Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

09.01.2015 року [PERSON] (надалі - позивач-1) та [PERSON] в особі законного представника [PERSON] (надалі - позивач-2) звернулись у Голосіївський районний суд міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ідеал Фітнес» (надалі - відповідач) про захист прав споживачів щодо відповідальності за прострочення виконання договору. В обґрунтування своїх вимог посилались на те, що 13.08.2013 року між сторонами укладено договір про надання спортивних послуг, однак відповідачем свої зобов'язання не виконуються, у зв'язку із чим, порушуються права позивачів. Зважючи на викладене, позивачі просили стягнути на свою користь пеню за кожний день прострочення у розмірі 48600 грн. на окристь позивача-1 та 21600 грн. на користь позивача-2. Позивачі в судове засідання не з'явились, від представника надійшла заява про можливість розгляду справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином (а. с. 21). Про причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищезазначене та позицію представника позивача, який не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі, суд вважає за можливе ухвалити рішення у відсутність відповідача за наявними у справі доказами, яким задовольнити позовні вимоги, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 13.08.2013 року між відповідачем та позивачами укладені договори № ПЛ/ІФС 00137 (надалі - Договір 1) та № 99/КИ/ДН/п (надалі - Договір 2) про надання спортивних послуг, відповідно до яких відповідач зобов'язався надати комплекс фізкультурно - спортивних послуг (надалі - Комплекс послуг) за адресою: Дніпровська Набережна, буд. 16, години надання послуг: пн-пт з 7.00 - 23.00, сб-нд: 9.00-21.00, а Замовники зобов'язувалися сплатити за ці послуги. (а. с. 7-10). 13.08.2013 року позивачами сплачено за надання послуг 3600 грн. та 1600 відповідно, що підтверджується товарними чеками № б/н від 13.08.2013 року (а. с. 11-12). Відповідно до п. 7.1 р.7 Договорів 1,2, Договори набули чинності з моменту їх підписання сторонами та діють до останнього дня строку дії клубної карти. При цьому зобов'язання відповідача щодо надання послуг позивачам починають діяти з моменту активації клубної карти. Відповідно до п. 3.3 р. З Договору 1 та п. 3.4 р.3 Договору 2, активація клубної карти проводиться в момент першого відвідування Клубу. Періодом же активації клубної карти визначено два календарних місяці від дати купівлі. Суд бере до уваги, що вказані клуби карти не були активовані, доказів зворотнього в судове засідання представлено не було. Разом з тим, судом встановлено, що позивачами було надіслано вимогу щодо належного виконання умов договору, однак відповіді від відповідача отримано не було (а. с. 13-14), та матеріали справи такого не містять. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконанням або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Разом з тим, відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» У разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. Суд бере до уваги розрахунок розміру пені, зазначений позивачами у позовній заяві, оскільки відповідач не надав заперечень щодо стягнення та щодо розміру такої суми. Відповідно до ст. 60 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторін, які посилаються на обставини, як на підставу своїх вимог і заперечень. Положеннями ч. 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи із принципу змагальності сторін закріпленому у ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Таким чином, на основі з'ясованих обставин, на які посилалась сторона позивача, як на підставу своїх вимог підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, окрім того, враховуючи що стороною відповідача заперечень надано не було, доказів зворотнього в судове засідання не представлено, оцінивши належність наданих доказів, їх допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновку про необхідність задовольнити вимоги позивачів повністю. Судові витрати між сторонами розподілити у відповідності до ст. 88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved