Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-13 00:00:00

08.10.2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , за участі третьої особи Крюківського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), в якій просив припинити стягнення з нього аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , на користь матері [PERSON] , оскільки на теперішній час дитина не проживає з матір`ю. [PERSON] просив стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи із дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на підставі виконавчого листа №2-971, виданого 24.04.2009 року, на виконання рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13.04.2009 року, з [PERSON] стягуються аліменти на користь відповідача [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку платника аліментів. До лютого 2018 року дитина [PERSON] проживала з матір`ю [PERSON] , тому і аліменти він сплачував добросовісно. В лютому 2018 року дитина [PERSON] переїхала проживати до нього та з того часу перебуває на повному його утриманні. Але при цьому відповідач [PERSON] на підставі судового рішення продовжує отримувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, незважаючи на те, що дитина з нею вже не проживає. По теперішній час з пенсії [PERSON] який є інвалідом ІІ групи, відраховуються аліменти на користь [PERSON] , які вона використовує на власні потреби. Мати [PERSON] не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, також відмовляється повернути сплачені їй аліменти. Тому [PERSON] звернувся до суду з позовом за захистом права дитини на утримання батьками. Просив припинити стягнення з нього аліментів за рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука, за яким на користь [PERSON] з нього стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. А також просив стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи із дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02.11.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Від його представника адвоката Матяша О.О. надійшла заява, в якій просив розглянути справу у його та позивача відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Проте [PERSON] не повідомила причини неявки, не зверталася до суду із заявою про відкладення розгляду справи. Третя особа Крюківський відділ державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) в судове засідання свого представника не направив, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Згідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. В установлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надала, тому відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Частиною 1 статті 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно дослідивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ст.2 ЦПК України). Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 квітня 2009 року по справі №2-971/2009, стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.03.2009 року і до досягнення дитиною повноліття. Зі змісту рішення суду вбачається, що задовольняючи вказаний позов, суд виходив з того, що дитина проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. 24 квітня 2009 року на виконання рішення суду був виданий виконавчий лист, який знаходиться на примусовому виконанні в Крюківському відділі державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми). Відповідно до довідки розрахунку позивач [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів за період з травня 2020 року по серпень 2020 року в сумі 134,43 грн. щомісячно відповідно до довідки державного виконавчого Крюківського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчук Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Шлюєвої А. Відповідно до ч.2, ч.3 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. З лютого 2018 року дитина [PERSON] за згодою батьків та самостійно визначила своє місце проживання з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де і зареєстрована з 28.08.2020 року. Даний факт підтверджується актом №404 обстеження умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , затвердженим начальником служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 05.10.2020 року, а також довідкою Відділу ведення Реєстру територіальної громади Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 28.08.2020 року №21812. У частині першій статті 10 СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч.2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Згідно з ч.2 ст.188 Сімейного кодексу України, батьки можуть бути звільнені від зобов`язання утримувати дитину тільки за рішенням суду. Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь-які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів. Відповідно до п. 17 Постанови № 3 ПВСУ від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. З аналізу вказаних статей вбачається, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, не витрачає отримувані аліменти на дитину, або ж у випадку, коли дитина з певного часу перебуває на утриманні іншого з батьків, з якого вже стягуються аліменти. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів. Стягнення на даний час аліментів із позивача свідчить про порушення його майнових прав та інтересів та інтересів дитини, оскільки саме позивач має право розпоряджатися аліментами, які стягуються на утримання дитини, що з лютого 2018 року проживає з ним. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 4 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що неповнолітня дитина [PERSON] , яка досягла віку 14 років, визначила своє місце проживання з батьком, який несе витрати на її утримання, та окрім цього сплачує ще на користь матері [PERSON] аліменти за рішенням суду, суд приходить до висновку, що відпали підстави для стягнення з батька [PERSON] аліментів на користь матері [PERSON] на утримання дитини, а тому вважає за необхідне припинити стягнення з позивача аліментів на утримання дитини [PERSON] . Стосовно вимоги про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] на утримання доньки [PERSON] суд зазначає наступне. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Враховуючи, що дитина проживає з батьком і перебуває на його утриманні, а мати проживає окремо, проте добровільно не надає матеріальної допомоги на її утримання, хоча є особою працездатного віку, даних про наявність у неї інших утриманців суду не надано, до суду вона не з`явилася, іншого не довела, відзиву на позов не надала, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню на утримання дитини, суд враховує вимоги ст.ст. 183, 184 Сімейного кодексу України, визнання позову відповідачем, та приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , щомісяця в розмірі 1/4 частини від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини, що відповідає роз`ясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Відповідно до ст.430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах місячного платежу. За таких обставин позов [PERSON] про припинення стягнення аліментів на утримання дитини на користь матері та стягнення аліментів на утримання дитини на користь батька - підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved