Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

08 січня 2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] , місце проживання якої: [ADDRESS] , ІПН [NUMBER] , до [PERSON] , місце проживання якого: [ADDRESS] , [PERSON] , місце проживання якої: [ADDRESS] , [PERSON] , останнє відоме місце проживання якої: [ADDRESS] , про визнання права власності за позивачем на земельну ділянку. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивач є власником житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] . За договором купівлі-продажу біржового контракту № 243-Н від 10 серпня 2001 року позивач набув право власності на житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] . Відповідачі по справі є продавцями вказаної нерухомості, а земельна ділянка була приватизована ними. При укладанні договору купівлі-продажу житлового будинку відповідачі передали позивачу державний акт на право приватної власності на землю від 02 серпня 2001 року. Просить позов задовольнити. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 04 лютого 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання на 09 годину 00 хвилин 02 березня 2020 року та визначено відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву з одночасним надісланням копії відзиву відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України позивачу. Також цією ж ухвалою відносно відповідача [PERSON] було відмовлено у відкритті, оскільки останній помер. Позивач до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином: відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою, зазначеною позивачем у позовній заяві. Представником позивача подано на адресу суду заяву, в якій він просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Повідомлені належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання відповідачі до судового засідання також не з`явилися. Ними подано до суду заяву та лист (телефонограма), в яких вони просять розглянути справу за їх відсутності, щодо задоволення позову не заперечують. При таких обставинах суд вважає за можливе розглянути дану справу під час відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 01 березня 2010 року (а.с.10) визнано дійсним біржевий контракт № 243-Н (договір купівлі-продажу) від 10 серпня 2001 року оформлений в Артемівському філіалі Донецької товарної біржи, за яким [PERSON] придбала житловий будинок [ADDRESS] , що також підтверджується копією біржевого контракту (а.с.8-9) та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09 жовтня 2019 року (а.с.11). Згідно копії державного акту на право приватної власності на землю від 02 серпня 2001 року, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,076 гектарів в межах згідно з планом. Землю передано для обслуговування житлового будинку і господарських споруд та вона розташована на території Часівярської міської ради, [ADDRESS] . Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Перехід права власності на земельну ділянку при переході права власності на будівлю або споруду, які розташовані на ній, визначається на підставі цивільно-правових угод (частина перша статті 120 ЗК України). Встановлено, що при переході права власності на житловим будинок, питання щодо набуття позивачем права власності на земельну ділянку, яка призначена для обслуговування житлового будинку не вирішувалось. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі № 6-253цс16, за змістом статті 377 ЦК України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Згідно статті 120 ЗК України, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Враховуючи, вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач набувши право власності на житловий будинок на підставі рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області, набула також і право власності на земельну ділянку площею 0,076 гектарів в межах згідно з планом. Землю передано для обслуговування житлового будинку і господарських споруд та вона розташована на території Часівярської міської ради, [ADDRESS] , яку було надано відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю від 02 серпня 2001 року.

Outcome: approved