Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

08 листопада 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з [PERSON] зареєстрований 18 грудня 2007 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №1090. В обґрунтування позову вказав, що сімейне життя між сторонами не склалося через відсутність взаєморозуміння, різних поглядів на життя та сімейні відносини, більше року проживають окремо та не ведуть спільне господарство, сімейні стосунки не підтримують, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу він уважає неможливим. У підготовче судове засідання позивач не з`явився, надіслав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просив справу розглянути за його відсутності. Відповідач у підготовче судове засідання не з`явилась, надіслала суду заяву, в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просила справу розглянути за її відсутності. Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального та відеозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд уважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 18 грудня 2007 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №1090 (а.с.9). Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Зі змісту позову вбачається, що сторони не мають спору щодо сумісного майна подружжя та місця проживання дитини. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, при цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зазначена норма національного законодавства відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Згідно приписів статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин та збереження шлюбу. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу, вважає за необхідне з`ясувати прізвище подружжя після розірвання шлюбу. Відповідачем у заяві зазначено про залишення їй прізвища, яке вона набула при реєстрації шлюбу, а тому відповідно до статті 113 СК України, позивачу слід залишити прізвище, яке вона набула під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. При ухваленні рішення судом ураховано повне визнання позову відповідачем, яке прийнято судом, оскільки таке визнання не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved