Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

08.11.2018 позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. 22.11.2018 до відкриття провадження у справі позивач надала до суду уточнену позовну заяву, в якій просила розірвати з відповідачем шлюб та стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 3500 грн щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, вказуючи, що подружні відносини з відповідачем припинені, подружнє життя не склалось через різні погляди на життя, шлюб та сім'ю. Подружні відносини погіршились внаслідок частих сварок. Наразі сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини не підтримують. Шлюб має формальний характер, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тому вона наполягає на розірванні шлюбу. Від шлюбу мають сина, [PERSON], [INFO], відповідач матеріально не допомагає в утриманні сина, а позивач перебуває у декретній відпустці та самостійно займається вихованням та утриманням дитини, тому не в змозі вийти на роботу та забезпечити належний матеріальний рівень для дитини. Таким чином, [PERSON] була змушена звернутись з позовом до суду. Ухвалою суду від 28.11.2018 провадження за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину було відкрито в порядку загального позовного провадження. 18.12.2018 через канцелярію суду відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що проти розірвання шлюбу він не заперечує, проте заперечує проти підстав, вказаних позивачем. 08.01.2019 підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 16.01.2019 провадження за позовною вимогою про розірвання шлюбу зупинено, сторонам надано строк на примирення, а позовну вимогу про стягнення аліментів виділено в окреме провадження. 17.04.2019 провадження по цивільній справі за позовом про розірвання шлюбу відновлено, призначено судове засідання. Позивач в судове засідання з'явилась, позовну заяву про розірвання шлюбу підтримала в повному обсязі, посилаючись на викладені у позові обставини, вказала, що примиритись не вдалось. Відповідач в судове засідання з'явився, проти розірвання шлюбу заперечував, вважав можливим зберегти сім'ю. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв'язку, суд вважає, що позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.07.2015 у Ленінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції між сторонами був зареєстрований шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис №414. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], в графі «батько» вказаний [PERSON], в графі «мати» - [PERSON]. Також в судовому засіданні встановлено, що сторони не підтримують шлюбних відносин більше року, спільного господарства не ведуть, подальше спільне проживання у шлюбі та його збереження стало неможливим, оскільки взаєморозуміння, поваги та почуття любові між ними втрачено, сторони мають протилежні погляди на життя та сім'ю, подальше збереження сім'ї неможливе. За наданий судом строк сторони не примирились, позивач наполягає на розірванні шлюбу. Спірні питання щодо поділу майна між сторонами на даний час відсутні. Відповідно до ст.109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно з ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є не припустимим. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що після вжиття судом заходів щодо примирення подружжя, позивач наполягає на розірванні шлюбу, вказавши, що вжиті судом заходи не поновили їх сім'ю, наданий судом строк на примирення їх не примирив, а також суд враховує те, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Таким чином, зважаючи, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, а тому вони сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тому суд вважає, що шлюб підлягає розірванню. Згідно положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача витрати зі сплати судового збору.

Outcome: approved