Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

09 листопада 2017 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до міського комунального підприємства (далі МКП) «Очаківводоканал». Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 13 жовтня 2017 року наказом № 102-К його було звільнено з роботи з посади заступника директора МКП «Очаківводоканал» з підстав, передбачених п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку зі скороченням штату. Таке звільнення вважав незаконним, оскільки воно відбулося з грубим порушенням законодавства про працю. Так, його було звільнено лише через місяць після отримання ним попередження про наступне вивільнення. Крім того, йому не було запропоновано ряд інших вакантних посад, на яких працівники підприємства працюють за сумісництвом. Вважав, що через незаконне звільнення його було позбавлено права на працю, йому довелося вдаватися додаткових зусиль для організації нормального способу життя, а тому відповідачем йому заподіяно моральну шкоду. Посилаючись на викладене, просив поновити його на роботі на посаді заступника директора, стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 14 жовтня 2017 року по день ухвалення рішення суду, а також 5\~000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяних внаслідок порушення його трудових прав. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав у повному обсязі. При цьому додатково наголосив на відсутності згоди профкому підприємства на його звільнення як ще на одну підставу незаконності дій відповідача. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала,вважала вимоги позивача безпідставними, посилаючись на те, що [PERSON] було звільнено на законних підставах і у повній відповідності до чинних норм законодавства про працю. Так, 27 липня 2017 року інспектор з кадрів особисто ознайомив позивача з наказом про оптимізацію штатного розкладу МКП «Очаківводоканал» та ліквідацію посади заступника директора і попередив у присутності свідків про наступне вивільнення. [PERSON] відмовився підписати вказане попередження, про що було складено відповідні акти. Позивачеві було запропоновано декілька вакантних посад, однак він не надав згоду на переведення. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Як вбачається з копії трудової книжки (а. с. 6-8) позивач [PERSON] з 01 квітня 2016 року працював у відповідача на посаді заступника директора МКП «Очаківводоканал». З копії відповідного наказу № 102-к вбачається, що з 14 жовтня 2017 року позивача було звільнено з роботи у звязку зі скороченням штату згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України (а. с. 9). Вказаному наказу передував наказ № 90 від 27 липня 2017 року «Про оптимізацію штатного розкладу МКП «Очаківводоканал», яким, крім іншого, було вирішено ліквідувати посаду заступника директора цього підприємства (а. с. 22). Актами № 1 та № 2 від 27 липня 2017 року, складеними електрогазозварювальником [PERSON], юрисконсультом [PERSON] та бухгалтером [PERSON], підтверджується той факт, що 27 липня 2017 року о 14 годині в їхній присутності інспектор кадрів [PERSON] прочитала вголос позивачеві [PERSON] зміст наказу № 90 від 27 липня 2017 року «Про оптимізацію штатного розкладу МКП «Очаківводоканал», а о 14 годині 10 хвилин зміст попередження про наступне вивільнення у звязку з ліквідацією посади з 01 жовтня 2017 року. Позивач при цьому відмовився поставити підписи про своє ознайомлення із вказаними документами та відмовився отримати примірник попередження (а. с. 23, 24). Вказані обставини також підтвердила [PERSON], допитана в якості свідка у судовому засіданні. Крім того, копія попередження про наступне вивільнення 28 липня 2017 року надсилалася відповідачем як за місцем реєстрації, так і за місцем фактичного проживання позивача, що підтверджується відповідними рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а. с. 25). У зазначеному письмовому попередженні про наступне вивільнення позивачеві було повідомлено про відсутність рівнозначних посад до його кваліфікації, але вказано про наявність вакантних посад, зокрема, економіста, тракториста, сторожа, комірника, електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування, на які він міг би бути переведений за його згодою (а. с. 37). Посилання позивача на те, що йому не було запропоновано вакантні посади, на яких працівники підприємства працюють за сумісництвом, на увагу не заслуговують, оскільки така процедура не передбачена чинним законодавством України про працю. Також є неспроможними твердження [PERSON] про відсутність згоди профкому підприємства на його звільнення, оскільки цей факт спростований показаннями допитаного в судовому засіданні голови профкому МКП «Очаківводоканал» [PERSON], який підтвердив суду той факт, що позивач не є членом профкому вказаного підприємства. Проаналізувавши викладені вище обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження викладених ним обставин щодо незаконного звільнення, як і не доведено, що відповідачем було порушено норми чинного законодавства про працю під час процедури його звільнення. Оскільки рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON], оскільки судом не встановлено порушення відповідачем трудових прав позивача. У порядку, передбаченому ч. 6 ст. 141 ЦПК України, підлягає компенсації за рахунок держави судовий збір, від сплати якого при зверненні до суду із цим позовом позивач звільнений. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed