Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

09.10.2020 позивач звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до відповідачів про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому вказала, що вона є власником квартири [ADDRESS] . На момент укладання договору купівлі продажу вказаної квартири відповідачі були в ній зареєстровані, але їх реєстрація порушує її права як власника, тому вона звернулась до суду з цим позовом за захистом своїх прав. Просить визнати [PERSON] та [PERSON] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 27.10.2020 прийнято цю позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. У судове засідання позивач не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.- 26). Відповідачі в судове засідання не з`явились, про день, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності та відзиву на позов не надали. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~131\~ЦПК України\~учасники судового\~процесу зобов`язані\~повідомляти суд\~про зміну\~свого місця\~проживання (перебування,\~знаходження)\~або місцезнаходження\~під час\~провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомлених відповідачів, відсутність заяв про розгляд справи без їх участі, неповідомлення про причини неявки до суду, відсутність відзиву на позов та згоду позивача на ухвалення заочного рішення у справі, суд дійшов висновку розглянути справу у відсутність відповідачів та ухвалити заочне рішення по цій справі в порядку ст. ст. 280, 281 ЦПК України. Згідно ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК України,\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об`єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи дійшов наступного. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі- продажу квартири від 30.09.2020, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 498 ( а.с. 10-11). Згідно довідки, виданої 08.10.2020 за № 11630 Центром надання адміністративних послуг Рубіжанської міської ради Луганської області, станом на 08.10.2020, за адресою: [ADDRESS] , в якості «без родинних відносин» , зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ( а.с.12). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення із зняттям останнього з реєстрації. Суд дійшов висновку, що оскільки право власності відповідачів на вищезазначену квартиру припинено, то вони втратили право користування нею. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] \~про визнання\~особи такою,\~що втратила\~право користування\~житловим приміщеннямє обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved