Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-13 00:00:00

08 серпня 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона на підставі договору купівлі-продажу від 16 травня 2002 року є власником квартири [ADDRESS]. На час звернення до суду у зазначеній квартирі зареєстрована колишня дружина сина позивача, відповідач по справі [PERSON] за місцем реєстрації не мешкає з 30 червня 2017 року, її речі в квартирі відсутні, будь-якої участі в утриманні квартири, зокрема в оплаті комунальних послуг, не приймає, місце її фактичного проживання позивачу не відомо. Позивач через те, що відповідач зареєстрована у квартирі, змушена нести зайві витрати на утримання квартири, в тому числі витрати на оплату житлово-комунальних послуг. В теперішній час у позивача виникла необхідність зняти з реєстрації відповідача, яка добровільно з реєстрації не знялась, а тому позивач просить суд визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 13 в будинку № 53 по вул.6 Вересня в м.Костянтинівка Донецької області. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, в позовній заяві зазначила про розгляд справи у її відсутності, проти заочного розгляду справи заперечень не надавала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, заяви про розгляд справи за її відсутністю, відзиву не надала, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. За таких обставин зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Зясувавши позицію позивача, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 16 травня 2002 року, нотаріально посвідченого та зареєстрованого в реєстрі № 1029, є власником квартири [ADDRESS] (а.с.7), що також підтверджується витягом Костянтинівського міського бюро технічної інвентаризації з реєстру прав власності на нерухоме майно № 16841831 від 28 листопада 2007 року (а.с.8). Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області № 233/1917/17 від 30 червня 2017 року шлюб між сином позивача [PERSON] та відповідачем [PERSON] було розірвано (а.с.11), з того часу вона за місцем реєстрації не мешкає. Факт реєстрації відповідача [PERSON] у зазначеній квартирі підтверджується довідкою про склад сімї № 604 від 05 липня 2018 року (а.с.9), відомостями про реєстрацію Відділу реєстрації Костянтинівської міської ради № вих. 3165/09 від 10 вересня 2018 року (а.с.15-17). Згідно з актом перевірки паспортного режиму КП «Служба єдиного замовника № 4» від 18 жовтня 2018 року [PERSON] фактично не проживає у [INFO], її особисті речі в квартирі відсутні, оплату за комунальні послуги не здійснює (а.с.26). У добровільному порядку після припинення проживання у вказаній квартирі відповідач місце реєстрації не змінила, на вимоги позивача про зняття з реєстраційного обліку не відреагувала, у звязку з чим позивач у справі несе додаткові витрати по утриманню житла, зазнає складнощів при оформленні субсидії та позбавлена можливості у випадку необхідності розпорядитися своєю власністю за власним розсудом. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно з ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням (ч.1). За згодою власника будинку (квартири) член його сімї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї (ч.2). Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 64 ЖК до членів сімї належать дружина наймача (власника), їхні діти, батьки та інші особи, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач [PERSON] більше року не мешкає у квартирі [ADDRESS], факт її реєстрації в квартирі позбавляє позивача право користуватися майном повною мірою, призводить до зайвих витрат на оплату житлово-комунальних послуг, тощо. В порядку ст.141 ЦПК України, в звязку із задоволенням позову з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved