Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

07 серпня 2017 року до Миргородського міськрайонного суду з позовною заявою звернулась [PERSON]. Обґрунтовуючи позовні вимоги до [PERSON] та [PERSON] позивачка вказала, що відповідачі є подружжям. 22 листопада 2016 року позивачка продала відповідачам житловий будинок за адресою [ADDRESS]. Після укладення договору купівлі-продажу будинку за спільною домовленістю відповідачі також придбали у позивачки рухоме майно, яке знаходилось у будинку на суму 17500 грн. За домовленістю строк повного розрахунку за придбане майно становив 1 квітня 2017 року. Окремого письмового договору з приводу придбання майна сторони не уклали. Відповідач, [PERSON] склав перелік майна та добровільно визначив його вартість. На даний час відповідачі відмовляються сплатити кошти за придбане майно. [PERSON] посилаючись на положення Цивільного кодексу України, просить суд визнати дійсним та укладеним 22 листопада 2016 року договір купівлі-продажу рухомого майна, а саме меблів, предметів домашнього вжитку та інших речей між нею та [PERSON], [PERSON] та стягнути з відповідачів на її користь 17500 грн. на виконання договору. Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенню. Суду пояснила, що в момент продажу будинку відповідачам, вона розпочала продажу майна, яке перебувало у будинку. На прохання [PERSON], який виявив бажання придбати частину майна, вони дійшли згоди з приводу його купівлі-продажу та ціни. За умовами домовленості розрахуватись покупець мав до 01 квітня 2017 року. В момент пред'явлення вимоги про оплату придбаного майна [PERSON] повідомив, що він не має можливості заплатити в зв'язку із скрутними матеріальним становищем. 11 квітня 2017 року [PERSON] на вимогу позивачки написав розписку про те, що він має борг перед [PERSON] в сумі 17500 грн. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні заперечили проти задоволення позову з підстав того, що вони опинились в скрутному матеріальному становищі і на даний час виконати свої зобов'язання перед позивачкою не мають можливості. У разі необхідності можуть повернути майно, про купівля якого вони домовились. В своїх поясненнях не заперечували факту домовленості про купівлю-продажу рухомого майна. [PERSON] вказав, що особисто складав список майна, яке вони придбали в [PERSON], а ціни записували за взаємною домовленістю. На переконання відповідачка вони є дещо завищеними, однак враховуючи, що за домовленістю з позивачкою розрахунок міг бути відстрочений на тривалий час, він погоджувався з ними. Суд заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи встановив, що 22 листопада 2016 року сторони домовились про купівлю-продажу певного рухомого майна, яке залишилось після продажу будинку. Перелік майна та вартість була погоджена між сторонами, що знайшло своє вираження в списку майна, який склав особисто [PERSON]. Стаття 655 ЦК України визначає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до положень ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В порушення вимог ст. 208 ЦК України договір купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] укладений не в письмовій формі. Однак не додержання письмової форми договору не є наслідок його недійсності, що передбачено ч. 1 ст. 218 ЦК України. Враховуючи викладене суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання дійсним укладеного між ними договору купівлі -продажу речей домашнього вжитку. А також стягнення з відповідача обумовленої договором суми коштів 17500 грн., з підстав того, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства. Стаття 329 ЦК України вказує на те, що договір є обов'язковим для виконанням сторонами. Суд відмовляє у задоволенні позовних вимог [PERSON] до відповідачки [PERSON], так як вона не була стороною договору, а тому в неї не виникло обов'язку сплачувати кошти за придбані речі. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так як в частині [PERSON] позов задоволений повністю, з нього підлягають стягненню судові витрати понесені позивачем в сумі 1280 грн.

Outcome: partial