Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

09.12.2013 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 07.06.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено письмовий договір позики на суму 168399 грн. Вказані кошти відповідачка отримала, що підтверджується наданою нею розпискою про отримання відповідних коштів, і згідно умов договору позики зобов'язалась повернути вказані кошти у строк до 07.09.2011 року, однак, не дивлячись на численні вимоги позивача, відповідачка вказані грошові кошти не повернула, у зв'язку із чим позивач звернувся до суду і просить стягнути зазначену суму заборгованості та 3% річних від простроченої суми. Позивач до початку розгляду справи по суті подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Суд визнає повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи належним, враховуючи, що про розгляд справи на 23.01.2014 року відповідач був повідомлений судовою повісткою 13.01.20144 року, а про розгляд справи на 14.02.2014 року відповідачу була направлена судова телеграма, яка за змістом зворотного повідомлення не доставлена, оскільки квартира адресата закрита, по повідомленню за телеграмою адресат не з'являється. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зміст наведеної норми та викладені вище обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.06.2011 року між позивачем, як позикодавцем та відповідачем, як позичальником був укладений договір позики, згідно якого відповідач отримала позику у сумі 168399 грн. на строк до 07.09.2011 року (а.с. 5-6). Вказані кошти отримані відповідачем, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією її розписки від 07.06.2011 року про отримання коштів (а.с. 7). Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 7 укладеного між сторонами договору, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Згідно положень ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи і не спростовано відповідачем, зобов'язання за договором позики відповідачем не виконані, внаслідок чого утворилася заборгованість за вказаним договором. Згідно наданого позивачем розрахунку, який перевірений судом, заборгованість відповідача за договором становить 179665,59 грн., яка складається: з суми позики - 168399 грн. та 3% річних від простроченої суми - 11266,59 грн. Будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідач суду не надав, як і відсутні докази належного виконання відповідачем умов договору. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Оскільки відповідач порушив зобов'язання, встановлені договором, суд дійшов до висновку про наявність законних підстав щодо задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за договором позики в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved