Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

10.06.2014 року [PERSON] звернувся з позовом до суду до [PERSON] про стягнення суми індексації боргу та три відсотка річних, відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 07.09.2005 року та 13.10.2005 року Київським районним судом м. Харкова були видані накази про стягнення з відповідача на його користь 15150 грн. та 37875 грн. Крім того, рішенням Київського суду м. Харкова від 12.03.2012 року стягнута з відповідача сума індексації боргу та три відсотка річних в розмірі 23376 грн. Оскільки до теперішнього часу грошові кошти йому не повернуто в повному обсязі, просить, уточнивши позовні вимоги 05.11.2014 року (а.с. 63) стягнути суму індексації та три відсотка річних в загальному розмірі 17537,54 грн. та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 5000 грн. у зв'язку з душевними хвилюваннями, погіршенням здоров'я, суттєвої зміни звичайного укладу життя. Також, просить відшкодувати понесені судові витрати. В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, зазначаючи про їх необґрунтованість та недоведеність. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні встановлено, що 17 вересня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] у власність грошові кошти в сумі 7500 доларів США. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] захистив своє право по повернення боргу в суді, про що свідчать копії судових наказів про стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 37875 грн. та процентів у розмірі 15150 грн.(а.с.3,4). Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чи відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, звичайно ставляться. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено в судовому засіданні, що на теперішній час сума боргу за договором позики в розмірі 7593,80 грн. та 37875 грн. є несплаченою відповідачем на користь позивача. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про стягнення суми індексації і трьох процентів річних за договором позики із розрахунку прострочених сум 7593,80 грн. та 37875 грн. є законними і підлягають задоволенню. Стосовно вимог про стягнення суми індексації та три проценти річних із суми 23376,89 грн., суд відмовляє, оскільки дана сума стягнута за рішенням суду 12.03.2012 року і є індексацією боргу за тим же договором позики за період з червня 2008 року по червень 2011 року, і не є грошовим зобов'язанням в розумінні ст.ст. 509,625 ЦК України. Проіндексована сума боргу ( 37875 грн. та 7593,80 грн.) за період з жовтня 2011 року по жовтень 2014 року складає 7729,71 грн., а 3 % річних за цей же період - 4092,18 грн. Розрахунки проведені позивачем вірно, відповідачем в суді не заперечуються і суд застосовує їх у прийнятті рішення. Доводи представника відповідача в судовому засіданні про відсутність провини відповідача у тривалому невиконанні рішень суду про стягнення суми боргу та неналежному виконанні своїх обов'язків судовим виконавцем по примусовому виконанню рішень суду, суд відхиляє, оскільки підставою звернення позивача з цим позовом до суду є, перш за все, невиконання відповідачем [PERSON] своїх обов'язків за договором позики, і поведінка відповідача по ухиленню від добровільного повернення боргу є такою, що протирічить моральним засадам суспільства. Стосовно відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, які фізична особа зазначала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Оскільки у зв'язку з неповерненням грошових коштів протягом тривалого часу з 2004 року позивач зазнав душевних страждань, а тому суд погоджується з розміром моральної шкоди частково в сумі 2000 грн., яку і стягує з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно від задоволеної частини, а тому з відповідача на користь позивача стягуються витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн.

Outcome: partial