Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

08.12.2015 позивач звернувся до суду з даним позовом, який був уточнений і остаточно позивач просить суд ухвалити рішення, яким визначити місце проживання їх з відповідачкою сина [PERSON], 2007 р.н., з позивачем, батьком [PERSON]. Свій позов позивач мотивує тим, що з 23.09.2000 по 13.11.2013 він перебував у зареєстрованому щлюбі з відповідачкою, у якому народилося 2 синів, які на даний час неповнолітні. З 18 листопада 2014 року діти проживають з бабою [PERSON], 1957 р.н., у її домоволодінні [ADDRESS], яка перешкоджає позивачу спілкуватися з дітьми. Відповідачка проживає по [ADDRESS] у будинку співмешканця, вихованням, утриманням дітей не займається, не працює, зловживає алкоголем, веде нездоровий спосіб життя. Позивач вважає, що діти повинні жити з ним, оскільки він має для цього всі можливості, а тому і пред'явлено до суду даний позов. В судовому засіданні позивач свій уточнений позов підтримав, та надав пояснення, аналогічні тим, що викладені у позові, доповнивши їх тим, на даний час діти проживають з ним, він для [PERSON] найняв репетитора, а тому дитина почала навчитися краще і змінилася загальна поведінка на краще, син став відповідальніший, дисциплінованіший. Позивач пояснив, що не перешкоджає дітям спілкуватися з відповідачкою, їх бабою. Представник позивача [PERSON] надала суду такі ж пояснення. Відповідач позов с початку не визнала і надала суду наступні пояснення. Що діти з нею не проживають тому, що вона мала хворобу - туберкульоз і лікарі їй заборонили, щоб діти жили з нею, а тому діти і живуть у її матері [PERSON] з 2014 року. Що вона має все необхідне для дітей, спиртними не зловживає, але чому має негативну характеристику, пояснити не може. А в ході розгляду справи позов визнала і не заперечувала на його задоволення. Представник органу опіки і піклування Комарівської сільської ради Скорик В.М. суду пояснив, що після розірвання шлюбу між сторонами до сільської ради, до органу опіки і піклування, від позивача поступали систематичні скарги на безвідповідальне ставлення відповідачки до виховання їх обох синів, на що відповідач неодноразово попереджалася, але висновків і по даний час не зробила.А тому представник органу опіки і піклування вважає, що в інтересах дітей та з метою їх захисту від негативного впливу матері буде правильним визначити місце проживання дітей з батьком, який характеризується з позитивної сторони та може забезпечити дітей всім необхідним, про що надав суду письмовий висновок органу опіки і піклування при виконавчому комітету Комарівської сільської ради. Представник органу опіки і піклування при виконкомі Шендерівської сільської ради Щербина В.М. суду також пояснив, що дітям буде краще жити з батьком, у якого є всі належні умови і сам батько характеризується з позитивної сторони, про що також надав суду письмовий висновок органу опіки і піклування Шендерівської сільської ради та пояснив, що це питання виникало ще у 2013 році?тоді комісія вирішила залишити дітей з відповідачкою, але це була помилка. Суд,заслухавши позивача та його представника, відповідача, свідка, представників органів опіки і піклування при виконкомах Шендерівської та Комарівської сільських рад, про те, що для обох дітей буде краще проживати з позивачем, вивчивши надані докази, вважає, що уточнений позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст.10,11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд, в свою чергу розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна надати суду докази, що вона має такі переваги щодо того, щоб дитина проживала з нею, та довести, що інша сторона з якихось поважних причин не може виховувати дитину, зловживає спиртними напоями, або груба з дитиною, веде аморальний спосіб життя, не має постійного заробітку, свого житла тощо. Суд вважає, що позивач довів свій позов, а відповідач надані докази не спростувала. У судовому засіданні встановлено, що дійсно з 23.09.2000 по 13.11.2013 сторони перебували у зареєстрованому щлюбі у якому народилося 2 дітей: [PERSON] - неповнолітній і є [INFO], та [PERSON] - малолітній і є [INFO] ( а.с.7,8). Шлюб між батьками розірвано у листопаді 2013 року (а.с. 9), і з того часу вони живуть окремо, у різних населених пунктах Корсунь-Шевченківського району . Судом встановлено, що з листопада 2014 року діти проживають з бабою по материній лінії [PERSON], у домоволодінні [ADDRESS] ( а.