Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-28 00:00:00

09 грудня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що їй на праві власності належить житловий будинок №54 по вул.Преображенській в м.Білопіллі Сумської області. Відповідач [PERSON] з 14 червня 2007 року був зареєстрований в будинку позивача в якості наймача житла, при укладенні позивачкою договору купівлі-продажу житла 22 березня 2011 року відповідач був зареєстрований за вказаною адресою, але не проживав. На даний час місцезнаходження [PERSON] невідоме, а його реєстрація в будинку порушує права позивача як власника житла користуватись, володіти та розпоряджатись своєю власністю, в тому числі і оформити субсидію на оплату комунальнах послуг. Також позивач просила зняти відповідача з реєстраційного обліку в її будинку. Враховуючи вищевикладене, позивач і вимушена була звернутися з даним позовом до суду. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, на підставі ст.74 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про день, час та місце слухання справи через опубліковане в газеті «Сумщина» від 22 грудня 2016 року за №51 оголошення про виклик до суду (а.с.17-18). Третя особа Білопільська міська рада Сумської області сповіщені про дату розгляду справи, свого представника в судове засідання не направили. Заслухавши позивача, дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно з технічним паспортом на житловий будинок [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок №54 по вул.Преображенська в м.Білопілля Сумської області на підставі договору купівлі-продажу від 22 березня 2011 року за реєстром №176, посвідченого приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу [PERSON] (а.с.4). Відповідно до пояснень сусідів [PERSON] [PERSON], яка мешкає в м.Білопіллі по вул.Преображенська, 57, та [PERSON], який проживає в [INFO], [PERSON] не проживає у [INFO] з березня 2011 року, місце його знаходження невідоме (а.с.6,7). З повідомлення, яке надійшло зі Служби з державної реєстрації прав Білопільської міської ради, [PERSON], [INFO], уродженець [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с.10). З доданої до матеріалів справи квитанції від 20 грудня 2016 року вбачається, що позивач [PERSON] оплатила вартість публікації оголошення в газеті «Сумщина» в сумі 196 грн. (а.с.16). Вказані вище обставини свідчать про відсутність відповідача за місцем реєстрації. Реєстрація [PERSON] у будинку позивача порушує права останньої як власника житла користуватись, володіти та розпоряджатись своєю власністю. Позивач не може оформити субсидію на оплату комунальних послуг. Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб. \~ \~ \~ Згідно зі ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна). У відповідності до статей 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. \~Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Аналогічне положення містить і ст.150 ЖК України. \~ \~ Статтею 386 ЦК України передбачено, що\~ власник має право вимагати усунення будь-яких порушень права власності, вимагати усунення будь-яких перешкод з боку інших осіб, пов'язаних із здійсненням ним володіння, користування або розпорядження належним йому майном. Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. \~ \~ \~ Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Вказаний вище закон є спеціальним актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст.7 даного закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязана з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Обраний позивачем спосіб захисту свого права шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користуватись житловим приміщенням, не суперечить положенням статті 391 та ч. 2 ст. 16 ЦК України. Відповідно до статей 71, 72 ЖК України, якщо особа не проживає в жилому приміщенні без поважних на те причин понад встановлені законом строки, вона може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Відповідач [PERSON] не є власником або наймачем житлового будинку, який належить на праві власності позивачу, в будинку не проживає з березня 2011 року з часу, коли позивач купила зазначений будинок. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що відповідач без поважних причин не проживає у спірному будинку з березня 2011 року, його особистих речей в будинку немає, а тому [PERSON] необхідно визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням, що знаходиться за адресою: м.Білопілля, вул.Преображенська, буд.54, Сумської області. На підставі викладеного,

Outcome: partial