Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

09.04.2014р. до Слов»янського міськрайонного суду звернувся з позовом про визнання правочину удаваним [PERSON] до [PERSON]В, мотивуючи свої вимоги тим, що наприкінці березня 2011р. між ним та [PERSON] була досягнута усна домовленість про купівлю у останнього за 1500 USD належного йому на праві власності автомобіля марки TOYOTA COROLLA, 1985 року випуску, реєстраційний номерний знак [NUMBER]. Автомобіль перебуває на обліку у Слов»янському МРЕВ, фактично знаходився в м. Горлівка Донецької області у довіреної особи продавця, [PERSON]. 05.04.2011р. [PERSON] по телефону повідомив його, що не встиг зняти автомобіль з реєстрації тому передасть через [PERSON] на його ім»я генеральну довіреність на керування, розпорядження автомобілем та інші права, а також власноручно написану розписку про одержання грошей. 06.04.2011р. він приїхав в м. Горлівка, де в філії ПАТ [PERSON]» обміняв гривні на 1500 USD, які передав [PERSON], а останній передав йому довіреність від [PERSON] на його ім»я від 05.04.2011р., посвідчену приватним нотаріусом Слов»янського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] за реєстровим №1251. Також [PERSON] передав йому розписку [PERSON] від 06.04.2011р. про отримання від нього 1500 USD, реєстраційне посвідчення на автомобіль та ключі від автомобіля. В п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України зазначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов»язків зокрема є договори. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осі між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст.206 цього Кодексу. У тексті договору повинні буди вказані його сторони, предмет і зміст угоди, інші істотні умови договору. Письмова форма договору купівлі-продажу автомобіля передбачена й постановою КМУ від 07.09.1998р. №1388, якою затверджені Правила державної реєстрації та обліку автомобілів, а також самохідних машин на шасі, автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, згідно з п.2 яких, вони є обов»язковими для всіх юридичних і фізичних осіб. Відповідно до зазначених Правил, перед відчуженням транспортний засіб повинен ути знятий з обліку і підрозділі ДАІ. Згідно з п. 41 цих правил, зняття з обліку транспортних засобів здійснюється після їх огляду в підрозділі ДАІ на підставі заяви власника з поданням документа, що посвідчує його особу. Автомобіль не був знятий з обліку в органах ДАІ, залишається зареєстрованим за [PERSON] Заява від останнього про зняття з обліку автомобіля не подавалась і його огляд органами ДАІ не здійснювався. Відповідно до п.8 зазначених Правил правомірність придбання транспортного засобу підтверджується зазначеними в них документами, зокрема: довідкою-розрахунком, виданою за формою згідно з додатком №1 до цих Правил; договором та іншими посвідченими в установленому порядку документами, що встановлюють право власності на автомобіль. Бланки довідок-рахунків є бланками суворого обліку і виготовляються в порядку, передбаченому постановою КМУ 19.04.1993р. №283. Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦК України, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов»язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов»язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. В силу ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов»язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Згідно ст. 1003 ЦК України, у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненими. Видача генеральної довіреності чи передоручення повноважень на транспортний засіб, що був в експлуатації та має особливості цивільного обороту, без укладання договору купівлі-продажу не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності до третіх осіб. Отже, вказаний автомобіль ним не було придбано у власність, оскільки довіреність, якою продавець уповноважив на керування та розпорядження зазначеним транспортним засобом, не є правочином, згідно з яким відбувається перехід права власності. Вважаю правочин купівлі-продажу автомобіля удаваним. В установленому порядку договір купівлі-продажу не укладався, [PERSON] навмисно відмовився від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, особисто не з»явився, а передав довіреність та розписку через [PERSON] Крім того, з»ясувалося, що [PERSON] не мав законних підстав діяти від імені [PERSON] Відповідно до ст. 235 ЦК України, за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. Підстави набуття права власності на майно чітко визначені цивільним законодавством. За своїм юридичним змістом довіреність від 05.04.2011р. є договором про представництво, оскільки повірені зобов»язалася діяти від імені довірителя, отже в силу ч.3 ст.238 ЦК України на підставі вказаної довіреності представники не мають права укладати угоду від імені особи, яку вони представляють, відносно себе особисто. Довіреність ніяких конкретних відомостей ні щодо ціни автомобіля, ні щодо її сплати за нього, як елементів договору купівлі-продажу, не містить. Вказані вище обставини були з»ясовані Слов»янським міськрайонним судом Донецької області при розгляді цивільної справи за моїм позовом до [PERSON] про відшкодування збитків, рішенням якого від 27.12.2012р., залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 03.04.2012р., у позові відмовлено. Він має право на стягнення з відповідача 1500 USD, що за курсом НБУ на час подання позову становить 16834,80 грн.