Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-01 00:00:00

09.01.2018 позивач [PERSON] звернулась до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Державний нотаріус П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори - Храпійчук Т.В. про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що [INFO] померла їхня з відповідачем мати - [PERSON], після смерті якої залишилась спадщина, до складу якої увійшли: квартира [ADDRESS]; 1/4 частина нежитлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS]; 1/4 частини права на земельну частку (паю), що знаходиться в с.Убіжичі, Ріпкинського р-ну, Чернігівської обл. розміром 3,75 га. У встановлені законом строки сторони звернулись до П'ятнадцятої державної нотаріальної контори із відповідними заявами на прийняття спадщини, після смерті їхньої матері. Однак, 25.06.2015 державний нотаріус відмовив позивачу та відповідачу у видачі свідоцтв про право на спадщину, у зв'язку із наявністю між спадкоємцями спору щодо розміру їхніх часток у спадщині та не надання ними оригіналів правовстановлюючих документів. Оскільки, відповідачем чиняться позивачу перешкоди у реалізації свого права на оформлення спадщини, у зв'язку із заявами про те, що позивач не має права на свою частку у спадщині, а також враховуючи, що нотаріусом було відмовлено сторонам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, [PERSON] змушена була звертатись до суду із даним позовом. Ухвалою судді від 11.01.2018 було відкрито провадження у даній справі, призначено її до розгляду в підготовчому засіданні, та витребувано за клопотанням позивача відповідні докази. В ході підготовчого розгляду справи судом було відмовлено відповідачу в задоволенні клопотання про об'єднання в одне провадження цивільних справ, про що 08.02.2018 постановлено відповідну ухвалу. 08.02.2018 по справі було закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд про їх задоволення, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві. Також, в ході розгляду справи уточнила, викладену нею в позовній заяві вимогу про визнання за нею права власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті їхньої з відповідачем матері. Зазначення в позовній заяві «нежитлового будинку» є суто механічною опискою, що була допущена при складанні позовної заяви. Відповідач у судовому засіданні проти позову [PERSON] заперечувала та пояснила, що вони дійти згоди з приводу розподілу спадщини не можуть, оскільки позивач не згодна вирішувати дані питання мирним шляхом. Крім того, вона також звернулась до суду з аналогічним позовом, де в свою чергу [PERSON] є відповідачем, оскільки вважає, що розподіл спадкового майна порівну буде несправедливим, тому що вона раніше погодилась та уступила свою частку у спадщині після смерті батька на користь [PERSON] і між ними були оговорені умови, які на сьогодні позивач відмовляється визнавати і виконувати. Представники третіх осіб у судове засідання не з'явились, однак направили на адресу суду відповідні заяви, з проханням здійснювати розгляд справи за їх відсутності, за наявними в матеріалах справи доказів, та ухвалити за результатами її розгляду рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини, та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] народилась позивач по справі - [PERSON]. В графі батько зазначений - [PERSON], в графі матір - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 53). Відповідно до поданих до суду копій свідоцтва про народження серії [NUMBER], копії свідоцтва про одруження та копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу, відповідач - [PERSON] є донькою [PERSON] та сестрою позивача по справі (а.с.50-52). [INFO] у віці 75 років у м.Києві померла матір сторін, що підтверджується наданою суду копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м.Києві (а.с.44). З наданої суду копії свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 20.09.2000 Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, а також з копії інформаційної довідки КВ-2015 №15694 від 12.06.2015, виданої Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна КМДА, вбачається, що квартира [ADDRESS] зареєстрована та належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.60, 62). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.12.2004 [PERSON] була спадкоємцем майна померлого [PERSON], а саме - 1/2 частина права на земельну частку (пай) землі, яка перебуває у колективній власності КСП Ім.Щорса села Убіжичі Ріпкинського району Чернігівської області, розміром 3,75 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі, а також 1/2 частини грошових вкладів з відповідними відсотками та сумами компенсації, що знаходяться: в Ріпкинському районному відділенні ощадного банку №3273 Чернігівської області на рахунках [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], в філії Ріпкинського районного відділення ощадного банку №3273/015 Ріпкинського району Чернігівської області на рахунках [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], належних спадкодавцю згідно довідки виданої Ріпкинським відділенням №3273 Чернігівського обласного управління ВАТ Державний Ощадний Банк України від 03.12.2004 за №792 (а.с.11, 12). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого 21.12.2004 Чернігівським міжміським бюро технічної інвентаризації, об'єкт нерухомості, а саме будинок [ADDRESS], на підставі свідоцтв про право на спадщину, виданих Ріпкинською державною нотаріальною конторою, належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] в рівних частках - по 1/2 частині на кожну (а.с.22). У встановлений законом строк сторони звернулись до П'ятнадцятої державної нотаріальної контори, із відповідними заявами про прийняття спадщини за законом (а.с.42, 43). Постановою державного нотаріуса 15-Київської державної нотаріальної контори Храпійчук Т.В. було складено постанову про відмову у видачі позивачу та відповідачу свідоцтва про право на спадщино, після смерті їхньої матері - [PERSON] (а.с.63). Як зазначено у вищевказаній постанові державного нотаріуса, 25.06.2015 нотаріусом було призначено оформлення спадкових справ спадкоємцями [PERSON] На прийомі у нотаріуса спадкоємців звинувачували одна одну у відсутності права на спадкування майна матері. Оскільки, оригінал правовстановлюючого документу на квартиру було забрано у нотаріуса, а документів на земельну ділянку не надано, між спадкоємцями існував спір щодо часток кожної у спадковому майні, державним нотаріусом було відмовлено у видачі таких свідоцтв. Згідно зі ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Частина перша статті 1220 ЦК України передбачає, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлої. Відповідно до частини 3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно вимог ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» та за нормою ч. 1 ст. 1258 ЦК України, справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Частина перша статті 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За правилами ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Зі змісту ст. 321 ЦК України вбачається, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Водночас, відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Згідно зі ст. 182 ЦК України та ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-ІV, право власності на нерухомість підлягає обов'язковій державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна, в тому числі видача свідоцтва про право на спадщину, вчиняються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як було встановлено судом, та що випливає з наданої суду копії спадкової справи, сторони, у встановлені законом строки, звернулись із відповідними заявами про прийняття спадщини після смерті їхньої матері [PERSON], заяви від інших спадкоємців не надходили. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності,

Outcome: approved