с.19), а останнім часом з позивачем. Відповідачка проживає по [ADDRESS] у будинку співмешканця і дійсно вихованням, утриманням дітей не займається, не працює, зловживає алкоголем, веде нездоровий спосіб життя. Позивач проживає у с. Комарівка Корсунь-Шевченківського району ( а.с. 19) та має постійну роботу із середнім заробітком у розмірі 2000 грн. у місяць, проживає у будинку свого батька. Будинок знаходиться у належному стані та у ньому є все необхідне для життя позивача з дітьми ( а.с. 19). Батько позивача не заперечує, щоб обоє онуків проживали у належному йому будинку, про що суду надано від нього належно завірену заяву ( а.с. 18). Сільський голова, як представник органу опіки і піклування при виконкомі Шендерівської сільської ради, суду пояснив, що відповідач характеризується з негативної сторони, їй неодноразово робились зауваження з приводу неправильної поведінки у сім'ї та побуті, а також на недотримання санітарних умов у будинку, що немає продуктів для харчування дітей, на що відповідач обіцяла виправити ситуацію, але така негативна ситуація залишилася і на даний час.А тому, орган опіки і прийшов до висновку, що дітям краще буде жити з батьком. Представник органу опіки і піклування при виконкомі Комарівської сільської ради, сільський голова Скорик В.М. охарактеризував позивача з позитивної сторони і вважає, що для дітей буде краще, коли вони будуть жити з батьком , який має для цього необхідні умови. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], учитель [PERSON], суду пояснила, що їй відомо, що учень проживає з бабою. Свідок пояснила, що [PERSON] приходить до школи чистий, не голодний, але уроки не вчить, відстає у рівні знань як для учня 3 класу і має приблизно рівень знань учня 1 класу, на підтвердження чого надала суду його зошит з української мови. Свідок пояснила, що учень систематично не виконує домашні завдання,не бажає вчитися,замкнутий. Хоча, при належному контролі це все можливо виправити. Свідок також вказала, що після того, як батько забрав сина, найняв для сина репетитора та почав опікуватися ним, то дитина покращила свій рівень знань і поведінки. Аналогічні показання дала свідок [PERSON], яка також проводить додаткові заняття з малолітнім [PERSON]. Допитаний у судовому засіданні син сторін [PERSON], який є 2001 р.н. і має 14 років, у присутності педагога [PERSON], суду пояснив, що він бажає жити з батьком, який його забезпечує всім необхідним і бажає щоб і брат [PERSON] жив з ними разом, бо брат йому особисто казав, що також бажає жити з батьком. [PERSON] суду пояснив, що він з братом не бажають жити з матір'ю, оскільки у будинку брудно, не завжди є будь-яка їжа, не завжди у них був будь-який одяг, а у будинку відбуваються часті п'янки матері у компанії чужих чоловіків, які інколи і до ранку, продовжуються, чим заважають вчити уроки, спати. А якщо вітчим запиває, то це на тривалий час, після чого починає пити мати, а запої часті. І так постійно .[PERSON] пояснив, що на даний час вони з братом мають одяг, що купує батько, а також носять одяг родича. Присутня при допиті неповнолітнього педагог [PERSON] пояснила, що дитина давала правдиві показання, хлопчик не обманював. Надані суду документи свідчать про забезпечення позивача всім необхідним для проживання з дітьми: житло, доходи, умови проживання; батько характеризується з позитивної сторони, не перебуває на обліку у психіатра і нарколога ( а.с.10,13,14, 17,15,16). Суд вважає, що проживання дітей з бабою (а.с.19), при живих батьках є неналежною обставиною, оскільки місце проживання дитини, яка не досягла 10 років визначається за згодою батьків ( ч.1 ст.160 СК ). А у даному випадку згоди батьків за місце проживання дітей немає, діти з матір'ю не бажають жити ? про що у суді встановлено з достовірністю, сам батько, який охарактеризований виключно з позитивної сторони, заперечує проти того, щоб діти жили з бабою і бажає, щоб діти жили з ним. Згідно наданої суду характеристики на [PERSON] із Шендерівського НВК, то дитина відстає у навчанні, бо систематично не виконує домашні завдання, на уроках неуважний, дуже вразливий. Навчанням дитини цікавиться лише батько ( а.с.12), що свідчить про відсутність належного за ним контролю. Неповнолітній [PERSON] характеризується виключно з позитивної сторони та дуже хвилюється за маму і поважає батька ( а.