Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

10.02.2017 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що в період з 11.01.1999 року по 20.05.2005 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. 05.02.1999 року у них народилась дитина дочка [PERSON], яка проживає із позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідно до рішення Синельниківського міського суду Дніпропетровської області від 08.01.2002 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів доходів щомісячно, а з 16.07.2006 року і до досягнення повноліття ? частину всіх видів доходів щомісячно. З 01 вересня 2016 року [PERSON] навчається на денному відділенні Новомосковського кооперативного коледжу економіки та права ім. С.В.Логвиненка Дніпропетровського облспоживспілки. У звязку з відсутністю роботи, позивач на даний час тимчасово не працює, тому вимушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] просить суд стягнути з відповідача на свою користь щомісячно аліменти на утримання [PERSON], що продовжує навчання, у розмірі ? частини від усіх видів його заробітку, починаючи з дня подання позовної заяви і до закінчення дитиною навчання. Позивач до початку проведення судового засідання надала суду заяву про розгляд справи без її присутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд, їх задовольнити, не заперечує з приводу проведення заочного розгляду справи. Відповідач у відкрите судове засідання не з'явився, однак до початку його проведення надав суду письмові заперечення проти позову з відповідними додатками, де зазначив, що з березня 2016 року з його пенсії, яка є єдиним джерелом доходу, здійснюється стягнення 50% на погашення заборгованості з аліментних зобовязань по утриманню дитини [PERSON], перед позивачем. Окрім того, він є інвалідом третьої групи, перебуває на обліку у тубдиспансері. Відповідач у відкрите судове засідання не з'явився по невідомим суду обставинам, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином за зареєстрованим місцем проживання, що підтверджено рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (на стороні позивача) [PERSON] до початку проведення судового засідання надала суду заяву в якій зазначила, що заявлені позовні вимоги підтримує. Таким чином, суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Згідно свідоцтва про народження серії І-КИ №534407, виданого повторно 20.02.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Магдалинівського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, встановлено, що сторони у справі є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 8). На утримання останньої, згідно рішення Синельниківського міського суду Дніпропетровської області від 08.01.2002 року, яке набрало законної сили 09.02.2002 року, на користь [PERSON], стягнуто з [PERSON] аліменти до 16.07.2006 року у розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку відповідача, з 16.07.2006 року щомісячно ? частку всіх видів заробітку відповідача і до досягнення [PERSON], [INFO], повноліття, але не менше ? частки неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (а.с. 9). Відповідно до ч. 3 ст 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Факт навчання на денному відділенні на контрактній основі повнолітньої [PERSON] терміном з 01.09.2016 року по 30.06.2019 року, підтверджується наступними документами: копією договору про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом Новомосковський кооперативний коледж економіки та права ім. С.В. Литвиненка Дніпропетровської облспоживспілки та фізичною особою [PERSON] №16-2403-д від 17 серпня 2016 року; копією додаткової угоди №1 до Договору №16-2403-д від 17 серпня 2016 року про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом та фізичною особою від 03 січня 2017 року; довідкою Новомосковського кооперативного коледжу економіки та права ім. С.В. Литвиненка Дніпропетровської облспоживспілки від 07.09.2016 року №425 (а.с.3); копіями квитанцій про сплату грошових сум на навчання. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітню дитину в твердій грошовій сумі та (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. При визначенні обставин, які впливають на розмір аліментів, суд бере до уваги наявність у відповідача єдиного фінансового доходу ([PERSON] про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії, видана 28.03.2017 року Новомосковським обєднаним управлінням ПФУ Дніпропетровської області а.с. 19-20), з якого утримується стягнення у розмірі 50% до погашення заборгованості перед [PERSON] за невиконаним аліментним зобовязанням (постанова Відділу державної виконавчої служби Магдалинівського районного управління юстиції №16694182 від 18.01.2016 року а.с. 21), та наявність третьої групи інвалідності ([PERSON]. МСЕ-ДИА-01 №319586 а.с.22); відсутність доходу у позивача [PERSON] за період з 01.07.2016 року по 31.12.2016 року (Відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України про суми виплачених доходів від 12.05.2017 року; відсутність самосійного заробітку повнолітньої [PERSON] у звязку з навчанням на денній формі. Судом встановлено, що відповідач має постійний дохід у вигляді пенсійного забезпечення, позивач та повнолітня [PERSON] не є працевлаштованими, відповідно позбавлені матеріальних надходжень. Відповідно до ч. 2 ст. 200 СК України, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком\~\~та повнолітніми дочкою, сином. На підставі вищевикладеного, суд, враховуючи матеріальне становище сторін, повнолітньої [PERSON], яка навчається, систематично зобовязана сплачувати за отримувану освітню послугу, виходячи з рівності обов'язку батьків\~\~утримувати дитину, конституційного права особи на прожитковий мінімум, а також враховуючи термін навчання повнолітньої, вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання не ? частку, а 1/6 частку заробітку (доходу) щомісячно, зазначивши що аліменти підлягають стягненню щомісячно на визначений час навчання [PERSON]О до досягнення нею 23 років., починаючи з 10.02.2017 року. Також, суд вважає за необхідне розяснити право сторін вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів в майбутньому, яке не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. 182, ч. 1 ст. 200 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Відповідно до ч. 1 ст. 179 СК України аліментами, які одержані для утримання дитини, є власністю того з батьків, на імя кого вони виплачуються, і мають використовуватись за цільовим призначенням. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Таким чином, суд, враховуючи вищевикладене, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наявних фактичних обставин справи, підтверджених належними доказами. На підставі викладеного, ст. 182, ч. 1 ст. 179, ч. 1 ст. 191, ч. ч. 1, 3, ст. 199, ст. 200 СК України, ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», п. 20 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15. 05. 2006 року,

Outcome: partial