Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

07.12.2017 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла заява заступника головного лікаря комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР Судовської Т.Г. про госпіталізацію у психіатричну лікарню у примусовому порядку: [PERSON], [INFO], який проживає за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування заяви зазначено, що [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS], є інвалідом ІІ групи по психічному захворюванню безстроково. Неодноразово лікувався стаціонарно у КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.07.2004 року визнаний недієздатним. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.10.2013 року опікуном призначена його мати - [PERSON]. Із анамнезу відомо, що знаходиться під наглядом лікаря-психіатра з 1998 року. У клінічній картині захворювання галюцинаторно-параноїдна, афективна симптоматика. Галюцинації носять приказний характер та впливають на поведінку хворого. Госпіталізації часті, ремісії медикаментозні, короткочасні. Після виписки підтримуюче амбулаторне лікування приймає нерегулярно через відсутність критики до хвороби. Остання виписка із стаціонару 13.09.2017 року. Зі слів матері-опікуна, психічний стан хворого погіршився протягом місяця: з'явилися «голоси», заявляє, що син «не прагне жити, повна депресія, переслідують його якісь машини», в 3 годині ночі йде на вулицю. Почав приймати алкоголь. Обвинувачує мати в тому, що вона його народила, нецензурно висловлюється. 07.12.2017 року у супроводі матері-опікуна звернувся до дільничного психіатра, у зв'язку з погіршенням стану, дано направлення на госпіталізацію. Оглянутий черговим лікарем приймального відділення, який кваліфікував стан, як загострення тяжкого хронічного психічного розладу. Госпіталізований у примусовому порядку. 07.12.2017 року о 13.00. оглянутий комісією лікарів-психіатрів. Під час огляду: у свідомості, орієнтований всебічно вірно. Контакт формальний, на запитання відповідає не завжди по суті. Відчуває імперативні галюцинації, заявляє, що голоси йдуть з космосу, змушують в три годині ночі йти гуляти…. говорять - «жити набридло», «ходи по проїзній частині». Настрій нестійкий, легко дратується. У бесіді тривожний. Відзначає плутанину думок, зосередитися важко. Мислення паралогічне, розірване, непослідовне. Під час бесіди замовкає, відвертається, стан напружений. Про суїцид альні висловлювання каже, що це голоси так говорять. Висловлює маячні ідеї: «Люди в нетверезому стану прагнуть убити, матюкають… машини гоняться». Критики до хвороби відсутня. Теперішній стан хворого можна кваліфікувати, як важкий психічний розлад у формі шизофренії, параноїчної форми, безперервний тип перебігу, галюцинаторно-параноїдний синдром. Приймаючи до уваги погіршення психічного стану, а також високу вірогідність скоєння суспільно-небезпечного діяння по відношенню до себе (під впливом галюцинацій ходить по проїзній частині дороги, вночі виходить з дому), примусова госпіталізація доцільна. Лікування можливо тільки в умовах психіатричного стаціонару. У судовому засіданні представник заявника та лікар-психіатр підтримали заяву, надавши пояснення, що хворий потребує обов'язкової госпіталізації. Прокурор та опікун хворого не заперечували проти задоволення заяви. Суд, заслухавши думку представника лікарні, лікаря-психіатра, прокурора, опікуна, вивчивши матеріали справи, взявши до уваги висновок лікарів-психіатрів від 07.12.2017 року вважає, що заява, підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст.. 14 Законом України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «Анатолій Руденко проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об'єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 07.12.2017 року, [PERSON], [INFO] страждає на тяжкий психіатричний розлад у формі параноїдної шизофренії з безперервним типом перебігу, галюцинаторно-параноїдний синдром, з високою вірогідністю скоєння суспільно-небезпечного діяння по відношенню до себе. Надані суду пояснення лікаря-психіатра, зокрема, про те, що [PERSON] за психічним станом представляє небезпеку для себе та оточуючих, суд вважає доказами по справі, підтверджуючими необхідність госпіталізації хворого до психіатричного закладу у примусовому порядку. Таким чином, зібрані у справі докази і їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved