Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

09.10.2014 року позивач звернулась до суду з позовом та просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на її користь 3000 гривень у відшкодування матеріальної шкоди, та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ. Свої вимоги мотивувала тим, що 23 квітня 2014 року по провулку Ванний в м. Одесі, [PERSON], керуючи автомобілем БМВ державний номер [NUMBER], порушив вимоги п. 12.1, 12.3 «Правил дорожнього руху України» не врахував дорожню обстановк, не обрав безпечну швидкість, не впорався з керуванням внаслідок чого виїхав за межі проїздної частини та скоїв наїзд на неї. Позивач стверджує, що внаслідок наїзду буди зіпсовані її речі, а саме: куртка, чоботи, сумка, штани, вартість яких становить 1000 гривень. Крім того вона перебувала в лікарні, де нею було витрачено 500 гривень на операцію та рентген руки, після чого їй був призначений курс лікування на який вона витратила 1500 гривень. Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила постановити рішення, відповідно до якого стягнути з відповідача матеріальну шкоду, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився про час дату та місце розгляду справи сповіщався належним чином, клопотань та заяв про відкладання розгляду справи суду не надав. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Відповідно до ст. 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Вислухавши позивача, дослідивши докази та матеріали справи, суд доходить до висновку про не можливість задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 23 квітня 2014 року по провулку Ванний в м. Одесі, [PERSON], керуючи автомобілем БМВ державний номер [NUMBER], порушив вимоги п. 12.1, 12.3 «Правил дорожнього руху України» не врахував дорожню обстановк, не обрав безпечну швидкість, не впорався з керуванням внаслідок чого виїхав за межі проїздної частини та скоїв наїзд на [PERSON] Вказана обставина встановлена постановою судді Київського районного суду м. Одеси по справі № 520/6477/14-п, якою [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу про адміністративні правопорушення України та накладено адміністративне стягнення у вигляд штрафу у сумі 425 гривень. Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановленим судовим рішенням у цивільній, господарській, або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особо. Суд вважає, доведеним той факт, що відповідачем [PERSON] порушено вимоги п.п. 12.1, 12.3 «Правил дорожнього руху України» Відповідно до статті 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Статтею 1188 названого Кодексу встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. У відповідності до пункту 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Також, в пункті 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Таким чином, з урахуванням викладених обставин та положень діючого в Україні законодавства, позивач має право вимагати від відповідача, з вини якого сталося ДТП, відшкодування шкоди, завданої позивачу у повному обсязі. Однак, при розгляді справи по суті позивачем не було надано жодних доказів на підтвердження понесених витрат, а саме: не надано оцінки та доказів наявності зіпсованих речей, не надано доказів призначеного лікування та чеків на купівлю ліків тощо. Суд не може прийняти до уваги у якості належних та допустимих доказів чеки на купівлю ліків, надані позивачем, так як вказані ліки, а саме - уролесан, лоперамид, корвалмент, раунатин, клотримазол, кардіомагніл, корвалтаб, адельфан та ін. є ліками від інших хвороб (діареї, підвищеного тиску тощо), що не пов'язані з травмою позивача. Доказів того, що вказані ліки були виписані саме позивачеві у судовому засіданні надано не було. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підтверджені, а тому позовну заяву необхідно залишити без задоволення.

Outcome: dismissed