Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

07 лютого 2014 року позивачка звернулась до Іллічівського районного суду м. Маріуполя з позовом до [PERSON], в якому просила визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], за місцем проживання його матері. В обґрунтування позову зазначила, що 14.05.2010 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] В них народився син [PERSON], [INFO]. З 28.08.2013 року між сторонами фактично припинені шлюбні стосунки, не ведеться спільне господарство. В теперішній час дитина мешкає разом з відповідачем на підставі рішення Іллічівського райсуду м. Маріуполя від 16.10.2013 року, яким місце проживання дитини було визначено з батьком. Підставами для прийняття такого рішення була відсутність у неї офіційного працевлаштування. Умови проживання на той час за адресою: [ADDRESS], були задовільними. З метою усунення факторів, зазначених в рішенні суду, вона з 21.10.2013 року влаштувалась продавцем у ТОВ «АТБ-Маркет», де працює до теперішнього часу. Графік роботи дозволяє їй приділяти дитині достатньо часу, а заробітна плата - утримувати його. З 15.11.2013 року вона проживає у [ADDRESS] на підставі договору позики, при цьому має нотаріально посвідчену згоду власника квартири на проживання у ній дитини. Вона бажає, щоб син мешкав разом з нею, однак з відповідачем в позасудовому порядку вирішити це питання не вдалося. Дитина стала нервовою, часто плаче ночами і скаржиться на те, що тато його б'є. Разом з відповідачем мешкає інша жінка, яку він заставляє називати матір'ю. Незважаючи на те, що місце проживання дитини визначено разом з батьком, вона щоденно бачиться з сином, проте через відносини між сторонами це створює неприємні ситуації. Просила визначити місце проживання малолітнього [PERSON] за місцем проживання матері. У судовому засіданні позивачка повністю підтримала свої позовні вимоги з підстав, викладених позові, та пояснила, що дійсно вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого у 2010 році народився син [PERSON] До серпня 2013 року вони мешкали в будинку відповідача по [ADDRESS] в м. Маріуполі, після чого вона вимушена була піти. До цього спонукали відносини з відповідачем, який часто влаштовував скандали, іноді піднімав на неї руку, що відбувалось у присутності дитини. Син залишився проживати з батьком, оскільки він його не віддав. Рішенням суду від 16.10.2013 року встановлено місце проживання дитини з батьком, оскільки на той час вона не мала офіційної роботи та нормальних умов для проживання з дитиною. Між тим, з того часу вона зробила усе від неї залежне для створення усіх умов, щоб дитина могла жити з нею. Вона має постійне місце роботи, стабільний заробіток, мешкає у квартирі свого теперішнього чоловіка, який надав нотаріально посвідчену згоду на проживання в квартирі разом з нею малолітнього [PERSON]. Вважає, що на даний час немає перешкод для проживання разом зі своєю дитиною. До того ж останнім часом дитина стала нервова, неслухняна, скаржиться на те, що батько його б'є, не бажає повертатись до нього, коли останній його забирає. Вважає, що для нормального психологічного стану дитини, він має проживати з матір'ю. Просила позов задовольнити. Представник позивача - [PERSON] також позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти його задоволення, вважав доводи та посилання позивачки необґрунтованими. Пояснив, що він має усі необхідні умови для проживання з ним дитини. Він є власником 1/2 частини будинку по [ADDRESS], де з народження проживає його син. Позивачка надала договір позики, за яким отримала право на проживання у [ADDRESS], між тим це не означає, що зазначена квартира буде її постійним місцем проживання і власник квартири не вижене дитину у будь-який час. Крім того, зміна місця проживання може завдати йому психологічну травму. Позивачка має намір перевести дитину до іншого дитячого садка, що також не є позитивним для сина. З ним дитина поводить себе дуже спокійно, урівноважено, а нервується тільки з матір'ю. За період проживання у шлюбі позивачка погано ставилась до своїх обов'язків, не належним чином доглядала за дитиною, не займалась господарством. Коли дитині був один рік вона вийшла на роботу, часто йшла з дому, довгий час не поверталась. У серпні вона пішла і їх сімейні відносини закінчились. Просив відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача - [PERSON] позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради - Бартош Н.О., пояснила, що комісією з питань захисту прав дитини проводилось обстеження матеріально-побутових умов сім'ї позивачки та відповідача та встановлено, що у обох батьків малолітнього [PERSON] створені належні умови для проживання та повноцінного розвитку дитини. Враховуючи те, що виняткових обставин, при яких дитина може бути розлучена з матір'ю, не виявлено, комісія вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO] разом з матір'ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Просила позов задовольнити. Від представника третьої особи - Служби у справах дітей Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради, надійшов висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO], разом з матір'ю - [PERSON]. Суд, вислухавши сторони, представника Служби у справах дітей Іллічівської райадміністрації Маріупольської міськради, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визначення місця проживання дитини підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, у відповідності з вимогами ст. 212 ЦПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що сторони з 14.05.2010 року перебували у шлюбі та мешкали за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Іллічівського райсуду м. Маріуполя від 29.08.2013 року шлюб між ними було розірвано. (а.с. 23). [INFO] року у сторін народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області. (а.с. 22). З серпня 2013 року [PERSON] припинили шлюбні стосунки та не мешкають разом. Дитина [PERSON], [INFO], в теперішній час мешкає разом з батьком за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення Іллічівського райсуду м. Маріуполя від 16.10.2013 року, яким задоволено позовні вимоги [PERSON] про визначення місця проживання дитини. (а.с. 9-12). Це підтверджується також і довідками КСН «Лучистий» №163 від 28.08.2013 року та №16 від 16.05.2014 року. (а.с. 40, 145). Не погоджуючись з місцем проживання дитини, позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO] з нею за адресою: [ADDRESS]. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог суд приходить до наступного. Частина 8 статті 7 Сімейного Кодексу України встановлює, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 160, 161 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторонами створені належні матеріально-побутові умови для проживання та розвитку малолітньої дитини, а також для забезпечення її потреб, що підтверджується відповідними актами обстеження матеріально-побутових умов сім'ї (а.с. 36, 59, 87, 88). Позивачка [PERSON] з 21.10.2013 року працює продавцем у ТОВ «АТБ-Маркет», має стабільний дохід, розмір її заробітної плати за період з жовтня 2013 року по лютий 2014 року склав 8572,62 грн., графік роботи: з 08 години до 16 години у будні дні. (а.с. 63). За місцем роботи вона характеризується позитивно, за місцем проживання - позитивно, у зловживанні спиртними напоями та наркотичними засобами помічена не була, згідно характеристики завідуючої дошкільним навчальним закладом, який відвідує малолітня дитина, мати характеризується позитивно, вчасно приводить та забирає [PERSON], дитина завжди охайна. (а.с. 13, 14, 20, 121). 07.06.2014 року позивачка уклала шлюб з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського МУЮ в Донецькій області. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON]. (а.с. 143). На теперішній час [PERSON] проживає у [ADDRESS] без реєстрації. (а.с. 15). Зазначена квартира належить на праві приватної власності чоловіку позивачки - [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. (а.с. 103, 122-124). Також власник квартири дав згоду, що посвідчена нотаріально, на проживання [PERSON] разом з її малолітнім сином у належній йому квартирі. (а.с. 19). Відповідач [PERSON] працює у локомотивно-крановій службі залізничного цеху ПАТ «ММК ім. Ілліча» з 30.06.2006 року на посаді слюсаря по ремонту рухомого составу, з 29.11.2006 року на посаді помічника машиніста тепловозу, в серпні 2008 року був зарахований на курси складальника поїздів, які закінчив з відзнакою, та з лютого 2009 року працює помічником машиніста та за сумісництвом виконує функції складальника поїздів. У червні 2012 року був зарахований на курси машиніста тепловозу, які закінчив успішно у травні 2013 року. На даний момент очікує черговості вводу в штат машиніста тепловозу. За час роботи [PERSON] зарекомендував себе ініціативним, грамотним та дисциплінованим робітником, користується заслуженою повагою та авторитетом у колективі. (а.с. 37, 74). Розмір його заробітної плати за період з лютого 2013 року по липень 2013 року склав 29328,57 грн., за період з серпня 2013 року по січень 2014 року - 28368,39 грн. (а.с. 38, 72). [PERSON] мешкає у будинку, 1/2 частина якого належить йому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. (а.с. 44-46). За місцем проживання за адресою: [ADDRESS], відповідач характеризується позитивно, особливу увагу приділяє вихованню дитини, що підтверджується характеристиками від 28 серпня 2013 року та 21 лютого 2014 року, виданими головою КСН «Лучистий». (а.с. 39, 73). Згідно характеристики, наданої завідуючою дошкільним навчальним закладом, який відвідує малолітня дитина, батько також характеризується позитивно, вчасно приводить та забирає [PERSON], дитина завжди охайна, батько вчасно сплачує за дитячий садок. (а.с. 76). З акту №80 від 22.08.2013 року, складеному головою КСН «Лучистий» в присутності сусідів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та письмових пояснень останніх встановлено, що [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] з чоловіком [PERSON] і сином [PERSON] та характеризується як особа, яка мало приділяє уваги вихованню дитини, погано доглядає за сином, агресивно поводиться, неодноразово уходила з родини. В теперішній час [PERSON] проживає окремо від родини. (а.