Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

08.05.2019р. [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивувала тим, що подружнє життя з відповідачем не склалось, в основному через відсутність взаєморозуміння та сварки, тому у 2004р. припинили подружні стосунки, проживають окремо, сім`я розпалась, що подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, просила розірвати шлюб. В суді [PERSON] позов підтримала, також пояснила, що подружнє життя з відповідачем не склалось, він не поважав її як дружину, зловживав алкогольними напоями, вони часто сварились, інше, тому припинили подружні стосунки, понад п`ятнадцять років спільно не проживають, вона втратила до відповідача добрі почуття, має іншого чоловіка з яким перебуває у фактичних шлюбних стосунках, що подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, настоює на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, 08.07.2019р. подав заяву, у якій не заперечив щодо розірвання шлюбу з позивачкою, просив про розгляд справи у його відсутності (а.с.20-22). Заслухавши позивачку, вивчивши матеріали справи, суд задоволює позов. Із пояснень позивачки, із долученого до справи свідоцтва про шлюб та копії свідоцтва про народження (а.с. 6, 7) убачається, що сторони в шлюбі з 16.10.1982р., мають сина [PERSON] , 1984р.н., понад п`ятнадцять років спільно не проживають і не підтримують подружні стосунки. З пояснень в суді [PERSON] також видно, що вона настоює на розірванні шлюбу, мотивуючи тим, що не любить відповідача, має іншого чоловіка з яким перебуває у фактичних шлюбних стосунках, що подальше збереження шлюбу є недоцільним та суперечить її інтересам. Відповідач [PERSON] , як убачається із його заяви до суду від 08.07.2019р., теж просить про розірвання шлюбу з позивачкою. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Ураховуючи вищенаведене та інші фактичні взаємини подружжя [PERSON] , що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також той факт, що примушування сторін до збереження шлюбних відносин суперечить їх інтересам та порушуватиме їх права на особисту свободу, суд задоволює позов.

Outcome: approved