(1500 USD х 11,2232грн.). На його вимоги про повернення грошей відповідач не реагує. На його неодноразові звернення до правоохоронних органів отримую відповіді, що відносини між ним та відповідачем носять цивільно-правовий характер і треба звертатися до суду. Ним використані усі засоби досудового врегулювання даного спору і він вимушений звернутися до суду. Відповідач також повинен відшкодувати йому судові витрати на оплату судового збору у розмірі 243,60 грн. Просить суд: 1) визнати правочин купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] автомобіля марки TOYOTA COROLLA, 1985 року випуску, реєстраційний номерний знак [NUMBER], удаваним; 2) стягнути з [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) на користь [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) 16834,80 грн. та судовий збір 243,60 грн.; 3) повернути власнику автомобіль марки TOYOTA COROLLA, 1985 року випуску, реєстраційний номерний знак [NUMBER], реєстраційне посвідчення на автомобіль та ключі від автомобіля. 10.03.2015р. [PERSON] подав заяву про збільшення своїх позовних вимог, у якій просив виклавши п. 2 позовних вимог наступним: Стягнути з [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) на користь [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) 37230,98 грн. та судовий збір 365,40 грн. В судовому засіданні [PERSON] свої позовні вимоги, щодо визнання удаваним правочину купівлі-продажу автомобіля марки TOYOTA COROLLA, 1985 року випуску, реєстраційний номерний знак [NUMBER], між ним - [PERSON] та [PERSON], повернення власнику автомобіль марки TOYOTA COROLLA, 1985 року випуску, реєстраційний номерний знак [NUMBER], реєстраційне посвідчення на автомобіль та ключі від автомобіля, а також стягнення суми судового збору 365,40 грн., підтримав, а вимоги щодо стягнення з відповідача на його користь 37230,98 грн. змінив, зменшивши дану суму до 31890 грн., пояснивши ще тим, що на сьогоднішній день курс USD менший, ніж був у березні 2015р., коли він звертався з заявою про збільшення суми стягнення з 16834,80 грн. на 37230,98 грн., надавши пояснення, аналогічні викладеному у позовній заяві, доповнивши їх тим, що про продаж спірного автомобіля йому стало відомо з інформації розміщеної на одному з сайтів в Інтернеті. Він зателефонував [PERSON] та домовився з ним про всі умови договору купівлі-продажу автомобіль марки TOYOTA COROLLA, а 06.04.2011р. він у м. Горлівка зустрівся з [PERSON], від якого отримав Довіреність від 05.04.2011р., видану [PERSON] відносно даного автомобіля та розписку про отримання ним від нього [PERSON], в рахунок оплати за вищевказаний автомобіль 1500 USD. Він 06.04.2011р. обміняв гривні на USD та передав [PERSON], а той у свою чергу віддав реєстраційні документи на автомобіль та ключі. Відповідач [PERSON] у суді вимоги [PERSON] не визнав та просив їх залишити без задоволення у зв»язку з тим, що, дійсно, 06.04.2011р. він продав автомобіль [PERSON] та надав останньому довіреність строком на 10 років, як того забажав [PERSON] та розписку, що він отримав від останнього 1500 USD та за його проханням зніме автомобіль з реєстрації за рахунок покупця. Дану довіреність та розписку він передав через свого знайомого [PERSON], який на той час перебував у м. Горлівка. [PERSON] отримавши їх погодився з тими правами та умовами, які були викладені у довіреності та розписці, передав йому через [PERSON] грошові кошти у сумі 1500 USD. Після цього [PERSON] ніколи з ним не спілкувався, а його було допрошено працівниками міліції, куди подавав скарги позивач. На цей час він не може пояснити, чому він не зняв з реєстрації автомобіль марки TOYOTA COROLLA, 1985 року випуску, реєстраційний номерний знак [NUMBER], а лише може вказати, що даний автомобіль має руль з правої сторони і щоб його у подальшому зареєструвати, то повинно зробити переобладнання. Крім того, звертає увагу на те, що [PERSON], експлуатуючи даний автомобіль скоїв ДТП, відомості про яку зафіксовані у рішенні суду від 27.01.2012р., звертався до суду та вказаним вище рішенням йому було відмовлено. Представник [PERSON] [PERSON], діючий на підставі договору про надання правової допомоги, позовні вимоги [PERSON] не визнав та у суді пояснив, що, дійсно, на початку квітня 2011 року [PERSON] домовився із позивачем [PERSON] про оплатну передачу транспортного засобу - автомобіля TOYOTA COROLLA, 1985 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] за 1500 доларів США. На підтвердження цього, 05 квітня 2011 року [PERSON] було складено відповідну розписку про отримання від позивача [PERSON] у рахунок сплати за автомобіль грошових коштів. У даній розписці [PERSON] зазначив, що на прохання покупця зніме транспортний засіб із реєстраційного обліку в органах ДАІ за кошти покупця. Окрім розписки, [PERSON] на ім'я [PERSON] видав довіреність на право розпорядження, володіння та користування належним йому автомобілем TOYOTA COROLLA, 1985 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], стосовно наділення його правом продати, за ціну та на умовах за його розсудом та експлуатувати належний автомобіль, у тому