Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

07 липня 2015 року [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. 29.07.2015 року [PERSON] звернуся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. 16.09.2015 року зазначені позови [PERSON] були обєднані в одне провадження. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є його повнолітніми синами. В 1977 році його дружина покинула дітей та з того часу позивач самотужки піклувався про їх стан здоровя та розвиток. Місцезнаходження дружини йому невідоме. Наразі позивачу 77 років він є хворою людиною, страждає рядом хронічних захворювань, знаходиться під наглядом кардіолога та невропатолога. Також він є пенсіонером, дитиною війни, ветераном праці за віком та станом здоровя не має можливості працювати, пенсії на придбання ліків не вистачає. Відповідачі не цікавляться його станом здоровя, не піклуються про нього та не надають матеріальної допомоги. Позивач просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачів аліменти та додаткові витрати на його утримання у твердій грошовій сумі по 500 грн. з кожного із відповідачів, щомісячно і довічно. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити на підставі обставин, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що відповідач не працює та не має постійного джерела прибутку, а позивач отримує пенсію, яка більше, ніж встановлений законом прожитковий мінімум, у звязку з чим він не потребує матеріальної допомоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про часта місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Вислухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є батьком відповідачів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 3, 34). Відповідно до довідки ПФУ Самарського району м. Дніпропетровська [PERSON] є пенсіонером, має статус «Дитини війни» та розмір його пенсії складає 1590,98 грн. (а.с. 5, 26). Відповідно до ч.1 ст.202 Сімейного кодексу України повнолітня дочка, син зобовязані утримувати батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Враховуючи той факт, що позивач є непрацездатною особою похилого віку, страждає на хронічні хвороби, у звязку з чим потребує матеріальної допомоги, суд знаходить обґрунтованими його вимоги про стягнення аліментів з його повнолітніх дітей. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідачів, суд приймає до уваги дійсні обставини справи, зокрема матеріальне становище сторін, а також обов'язок відповідачів по утриманню батьків. Згідно ч.1 ст. 205 Сімейного Кодексу України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частині від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Як вбачається з довідки, наданої ДФС України відповідач [PERSON] працює у ТОВ ВКФ «Ігрек» та має стальний заробіток, у звязку з чим розмір аліментів, що підлягає стягненню з нього на утримання позивача, суд вважає за необхідне визначити у розмірі 1/8 частини від його заробітку. Що стосується розміру аліментів, що підлягають стягненню з [PERSON], то суд приймає до уваги, що він офіційно не працює та має не стабільний, мінливий дохід, у звязку з чим розмір аліментів, що необхідно стягувати з нього слід визначити у твердій грошовій сумі, що складає 200 грн. на місяць. Суд не приймає до уваги твердження відповідача [PERSON] та його представника про те, що він не працює та не має можливості утримувати батька, оскільки відповідач є здоровою та працездатною особою, у звязку з чим має можливість працювати та сплачувати аліменти. Суд також критично ставиться до посилань представника відповідача про те, що позивач не потребує матеріальної допомоги, оскільки його пенсія більше, ніж встановлений Законом прожитковий мінімум для непрацездатної особи, оскільки, на думку суду, є очевидним, що на вставлений Законом прожитковий мінімум непрацездатна особа не зможе належним чином забезпечити свої, навіть мінімальні, життєві потреби. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У звязку з такими обставинами, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню з відповідача [PERSON] аліментів у розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку відповідача починаючи з 29.07.2015 року, а з [PERSON] у розмірі 200 грн. щомісячно починаючи з 07.07.2015 року. Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення додаткових витрат, суд вважає за необхідне відмовити в цій частині позовних вимог виходячи з наступного. Відповідно до ст.203 Сімейного кодексу України крім сплати аліментів діти зобовязані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи той факт, що позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження розміру додаткових витрат, викликаних його хворобою, суд вважає за необхідне відмовити у цій частині позовних вимог. Крім того, відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial