Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

07 серпня 2017 року представник позивача [PERSON] [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому просить визнати [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою № 139 по вул. Київська, 107 м. Охтирка Сумської області. Позовні вимоги мотивує тим, що позивач [PERSON] є власником трикімнатної квартири [ADDRESS]. В даній квартирі зареєстровані власник [PERSON], його колишня дружина [PERSON] та донька [PERSON] Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 12.08.2003 р. Після розірвання шлюбу відповідачка разом з донькою виїхала з вищевказаної квартири, при цьому забрал всі свої речі. 14.12.2005 р. відповідачка уклала шлюб з [PERSON], тобто створила іншу сімю. Непроживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин дають підстави для визнання їх в судовому порядку такими, що втратили право користування ним. Тому просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житлом квартирою № 139 по вул. Київська, 107 м. Охтирка Сумської області Сумської області, так як відповідачі протягом тривалого часу без поважних причин не проживають у спірній квартирі. Позивач в судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судове засідання не зявився, в письмовій заяві просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час і місце слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, справа розглядається в порядку заочного провадження. Заслухавши покази свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Конституція України у ст. 47 проголошує, що коженмає право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Згідно\~ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно із ч. 4\~ст. 156 ЖК України\~до членів сім'ї власника будинку належать особи, зазначені в ч. 2\~ст. 64 цього Кодексу, а саме, дружина, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. За змістом\~ст. 156 ЖК України\~та\~ст. 405 ЦК України\~члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно з ч.4 ст.156 ЖК Української РСР припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно ч. 2 статті 405 ЦК України - член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується копією договору міни від 16.04.1999 р. Встановлено, що 27.09.1997 р. між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серія І-БП № 012776 від 16.09.1998 р. Від шлюбу народилася донька [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія І-БП № 016902 від 13.09.2000 р. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані в [INFO] як члени сімї власника, що підтверджується довідкою ПП «Сіб» № 514 від 19.05.2017 р., копією будинкової книги. Встановлено, що 12.08.2003 р. шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 15.10.2003 р. серія І-БП № 078434. Встановлено, що відповідачка [PERSON] разом із донькою [PERSON] більше семи років у вказаній квартирі не проживають. Дана обставина підтверджується наступними доказами. Актом ПП «Сіб» від 14.03.2017 р., згідно якого в квартирі [ADDRESS] зареєстровані власник [PERSON], колишня дружина [PERSON], дочка [PERSON], але фактично в даній квартирі [PERSON] та [PERSON] не проживають. Показами свідка [PERSON], яка в судовому засіданні пояснила, що вона проживає в [INFO]. Протягом останніх 10 років (стільки вона тут проживає) [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживають, зі слів інших осіб вона знає, що вони кудись виїхали за кордон в Російську Федерацію і більше не поверталися. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], він навідується в квартиру, в даній квартирі проживають квартиранти. Показами свідка [PERSON], який в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] разом зі своєю дружиною [PERSON] та донькою [PERSON] проживали в [INFO]. Після розірвання шлюбу [PERSON] поїхав до Росії, а [PERSON] разом з дочкою якийсь час проживати в квартирі. Приблизно 7 років тому [PERSON] з донькою виїхали з квартири [ADDRESS] і з цього часу у вказаній квартирі не проживають. В квартирі постійно проживають квартиранти, а [PERSON] кожного року приїздить і навідується у квартиру. Згідно ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не довели поважності причин відсутності та непроживання їх у спірній квартирі. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] більше одного року без поважних причин були відсутніми і не проживали у [INFO], а тому втратили право користування даним житлом. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. - зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Оскільки реєстрація місця проживання відповідачів перешкоджає позивачу у здійсненні ним свого права користування та розпорядження своїм майном, позов слід задовольнити та визнати [PERSON] та [PERSON]\~ такими, що втратили\~\~ право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного, ст. ст. 16, 319, 321, 383, 405 ЦК України, ст. 72, 150, 156 ЖК України,

Outcome: approved