Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

09 березня 2016 року Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» (далі позивач) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) з вимогою про відшкодування збитків в порядку регресу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 13 січня 2014 року між позивачем та Сумською торгово-промисловою палатою було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № АЗ-034/000/140000002, за яким було застраховано транспортний засіб «Mercedes» державний номерний знак «ВМ 0550 ВА». 18 лютого 2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля та автомобіля «Suzuki» державний номерний знак «СВ 1522 АМ» під керуванням відповідача. Позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування шляхом оплати вартості ремонту пошкодженого автомобіля в розмірі 84138 грн. 30 коп. (вісімдесят чотири тисячі сто тридцять вісім гривень 30 копійок). Відповідно до постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 20 березня 2014 року винним в дорожньо-транспортній пригоді визнано [PERSON] Оскільки, цивільно-правова відповідальність відповідача як власника транспортного засобу була забезпечена за полісом № АВ/6342904 в ПрАТ «СК»Альфа Страхування», останнє відшкодувало позивачу завдані відповідачем збитки з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та франшизи відповідно до ліміту в розмірі 50000 гривень 00 копійок (пятдесяти тисяч гривень 00 копійок). У звязку з чим, позивач просить стягнути з відповідача суму в розмірі 34138 грн. 30 коп. (тридцять чотири тисячі сто тридцять вісім гривень 30 копійок), яка становить різницю між фактично завданими збитками та страховим відшкодуванням та судовий збір в розмірі 1378 грн. 00 коп. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень 00 копійка). Представник позивача в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що дійсно він є винним в дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася та не заперечує про відшкодування ним збитків в розмірі 34138 грн. 30 коп. (тридцять чотири тисячі сто тридцять вісім гривень 30 копійок). Проте вважає, оскільки йому претензію про добровільне відшкодування збитків не надсилали в задоволенні позову необхідно відмовити, а питання про відшкодування збитків він може вирішити в досудовому порядку без наявності судового рішення. Судом встановлено такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 18 лютого 2014 року о 17 годині 20 хвилин в м. Києві на Броварському проспекті сталась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Suzuki» державний номерний знак «СВ 1522 АМ» під керуванням [PERSON] та автомобіля «Mercedes» державний номерний знак «ВМ 0550 ВА», під керуванням [PERSON], що належить Сумській торгово-промисловій палаті. Винним в дорожньо-транспортній пригоді є відповідач, що підтверджується постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 березня 2014 року (а.с.18), відповідно до якої вказана дорожньо транспортна пригода сталася внаслідок порушення відповідачем пункту 13.1 Правил дорожнього руху України, чим останній скоїв адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди застрахованому транспортному засобу «Mercedes» державний номерний знак «ВМ 0550 ВА» було завдано механічних ушкоджень, що підтверджується довідкою ДАІ про перелік пошкоджень (а.с.15). Згідно із автотоварознавчими дослідженнями № 225 від 26 лютого 2014 року (а.с.25-43) та № 225/1 від 11 серпня 2014 року (а.с.50-68) розмір матеріального збитку завданого власнику автомобіля [NUMBER]» склав 85337 грн. 24 коп. (вісімдесят пять тисяч триста тридцять сім гривень 24 копійки). 13 січня 2014 року між позивачем та Сумською торгово-промисловою палатою було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № АЗ-034/000/140000002 (а.с.6-14). Відповідно до умов даного договору позивачем було застраховано транспортний засіб «Mercedes»державний номерний знак «ВМ 0550 ВА». У звязку із дорожньо-транспортною пригодою, поданою заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.22), у позивача настав обовязок здійснити виплату страхового відшкодування, який ним був виконаний відповідно до умов укладеного договору та було здійснено виплату страхового відшкодування на користь Сумської торгово-промислової палати в розмірі 84138 грн. 30 коп. (вісімдесят чотири тисячі сто тридцять вісім гривень 30 копійок), що підтверджується платіжними дорученнями № 2445 від 18 березня 2014 року (а.с.23) та № 2789 від 26 серпня 2014 року (а.с.48). Цивільно-правова відповідальність відповідача як власника транспортного засобу «Suzuki» державний номерний знак «СВ 1522 АМ» була забезпечена за полісом № АВ/6342904 в ПрАТ «СК»Альфа Страхування» (а.с.76). Так, ПрАТ «СК»Альфа Страхування» відшкодувало позивачу завдані відповідачем збитки з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та франшизи відповідно до ліміту в розмірі 50000 гривень 00 копійок (пятдесяти тисяч гривень 00 копійок). Різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 34138 грн. 30 коп. (тридцять чотири тисячі сто тридцять вісім гривень 30 копійок). З встановленого випливають наступні висновки. Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» від 7 березня 1996 року № 85/96-ВР (далі Закон від 7 березня 1996 року № 85/96-ВР) страхування -\~\~це вид цивільно-правових відносин щодо\~\~захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За змістом\~статті 993 Цивільного кодексу України (далі ЦК)\~та статті 27 Закону від 7 березня 1996 року № 85/96-ВР до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно зі\~статті 1194 ЦК\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана\~\~оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Статтями 15, 16, 20 ЦК та статтями 3, 4 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК) передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення. За положенням статті 4 ЦПК, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, що є необхідним втіленням права на справедливий суд та права на ефективний засіб юридичного захисту, які передбачені статтями 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Звертаючись до суду з позовом, особа повинна визначити такий спосіб захисту порушених цивільних прав, який призведе до реального їх поновлення. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено в частині другій\~статті 16 ЦК. Зі змісту наведених норм права можна зробити висновок про те, що страховик, який виплатив страхове відшкодування\~має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, у тому числі й\~право вимоги до винної особи\~про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування. У звязку із наведеним не заслуговують на увагу доводи відповідача про необхідність відмови в задоволенні позову, оскільки він може в досудовому порядку вирішити вказане питання. При цьому суд звертає увагу, що обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Тому, оскільки судом встановлено, що винним в дорожньо-транспортній пригоді є відповідач та факт сплати суми страхового відшкодування позивачем підтверджується матеріалами справи, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно із статтями 10, 60 ЦПК кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов'язані з тими обставинами, які підтверджують вину відповідача у заподіянні шкоди застрахованому автомобілю і понесеними, у звязку із цим, фактичними витратами позивачем. В свою чергу, відповідачем не надано в судове засідання доказів, які б були підставою для відмови в задоволенні позову. Відповідно до статті 88 ЦПК підлягають стягненню з відповідача судові витрати понесені позивачем і документально підтвердженні. Згідно із платіжним дорученням № 45378 від 19 лютого 2016 року (а.с.5) позивачем було сплачено 1378 грн. 00 коп. (одну тисячу триста сімдесят вісім гривень 00 копійку) судового збору, який підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved