Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

07 грудня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецбкої області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам, неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та додаткових витрат на дитину. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалсь на те, що з 28 жовтня 2005 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 23 червня 2011 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 25 квітня 2013 року з відповідача було стягнуто на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки, [PERSON] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 січня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Станом на 01 листопада 2018 року за період з 23 січня 2013 року по 01 листопада 2018 року жодних платежів на утримання дитини не надходило. Даний факт підтверджується довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів Центрального ВДВС м. Маріуполя. Згідно з матеріалами виконавчого провадження № 38052686, відкритого 20 травня 2013 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , станом на 01 листопада 2018 року наявна заборгованість зі сплати аліментів, розмір якої становить 102 613, 00 гривень. Зокрема, посилаючись на ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України, зазначила, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені). Так, за період з 23 січня 2013 року по 01 листопада 2018 року розмір неустойки нею визначений в сумі за п`ять років дев`ять місяців та дев`ять днів (всього 2079 днів) заборгованості у розмірі 2 133 324, 27 гривень (102613,00 грн. : 100% х 2079 днів). Просила суд стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість по виплаті аліментів на утримання [PERSON] у розмірі 102 613, 00 гривень, а також неустойку (пеню) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, починаючи з 23 січня 2013 року у сумі 2 133 324, 00 гривень. 27 серпня 2019 року від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому він просив позовну заяву [PERSON] залишити без задоволення у повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем невірно було розраховано суму неустойки (пені), оскільки згідно з ч. 1 ст. 196 Сімейного Кодексу України та при найбільш негативних наслідках, сума неустойки (пені) не може бути більшою ніж сума заборгованості по сплаті аліментів. Зокрема, як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, державним виконавцем проводилось стягнення у розмірі 100% доходу/ середньої заробітної плати працівника цієї місцевості, що є у чотири рази більшим, ніж було визначено виконавчим листом. Тому вважає звернення позивача до нього з позовними вимогами про стягнення заборгованості у розмірі, що суттєво не відповідає дійсній заборгованості по сплаті аліментів є передчасною. 12 листопада 2019 року від позивача [PERSON] на адресу суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій вона просила суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь неустойку (пеню) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, починаючи з 23 січня 2013 року згідно довідки Центрального ВДВС від 07 листопада 2019 року, але не більше 100% заборгованості, а саме 104 805 гривень 00 копійок. В обґрунтування уточнених позовних вимог посилалась на те, що згідно довідки Центрального ВДВС м. Маріуполя від 07 листопада 2019 року з уточнюючими за весь період заборгованості розмірами доходів/ середньої заробітної плати працівника для цієї місцевості та сумами аліментів, які підлягають стягненню, згідно якої сукупний розмір заборгованості на день первинного звернення до суду (07 грудня 2018 року) з позовною заявою становить 104 805, 00 гривень. За період з 23 січня 2013 року по 01 листопада 2018 року розмір неустойки нею визначений у п`ять років дев`ять місяців та дев`ять днів (всього 2079 днів) заборгованості, що складає 2 178 895, 95 гривень: 104 805, 00 грн. (сума заборгованості) х 0, 01 (процент пені) х 2079 (кількість днів). Проте, враховуючи, що відповідно до ч.1 ст. 196 Сімейного кодексу України, розмір пені не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, розмір пені складає 104 805 гривень. У судовому засіданні позивач [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити у повному обсязі, надавши пояснення, аналогічні викладеним у первісному позові та заяві про уточнення позовних вимог. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, яким раніше було надано суду заяву про розгляд справи за його відсутності, за участю його адвоката Сологуб В.Г., якого він уповноважив на ведення даної справи. Представник відповідача - адвокат Сологуб В.Г., діючи від імені та в інтересах [PERSON] , у судовому засіданні уточнені позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] на її користь неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки, [PERSON] , за період з 23 січня 2013 року по 01 листопада 2018 року у розмірі 104 805 00 гивень, визнав повністю та не заперечував проти їх задоволення. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, вважає, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 жовтня 2005 року, який було розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 23 червня 2011 року, що набрало законної сили 05 липня 2011 року. У шлюбі у сторін народилася донька, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого Орджонікідзевським відділом РАЦС Маріупольського МУЮ Донецької області, в якому батьками [PERSON] зазначені [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідки, виданої ЦНАП Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради № 40-126-1641 від 09 серпня 2018 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] разом з неповнолітньою дитиною, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 квітня 2013 року по справі № 265/471/13-ц, що набрало законної сили 08 травня 2013 року, з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 січня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Із зазначеного рішення суду вбачається, що відповідач був обізнаний про наявність судової справи та про стягнення з нього аліментів у визначеному судом розмірі. Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданого Центральним Відділом ДВС міста Маріуполя ГТУЮ в Донецькій області від 07 листопада 2019 року, розмір заборгованості [PERSON] по аліментам, стягнутим на підставі виконавчого листа № 265/471/13-ц, виданого 16 травня 2013 року Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, почмнаючи з 23 січня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття, станом на жовтнеь 2019 року складає 140 652, 85 гривень. Відповідач не надав суду доказів на підтвердження сплати аліментів у повному обсязі та спростування твердження позивача щодо наявності заборгованості. Відповідно до наданого позивачем розрахунку пені за прострочення сплати аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , за період з 23 січня 2013 року по 01 листопада 2018 року загальний розмір пені за прострочку сплати аліментів становить 2 178 895 гривень 95 копійок. Так, частиною 1 ст. 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. При цьому, право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, у випадках несвоєчасної виплати присуджених за рішенням суду аліментів виникає з часу набрання рішенням законної сили. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 у своій Постанові «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках, як вказано в п. 22 зазначеної Постанови, стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Виходячи з наведеного, законодавець не ставить обов`язок по сплаті аліментів, у разі обізнаності платника аліментів про їх стягнення, в залежність від стягнення таких за виконавчим листом шляхом відрахування із заробітної плати чи іншого доходу, оскільки судові рішення, що набрали законної сили, підлягають обов`язковому виконанню. З матеріалів справи вбачається, що відповідач знав про судове рішення про стягнення аліментів, тому заборгованість по аліментам виникла з вини [PERSON] як особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, а тому позивач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Устатті 196 СК Українине встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини 1 статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розмір нарахованої пені за кожен із прострочених платежів, визначивши її загальну суму, але не більше 100 відсотків заборгованості. Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року № 572/1762/15-ц. Виходячи із наведеного принципу, позивач [PERSON] в уточнених позовних вимогах просила суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь пеню у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів на кожен день прострочення, починаючи з 23 січня 2013 року по 01 листопада 2018 року у розмірі 104 805 гривень 00 копійок, що складає 100 відсотків заборгованості по сплаті аліментів за цей період. Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах уточнених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, а також з урахуванням визнання відповідачем позову, суд вважає позовні вимоги доведеними і обґрунтованими, тому з [PERSON] слід стягнути пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 104 805 гривень 00 копійок, оскільки заборгованість з пені не може бути більше, ніж заборгованість з аліментів. Зокрема, при зверненні до суду, позивач [PERSON] була звільнена від сплати судового збору, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704, 80 гривень (станом на 07 грудня 2018 року - день звернення позивача до суду).

Outcome: approved