Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

08.10.2018 року позивач звернувся з позовом до ПАТ «Дніпроенерго» про стягнення заборгованості по заробітній платі. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що на підставі наказу № 142-к від 21.03.2017 року його було звільнено за прогул з посади слюсаря по ремонту обладнання котельних та пило підготовчих цехів 4 розряду цеху по технічному обслуговуванню та підготовці обладнання Криворізької ТЕС ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго». Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.06.2018 року його поновлено на посаді та стягнуто на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу, а також моральну шкоду. Вказане рішення апеляційного суду було виконано відповідачем 15.08.2018 року, про що було видано наказ № 397-к. Разом з тим відповідач виплатив заробітну плату за час вимушеного прогулу лише по 26.06.2018 року, а не по день фактичного поновлення на посаді, в зв'язку з чим, посилаючись на положення статей 235 та 117 КЗпП України, просить стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26 червня по 15 серпня 2018 року в сумі 13799,76 грн. 09.11.2018 року на адресу суду надійшов відзив відповідача, в якому відповідач зазначає, що позивачем у позові вказано неналежного відповідача - зазначено ПАТ «Дніпроенерго» замість правильного найменування АТ «ДТЕК Дніпроенерго», крім того, відсутнє судове рішення про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 26.06.2018 по 15.08.2018 року; позивачем при розрахунку розміру середнього заробітку вказана кількість робочих днів - 39, але не надані докази на підтвердження вказаного розрахунку; також вказує, що позивач, звернувшись з даним позовом, посилається на положення ст.117 КЗпП України, тобто зазначено неналежну правову підставу в обґрунтування вимог, в зв'язку з чим просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. За заявою позивача [PERSON] справу розглянуто без його участі. Представник позивача адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити. В обґрунтування позову зазначив, що після поновлення позивача на посаді з 15.08.2018 року йому виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення, тобто з 22.03.2017 року, по день ухвалення рішення апеляційним судом, тобто по 26.06.2018 року. За період часу з 26.06.2018 по 15.08.2018 року відповідач не виплачує позивачу заробітну плату за час вимушеного прогулу, тому просить позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача Чепіга В.Л. проти позову заперечила з підстав, зазначених у відзиві. Суд, заслухавши представників учасників справи, дослідивши докази, встановив наступне. Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2018 року позивача [PERSON] поновлено на посаді слюсаря з ремонту устаткування котельних та пилопідготовчих цехів 4 розряду бригади з обслуговування пилосистем дільниці з обслуговування пилосистем та вентиляторів ремонтного Цеху з технічного обслуговування та підготовки устаткування Служби головного інженера відокремленого підрозділу ДТЕК Криворізька ТЕС АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО». Вказаною постановою стягнуто з відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22 березня 2017 року по 26 червня 2018 року в розмірі 110619,23 грн. (а.с.6-13). Наказом директора відокремленого підрозділу «Криворізька теплова електрична станція» АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» № 397-к від 15.08.2018 року скасовано наказ від 21.03.2017 року № 142-к про звільнення [PERSON] та останнього поновлено на посаді слюсаря з ремонту устаткування котельних та пилопідготовчих цехів 4 розряду бригади з обслуговування пилосистем дільниці з обслуговування пилосистем та вентиляторів ремонтного Цеху з технічного обслуговування та підготовки устаткування Служби головного інженера з 22 березня 2017 року на підставі рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.06.2018 року (а.с.5). В судовому засіданні представник відповідача пояснила, що рішення суду щодо поновлення позивача на роботі було виконано після пред'явлення позивачем виконавчого листа для примусового виконання. Про вказане рішення відповідачу було відомо у день його проголошення, оскільки представник відповідача брав участь у розгляді апеляційної скарги позивача. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем затримано виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.06.2018 року щодо поновлення позивача на посаді у період з 27 червня по 14 серпня 2018 року. У відповідності до положень ст.236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Як встановлено судом, на час розгляду даної справи відповідачем середній заробіток за час затримки виконання рішення суду не виплачено. На підставі викладеного суд доходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду щодо поновлення на роботі. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами, позивачу [PERSON] виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу на підставі рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.06.2018 року по 26 червня 2018 року включно, з 15.08.2018 року [PERSON] нараховується заробітна плата в зв'язку з фактичним виконанням судового рішення щодо поновлення на посаді. Вказані обставини визнані учасниками справи, а тому у відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Визначаючи розмір заробітної плати, яка підлягає стягненню на користь позивача, суд виходить з наступного. У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконання рішення про поновлення на роботі тощо він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, встановлених Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 зі змінами. Відповідачем затримано виконання судового рішення від 26.06.2018 року з 27 червня по 14 серпня 2018 року. За вказаний період часу кількість робочих днів за професією слюсар з ремонту обладнання котельних та пило підготовчих цехів 4 розряду ЦТО та ПУ ДТЕК КРИВОРІЗЬКА ТЕС згідно довідки, виданої відповідачем 23.11.2018 року, та табелів обліку робочого часу за червень-серпень 2018 року (а.с.41-44) складає 33 дні, кількість відпрацьованих за графіком годин - 270,75. Судовим рішенням від 26.06.2018 року встановлено, що середньогодинна заробітна плата [PERSON] становить 44,23 грн., що у відповідності до ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток в сумі 11975,27 грн., виходячи з розрахунку: 44,23 грн. (середньогодинна заробітна плата)х270,75 годин (відпрацьовані години за період з 27 червня по 14 серпня 2018 року). Представник позивача адвокат [PERSON] просив суд стягнути з відповідача заробітну плату в сумі 11942,1 грн. Суд вважає, що стягненню підлягає заробітна плата в сумі 11975,27 грн., оскільки представником позивача не правильно обраховано розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню, так як вказаний представник просив стягнути на користь позивача середній заробіток за період з 27 червня по 14 серпня 2018 року, тому суд виходить з розміру середнього заробітку за вказаний період часу. Посилання позивача та його представника на положення ст.ст.117,235 КЗпП України є необґрунтованим, оскільки до правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню положення ст.236 КЗпП України. Заперечуючи проти позову, представник відповідача Чепіга В.Л. зазначала, що позивачем у позовній заяві зазначено норми права, які в даному випадку не підлягають застосуванню, тому просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд відхиляє вказане твердження як необґрунтоване з наступних підстав. Вимоги до позовної заяви встановлені положеннями ст.175 ЦПК України. Вказана норма не містить обов'язку особи, яка звертається до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів, зазначати в позовній заяві норму права, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Позивач у відповідності до пунктів 4 та 5 частини 3 статті 175 ЦПК України зазначив у позові зміст позовних вимог та виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги. Норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, у відповідності до п.5 ч.4 ст.265 ЦПК України зобов'язаний зазначити суд, тому помилкове зазначення у позовній заяві норм права не являється підставою для відмови у позові. З відповідача у відповідності до ч.2 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 704,8 грн.

Outcome: approved