Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

08.10.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: Приморська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, Служба у справах дітей Одеської міської ради, за яким просила позбавити Відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] В обґрунтування позову зазначила, що вона з відповідачем знаходилася в зареєстрованому Першим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеської міської ради (актовий запис №359) шлюбі, від якого народилася донька [PERSON] , [INFO] Поступово сімейні стосунки стали погіршуватися та подальше спільне життя не склалося, у зв`язку з чим рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18.11.2014 по справі №520/6710/14-ц шлюб між Позивачем та Відповідачем був розірваний. Після розірвання шлюбу дочка залишилися проживати разом з Позивачкою, а остання піклується про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, всіляко сприяє здобуттю освіти, готує до самостійного життя та повністю утримує її. З моменту розірвання шлюбу Відповідач матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає, припинив цікавитися долею дитини та не приймає участі у її вихованні. Рішенням Київського суду м. Одеси від 11.04.2016 по справі № 520/1953/16-ц з [PERSON] на користь Позивачки вирішено стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень щомісячно починаючи з 17.02.2016 до досягнення дитиною повноліття - [INFO]. Виконавчий лист за зазначеним рішенням пред`явлений до виконання до Першого Приморського відділу ДВС м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області. В обгрунтування позовних вимог, Позивачка також посилається на довідки про недоотримання аліментів № 18270 від 22.06.2018, № 10896 від 27.04.18 та на розрахунок заборгованості по аліментам від 08.08.2018, з якого вбачається, що станом на 01.08.2018 року заборгованість Відповідача по сплаті аліментів становить 90 000 гривень. Вважає, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини, у зв`язку з чим звернулася до суду з зазначеним позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дочки [PERSON] , [INFO] . До суду 19.10.2018 року надійшла відповідь з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області щодо місця реєстрації Відповідача, з якої вбачається, що Відповідач [PERSON] ,[INFO] , реєстраціний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , зареєстрований з 27.08.1997 року за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 30.10.2018 року позову заяву було залишено без руху та надано Позивачці строк на усунення недоліків. Позивач усунула викладені в ухвалі недоліки та ухвалою суду від 21.11.2018 року позов [PERSON] прийнято до розгдяду та ухвалено розглядати у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 17.12.2018 року. У підготовчому засіданні була присутня Позивачка та представник Служби у справах дітей Одеської міської ради. Відповідач та треті особи не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином про час, дату та місце розгляду справи належним чином. В ході підготовчого судового засідання Позивач заявила клопотання про приєднання до матеріалів справи висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради за вих. № 01-11/2282/1 від 14.12.2018. Представник Служби у справах дітей Одеської міської радиклопотала про долучення до матеріалів справи копію акту обстеження умов проживання від 06.11.2018 року. Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, на місці ухвалив, долучити до справи висновок органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради за вих. № 01-11/2282/1 від 14.12.2018 та копію акту обстеження умов проживання від 06.11.2018 року. Ухвалою суду від 17.12.2018р. року по справі було закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду на 06.02.2019року. 06.02.2019р. у зв`язку з першою невкою відповідача судове засідання відкладено на 12.03.2019р. У судовому засіданні, призначеному на 12.03.2019року, з`явилися Позивач,представники третіх осіб Приморської районної адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування та Служби у справах дітей Одеської міської ради. Відповідач не з`явився, хоча був повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином, за кур`єрським повідомленням зі слів сусідів останній за адресою не проживає. Суд не виходячи до нарадчої кімнати, на місці ухвалив, згідно ч.4 ст.223, ст.ст.280, 281 ЦПК України розглядати справу за відсутністю відповідача, при заочному розгляді справи за згодою позивачки та третіх осіб на підставі наявних у справі доказів. У судовому засіданні Позивачка пояснила, що в період з 10.06.2009 року по 18.11.2014 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з Відповідачем, від якого народилася донька [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу донька залишилася проживати разом з Позивачкою, а місце проживання Відповідача позивачці з березня 2016р. невідомо по теперішній час. Позивачка повністю піклується про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний розвиток, створює всі умови для її всебічного розвитку та повністю утримує її. Далі позивачка зазначила, що Відповідач взагалі не цікавився дитиною з моменту розлучення подружжя, має заборгованість перед нею зі сплати аліментів в сумі 90 000 гривень. 16.03.2016 року Відповідач продав [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] та в якій зареєстровано місце проживання [PERSON] . На теперішній Верховним судом України розглядається цивільна справа № 522/6371/16-ц за позовом Позивача до Відповідача та [PERSON] щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу зазначеної квартири. Також Позивачка вказала на наявність висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради за вих. № 01-11/2282/1 від 14.12.2018 про доцільність позбавлення батьківських прав Відповідача відносно його малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] та з огляду на викладені нею обставини, просила позов задовольнити. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Одеської міської ради Мамонтова А.Ю . , діюча по довіреності, надала пояснення по даній справі, підтвердивши проведення працівниками Служби у справах дітей Одеської міської ради обстеження умов проживання [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . та зазначивши про те, що Позивачкою забезпечено належні умови для проживання малолітньої дитини за вказаною адресою. Проти задоволення позову не заперечували. Представник третьої особи - Приморської районної адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування Вінник М.В ., діюча по довіреності, також надала свої пояснення, в яких додатково зазначила про те, що Позивач була присутня, а Відповідач не з`явився на засідання комісії з питань захисту прав дітей Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, яке відбулося 06.12.2018 року. З урахуванням рекомендацій комісії з питань захисту прав дітей Приморської РА ОМР від 06.12.2018 (протокол №2), та обставин, про які вже зазначав Позивач в ході судового засідання, Приморська районна адміністрація як орган опіки та піклування вирішила вважати доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] про що було складено відповідний висновок органу опіки та піклування за вих. № 01-11/2282/1 від 14.12.2018. Також зазначили, що підтримують задоволення позову. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з 10.06.2009 року по 18.11.2014 року. Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 18.11.2014 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.8), з якого вбачається що сторони припинили підтримувати подружні стоунки, проживають окремо. Від шлюбу у сторін є неповнолітня дочка [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Спільне життя з Відповідачем не склалося у зв`язку з тим, що сторони мають різні погляди на вирішення проблем, пов`язаних з різними життєвими складнощами та вихованням дочки. Дитина мешкає разом з Позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. З моменту розірвання шлюбу Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дочки, не цікавиться його розвитком, харчуванням, лікуванням, участі у вихованні дитини не приймає, матеріальної допомоги на утримання дочки за весь цей час не надає. Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 11.04.2016 року по справі №520/1953/16-ц з [PERSON] вирішено стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень щомісячно починаючи з 17.02.2016 до [INFO]. (а.с.10-13). Виконавчий лист за зазначеним рішенням виданий 11.04.2016р. і пред`явлений до виконання до Першого Приморського відділу ДВС м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що свідчать довідки Першого Приморського ВДВС м.Одеса від 27.04.18р. та розрахунок заборгованості від 08.08.2018р. що станом на 01.08.2018 року у Відповідача виникла заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини в розмірі 90 000 гривень (а.с.17). На теперішній час Позивачці не відомо щодо місця проживання Відповідача. З моменту розірвання шлюбу Відповідач перестав дбати про дитину, цікавитися її здоров`ям, приймати участь у вихованні дочки, піклуватися про її духовний та фізичний стан, що підтверджується висновком органу опіки та піклування №01-11/2282/1 від 14.12.2018 року. Таким чином, з моменту розірвання шлюбу між сторонами Позивачка самостійно піклується про дочку, про її стан здоров`я, харчування, розвиток та навчання. Дочка [PERSON] навчається в другому класі у ЗОШ «Майбуття» м. Одеси, а Позивачка приділяє багато уваги її всебічному розвитку та навчанню. З висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради за вих. № 01-11/2282/1 від 14.12.2018 та акту обстеження умов проживання дитини від 06.11.2918 року зазначено про те, що спеціалістами служби у справах дітей Одеської міської ради було проведено обстеження житлово-побутових умов проживання дочки Позивачки за вищезазначеною адресою та встановлено, що Позивачкою створені всі умови для проживання та всебічного розвитку дитини. На теперішній Верховним судом України розглядається цивільна справа № 522/6371/16-ц за позовом Позивача до Відповідача та [PERSON] щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу зазначеної квартири. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Ф-1 власником вказаної квартири є [PERSON] , а малолітня [PERSON] зареєстрована як донька колишнього власника. Станом на теперішній час Позивачка [PERSON] та її дитина [PERSON] , [INFO] , проживають за адресою: [ADDRESS] . Згідно висновку орган опіки та піклування вирішила вважати доцільним позбавлення батьківських прав відповідача відносно доньки [PERSON] Як вбачається з позову та пояснень позивачки, наданих у судовому засіданні та досліджених судом наявних у справі документів, батько ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно фізичного, духовного та морального розвитку дитини, не проявляє щодо неї батьківської турботи та уваги, не цікавиться її життям. Доказів щодо спростування зазначених фактів суду не надано. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Одним з головних принципів сімейного права є паритетність у побудові сімейних відносин. Цей принцип навіть знайшов своє відображення в Основному Законі України - Конституції, у статті 51 якої зазначено, що кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до сімейного життя. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Відповідно до статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] (а.с.7), Позивачка є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] , опікуються за нею, а Відповідач, який є батьком, який як встановлено судом, не виконує свої батьківські обов`язки відносно своєї дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточені. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-учасниці дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ч.1 ст.14 Закону України «Про охорону дитинства»). У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків, що полягають у вихованні дитини в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуванні про здоров`я дитини, фізичний, духовний і моральний розвиток, забезпеченні здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовки її до самостійного життя, повазі до дитини. Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пункт 16 зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України містить роз`яснення з приводу того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської радиза вих. № 01-11/2282/1 від 14.12.2018 визначено доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дочки, [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що батько дитини - [PERSON] , [INFO] , вихованням та утриманням своєї дитини не займається, життям та здоров`ям [PERSON] не цікавиться. Підстави позову відповідають вимогам норм права, на які посилається позивач під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. Матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження свідомого нехтування своїми обов`язками відносно дитини. Тому, оцінивши зібрані по справі докази, врахувавши встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку про застосування крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , у відношенні його малолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] , оскільки останній не виконує своїх батьківських обов`язків та свідомо відмовився від такого права. Відповідно до ст.1 ЦПК України, одним із основних завдань цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України, ч.1 ст.3 ЦПК України). Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до змісту ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. З наведеного вище, суд вважає позов є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved