеними цінам медикаментів чи товарно-матеріальних цінностей.»; «...сума привласнених спритниками коштів фонду становить понад 2 мільйони гривень.» «... Увесь цей час протекцію йому забезпечував депутат облради, голова медичної комісії [PERSON] , який є головою наглядової ради БФ «Серце у долонях». Окрім того, просив зобов`язати відповідача спростувати недостовірну інформацію викладену в статті «[INFO]» від [INFO] шляхом розміщення на офіційному сайті [INFO] тим же шрифтом та кольором, яким була розміщена інформація на сайті: [INFO] в строк не пізніше десяти днів з дати набрання судовим рішення законної сили у справі та не видаляти упродовж щонайменше тридцяти днів з дня розміщення інформацію наступного змісту: «Товариство з обмеженою відповідальністю «Під прицілом» на сайті [INFO] повідомлено неправдиву інформацію щодо [PERSON] , [INFO] , яка відповідно до рішення суду є недостовірною, тобто такою, що не відповідає дійсності, а саме: « ... який спільно з головою наглядової ради фонду - депутатом облради [PERSON] , розподіляє кошти, які надходять від пацієнтів, що сплачують за медичні послуги.» «...в тандемі з [PERSON] значну частину коштів, які перераховують на банківські рахунки фонду привласнюють, відображаючи придбання безтоварних господарських операцій та надання послуг, або закупівлю за завищеними цінам медикаментів чи товарно-матеріальних цінностей.»; «...сума привласнених спритниками коштів фонду становить понад 2 мільйони гривень.» «... Увесь цей час протекцію йому забезпечував депутат облради, голова медичної комісії [PERSON] , який є головою наглядової ради БФ «Серце у долонях». «... Увесь цей час протекцію йому забезпечував депутат облради, голова медичної комісії [PERSON] , який є головою наглядової ради БФ «Серце у долонях». Повідомляємо про те, що [PERSON] коштів, перерахованих на рахунки Благодійного фонду «Серце в долонях», не привласнював, придбання безтоварних господарських операцій не відображав, закупівлю за завищеними цінами медикаментів чи товарно-матеріальних цінностей не здійснював, протекцію незаконній діяльності не забезпечував». Окрім того просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позовній заяві та просили його задовольнити. Представник відповідача ТзОВ «Під прицілом» в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Від відповідача до суду будь-яких клопотань, заяв та відзиву не надходило. За погодженням представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. Статтею 270 ЦК України встановлено, що відповідно до Конституції України фізична особа, зокрема, має право на повагу до гідності та честі. Відповідно до ст. ст. 94, 277 ЦК України, ч. 4 ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. Разом із тим, відповідно до частин 1, 2 статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Крім того, за змістом зазначених норм законодавства, кожному гарантується право на свободу висловлення поглядів, у тому числі, право поширювати інформацію без втручання органів державної влади, за умови, що вони діють добросовісно і надають правильну і достовірну інформацію, не завдаючи при цьому шкоди репутації окремих осіб і не порушуючи їх прав. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 15 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Судом встановлено, що [INFO] інтернет видання «Під прицілом» розмістило публікацію « [INFO] », в якій міститься зокрема наступна інформація: « ... який спільно з головою наглядової ради фонду - депутатом облради [PERSON] , розподіляє кошти, які надходять від пацієнтів, що сплачують за медичні послуги.» «...в тандемі з [PERSON] значну частину коштів, які перераховують на банківські рахунки фонду привласнюють, відображаючи придбання безтоварних господарських операцій та надання послуг, або закупівлю за завищеними цінам медикаментів чи товарно-матеріальних цінностей.»; «...сума привласнених спритниками коштів фонду становить понад 2 мільйони гривень.» «... Увесь цей час протекцію йому забезпечував депутат облради, голова медичної комісії [PERSON] , який є головою наглядової ради БФ «Серце у долонях». Наявність публікації на сайті інтернет видання «Під прицілом» зафіксовано експертним висновком за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет №249/2019-ЕВ від 26.11.2019 (а.с.33-36). Факт належності інтернет видання «Під прицілом» відповідачу - ТзОВ «Під прицілом» підтверджується даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТзОВ «Під прицілом», відповіддю Компанії «Анлім.Юей» про дані реєстранта доменного імені сайту «p-p.com.ua» (а.с.40, 18-20). Обґрунтовуючи підставність позову, [PERSON] покликається на те, що вказана стаття містить недостовірну інформацію, яка порочить його честь, гідність та ділову репутацію чим порушує його немайнові права, а саме на повагу до честі і гідності та ділової репутації. Вказав, що рівень ділової репутації його (позивача) як лікаря та Голови Наглядової ради Фонду ніколи не піддавалась сумніву, однак після виходу такої публікації його ділова репутація зазнала шкоди. Переконує, що формат викладу інформації, картинка, яка прикріплена до статті на сайті, де зображені гроші в крові, умисно спрямовані на те, щоб показати аморальність позивача. Відповідно до частини першої статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Відповідно до частини другої статті 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до статті 277 ЦК України та роз`яснень, які містяться в пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Окрім того, згідно з положеннями статті 277 ЦК України і статті 81 ЦПК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Зважаючи на те, що представник відповідача в судові засідання не з`являвся, від відповідача до суду відзив на позовну заяву не надходив, суд приходить до висновку, що останнім не реалізовано свого обов`язку щодо доведення дійсності та достовірності інформації, викладеної у спірній статті. Натомість, позивачем надано суду документи, на підтвердження факту відсутності будь-яких кримінальних проваджень, розпочатих щодо [PERSON] чи факту вчинення ним будь-яких правопорушень фінансово-господарського характеру. Так, згідно копії відповіді Головного управління Національної поліції у Волинській області №65аз/02/24/1-2019 від 21.11.2019, у провадженні слідчих ГУНП у Волинській області відсутні кримінальні провадження, розпочаті з 25.11.2016 по даний час, у яких [PERSON] [INFO] , оголошено підозру (а.с.22). Окрім того, з копії відповіді ГУ ДПС у Волинській області Державної податкової служби України №2678/ФОП/03-20-08-01 від 22.11.2019, станом на 22.11.2019 перевірки Благодійної організації «Благодійний фонд «Серце в долонях» щодо дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, за період з 25.11.2016 по теперішній час не проводилися, з позовом про встановлення фіктивності правочину (правочинів), укладених з Благодійною організацією «Благодійний фонд «Серце в долонях» з її контрагентами ГУ ДПС у Волинській області не зверталося (а.с.24). Також, згідно копії відповіді Прокуратури Волинської області №04/2/2-135-19 від 22.11.2019, в період з 25.11.2016 по даний час кримінальних проваджень за фактами кримінальних правопорушень, а саме за фактом незаконного заволодіння грошовими коштами Благодійної організації «Благодійний фонд «Серце в долонях», на території області не встановлено (а.с.26). Зокрема, згідно копії відповіді самої Благодійної організації «Благодійний фонд «Серце в долонях» №112/1-19 від 29.11.2019, аудити та інші перевірки фінансового стану БО контролюючими органами не проводились. 29.11.2019 Наглядовою радою заслухано звіт діяльності БО за наслідками якого порушень з боку фінансово-господарської діяльності виявлено не було (а.с.28). Пунктом 15 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України вказано, що відповідно до частини 3 статті 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Таким чином, інформація, яка може бути визнана недостовірною чи негативною, має носити, в першу чергу, стверджувальний характер. При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і всебічно здійснювати своє особисте немайнове право. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Згідно з частинами 1, 2 статті 30 Закону України «Про інформацію» від 02 жовтня 1992 року № 2657-XII ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. У законодавстві є чітке розмежування між інформацією фактичного характеру, яка має бути доведена, й оціночними судженнями, які не підлягають доведенню і спростуванню. Відповідно до пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 грудня 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй ч. 1 ст. 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (ст. 37 Закону України «Про пресу» , ст. 65 Закону України «Про телебачення і радіомовлення») у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Зазначена у тексті спірної публікації інформація щодо вчинення [PERSON] протиправних дій кримінально-правового характеру, висновки про те, що останнім спільно з іншими особами привласнено кошти благодійного фонду тощо, сформульовані такими фактичними твердженнями: « ... який спільно з головою наглядової ради фонду - депутатом облради [PERSON] , розподіляє кошти, які надходять від пацієнтів, що сплачують за медичні послуги.»; «...в тандемі з [PERSON] значну частину коштів, які перераховують на банківські рахунки фонду привласнюють, відображаючи придбання безтоварних господарських операцій та надання послуг, або закупівлю за завищеними цінам медикаментів чи товарно-матеріальних цінностей.»; «...сума привласнених спритниками коштів фонду становить понад 2 мільйони гривень.» «... Увесь цей час протекцію йому забезпечував депутат облради, голова медичної комісії [PERSON] , який є головою наглядової ради БФ «Серце у долонях». На важливості дотримання балансу прав на свободу слова, на повагу до гідності та честі, на недоторканність ділової репутації, а також презумпції невинуватості наголосив у своєму висновку Касаційний цивільний суд в складі Верховного Суду в постанові від 08.05.2019 у справі № 761/37180/17 (провадження № 61-4265св19). Зокрема, зауважено, що відповідно до статті 62 Конституції України, статті 6 Конвенції особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. У частинах першій, другій та п`ятій статті 17 КПК України зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. А тому, за відсутності вироку суду стосовно особи, поширення інформації про вчинення особою певних дій, о містять ознаки кримінальних правопорушень, є не лише містить недостовірну інформацію, але й порушує презумпцію невинуватості особи, що негативно впливає на немайнові права особи. Така поширена інформація не є оціночними судженнями, а є констатацією фактів, які можуть і мають бути доведені належними доказами. Враховуючи доводи позивача щодо заперечення вищенаведених тверджень відповідача, інформація, що в них міститься є недостовірною та такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію [PERSON] , оскільки вона містить фактичні твердження про вчинення останнім, як самостійно, так і в співпраці з іншими особами, з використанням службових/посадових повноважень, протиправних дій, які мають ознаки злочинів, передбачених КК України. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона покладається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку наявність правових підстав для задоволення позову, оскільки викладена у статті оспорювана позивачем інформація є такою, що ганьбить позивача як людину, принижує її честь, гідність, ділову репутацію, а тому порушує його особисті немайнові права, закріплені в ст.ст. 270, 297, 299 ЦК України, є недостовірною в розумінні ст. 277 ЦК України, а тому підлягає спростуванню. Окрім того, в порядку п.1 ч.2 ст.140 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати, а саме сплачений при поданні позовної заяви судовий збір згідно в сумі 840,80 грн. згідно квитанції №0.0.1760671039.1 від 08.07.2020. На підставі викладеного та

Outcome: approved