Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

08.11.2016р. [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ПАТ КБ ПриватБанк про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні грошовими коштами та зобовязання вчинити певні дії (а.с. № 3-5). 14.12.2016р. до початку розгляду справи по суті, до суду надійшла заява позивачки про зміну підстав та предмету позову, збільшення позовних вимог - позовні вимоги викладено в новій редакції, а також заява про залучення до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] (а.с. № 43-44, 45-49). В судовому засідання 14.12.2016р. ухвалою суду (без виходу до нарадчої кімнати) у відповідності до ст. 31 ЦПК України заява позивачки про зміну підстав та предмету позову, збільшення позовних вимог прийнята до розгляду (а.с. №52). В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка у позовній заяві посилалась на те, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23.06.2016р. по справі №520/12278/14-ц (рішення набрало чинності 05.07.2016р.) за нею в порядку розподілу спільного майна подружжя визнано право власності на 8416,55 дол. США, що розміщені на банківському рахунку у ПАТ КБ ПриватБанк № 26355625829864. 21.09.2016р. позивачкою до банку була подана заява про перерахування належних їй на праві власності коштів з рахунка №26355625829864 на її карту для виплат, проте банком було відмовлено у задоволенні даної вимоги з посиланням на відсутність відкритого виконавчого провадження з приводу стягнення коштів. На повторний запит позивачки банк відмовився перерахувати кошти в зв,язку з арештом рахунку, а вже в наданій 13.10.2016р. відповіді банк послався на відсутність відкритого виконавчого провадження та повідомив про зняття арешту з рахунку згідно ухвали Київського районного суду м. Одеси від 23.08.2016р. 08.11.2016р. ПАТ КБ «ПриватБанк», незважаючи на рішення Київського районного суду м. Одеси від 23.06.2016р., здійснив видачу [PERSON] грошові кошти розміщені на рахунку №26355625829864, зокрема, і кошти, на які за позивачкою визнано право власності. Виходячи з викладеного позивачка вважає, що ПАТ КБ ПриватБанк неправомірно неодноразово відмовив їй в переказі грошових коштів з рахунку №26355625829864, а відповідач [PERSON], скориставшись діями банку здійснив розпорядження належними їй грошовими коштами, в звязку з чим, позивачка просила суд стягнути з відповідачів грошові кошти в розмірі 8416,55 дол. США та зобовязати ПАТ КБ ПриватБанк усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні коштами, що були розміщені на банківському рахунку №26355625829864. Представник позивачки [PERSON] [PERSON] (діє на підставі довіреності в порядку передоручення від 13.12.2016р. (а.с. № 54, 55) в наданій суду 04.04.2017р. заяві позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, розглянувши справу за його відсутності на підставі наявних матеріалів справи (а.с. № 98). Крім того, в наданій заяві представник позивачки додатково зазначив, що посилання представника ПАТ КБ «ПриватБанк» на те, що на теперішній час грошові кошти відсутні на рахунку, не заслуговують на увагу, оскільки на момент находження коштів на рахунку, банком вживалися протиправні дії щодо неперерахування їх на рахунок позивачки. Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» - [PERSON] (діє на підставі довіреності від 29.12.2016р.- а.с. № 70) в наданій суду 04.04.2017р. заяві позовні вимоги не визнала з підстав, зазначених в письмових запереченнях, окремо звернула увагу на те, що позовні вимоги до банку про усунення перешкод в розпорядженні коштами на рахунку є безпідставними, оскільки кошти були отримані відповідачем [PERSON],євим Д.О., просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі в звязку з їх необґрунтованістю та розглядати справу без її участі (а.с. № 99). Відповідач - [PERSON] в судові засідання 26.01.2017р., 27.02.2017р. та 04.04.2017р. тричі поспіль не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації згідно відповіді Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області (а.