Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

07 квітня 2017 року [PERSON] звернулась з позовом до ПАТ «Укрсиббанк» про припинення поруки. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на наступні обставини. 11 квітня 2007 року [PERSON] уклав з АКІБ «Укрсиббанк» договір про надання споживчого кредиту №11140216000, відповідно до якого останній надав [PERSON] кредит в сумі 210 000 доларів США, зі сплатою 13% процентів річних та комісій в розмірі та в порядку визначених в кредитному договорі та з кінцевим терміном повернення 11 квітня 2018 року. У якості забезпечення виконання [PERSON] своїх зобовязань за договором кредиту, між [PERSON] та АКІБ «Укрсиббанк» в цей же день був укладений договір поруки №107632, за яким [PERSON] поручилась перед банком відповідати за невиконання [PERSON] зобовязань, що виникають з договору про надання споживчого кредиту №11140216000 від 11 квітня 2007 року. 14 лютого 2015 року банк подав до [PERSON] та [PERSON] позов про дострокове стягнення усієї суми кредиту за договором про надання споживчого кредиту №11140216000 року від 11 квітня 2007 року. АКІБ «Укрсиббанк» змінив строк повернення кредиту [PERSON] шляхом предявлення до нього відповідної позовної заяви про повне погашення заборгованості за кредитом. Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 17 березня 2015 року по справі №520/2482/15-ц позов ПАТ «Укрсиббанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором повернено позивачу для подачі до належного суду. Вважає, що пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати. На підставі викладеного, зважаючи, що банк звернувся до поручителя з позовом у лютому 2017 року, тобто із пропуском зазначеного в частині четвертій статті 559 ЦК України шестимісячного строку, просила визнати поруку [PERSON] припиненою. До судового засідання зявився представник позивача, який надав суду заяву про проведення судового засідання без фіксації судового процесу, просив позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час слухання справи був повідомлений належним чином. Третя особа [PERSON] до судового засідання не зявився, був сповіщений про дату час та місце судового засідання належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що позов [PERSON] до ПАТ «Укрсиббанк», третя особа [PERSON] про припинення поруки підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 11 квітня 2007 року [PERSON] уклав з АКІБ «Укрсиббанк» в особі виконуючого обовязки начальника відділення №234 в м.Одесі АКІБ «Укрсиббанк» договір про надання споживчого кредиту №11140216000, відповідно до якого останній надав [PERSON] кредит в сумі 210 000 доларів США, зі сплатою 13% процентів річних та комісій в розмірі та в порядку визначених в кредитному договорі та з кінцевим терміном повернення 11 квітня 2018 року. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Визначення поняття зобов'язання міститься у частині перші статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 11 квітня 2007 року між [PERSON] та АКІБ «Укрсиббанк» укладений договір поруки №107632, за яким [PERSON] поручилась перед банком відповідати за невиконання [PERSON] зобовязань, що виникають з договору про надання споживчого кредиту №11140216000 від 11 квітня 2007 року. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку (частина перша статті 553 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Пунктом 5.3 договору про надання споживчого кредиту №11140216000 від 11 квітня 2007 року передбачено, що при настанні подій, що впливають на здатність або бажання виконання Позичальником зобовязань за Договором, зокрема погіршення фінансового стану Позичальника (під погіршенням фінансового стану Позичальника Сторони, в тому числі розуміють невиконання або прострочення виконання Позичальником грошових зобовязань перед Банком, передбачених цим Договором, а також будь-якими іншими угодами, що укладені або будуть укладені в майбутньому між Сторонами), Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій у порядку встановленому розділом 11 цього Договору, а саме шляхом направлення відповідного повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від Банку. У звязку з порушенням [PERSON] взятих на себе зобовязань з повернення кредиту 17 листопада 2014 року ПАТ «Укрсиббанк» направив на адресу [PERSON] вимогу №19136 та на адресу [PERSON] вимогу №19137. 14 лютого 2015 року банк подав до [PERSON] та [PERSON] позов про дострокове стягнення усієї суми кредиту за договором про надання споживчого кредиту №11140216000 року від 11 квітня 2007 року. Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 17 березня 2015 року по справі №520/2482/15-ц позов ПАТ «Укрсиббанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором повернено позивачу для подачі до належного суду. 20 лютого 2017 року ПАТ «Укрсиббанк» подав до Приморського районного суду м.Одеси позов до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 20 липня 2017 року по справі №522/3420/17 позов ПАТ «Укрсиббанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволений у повному обсязі. Відповідно до п.2.2. договору поруки у випадку невиконання боржником своїх зобов'язань за основним договором кредитор має право пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя які є обов'язковими до виконання поручителем на 10-й робочий день з дати відправлення йому такої вимоги рекомендованим листом. Пунктом 3.1 договору поруки передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома Сторонами та діє до повного припинення всіх зобов'язань Боржника за Основним договором. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, спірним договором поруки не встановлено строку, після якого порука припиняється, тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України. Врегульовуючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Зазначена правова позиція Верховного Суду України викладена у справі №6-78цс12 за якою визначено, що якщо в договорі поруки не встановлено строку, після якого порука припиняється, умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобовязань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що договором, та що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, який був змінений ним відповідно до пункту 1.9.1 кредитного договору, не предявив протягом шести місяців вимоги до поручителя про виконання зобовязання, суд дійшов правильного висновку про те, що зобовязання за договором поруки припинилися. Отже, у разі використання Банком порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України висловленої у справі №6-155цс13, установивши, що договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобовязань боржника за кредитним права на дострокове повернення боргу, та визначення строку дії договору поруки повним виконанням сторонами договірних зобовязань, зобовязання за договором поруки припиняються, якщо кредитор не звернувся до суду протягом шести місяців від дня предявлення вимоги про дострокове погашення боргу. У зв'язку з порушенням [PERSON] виконання зобов'язання за кредитним договором ПАТ «Укрсиббанк» відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України і пункту 5.3 договору про надання споживчого кредиту використав право достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, надіславши 17 листопада 2014 року вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів, та позовну заяву від 14 лютого 2015 року, повернуту в подальшому ПАТ «Укрсиббанку», змінив строк виконання основного зобов'язання. Відповідно до правової позиції викладеної Верховним Судом України у постанові від 21 січня 2015 року по справі № 6-190цс14 предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й був зобовязаний предявити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати. За таких обставин у банку виникло право предявити позовну вимогу до поручителя про виконання порушеного зобовязання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 17 листопада 2014 року і протягом наступних шести місяців. У звязку з тим, що банк звернувся до [PERSON] з позовом у лютому 2017 року, тобто із пропуском зазначеного в частині четвертій статті 559 ЦК України шестимісячного строку, позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Доводи представника відповідача про наявність рішення Приморського районного суду м.Одеси від 20 липня 2017 року по справі №522/3420/17 яким задоволені позовні вимоги ПАТ «Укрсиббанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості не є підставою для відмови у задоволенні позову про припинення поруки, оскільки наявність рішення суду про стягнення з поручителя заборгованості за кредитним договором не позбавляє поручителя можливості звернутися до суду за захистом своїх прав з підстав, передбачених статтею 16 ЦК України, у тому числі щодо визнання поруки припиненою. Наведене узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16 жовтня 2013 року у справі №6-107цс13. Крім того, в рішенні Приморського районного суду м.Одеси по справі №522/3420/17 судом не досліджувалось питання припинення поруки [PERSON] та не надано правової оцінки обставинам щодо порушення ПАТ «Укрсиббанк» шестимісячного строку подачі позову до суду з вимогами до [PERSON] Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 03 лютого 2016 року по справі №6-2017цс15 відповідно до якого у разі, якщо є судове рішення про стягнення з поручителя заборгованості за кредитним договором та відмову в задоволенні позову поручителя про визнання недійсним договору поруки, в якому судом розглядалося питання дійсності договору поруки, і це рішення набрало законної сили, то під час вирішення справи про припинення поруки суду необхідно враховувати встановлення таким судовим рішенням указаних обставин. Відповідно до ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: approved