числі з правом представлення його інтересів в органах нотаріату, відповідних органах Державтоінспекції або в будь - яких інших установах, підприємствах та організаціях з усіх без винятку питань, пов'язаних з відчуженням автомобіля, його переобладнанням, ремонтом, проходженням технічного огляду; зніти з обліку, якщо в тому буде потреба; одержати транзитні номери; подавати та одержувати необхідні довідки та документи, включаючи заяви, дублікат реєстраційного документа в разі його втрати, підписувати договори цивільно-правого характеру щодо розпорядження та користування автомобілем, одержувати належні йому за результатами згаданих угод грошові суми, укладати договори обов'язкового страхування із правом отримання страхових відшкодувань у разі настання страхового випадку та правом відшкодовувати матеріальні збитки. Дана довіреність видана строком на 10 років, тобто до п'ятого квітня 2021 року, засвідчена приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу [PERSON] по реєстру № 1251, та [PERSON] не скасована. 06.04.2011р. автомобіль, ключі від нього, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, розписка про отримання [PERSON] грошових коштів та генеральна довіреність на автомобіль були передані позивачу [PERSON], від якого у свою чергу відповідач отримав грошові кошти у розмірі 1500 доларів США. Починаючи з того часу, позивач безперервно користується автомобілем та із проханням зняття його з обліку у органах ДАІ до [PERSON] не звертався. Таким чином вважаю, що позивач безпідставно звертається до суду із даним позовом, оскільки його права відносно спірного автомобілю не є порушеними, всіма визнаються та ніким не оспорюються. Окрім цього, вибраний позивачем спосіб захисту своїх особистих прав та інтересів у вигляді визнання правочину купівлі-продажу спірного автомобілю удаваним та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів, не відповідає способам захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів наведених у статті 16 ЦК України, якими зокрема є: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; зміна право - відношення; припинення правовідношення. Відповідно до положень статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Позивачем заявляється вимога про визнання правочину купівлі - продажу автомобіля удаваним, при тому, що даний договір купівлі - продажу між нами не укладався. У цьому разі відсутній предмет спору у вигляді правочину купівлі - продажу, а так само і підстави для задоволення позову. Пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.09 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» надано роз'яснення, що за удаваним правочином сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені ст.216 ЦК України можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний. При цьому між [PERSON] та позивачем був укладений договір доручення, оформлений Довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованою в реєстрі за № 1251 від 05 квітня 2011 року, та [PERSON] складено розписку про отримання грошових коштів в рахунок оплати за автомобіль. З урахуванням викладеного, просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі у зв'язку із безпідставністю. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з»ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об»єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. Стаття 3 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Стаття 58 ЦПК України передбачає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Так, у судовому засіданні з вірогідністю було встановлено, що: - [PERSON] на праві приватної власності мав легковий автомобіль марки TOYOTA COROLLA ЗНГ, 1985 року випуску, двигун V=1452CUB.CM, шасі(кузов)№АЕ816210009, реєстраційний номерний знак [NUMBER], що перебуває на обліку у Слов»янському МРЕВ з 2612.2006р., що підтверджено свідоцтвом про реєстрацію ТЗ РСА№905963, виданого Слов»янським МРЕВ26.12.2006 року (а.с.128); - [PERSON], маючи намір розпорядитися своїм вищевказаним автомобілем, на підставі раніше укладеного усного договору доручення, 05.04.2011 року видав довіреність якою уповноважив [PERSON] або [PERSON], кожен з яких має право діяти окремо, продати за ціну та на умовах за його розсудом та експлуатувати належний автомобіль, у тому числі з правом представлення його інтересів в органах нотаріату, відповідних органах Державтоінспекції або в будь - яких інших установах, підприємствах та організаціях з усіх без винятку питань, пов'язаних з відчуженням автомобіля, його переобладнанням, ремонтом, проходженням технічного огляду; зніти з обліку, якщо в тому буде потреба; одержати транзитні номери; подавати та одержувати необхідні довідки та документи, включаючи заяви, дублікат реєстраційного документа в разі його втрати, підписувати договори цивільно-правого характеру щодо розпорядження та користування автомобілем, одержувати належні йому за результатами згаданих угод грошові суми, укладати договори обов'язкового страхування із правом отримання страхових відшкодувань у разі настання страхового випадку та правом відшкодовувати матеріальні збитки. Дана довіреність видана строком на 10 років, тобто до п'ятого квітня 2021 року, засвідчена приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу [PERSON] по реєстру № 1251 (а.с.14); - [PERSON] у добровільному порядку, отримавши довіреність та розписку від [PERSON] стосовно автомобіля марки TOYOTA COROLLA, 1985 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], через [PERSON], їм же і передав грошові кошти в рахунок оплати за даний автомобіль у сумі 1500 USD, яку отримав при обміні 11985 грн. у філії ПАТ «УніКредит Банк». Доні факти підтверджені поясненнями сторін та довіреністю, розпискою та квитанцією №92480 від 06.04.2011р. (а.с.14,15,16). Таким чином, з вищевикладеного свідчить, що між [PERSON] та [PERSON] мав місце договір доручення, а не договір купівлі-продажу автомобіля марки TOYOTA COROLLA, 1985 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], як вважає [PERSON] У судовому засіданні не оспорюючи факт придбання автомобіля марки TOYOTA COROLLA, 1985 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] не міг суду пояснити, чому він на час укладання такої угоди, як він вважає купівлі-продажу, не наполягав від [PERSON] укладання договору купівлі-продажу, як того вимагає діюче законодавство у письмові формі, зі зняттям з реєстрації спірного автомобіля та сплати у доход держави всіх належних відсотків від такого виду угоди як купівля-продаж. Суд вважає, що посилання позивача на те, що за довіреністю від 05.04.2011р. представники не мають права укладати угоду від імені особи, яку вони представляють, відносно себе особисто, а тому він не може оформити на себе право власності на даний автомобіль та розпорядитись їм, є безпідставним, так як згідно вказаної вище довіреності, яка у свою чергу видана як на ім»я [PERSON] так і на ім»я [PERSON] і кожен з яких має право діяти окремо, продати за ціну та на умовах за його розсудом та експлуатувати належний автомобіль. Таким чином, [PERSON], відповідно до даної довіреності, має право продати автомобіль марки TOYOTA COROLLA, 1985 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] і той набуде право власності на даний автомобіль. В своєму позові [PERSON], однією із вимогою, просить суд визнати правочин купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] автомобіля марки TOYOTA COROLLA, 1985 року випуску, реєстраційний номерний знак [NUMBER], удаваним, однак як встановлено у судовому засіданні, при розгляді справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування збитків, суд в своєму рішенні від 27.01.2012р. прийшов до висновку, що посилання позивача на існування договору, укладеного між ним та відповідачем, є необгрунтованим та таким, що не відповідає дійсності. Частина 3 ст. 61 ЦПК України передбачає, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набуло законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Статтею 235 ЦК України передбачено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. У судовому засіданні [PERSON] наполягає на тому, що між ним та [PERSON] було вчинено правочин купівлі-продажу автомобіля марки TOYOTA COROLLA, 1985 року випуску, реєстраційний номерний знак [NUMBER], та просив саме цей правочин визнати удаваним, але як встановлено у судовому засіданні між [PERSON], з одного боку, та [PERSON] і [PERSON] було вчинено усний договір доручення, який потім оформлений у вигляді надання [PERSON]В, 05.04.2011 року довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Слов»янського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] та зареєстрованою за №1251, так як для укладання договору купівлі-продажу на суму, яка перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, застосовуються вимоги ч. 3 ст. 208 та ч.1 ст.209 ЦК України письмова форма та нотаріальне посвідчення. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» надано роз'яснення, що за удаваним правочином сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. Отже, укладання удаваного правочину само по собі не спричиняє недійсності правочину, оскільки згідно з ч. 2 ст. 235 ЦК України якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. А тому такий правочин може бути визнаний судом недійсним лише у тому разі, коли буде встановлено, що правочин, який сторони насправді вчинили, не відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Позивач просив визнати правочин купівлі-продажу удаваним, однак при цьому посилається що саме цей правочин було укладено між ним та [PERSON] Останній теж у суді підтвердив той факт, що між ними фактично було укладено договір купівлі-продажу автомобіля марки TOYOTA COROLLA, 1985 року випуску, реєстраційний номерний знак [NUMBER], що він передав [PERSON], через свого знайомого [PERSON], документи на автомобіль та ключі від нього, довіреність та розписку. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання правочину купівлі-продажу автомобіля марки TOYOTA COROLLA, 1985 року випуску, реєстраційний номерний знак [NUMBER] удаваним, залишити без задоволення. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення грошової суми та повернення спірного автомобіля разом з документами та ключами також не підлягають задоволенню, оскільки на цей час довіреність, видана 05.06.2011р. [PERSON] та посвідчена приватним нотаріусом Слов»янського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] і зареєстрована за №1251, є чинною. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed