Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

09 грудня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 10836 гривень 71 копійка заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі. Ухвалою судді від 10 грудня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Цією ж ухвалою надано відповідачу строк для подання відзиву на позов. Позовні вимоги мотивовані тим, що 14 листопада 2017 року між акціонерним товариством «Комерційний банк «Приват Банк» та відповідачем укладено кредитний договір № б/н на підставі поданої відповідачем анкети-заяви про отримання банківських послуг, відповідно до якої банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. При цьому відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ними вказаний договір, що підтверджується підписом у заяві. Підписання даного договору є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач зобов`язався здійснювати погашення кредиту та процентів внесенням грошей на кредитний рахунок не менше мінімального обов`язкового платежу. Порушуючи умови договору, відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 11 жовтня 2020 року виникла заборгованість в розмірі 10836 гривень 71 копійка, яка складається з: 7205 гривень 93 копійки - заборгованість за тілом кредиту, 528 гривень 86 копійок - заборгованість за простроченими відсотками, 3101 гривня 92 копійки - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України. Представник позивача у судове засідання не прибув, направив суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не прибув, відзив на позов не подав, про час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки по зареєстрованому місцю проживання. Причини неявки не відомі. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін за наявними у справі матеріалами, у порядку встановлено ч. 2 ст. 247 ЦПК України, з постановленням заочного рішення. Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 14 листопада 2017 року між АТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок із сплатою відсотків за користування кредитними коштами на підставі відповідних Тарифів банку обслуговування кредитних карт «Універасальна», з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, що підтверджується копіями Анкети заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приват-Банку (а. с. 10), Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а. с. 11), довідкою про видачу кредитних карт (а. с. 08), довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а. с. 09), та витягом з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а. с. 12-58). Підписом у заяві [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами складає укладений між ним та Банком даний кредитний договір (а. с. 10). Позивач зазначає, що у такий спосіб між сторонами укладено кредитний договір. У зв`язку з порушенням зобов`язань станом на 11 жовтня 2020 року заборгованість відповідача за кредитним договором складає: 10836 гривень 71 копійка, яка складається з: 7205 гривень 93 копійки - заборгованість за тілом кредиту, 528 гривень 86 копійок - заборгованість за простроченими відсотками, 3101 гривня 92 копійки - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, що в сумі становить ціну позову та підтверджується розрахунками заборгованості (а. с. 5-7). Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частин першої, другої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Ст.611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Поняття договору позики наведене у ст. 1046 ЦК України, відповідно до ч.1 якої за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За приписами ч. 1 та 3 ст. 1049 ЦК України встановлений обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. За змістом ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що відповідачем 14 листопада 2017 року була підписана заява-анкета про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, копія якої міститься у справі. Підписанням цієї заяви відповідач погодився з тим, що вона разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним і банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді . Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Таким чином, судом встановлено, що відповідач уклав з банком договір приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, отримавши кошти на кредитну карту. Законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом. Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У Постановах Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі N 910/10156/17 (провадження N 12-14гс18) та від 28 березня 2018 року справі N 444/9519/12 (провадження N 14-10цс18) Велика палата Верховного Суду висловила таку позицію щодо застосування положень ст. 1048 ЦК України у боргових зобов`язаннях: відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин в силу частини другої статті 1054 ЦК та до відносин із комерційного кредиту в силу частини другої статті 1057 ЦК. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, заборгованість по кредиту складається із суми поточної та простроченої заборгованості. Згідно розрахунку заборгованості станом на 11 жовтня 2020 року (а. с. 7) становить: 7205 гривень 93 копійки - заборгованість за тілом кредиту, 528 гривень 86 копійок - заборгованість за простроченими відсотками; 3101 гривня 92 копійки - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України. Враховуючи викладені обставини суд приходить до висновку, що відповідач не виконав зобов`язання за вказаним договором належним чином, чим порушив зазначені норми закону та умови договору, а тому суму, що включає заборгованість по тілу кредиту та заборгованість по відсотках за користування кредитом слід стягнути з нього за рішенням суду. Що стосується стягнення відсотків у порядку ст.. 625 ЦК України, то суд не вбачає підстав для їх стягнення, оскільки в договорі передбачений розмір відсотків за користування коштами банку, які підлягають до стягнення судом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відповідно до змісту ч. 2 цієї ж норми інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Позивач поніс документально підтверджені судові витрати у виді сплати судового збору, що з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial