Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

09.11.2018 р. [PERSON], через свого представника [PERSON], звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати право особистої приватної власності на квартиру 24, що знаходиться за адресою: м.Харків, вул.. Мироносицька 88, житловою площею 60,2 кв.м., загальною площею 75,2 кв.м. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, зокрема, що 27.12.2014 р. між нею та відповідачем було укладено шлюб. 06.08.2015 р. між [PERSON] та [PERSON] з одного боку та відповідачем з іншого боку, був укладений договір позики в простій письмовій формі, в забезпечення якого 06 серпня 2015 р. був укладений договір іпотеки, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] передали в іпотеку відповідачу чотирьохкімнатну квартиру номер 24, що знаходиться за адресою: місто Харків, вулиця Мироносицька, будинок 88, житловою площею 60,2 кв.м., загальною площею 75,2 кв.м. 24.10.2018 р. між [PERSON] та [PERSON] з одного боку та відповідачем з іншого боку, був укладений договір про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до якого відповідач набув право власності на квартиру номер 24, що знаходиться за адресою: місто Харків, вулиця Мироносицька, будинок 88. Право власності на вищезазначену квартиру було зареєстровано 24.10.2018 року за відповідачем. Згідно п. 5 договору про задоволення вимог іпотеко держателя від 24.10.2018 р. нерухоме майно переходить у спільну сумісну власність подружжя відповідно до ст. 60 СК України. Відповідно до податкових декларацій платника єдиного податку фізичної особи-підприємця позивача за 2013-2014 роки, дохід позивача від здійснення підприємницької діяльності за цей (дошлюбний) період становить 211000,00 гривень. Відповідно до договору купівлі-продажу від 20.03.2013 р. позивач продала житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку за 262000,00 гривень. Відповідно до довідки-рахунку серії ВІА номер 992367 позивач 07.04.2015 р. продала транспортний засіб марки BMW модель Х6, що був придбаний gозивачем до укладання шлюбу за 700000,00 гривень. Таким чином до укладання шлюбу позивач мала особисті грошові кошти від підприємницької діяльності, від продажу будинку та вже, перебуваючи у шлюбі мала особисті грошові кошти від продажу майна (транспортного засобу), що було набуте нею до укладання шлюбу з відповідачем. Відповідач на час укладання шлюбу не працював, підприємницькою діяльністю не займався, доходом відповідача є пенсія. Грошові кошти, які відповідач передавав за договором позики від 06.08.2015 р., в забезпечення якого 06.08.2015 р. був укладений договір іпотеки, предметом якої була квартира 24, що знаходиться за адресою: місто Харків, вулиця Мироносицька 88, були особисті грошові кошти [PERSON], які вона надала [PERSON] Набуття відповідачем права власності на вищезазначену квартиру на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 24.10.2018 р. фактично здійснено за особисті кошти [PERSON] Враховуючи викладене, позивач звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 13.11.2018 р. було відкрито загальне позовне провадження по даній справі та призначено підготовче засідання. У підготовчому засіданні представник позивача позов підтримав. Відповідач в підготовчому засіданні позов визнав в повному обсязі, наслідки йому зрозумілі. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3\~статті 129 Конституції України\~визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Згідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Положенням ст..206\~ЦПК України\~визначено,\~що до\~ухвалення судового\~рішення у\~звязку з\~відмовою позивача\~від позову\~або визнанням\~позову відповідачем\~суд розяснює\~сторонам наслідки\~відповідних процесуальних\~дій,\~перевіряє,\~чи не\~обмежений представник\~відповідної сторони\~у повноваженнях\~на їх\~вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, сторони розуміють наслідки відповідних процесуальних дій, суд, за наявності для того законних підстав, \~ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені наступні фактичні обставини. 27 грудня 2014 р. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Київському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, про що 27.12.2014 р. складено відповідний актовий запис №912, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-ВЛ № 248245 (а.с.6). 06.08.2015 р. [PERSON] уклав з [PERSON] та [PERSON] договір позики, згідно умов якого, позикодавець передає у власність позичальникам грошові кошти у розмірі, визначеному у п.2.1 цього Договору, а позичальники зобовязуються повернути позику у визначений Договором строк. Розмір позики становить 1\~150\~000 грн., що є еквівалентом 50\~000 доларів США, відповідно до обмінного курсу на день підписання цього договору (а.с.24-26). 06.08.2015 р. [PERSON], [PERSON] уклали з [PERSON] договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Харківської області [PERSON] (а.с.21-23). Договором визначено, що з метою забезпечення виконання зобовязання, що виникло у Іпотекодавців за Договором позики, укладеним між сторонами в простій письмовій формі 06.08.2015 р., Боржники отримали від Іпотекодержателя грошові кошти в сумі 1\~150\~000 грн., які зобовязуються повернути не пізніше 06.08.2018 р. [PERSON] та [PERSON], Боржники, для забезпечення виконання умов вищевказаного договору позики, передає у іпотеку Іпотекодержателю чотирьохкімнатну квартиру №24, що знаходиться за адресою: м.Харків, вул.. Мироносицька, б.88, житловою площею 60,2 кв.м., загальною площею 75,2 кв.м. Договір укладений за згодою дружини [PERSON] 24/10/2018 р. [PERSON], що є Іпотекодержателем, [PERSON], [PERSON], що є Іпотекодавці, уклали договір про задоволення вимог Іпотекодержателя, згідно умов якого Іпотекодержатель набуває право власності на предмет іпотеки. Право власності на предмет іпотеки виникає у Іпотекодержателя в момент Державної реєстрації відповідно до ст..334 ЦК України. Нерухоме майно переходить в спільну сумісну власність подружжя відповідно до ст..60 СК України. Відповідно до п. 2.3 договору про задоволення вимог Іпотекодержателя від 24.10.2018 р. незалежна оціночна вартість вищезазначеної квартири, згідно звіту про оцінку майна від 24.10.2018 р., виданого ФОП [PERSON] становить 1114000,00 гривень (а.с.17-19). Право власності на квартиру 24, що знаходиться за адресою: м.Харків, вул.. Мироносицька, 88, зареєстровано за [PERSON] 24.10.2018 р., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.20). Відповідно до податкових декларацій платника єдиного податку фізичної особи-підприємця [PERSON] В,А. за 2013-2014 роки, дохід [PERSON] від здійснення підприємницької діяльності за цей період становить 211000,00 гривень (а.с.8-11). Відповідно до договору купівлі-продажу від 20.03.2013 р. [PERSON] продала житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку за 262000,00 гривень (а.с.12-13). 07.04.2015 р. [PERSON] продала транспортний засіб марки BMW модель Х6, що був придбаний позивачем до укладання шлюбу за 700000,00 гривень, що підтверджується довідкою-рахунком серії ВІА номер 992367 (а.с. 14-16). Таким чином до укладання шлюбу [PERSON] мала особисті грошові кошти від підприємницької діяльності, від продажу будинку та вже, перебуваючи у шлюбі мала особисті грошові кошти від продажу майна (транспортного засобу), що було набуте нею до укладання шлюбу з [PERSON] Сторонами не заперечувався той факт, що грошові кошти, які [PERSON] передавав за договором позики від 06.08.2015 р., в забезпечення якого 06.08.2015 р. був укладений договір іпотеки, предметом якої була квартира 24, що знаходиться за адресою: місто Харків, вулиця Мироносицька 88, були особистими грошовими коштами [PERSON], які вона надала [PERSON] Набуття відповідачем права власності на вищезазначену квартиру на підставі договору про задоволення вимог Іпотекодержателя від 24.10.2018 р. фактично здійснено за особисті кошти позивача. Таким чином незважаючи на те, що право власності зареєстровано за відповідачем та майно набуте відповідачем під час шлюбу, однак джерелом набуття майна були особисті кошти позивача. Відповідно до ч. 3 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. Такий правовий висновок визначений у Висновках Верховного Суду України, викладені в постановах, прийнятих за результатами розгляду справ із підстав, передбачених п. п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за І півріччя 2017 р. Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного суду від 18.07.2018 р. провадження № 61-31318св18; ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.10.2017 р. № 2-3866/11; ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.03.2016 року № 6-32243ск15. Відповідно до ч. 1, 2, 5\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~\~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи визнання позову відповідачем, приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання за [PERSON] права особистої приватної власності на квартиру 24, що знаходиться за адресою: м.Харків, вулиця Мироносицька 88, житловою площею 60,2 кв.м., загальною площею 75,2 кв.м. підлягають задоволенню Крім того, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений останньою за подачу позовної заяви судовий збір в розмірі 8810,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved