Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

09 березня 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «ТехНова» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання в сумі 2089 грн. 05 коп., що виникла за період з 01.01.2010 року по 01.12.2012 року. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив застосувати строк позовної давності, так як позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за 2010 рік після спливу строку позовної давності, у нього відсутні за той час квитанції про оплату, у звязку з чим він не може довести перед судом відсутності боргу. Крім того, відповідач посилається на невірне нарахування позивачем плати за послуги з теплопостачання за той період, коли лічильник теплової енергії знаходився на повірці. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «ТехНова» надає населенню м. Чернігова послуги з теплопостачання у вигляді гарячого водопостачання і центрального опалення. Відповідач є власником квартири [ADDRESS] (а/с 6) Відповідно до ст.ст. 68, 162 Житлового кодексу України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідач зобовязаний своєчасно сплачувати за спожиті послуги. Згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Крім того, п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, визначено, що розрахунковим періодом для оплати відповідних послуг є календарний місяць, а плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до ч. 4 ст. 319, ст. 322 Цивільного кодексу України, власність зобовязує, а власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивач у своїй позовній заяві зазначає, що відповідач за послуги з теплопостачання своєчасно та в повному обсязі не розраховувався, у звязку з чим за період з 01.01.2010 року по 01.12.2012 року виникла заборгованість в сумі 2089 грн. 05 коп. Проте, з розрахунку, наданого позивачем до позовної заяви вбачається, що борги за послуги з теплопостачання були нараховані у 2010 році, зокрема, останній несплачений рахунок мав місце у грудні 2010 року, тобто упродовж 2011 та 2012 років відповідач своєчасно сплачував рахунки, виставлені позивачем і за цей період боргів немає (а/с 5). На запитання суду щодо правових підстав зазначення періоду заборгованості з 01.01.2010 року по 01.12.2012 року, адже заборгованість згідно розрахунку мала місце лише у 2010 році, представник позивача не змогла пояснити причин зазначення періоду по 01.12.2012 року, оскільки по нарахуваннях у 2011-2012 роках відповідач заборгованості не мав. 03 січня 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю фірма ТехНова звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за послуги з теплопостачання. 14 січня 2013 року Деснянським районним судом м. Чернігова було винесено судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю фірма ТехНова 2412 грн. 97 коп. заборгованості. В листі-розрахунку по особовому рахунку №8491 зазначено, що стягнута згідно судового наказу заборгованість виникла за період з 01.01.2010 року по 01.12.2012 року, хоча з розрахунку видно, що несплата по рахунках була лише у 2010 році і несплати по рахунках, виставлених за поточні нарахування упродовж 2011-2012 роках, відповідач не допускав. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 березня 2013 року судовий наказ № 2-н/750/37/13 (750/53/13-ц) від 14.01.2013 року по справі за заявою про скасування судового наказу у справі за заявою ТОВ Фірма ТехНова про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості по оплаті за послуги з теплопостачання скасовано (а/с 7). Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права чи інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якого заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4\~ст. 267 ЦК України). Відповідно до ч. 1, 5\~ст. 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Статтею 257 ЦК України\~встановлена загальна позовна давність - три роки. Враховуючи те, що строк позовної давності для звернення 09.03.2016 року до суду за захистом цивільного права позивача за боргами, що виникли згідно розрахунку у 2010 році, сплив, а відповідач подав заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, а тому\~ позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed