Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

07 серпня 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом та просить суд ухвалити рішення, яким скасувати державну реєстрацію права власності на земельні ділянки: кадастровий номер 5923580300:01:002:0090, площею 1,8938 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (реєстраційний номер 1128583459235); кадастровий номер 5923580300:01:002:0515, площею 0,2758 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (реєстраційний номер 1128555959235); визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] , на земельні ділянки: кадастровий номер 5923580300:01:002:0090, площею 1,8938 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; кадастровий номер 5923580300:01:002:0515, площею 0,2758 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позовна заява обгрунтована тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Після смерті спадкодавця, відкрилася спадщина до складу якої входять земельні ділянки, які [PERSON] успадкувала після своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] . У зв`язку з тим, що свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім`я [PERSON] , матері позивача, були видані 21.10.2019, тобто після смерті останньої, нотаріусом було відмовлено у вчинені даної нотаріальної дії. Захистити своє право в інший спосіб, крім звернення до суду з даним позовом, позивач не має можливості. У зв`язку з цим у [PERSON] виникла необхідність звернутися до суду. У підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, але надала до суду заяву, у якій просить розгляд даної справи провести без її участі, заявлені вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Представник Вільшанської сільської ради Недригайлівського району Сумської області, відповідача по справі, направив до суду заяву, у якій просив розгляд справи провести без участі представника, позовні вимоги визнав повністю (а.с. 54). У підготовче судове засідання відповідач приватний нотаріус Недригайлівського районного нотаріального округу Юрченко А.М. не з`явилася, але надала до суду заяву, у якій просить розгляд справи провести без її участі. Крім того відповідач надала відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки було видано представнику спадкоємиці [PERSON] на підставі довіреності посвідченої приватним нотаріусом Недригайлівського районного нотаріального округу Юрченко А.М. 19.02.2019 № 537. При видачі свідоцтва про право на спадщину дійсність довіреності було перевірено, згідно даних Єдиного реєстру довіреностей, довіреність була чинною, не була відмінена чи скасована. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України справу розглянуто за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що після смерті [INFO] [PERSON] (а.с. 7), матері позивача, відкрилась спадщина, до складу якої входять земельні ділянки кадастровий номер 5923580300:01:002:0090, площею 1,8938 га; кадастровий номер 5923580300:01:002:0515, площею 0,2758 га, які остання успадкувала після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки протягом шести місяців з дня відкриття спадщини звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Нормами статей 1216, 1217, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину врегульовано статтею 1301 ЦК України, якою передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. У постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 зроблено висновок, що у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо. Отже, вимога про скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки задоволенню не підлягає, оскільки [PERSON] є законною спадкоємицею, яка мала право на спадкування за заповітом та набула право власності на дані земельні ділянки. У свою чергу, позивач [PERSON] прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON] шляхом своєчасної подачі заяви про прийняття спадщини до приватного нотаріуса. Інші спадкоємці за законом, чоловік померлої - [PERSON] та син померлої - [PERSON] , відмовилися від прийняття спадщини на користь [PERSON] (а.с. 8). Позивач зверталася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки: кадастровий номер 5923580300:01:002:0090, площею 1,8938 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (реєстраційний номер 1128583459235); кадастровий номер 5923580300:01:002:0515, площею 0,2758 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (реєстраційний номер 1128555959235), але нотаріусом позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки було видано після смерті [PERSON] , 21 жовтня 2019 року за реєстровими №2680, №2681, представнику спадкоємиці [PERSON] на підставі довіреності посвідченої 19 лютого 2019 року № 537(а.с.8,9,10). Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] , оскільки рішення суду в такому разі буде підставою для належного оформлення за нею права власності на земельні ділянки. Вимога про стягнення судових витрат позивачем не заявлена. На підставі викладеного,

Outcome: partial