с. 41-43). Згідно з висновком Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини Іллічівської районної адміністрації від 14.05.2014 року №9, комісія вважає доцільним визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO] разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON], яка працює медсестрою у дитячій поліклініці №1, пояснила, що вона працювала на ділянці, до території якої відноситься будинок [ADDRESS] в м. Маріуполі. Працювати на посаді почала в той час, коли малолітньому [PERSON] було близько трьох місяців. Вона відвідувала цю родину вдома щомісяця. В будинку завжди було прибрано, антисанітарних умов не було. Вона оглядала дитину, який завжди був охайний та доглянутий. Щеплення до поліклініки приходила з дитиною робити матір. До вересня 2013 року вона бачила мати дитини, відповідач був там тільки один раз. Після цього періоду лікарняні листи видавались на батька. У грудні 2013 року батьку був виданий лікарняний у зв'язку із тим, що у дитини через недостатній догляд було запалення крайньої плоті. Вказані пояснення підтверджуються і наданими головним лікарем центру первинної медико-санітарної допомоги №1 відомостями, згідно яких догляд та спостереження за дитиною з народження і до жовтня 2013 року здійснювала мати [PERSON] (а.с. 64). Вирішуючи спір щодо місця проживання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], суд перш за все виходить з інтересів самої дитини. Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Слуханням справи не встановлено обставин, які б згідно положень ч.2 та ч.3 ст.161 СК України унеможливлювали передачу дитини для проживання з позивачкою, а так само з відповідачем. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно положень ст. 3 Міжнародної Конвенції про права дітей 20 листопада 1989 року, яка ратифікована України та набрала чинності 27 вересня 1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини від 20 листопада 1959 року проголошено принцип № 6, за яким дитина може бути розлучена з матір'ю лише у винятковій ситуації, тобто перевага у вихованні надається матері. Міжнародною Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, виходячи з рівності прав матері та батька у п. 1 ст. 9 проголошено право, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню за винятком випадків, коли таке розлучення є необхідним в найкращих інтересах дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Таким чином, суд приходить до переконання в тому, що побутові умови проживання сторін є рівнозначно задовільними, однак при цьому перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не може бути вирішальною умовою для передачі йому дитини. За результатами психологічної діагностики сім'ї [PERSON], проведеної про відним спеціалістом відділу соціальної роботи Орджонікідзевського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Маріупольської міської ради Со ловйовою А.О., було виявлено, що ступінь прихильності дитини на час проведення діагностичного дослідження у рівній мірі схилявся як до матері, так і до батька. Ди тина відчуває себе потрібною і необхідною для обох батьків. На момент проведення консультування дитини, психоемоційний стан хлопця був дещо пригнічений - він важко йшов на контакт, був недосить комунікабельним, виконував запропоновані завдання без бажання. Всі ці прояви є результатом впливу на дитину неоднозначних стосунків між батьками - спорів та невміння домовитись мирним шляхом. Прямих фактів налаштування дитини батьками один проти одного не виявлено. Але між батьками існує стійке негативне ставлення один до одного. Вплив батьків за лежить не тільки від самих батьків та рівня їх виховного потенціалу, але й від взаємо відносин одного з одним. (а.с. 84-85). При цьому суд не приймає до уваги пояснення як позивача, так і відповідача, які звинувачують один одного у недостатньому догляду за дитиною та застосування до нього фізичного впливу, оскільки сторонами на підтвердження своїх слів не надано належних доказів. Зазначену поведінку суд розцінює як непримириме ставлення батьків один до одного у зв'язку із виниклим спором про визначення місця проживання дитини. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], який є чоловіком позивачки та [PERSON], яка є матір'ю чоловіка, дали позитивну оцінку [PERSON] у її ставленні до дитини. Так само позитивно охарактеризували відповідача у ставленні до сина і допитані судом свідки [PERSON], яка є співмешканкою відповідача, та [PERSON], який є його братом. Приймаючи до уваги вік дитини та виключні обставини спору, встановлені у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що в інтересах дитини, для забезпечення її гармонійного повноцінного розвитку, необхідного виховання, вона повинна проживати разом з матір'ю. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в інтересах дитини з метою забезпечення їй належного батьківського піклування, створення необхідних умов для сімейного виховання, вірним буде визначити її місце проживання саме з [PERSON], що не є перешкодою [PERSON] у спілкуванні його з дитиною та участі у її вихованні. На підставі викладеного та

Outcome: approved