Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

08 листопада 2016 року [PERSON] - представник позивача звернувся до суду із позовом, відповідно до вимог якого, просить стягувати аліменти із відповідача на користь [PERSON] на утримання малолітньої дочки [PERSON], 20.05.2003р.н. у частці в розмірі 1/4 від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно і до досягнення дитиною повноліття; просить стягувати аліменти із відповідача на користь [PERSON] на утримання повнолітньої дочки [PERSON]-І.А., 09.07.1997р.н. у частці в розмірі 1/4 від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно і до закінчення нею навчання, 01.07.2017 року. В обґрунтування позову посилається на те, що 28.09.1996 року між позивачкою та відповідачем було зареєстровано шлюб Лопатинською селищною радою Радехівського району Львівської області. Під час перебування у шлюбі із відповідачем, у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON] та дочка [PERSON], які проживають разом із позивачкою. Додатково, враховуючи значні вітчизняні інфляційні та девальваційні процеси, зазначає, що на утримання малолітньої дочки [PERSON] необхідно виділяти значні дедалі більші грошові кошти, які витрачаються на одяг, харчування, медичні препарати, медичні послуги, транспорт тощо. А з огляду на те, що стан здоровя [PERSON] не можна назвати абсолютно задовільним (періодично у неї виникають різноманітні захворювання), то чимало коштів позивачкою витрачається і на її лікування також. Крім цього, повнолітня дочка [PERSON], здобуває вищу освіту, навчається на III-курсі у Товаристві з обмеженою відповідальністю Медичний коледж «Монада» на денній та платній формі навчання. При цьому, щомісяця потрібні кошти лише на оплату навчання (освітніх послуг) дитини, які складають приблизно 1500,00грн., а навчання триватиме аж до липня 2017 року. Відповідач всупереч численним проханням позивача протягом останнього доволі тривалого часу перестав належним чином виконувати свій батьківський обов'язок по утриманню малолітньої дитини, не надає належної та достатньої матеріальної підтримки, а також ухиляється і від виконання свого обов'язку щодо утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Враховуючи задовільний стан здоров'я відповідача, його стабільне та достатнє матеріальне становище та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, відсутність інших утриманців, сторона позивача вважає, що розмір аліментів на утримання малолітньої дитини, а також повнолітньої дитини, що продовжує навчання, повинен становити 1/4 від розміру заробітку (доходу) відповідача - на кожну дитину відповідно, від так з неможливістю врегулювати спірні правовідносини в позасудовому порядку позивач не вбачає іншого дієвого виходу із ситуації, що наразі склалася, тому змушена була звернутись до суду з даним позовом з метою захисту порушеного майнового права дітей. У судове засідання представник позивачки не зявився, надавши в адресу суду письмову заяву, просить розглядати справу без його участі та на підставі наявних доказів. На винесення заочного рішення не заперечує (а.с.25). Відповідач у судове засідання неодноразово не зявлявся, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Про причини, що унеможливили його прибуття до суду, не повідомив. Із врахуванням наведеного, на підставі ч.4 ст.169 та ч.2 ст.197 ЦПК України розгляд справи проведено без участі сторін і застосування технічних засобів фіксації судового засідання та на підставі представлених суду доказів. Відповідно до положень ст.ст.11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. На підставі ст.ст.10,60,61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Дослідивши подані представником позивача заяви, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Так, судом встановлено, що під час перебування сторін у шлюбі у них 20 травня 2003 року народилася дочка [PERSON] (а.с.4), а 09 липня 1997 року народилася дочка [PERSON] (а.с.5), які проживають із позивачкою та перебувають на її утриманні(а.с.1). Із довідки №684 від 21.10.2016 року вбачається, що [PERSON], навчається на III-курсі у Товаристві з обмеженою відповідальністю Медичний коледж «Монада» на денній та платній формі навчання, з 01.09.2014 року і закінчує такий заклад 01.07.2017 року (а.с.7). Згідно частин 1-3 статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Змістом статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому вказаний обовязок утримання дитини покладений на обох батьків та є однаковим для них обох. У п.20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року Про застосування окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів Верховний Суд України розяснив, що обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але не менше 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відтак, за змістом ст.ст.198,199 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які продовжують навчання та, відповідно потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За змістом ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 Сімейного кодексу України, а саме: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Як вбачається із позовної заяви (а.с.2), [PERSON] працює за трудовим договором і перебуває з певним підприємством, установою чи організацією в трудових правовідносинах, а відтак, має регулярний та немінливий дохід. Виходячи з норм вказаних статтей, приймаючи до уваги, що малолітня дитина та повнолітня дитина позивачки проживають разом із останньою та перебувають на повному її матеріальному утриманні і домовленості між нею та відповідачем про способи виконання обовязку утримувати дітей не досягнуто, суд вважає вимогу позивачки про стягнення із відповідача аліментів на утримання дочки [PERSON] та [PERSON] правомірною. Піддавши аналізу матеріали справи, суд приходить до висновку, що стан здоровя [PERSON] та [PERSON] задовільний, їм не заподіяне каліцтво та джерел самостійного доходу вони не мають. Окрім цього, суд вважає, що і у відповідача стан здоровя, задовільний. Дані обставини судом враховані при визначенні розміру аліментів. Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене та рекомендації, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, від так підлягають до задоволення. У відповідності до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, слід зауважити, що при наявності у позивачки доказів про одержання відповідачем доходів у більшому розмірі, а також документального підтвердження додаткових витрат на особливі потреби дитини, вона не позбавлена у майбутньому заявити вимогу про збільшення розміру аліментів. Також, у свою чергу, при наявності у відповідача доказів щодо погіршення стану його здоровя, а також документального підтвердження зміни свого матеріального становища, він не позбавлений у майбутньому заявити вимогу про зменшення розміру аліментів. У відповідності із вимогами ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне із відповідача стягнути судові витрати.

Outcome: approved