с. 11). На підтвердження того, що позивач турбується про дітей, суду надано ряд чеків про придбанням ним речей, продуктів харчування ( а.с.37-40). Доводи відповідача, що діти не могли жити з нею, бо їй лікарі тубдиспансера заборонили, так як діти могли інфікуватися, спростовуються довідкою КЗ «Черкаський обласний протитуберкульозний диспансер» № 192 від 05.01.2016, згідно даних якої починаючи з 2015 року і по теперішній час діти можуть проживати з матір'ю, бо вона не представляє для них небезпеки по здоров'ю ( а.с. 54), що свідчить про те, що відповідач просто не бажала, щоб діти жили з нею, а тому і посилалася на придуману нею заборону лікарів. Згідно ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Державою, відповідно до п.1ст.2 Конвенції про права дитини, повинні поважатися і забезпечуватися усі права дитини, без якої-небудь дискримінації в сімейних відносинах. На законодавчому рівні закріплено особисті немайнові права дитини, до них відносяться , в т.ч.: право дитини на захист своїх прав і законних інтересів; право дитини виражати свою думку. Вирішуючи даний спір, суд, з урахуванням рівності обох батьків у вихованні їх малолітнього сина та вирішуючи питання з ким з батьків жити, суд виходить тільки з інтересів дитини. При цьому суд також ураховує поведінку батьків щодо дитини після їх розлучення, як часто вони зустрічаються з дітьми, яку надають матеріальну допомогу, мають вони другу сім'ю чи ні, хто із батьків має можливість забезпечити краще виховання дитини, особисту прихильність до одного з батьків, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, вік дитини, стан здоров'я дитини тощо ( ст. 161 СК ). Вирішуючи даний спір суд керується також ст.141СК України, якою визначено, що мати i батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини та що здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватись усупереч інтересам дитини ( ст.ст. 150,155 СК). Аналогічну норму містить і частина 4 статті 11 Закон України «Про охорону дитинства», яка, крім того, визначає, що предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до Декларації про права дитини, Конвенції про права дитини, яка набула чинності в Україні з 27.02.1991, держава забезпечує умови, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним і у випадку, коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Але в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, що малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Права піклування включають і право на визначення місця проживання дитини, а тому метою встановлення таких фактів є не визначення місця проживання дитини з певним батьком чи матір'ю, а є урахування інтересів дитини, її комфортного проживання та сталі зв'язки в конкретному середовищі. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, фізичний та моральний розвиток та готувати дитину до її самостійного життя. Відповідно до ч.1 ст.155СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч.2 ст. 161СК України суд не може передати дитину для проживання з тим з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Таким чином, суд, на підставі наданих доказів, які суд визнає належними і допустимими, приходить до висновку, що уточонений позов підлягає до задоволення і вважає необхідним задовольнити такий та визначити місце проживання малолітнього [PERSON] з батьком, позивачем по справі, який є фізично і психічно здоровим, маючим постійний належний заробіток, житло, все необхідне для розвитку і проживання дитини, що не може надати непрацююча відповідачка, яка проживає у будинку співмешканця та охарактеризована з негативної сторони, як непрацююча особа, яка зловживає спиртними напоями, та не може створити для неповнолітніх дітей елементарних умов для проживання, харчування тощо, на що вказано і в обох висновках обох органів опіки і піклування. Що стосується визначення місця проживання [PERSON], який є 2001 р.н., то Сімейним кодексом України встановлено, що місце проживання дитини, яка досягла 10 років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначається нею самою (ст.160 СК). Такі ж роз'яснення маються і у п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». Тобто, оскільки неповнолітній [PERSON], маючи 14 років побажав жити з батьком,то це є його правом вибору, тому суд не вправі вирішувати це питання. Судові витрати суд не стягує з відповідача, так як позивач від таких стягнень відмовився.

Outcome: approved