Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

07.09.2020 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Мирноградської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що [INFO] у них з відповідачем [PERSON] народилася донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції Донецької області 17.03.2009 року. Рішенням Димитровського міського суду Донецької області №2-1158/11 від 25.11.2011 року шлюб між ними розірвано. 22.02.2020 року між нею та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Мирноградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Харків) актовий запис №18. Згідно побутової характеристики з місця проживання батько дитини жодного разу не з`являвся, вона займається вихованням доньки, в неї міцна родина. Весь час відповідач життям доньки не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні. Відповідач жодного разу не відвідав заклад, де навчається дитина- ЗОШ І-ІІІ ступенів №5 ім. Валерія Доценка Мирноградської міської ради. На сьогоднішній день дитині вже 11 років, вона не пам`ятає батька та не має до нього ніяких добрих почуттів, оскільки за всі ці роки жодного разу його не бачила. Вона з донькою та її чоловіком проживають у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення, створені всі необхідні умови для здорового та всебічного розвитку дитини. В їхній родині склалися установлені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Нагляд за станом здоров`я дитини з моменту її народження і по сьогоднішній день нею здійснюється. Батько участі в цій сфері життя дитини не приймав і не приймає. Згідно виробничої характеристики вона характеризується з дуже гарного боку, користується авторитетом, ввічлива, урівноважена. Жодного разу за вказаний період відповідач навіть не поцікавився за які кошти виховується та зростає дитина. Всі питання щодо виховання вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному її утриманні. Для розвитку, виховання, оздоровлення та навчання дитини вона прикладає всі свої зусилля та можливості. На засіданні комісії з питань захисту прав Виконавчого комітету міської ради 05.08.2020 року відбувся всебічний та повний розгляд зібраних матеріалів стосовно доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні до його малолітньої доньки. Встановлено, що батько дитини свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню доньки, а саме: не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для розвитку малолітньої, не виявляє інтерес до її внутрішнього світу, не піклується про фізичний і духовний розвиток, не приймає участь в утриманні своєї доньки. Враховуючи інтереси дитини комісія зробила Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітньої доньки. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала заяву в якій просить справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с.152). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчать зворотне поштове відправлення (а.с.151). 22.10.2020 року на адресу суду надав заяву в якій зазначив, що позовні вимоги не визнає, оскільки позивач завжди забороняла спілкуватися з донькою(а.с.50), також надав письмові докази щодо сплати ним аліментів на доньку й дані про його хронічне захворювання (а.с. 58-63, 64-67). Третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Мирноградської міської ради в судове засідання не з`явились, надали заяві в якій прохали справу розглянути у відсутність представника, позовні вимоги підтримують(а.с.37). В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд дослідивши наявні у справі докази, встановивши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши надані докази, дійшов таких висновків. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Статтями 3,18, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої в Україні з 27.09.1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ст.51 Конституції України, є одним з головних конституційних обов`язків. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст.150, 151, 152, 155 СК України). Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Підстави за яких мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав визначені в ст. 164 СК України, в тому числі у зв`язку з ухиленням від виконання ними своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 даної норми). Як роз`яснено у пунктах 15 та 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В пункті 18 згаданої постанови також роз`яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Із системного аналізу викладених правових норм слідує, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач в обґрунтування позовних вимог щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки посилалась на те, що останній ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню доньки, взагалі з нею не спілкується, не цікавиться її життям, не відвідує доньку, не піклується про фізичний і духовний розвиток, тобто самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, а вихованням дитини займається виключно вона. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні суд встановив, що [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , який було зареєстровано 29.03.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції Донецької області, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] від 29.03.2008 року(а.с.10). Згідно рішення Димитровського міського суду Донецької області від 25.11.2011 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.11). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції Донецької області 17.03.2009 року (а.с.12 ). Згідно Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 22.02.2020 року виданого Мирноградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] 22.02.2020 року, актовий запис №18 (а.с.14). Відповідно характеристики №01-30/83 від 19.05.2020 року [PERSON] , [INFO] , працює ШУ «Покровське», проживає з донькою [PERSON] , ученицею 5-В класу за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] приймає активну участь у житті класу та школи, завжди відвідує батьківські збори та класні заходи. Приділяє належну увагу вихованню доньки(цікавиться навчанням, допомагає досягти успіху). На усі рекомендації класного керівника реагує оперативно. Є основним вихователем дитини. Донька [PERSON] , [INFO] , завжди охайна, добре вихована, урівноважена, відповідально ставиться до навчання, має достатній рівень навчальних та високий навчальний потенціал, сумлінно ставиться до виконання громадських доручень(а.с.15). Відповідно побутової характеристики виданої головою ОСМД «Світличний-4» [PERSON] , [PERSON] з 2007 року скарг від сусідів не поступало. Підтримує добрі відносини з сусідами. В побуті доброзичлива, відзивчива. У неї міцна сім`я, займається вихованням доньки. Приймає участь в громадських заходах(а.с.15а). Згідно виробничої характеристики виданої Головним механіком дільниці «СГ-2» [PERSON] , [PERSON] працює в в ЧАО «ШЧ «Покровське» з червня 2011 року машиністом під`ємних машин. За час праці на даній дільниці зарекомендувала себе як високопрофесійний робітник та позитивно характеризується(а.с.16). Згідно ч.ч.4, 5 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Згідно Висновку органу опіки та піклування Мирноградської міської ради №019 від 11.08.2020 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , оскільки останній систематично ухиляється від своїх обов`язків по утриманню та вихованню доньки, а саме: не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для розвитку малолітньої, не виявляє інтерес до її внутрішнього світу, не піклується про фізичний і духовний розвиток, не бере участь в утриманні своєї доньки. Вважають доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] (а.с.17-18). Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Суд критично оцінює висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо доньки [PERSON] , оскільки даний висновок є недостатньо обґрунтованим, в ньому відсутні дані про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по утриманню дитини, не наведено обставин про намагання вказаного органу як відповідального за захист прав дітей об`єктивно визначити ставлення батька до доньки та яким чином позбавлення відповідача батьківських прав захистить інтереси дитини, а тому не може бути беззаперечним доказом для підтвердженням факту ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків та застосування до нього такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав. При цьому, суд враховує, що такий висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (ч.ч. 5, 6 ст.19 СК України). Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Відповідачем [PERSON] 05.11.2020 року було надано в суд квитанції щодо щомісячних грошових переводів позивачу [PERSON] (а.с.58-63). Крім того відповідачем [PERSON] були надані виписні епікриз з медичної карти щодо його лікування(а.с.64-67). При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами, при цьому встановлено судом, що відповідач надає матеріальну допомогу на утримання своєї малолітньої дитини. У справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Також, ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками та наявність в його діях вини. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини не забезпечуватиме інтересів самої дитини. Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити повністю. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed