Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

07 березня 2018 року до суду надійшла зазначена позовна заява. 12 березня 2018 року, 02 травня 2018 року та 13 червня 2018 року позовна заява була залишена без руху. 27 серпня 2018 року по справі відкрито провадження. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до укладеного договору між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та [PERSON], 20.05.2007 року відповідач отримала кредит у розмірі 1500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Своїм підписом у заяві про надання їй банківських послуг, відповідач підтвердила, що ознайомилася з Умовами і Правилами надання банківських послуг та тарифами Приватбанку. Однак, відповідач свої зобовязання за договором належним чином не виконувала, у звязку з чим допустила заборгованість на загальну суму 14599,64 грн., з них: 502,61 грн. заборгованість за тілом кредиту, 8967,30 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 3968,64 грн.\~ заборгованість за пенею, 227,77 грн. заборгованість за комісією, а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф /фіксована частина/ - 250 грн., штраф /процентна складова/ 683,32 грн. Тому позивач, як правонаступник ЗАТ КБ «Приватбанк», просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Однак, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. На задоволенні позову наполягає /а.с.26/. Тому справа розглянута у відсутність представника позивача, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Відповідач позов визнала частково, пояснивши, що дійсно у 2008 році вона брала кредит у сумі 1500 грн. та користувалась ним. Вона має дитину-інваліда і у 2009 році хотіла зняти кошти зі своєї картки для виплат, на яку вона отримувала соціальні виплати, на операцію дитини та виявила, що її кошти з картки зникли, на що у відділенні банку їй повідомили, що ці кошти банк самостійно перерахував на погашення її заборгованості за кредитом. Після цього вона послугами Приватбанку не користувалась, більше жодного платежу на погашення заборгованості не здійснила, а соціальні виплати перейшла отримувати до іншого банку. З того часу пройшло вже 9 років, однак банк протягом тривалого часу до неї будь-яких вимог не предявляв, тому вона вважає, що вже пройшли всі строки та просила застосувати позовну давність. Що стосується платежу в сумі 29.28 грн., який згідно розрахунку заборгованості здійснено 31.07.2015 року, то вказаний платіж нею не здійснювався і хто його здійснив, їй невідомо. При цьому, навіть якщо суд і стягне з неї заборгованість за кредитом, то оскільки вона не працює та мусить лікувати свою дитину, яка є інвалідом, то вона зможе сплатити на погашення заборгованості не більше двох тисяч гривень. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 28 липня 2008 року [PERSON] звернулася до ЗАТ КБ «Приватбанк» з заявою про надання банківських послуг, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між нею та банком договір. При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до положень якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Підписавши зазначену заяву про надання банківських послуг, відповідач підтвердила, що ознайомилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Приватбанку. Таким чином, [PERSON] уклала з ЗАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір №б/н від 28.07.2008 року, за яким отримала кредит в сумі 1500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що відповідає вимогам ст.1054 ЦК України /а.с.11/. ПАТ КБ «Приватбанк» є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк» /а.с.23/. Згідно наказу Міністерства фінансів України від 21.05.2018 року №519 «Про рішення акціонера публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»» змінено тип банку з публічного акціонерного товариства на приватне акціонерне товариство та затверджено нове найменування Банку: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (АТ КБ «Приватбанк») /а.с.42/. Як вбачається з відмітки в зазначеній заяві, відповідач отримала кредитну картку 28.07.2008 року /а.с.11/. Відповідно до п.п.6.5, 6.6 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язаний\~ погашати заборгованість по кредиту, процентах за його користування, по перевитратах кредитного ліміту, а також оплачувати\~ комісії на умовах,\~ передбачених договором. У випадку невиконання зобов'язань за договором, на вимогу кредитора виконати зобов'язання по поверненню кредиту /в тому числі простроченого кредиту і Овердрафту/, сплатити винагороду банку /а.с.16/. Згідно довідки про умови кредитування, за кредитне обслуговування сплачується щомісячна комісія в розмірі 1% на залишок заборгованості /а.с.12/. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, позивач вважає, що станом на 31.01.2018 року заборгованість по кредитному договору склала 14599,64 грн., з них: 502,61 грн. заборгованість за тілом кредиту, 8967,30 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 227,77 грн. заборгованість по комісії, 3968,64 грн. - заборгованість за пенею, 250 грн. штраф (фіксована частина), 683,32 грн. штраф (процентна складова). /а.с.45-47/. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.\~ Згідно з п.п.6.5, 6.6 Умов та правил надання банківських послуг, ст.ст.526, 1049, 1050, 1054 ЦК України позичальник зобовязаний належним чином виконувати взяті зобовязання, повернути кредит та сплатити проценти, в строки та в порядку, що встановлені договором. При цьому, відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не приступив до виконання\~ зобовязання, або не виконав його в строк, передбачений\~ договором. Так як відповідач не виконала зобовязання в строк, передбачений кредитним договором, то позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та комісією підлягають задоволенню. Що стосується вимог про стягнення відсотків за користування кредитом, суд приходить до наступного висновку. Ч.1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. При цьому, згідно з абзацом 2 ч.1 ст.1048 ЦК України, у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою, які є складовою Умов та правил надання банківських послуг, строк дії картки вказаний на лицьовій стороні карти (місяць та рік). Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення кредиту в повному обсязі не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (поле MONTH). Таким чином, кредитним договором сторони погодили строк виконання зобовязань за договором в повному обсязі, а отже і строк кредитування до останнього дня строку дії картки, тобто до останнього місяця, вказаного на платіжній картці (поле MONTH). Тому виходячи із аналізу абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України, після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Така позиція суду узгоджується з позицією [PERSON] Верховного Суду, висловленою у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, у пунктах 53-55. Як вбачається з заяви позичальника та наданої позивачем довідки, картка, яка була видана відповідачу за кредитним договором діяла до 05/12 (до 31 травня 2012 року). Тобто разом з закінченням строку дії картки закінчився строк кредитування та припинилось право позивача нараховувати відсотки за користування кредитом, а тому суд вважає, що в період з 01 червня 2012 року по 31 січня 2018 року відсотки нараховано без відповідних правових підстав, і тому позов в частині стягнення заборгованості за відсотками підлягає частковому задоволенню, а саме задоволенню в частині відсотків, нарахованих по 31 травня 2012 року включно в сумі 333,19 грн. (а.с.45-47), а в частині стягнення заборгованості за відсотками, які нараховані у період з 01 червня 2012 року по 31 січня 2018 року в сумі 8634,11 грн. позивачу слід відмовити. Щодо пені, суд прийшов до наступного висновку. Згідно довідки про умови кредитування, за несвоєчасне погашення заборгованості сплачується пеня, яка розраховується за формулою: Пеня = пеня(1) + пеня(2), де пеня(1) = базова процентна ставка за договором/30 нараховується за кожен день прострочки кредиту, пеня(2)= 1% від заборгованості, але не менше 10 грн. на місяць, нараховується 1 раз на місяць при наявності прострочки по кредиту або відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму більше 50 грн. /а.с.12/. Відповідач просила застосувати позовну давність до вимог про стягнення пені. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязаний його початок. Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (стаття 264 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Оскільки кредитним договором не встановлена збільшена позовна давність, то правовідносини за зазначеним договором в частині позовних вимог про стягнення пені регулюються, виходячи із спеціальної позовної давності, тривалість якої відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України складає один рік. Позивачем нарахована пеня, починаючи з 01.05.2009 року /а.с.45-47/. При цьому, останній платіж по погашенню заборгованості здійснено 31.07.2015 року, що підтверджує вчинення відповідачем дії, яка свідчить про визнання нею боргу. Разом з тим, позивач направив позовну заяву до суду 22.02.2018 року, про що свідчить відмітка на конверті /а.с.27/. Тому до позовних вимог в частині стягнення заборгованості за пенею слід застосувати позовну давність та задовольнити їх частково - в межах річного строку позовної давності (починаючи з 22.02.2017 року), що складає 550 грн. Така позиція суду узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України, висловленими у справах №6-3006цс15, 6-474цс16, відповідно до яких аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Щодо штрафу, то пунктом 8.6\~ Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що\~ при порушенні клієнтом строків платежів по\~ будь-якому\~ з грошових\~ зобов'язань, передбачених даним договором більш ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі\~ 500 грн.\~ плюс 5% від суми позову /а.с.16/. Позивачем нараховано штраф в сумі 250 грн. (фіксована частина) та 683,32 грн. (процентна складова) /а.с.45-47/. Разом з тим, суд вважає, що позивач помилився при розрахунку розміру штрафу в частині процентної складової, так як до складу заборгованості, від якої слід розрахувати 5% врахував відсотки, нараховані без відповідних правових підстав за період з 01 червня 2012 року по 31 січня 2018 року, а також пеню поза межами позовної давності. Тому процентна складова штрафу підлягає стягненню в розмірі 80,68 грн. (/502,61 грн. + 333,19 грн. + 550 грн. + 227,77 грн./ х 5%), а позов в частині стягнення штрафу частковому задоволенню. Таким чином, загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача, складає 1944,25 грн. (з них: заборгованість за тілом кредиту 502,61 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом 333,19 грн., заборгованість за пенею 550 грн., заборгованість за комісією 227,77 грн., штраф /фіксована частина/ - 250,00 грн.; штраф /процентна складова/ - 80,68 грн.). Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Посилання відповідача на пропуск строку позовної давності щодо заборгованості за кредитом в повному обсязі є помилковими, так як 31.07.2015 року трирічний строк позовної давності перервався, шляхом внесення платежу на погашення частини заборгованості за кредитом, який було здійснено відповідно до п.5.6 Умов та правил, згідно з яким Клієнт доручає Банку списувати з будь-якого рахунку Клієнта, відкритого в Банку, грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобовязань. При цьому наявність у відповідача рахунку «Скринька», з якого була здійснена транзакція 31.07.2015 року, відповідачем не заперечувалась.

Outcome: partial