Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

08 листопада 2019 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 04.11.2013 р. у розмірі 412977,55 грн. та судові витрати, посилаючись на невиконання умов договору, що призвело до виникнення заборгованості станом на 30.09.2019 р. у сумі 415397,25 грн., яка складається з наступного: 5538,69 грн. - заборгованість за кредитом, 404517,70 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 5340,86 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Від цієї суми віднімається сума, яка була задоволена рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.07.2016 р., яка складала 24189,56 грн., з яких: 5538,69 - заборгованість за кредитом, 15781,94 грн. - заборгованість про процентам за користування кредитом, 1240,86 грн. - заборгованість по комісії та пені; 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1128,07 грн. - штраф (процентна складова). Різниця становить 392835,76 грн., яка складається з наступного: 388735,76 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4100 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи - 500 грн. (фіксована частина), 19641,79 грн. - процентна складова. Ухвалою суду від 09 січня 2020 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. 15 червня 2020 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Представник позивача до судового засідання не з`явився, надіслав заяву, в якій просив про розгляд справи без його участі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомив, відзив до суду не подав. У відповідності до положень ст. 280-281 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного: Судом встановлено, що 04.11.2013 [PERSON] було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк». Згідно інформації, викладеної у вказаній Анкеті-заяві, [PERSON] висловив свою згоду з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, при цьому він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Ч.1 ст.598 ЦК України встановлює, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно поданого АТ КБ «Приватбанк» розрахунку відповідач станом на 30.09.2019 має заборгованість за кредитним договором на загальну суму 415397,25 грн., яка складається з наступного: 5538,69 грн. - заборгованість за кредитом, 404517,70 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 5340,86 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Разом з тим, рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.07.2016 р., стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором б/н від 04.11.2013 р. у сумі 24189,56 грн., з яких: 5538,69 - заборгованість за кредитом, 15781,94 грн. - заборгованість про процентам за користування кредитом, 1240,86 грн. - заборгованість по комісії та пені; 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1128,07 грн. - штраф (процентна складова). Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Звернувшись із позовом до суду, Банк просить стягнути різницю між задоволеними вимогами і нарахованим ним боргом, а саме: 392835,76 грн., яка складається з наступного: 388735,76 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4100 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи - 500 грн. (фіксована частина), 19641,79 грн. - процентна складова. А всього 412977,55 грн. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий висновок викладений у постанові Верховного суду від 06 лютого 2019 року у справі №175/4753/15-ц. Якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі не погашена, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Такий висновок викладений у постанові [PERSON] Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц. Із матеріалів справи вбачається, що згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк у 2016 році Банк використав право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту, а також сплати процентів, пені за порушення умов договору та комісії шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, ухваливши 05.07.2016 року у справі № 487/1158/16-ц рішення про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». Оскільки у 2016 році Банк використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, то з цього часу настав строк виконання договору в повному обсязі і право кредитора нараховувати передбачені кредитним договором проценти за кредитом припинилися. Такий висновок узгоджується із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), відповідно до якого після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Даний висновок також узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі №643/16336/16-ц. Окрім цього, Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Так, оскільки за рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.07.2016 року заборгованість у повному обсязі за тим самим кредитним договором вже стягнута, а тому повторне стягнення кредиту всупереч положень статті 61 Конституції України призведе до подвійного стягнення заборгованості за одне й те ж саме зобов`язання, а тому позовні вимоги є необґрунтованими. Такі висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у даній справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені, штрафів. За таких обставин, оскільки у позивача відсутнє право повторно стягувати проценти та неустойку після ухвалення рішення, а вимог про застосування наслідків, передбачених статтею 625 ЦК України, банк не заявляв, то у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі за його безпідставністю.

Outcome: dismissed