с. № 90), конверти, які були направлені відповідачу повернуті до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». За таких обставин, згідно до ст.76 ЦПК України сторони є належним чином повідомленими про дату розгляду справи. Враховуючи належне повідомлення сторін, надані сторонами письмові пояснення та заперечення, в яких вони висловили свою думку щодо предмета позову, на підставі ст.169 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та винести рішення на загальних засадах цивільного судочинства, встановлених главою 7 розділу ІІІ ЦПК України. Розгляд справи відбувався згідно положень ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані суду докази та пояснення, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Київського районного суду м.Одеси від 23.06.2016р. по справі №520/12278/14-ц за позивачкою [PERSON] в порядку розподілу спільного майна подружжя визнано право власності на 8416,55 дол. США, що розміщені на банківському рахунку у ПАТ КБ ПриватБанк №26355625829864, рішення набрало чинності 05.07.2016. (а.с. № 7-24 ). Згідно письмової заяви [PERSON] від 21.09.2016р. позивачка звернулась до ПАТ КБ ПриватБанк з вимогою про перерахування на виконання рішення Київського районного суд м.Одеси від 23.06.2016р. грошових коштів у сумі 8416,55 дол. США на зазначений нею рахунок. Заява була отримана банком поштою 27.09.2016р., про що свідчить штамп вхідної кореспонденції банку (а.с. № 25). До заяви позивачкою були долучені копії документів: паспорт громадянина України, ідентифікаційний код, рішення Київського районного суду м.Одеси від 23.06.2016р., ухвала про скасування заходів забезпечення позову Київського районного суду м.Одеси від 23.08.2016р., реквізити картки для виплат на імя Терент,євої О.О. На заяву позивачки банком надано письмову відповідь від 29.09.2016р. (а.с. №28-29), в якій відповідач зазначив, що рішення суду банком виконується в примусовому порядку відповідно до чинного законодавства, яке регулює банківську діяльність, а також правовідносини, які виникають між банкам та клієнтами під час надання банківських послуг, а до ПАТ КБ ПриватБанк не надходили документи про примусове виконання рішення, на підставі яких банк зобовязаний його виконати. 11.10.2016р. позивачка звернулась до банку з вимогою здійснити блокування розпорядження належними їй на праві власності грошові кошти розміщені на рахунку №26355625829864, як запобіжний засіб, з метою надання їй часу для отримання документів в ДВС для подальшого перерахунку коштів, виходячи з наданої їй 10.10.2016р. банком інформації (а.с. № 83). 13.10.2016р. на заяву позивачки банком надана відповідь на її вимогу щодо блокування рахунку, а також повідомлено, що згідно ухвали Київського районного суду м.Одеси від 23.06.2016р. скасовано заходи забезпечення позову та звільнено з під арешту банківський рахунок №26355625829864. Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 23.08.2016р. про звільнення майна з-під арешту ПАТ КБ ПриватБанк отримано 03.10.2016р., про що безпосередньо було повідомлено [PERSON] в письмовій відповіді від 13.10.2016р., таким чином, позивачка була обізнаною про скасування обмежень, які зумовлювали неможливість здійснення видаткових операцій по рахунку №26355625829864. 22.11.2016р. позивачка звернулась до банку з вимогою здійснити виплату депозитного вкладу з рахунку [PERSON], та 22.11.2016р. банком було надано відповідь в якій повідомлено, що 08.11.2016р. [PERSON], звернувся до банку з вимогою отримання коштів по депозитному договору, які було йому виплачено. (а.с. № 85-86). Надаючи правову оцінку діям ПАТ КБ ПриватБанк в сукупності з нормами діючого законодавства та встановленим обставинам справи, суд приходить до наступних висновків. В своїй діяльності, а також в правовідносинах, що виникають між банком та клієнтом під час надання банківських послуг, банки перш за все керуються Цивільним законодавством, Законом України Про банки та банківську діяльність, нормативно-правові акти НБУ тощо. Стаття 59 Закону України Про банки і банківську діяльність визначає, що арешт на майно або кошти банку, що знаходяться на його рахунках, арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за постановою державного виконавця, приватного виконавця чи рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом. Зняття арешту з майна та коштів здійснюється за постановою державного виконавця, приватного виконавця або за рішенням суду. Зупинення власних видаткових операцій банку за його рахунками, а також видаткових операцій за рахунками юридичних або фізичних осіб здійснюється лише в разі накладення арешту відповідно до ч. 1 цієї статті. Зупинення видаткових операцій здійснюється в межах суми, на яку накладено арешт, крім випадків, коли арешт накладено без встановлення такої суми. Відповідно до Інструкції НБУ № 22 - зняття арешту з грошових коштів банк здійснює за постановою державного виконавця, прийнятою відповідно до законодавства, або за постановою слідчого, коли під час проведення досудового слідства в застосуванні цього заходу відпаде необхідність, а також за рішенням суду, яке надійшло в банк безпосередньо від суду. Матеріалами справи не спростовується, що на дату звернення позивачки 21.09.2016р. до банку з вимогами про виконання рішення суду та виплату грошових коштів, ухвала про скасування заходів забезпечення позову (арешту грошових коштів на рахунку №26355625829864) для виконання до банку безпосередньо від суду не надходила, а отже ПАТ КБ ПриватБанк мав обґрунтовані підстави відмовити в будь-яких видаткових операціях по рахунку, зокрема, щодо перерахування коштів на підставі рішення суду. Згідно п.3.3 Постанови № 516 від 03.12.2003р. «Про затвердження Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами» за договором банківського вкладу (депозиту) на вимогу банк зобов'язаний видати вклад або його частину та нараховані проценти на першу вимогу вкладника. Пункт 10.13. Інструкції НБУ № 492 від 12.11.2003р. - видаткові операції за вкладними (депозитними) рахунками фізичних осіб здійснюються за розпорядженням власника рахунку або за його дорученням на підставі довіреності, засвідченої нотаріально, а у випадках, визначених законодавством України - іншими уповноваженими на це особами. Згідно ст.ст. 1071, 1074 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом. Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду Як вбачається з письмової відповіді банка від 22.11.2016р. (а.с. № 86), 08.11.2016р. відповідач [PERSON], який є розпорядником рахунку №26355625829864 звернувся до банку для отриманні коштів по депозитному договору № SAMDNWFD0070232039600 від 22.08.2014р., розміщених на рахунку №26355625829864. На час звернення відповідачем з відповідною вимогою, ухвала Київського районного суду м. Одеси від 23.06.2016р. про скасування заходів забезпечення позову, яка надійшла до банку 03.10.2016р. безпосередньо від суду, була виконана в повному обсязі: звільнено з під арешту банківський рахунок №26355625829864, відкритий на [PERSON]О., виходячи з чого, можливо дійти висновку, що обмеження, які би унеможливлювали здійснення видаткові операції за вимогою власника рахунку [PERSON], були відсутні, грошові кошти в розмірі 11277,74 дол. США, були видані вкладнику. Обставини отримання відповідачем [PERSON] грошових коштів з рахунку №26355625829864 під час розгляду справи визнані сторонами, тому згідно до ч.1 ст.61 ЦПК України не підтягають доказуванню. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про зобовязання відповідачів усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні грошовими коштами в сумі 8416,55 дол. США., що були розмішені на банківському рахунку №26355625829864 та на день винесення рішення знаходяться у володінні відповідача [PERSON], не підлягають задоволенню, оскільки такий спосіб захисту порушеного права позивачки не може бути виконаний в натурі. Відповідно до ст.319, ч.1 ст.321 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Згідно до ст.387 ЦК України, власник може витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної підстави заволоділа ним. Право власності на грошові кошти в сумі 8416,55 дол. США, які знаходяться в володінні відповідача [PERSON], позивачка набула на підставі рішення суду, яке набрало чинності, а отже суд вважає, що порушене право [PERSON], підлягає захисту шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів 8416,55 дол. США. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст.88 ЦПК України, з огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, в задоволенні немайнової вимоги [PERSON] відмовлено, судові витрати в сумі 551 грн 21коп. (а.с. № 2), понесені позивачкою не підлягають відшкодуванню. Що стосується розподілу судових витрат при задоволенні судом майнової вимоги в сумі 8416,55 дол. США, то оскільки судовий збір позивачкою сплачений не був, судові витрати підлягають стягненню з відповідача [PERSON] в дохід держави в розмірі 2196 грн.72коп. (станом на дату подачі заяви про зміну позовних вимог 14.12.2016р. еквівалент 1 дол.США дорівнював розмір 26,10 грн., отже розрахунок такий : 8416,55 х 26,10 = 2196 грн. 72коп.). На підставі викладеного,

Outcome: partial