Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

09 лютого 2021 року позивач звернулася до суду з цим позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою Світланою Володимирівною був вчинений виконавчий напис, в якому пропонувалося звернути стягнення на квартиру за адресою [ADDRESS] , в рахунок стягнення заборгованості за період 08 серпня 2006 року по 24 вересня 2013 року у розмірі 143 582,98 грн. Позивач вважає вказаний виконавчий напис незаконним, оскільки: 1) відсутні докази безспірності грошового зобов`язання; 2) банк пропустив строк позовної давності подаючи заяву до нотаріуса; 3) відсутні докази її повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки; 4) банк вже стягнув заборгованість з основного позичальника, а тому, на думку позивача, не має права звертати стягнення на предмет іпотеки. З наведених вище підстав просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса. Ухвалою суду від 10 лютого 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву, призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 20 квітня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи у судовому засіданні по суті. Відповідач у письмовому відзиві позов заперечив та просив суд відмовити у його задоволенні. Також зробив заяву про застосування строку позовної давності. Сторони у судове засідання не прибули. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з таких підстав. Судом встановлено, що 08 серпня 2006 року між Акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №943/06-ф, за умовами якого останній отримав кредиту у формі невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 25 000,00 доларів США, з терміном користування до 29 липня 2016 року (а.с.29-64). Відповідач - Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» є правонаступником Акціонерного товариства «Індустріально-експортний банк», що сторонами не заперечується. На забезпечення виконання зобов`язань за вищенаведеним кредитним договором, 08 липня 2006 року між банком та [PERSON] був укладений договір іпотеки №943/06-фз, згідно з яким остання передала в іпотеку квартиру за адресою [ADDRESS] . У п.5.4 договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (а.с.65-69). Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 травня 2016 року у цивільній справі №161/1230/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до [PERSON] , третя особа [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості, стягнуто із [PERSON] на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» 10 984,18 доларів США заборгованості за кредитним договором № 943/06-ф від 08 серпня 2006 року, з яких: тіло кредиту - 3 283,67 доларів США, прострочене тіло кредиту - 7 700,51 доларів США, та пеня - 65 638,69 гривень (а.с.10-12). Як слідує з матеріалів справи, 05 квітня 2013 року банк направив позичальнику [PERSON] вимогу про дострокове погашення заборгованості, яка отримана ним поштою 11 квітня 2013 року (а.с.70-72). Також, в порядку ст.35 Закону України «Про іпотеку» 20 червня 2013 року банк направив позивачу та основному боржнику [PERSON] іпотечне повідомлення, в якому вказував про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вимог банку про повне погашення боргу (а.с.73-81). 10 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою Світланою Володимирівною був вчинений виконавчий напис, в якому пропонувалося звернути стягнення на квартиру за адресою [ADDRESS] , в рахунок стягнення заборгованості за період 08 серпня 2006 року по 24 вересня 2013 року у розмірі 143 582,98 грн. Виконавчий напис зареєстрований за №9564 (а.с.8). Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Частинами першою та четвертою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Отже, іпотекодавець вправі задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом видачі нотаріусом виконавчого напису, є одним із позасудових спосіб задоволення іпотекодержателем своїх вимог, які сторони також прямо передбачили у п.5.4 іпотечного договору. У частині першій статті 35 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Вказане положення закону відповідачем було повністю виконано, адже він у червні 2013 року звернувся до позивача та основного боржника із вимогою письмову вимогу про усунення порушень кредитного договору, а саме повного погашення заборгованості за ним. Ці вимоги були надіслані цінним листом з описом вкладення за адресою позивача та основного боржника. Наявність доказів вручення такого повідомлення боржнику або майновому поручителю, чинним законодавством не передбачено, а тому доводи позивача в цій частині суд відхиляє. У пункті 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, (в редакції чинній станом на день видання оскаржуваного виконавчого напису) зазначено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Вказані положення чинного законодавства відповідач також дотримався, оскільки в якості доказів безспірності грошових вимог до позивача надав письмову вимогу про усунення порушення, в порядку ст.35 Закону України «Про іпотеку», докази її надсилання позивачу та основному позичальнику, а також докази непогашення заборгованості з боку них. Позивач посилаючись на відсутність доказів безспірності вимог банку не враховує того факту, що заборгованість з основного боржника в подальшому була стягнута заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 травня 2016 року у цивільній справі №161/1230/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до [PERSON] , третя особа [PERSON] . В цій справі позивач брала участь, як третя особа, а тому, за змістом ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини встановлені у рішенні суду, в тому числі стосовно розміру заборгованості, дотримання позивачем строку пред`явлення вимог, безспірності грошових вимог, повторному доказуванню не підлягають. Доводи позивача про те, що банк не має права звернути стягнення на предмет іпотеки, оскільки в подальшому стягнув заборгованість з основного боржника суд відхиляє, оскільки вказане суперечить суті іпотеки, як особливої форми забезпечення виконання зобов`язання, що передбачає задоволення вимог за рахунок обтяженого нерухомого майна. При цьому одночасне стягнення заборгованості з основного боржника та за рахунок предмета іпотеки, чинним законодавство не заборонена, оскільки кредитор (іпотекодержатель) має права вживати всі законні заходи для задоволення своїх вимог. Таке стягнення не є подвійним виконанням зобов`язання, адже кошти виручені за рахунок предмета іпотеки враховуються як виконання основного зобов`язання, а до самого майнового поручителя (іпотекодавця), за змістом ч.3 ст.42 Закону України «Про іпотеку» переходить право зворотної вимоги до основного боржника. Отже, підсумовуючи вищевикладене, оскільки позичальником за кредитним договором від 08 серпня 2006 року №943/06-ф були порушені умови цього договору щодо вчасного та повного внесення платежів на погашення кредиту, факт такого порушення був в подальшому підтверджений рішенням суду, яке набрало законної сили, а саме порушення не було усунуто ні майновим поручителем (іпотекодавцем), ні основним боржником у строки, встановлені у вимозі банку, надісланої згідно зі ст.35 Закону України «Про іпотеку», суд дійшов висновку, що відповідач цілком обґрунтовано та законно звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом отримання відповідного виконавчого напису нотаріуса, у зв`язку з чим слід відмовити у задоволенні позову. Через те, що суд відмовляє у задоволенні позову, у зв`язку з його необґрунтованістю, зроблена відповідачем заява про застосування строків позовної давності судом не вирішувалася. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed