Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-11 00:00:00

09.09. 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських, третя особа - Управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради. В обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідач є батьком її дитини - [PERSON] , [INFO] . В зареєстрованому шлюбі вони не перебували, запис про батьківство відповідача в актовому запису про народження [INFO] дитини [PERSON] зроблена відповідно до статей 126, 133, 135 СК України. З відповідачем вони мешкали разом після народження дитини в належній їй на праві власності квартирі [ADDRESS] впродовж трьох років до літа 2014 року. З грудня 2018 року відповідач знаходився в Харківському слідчому ізоляторі, з листопада 2019 року - відбуває покарання у ДУ «Диканівська виправна колонія № 12». Зазначає, що відповідач постійно зловживав наркотичними засобами, через що між ними виникали сварки, але той своїх звичок не змінив. Ухиляється від виконання обов`язків щодо виховання дитини з літа 2014 року, сином не цікавиться, про дитину не піклується, навіть не спілкується з нею, в наданні допомоги в скрутному становищі дитині відмовляв, матеріальної допомоги дитині не надавав, не відвідував та не відвідує сина ні вдома, ні у школі. Дитина постійно мешкає з нею, вихованням сина, його розвитком, освітою, лікуванням, відпочинком, оздоровленням та утриманням вона займається одноособово. Відповідач безпідставно чинить перешкоди у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, без пояснення причин неодноразово відмовляв у виїзді дитини до єдиної родички у Російську Федерацію, Липецьку область, селище Долгоруково. 01 серпня 2019 року вона приходила на побачення до відповідача у виправну колонію, просила його надати дитині дозвіл на виїзд до тітки, але він в категоричній формі відмовив. Просить позбавити його батьківських прав, оскільки той своїми діями шкодить дитині, порушує право дитина на повноцінний розвиток, зловживає своїми батьківськими правами. Згідно ухвали судді Київського районного суду м. Харкова від 13.09.2019 року було залишено без руху для усунення недоліків позову. Після усунення недоліків ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 08.10.2019 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. 13.11.2019 року до суду подано клопотання позивача про витребування доказів, виклик свідків. 27.11.2019 року подано клопотання представника відповідача про надання додаткового строку для подання відзиву на позов та виклик свідків. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 27.11.2019 року вирішено розглядати дану справу в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Згідно ухвали від 28.11.2019 року призначено розгляд справи в режимі відео конференції. 18.12.2019 року подано позивачем клопотання про витребування доказів. 17.12.2019 року відповідачем до суду поданий відзив на позовну заяву. У відзиву [PERSON] вказує, що з позовом не згоден, заперечує проти його задоволення, оскільки основною підставою для звернення до суду з позовом стало те, що відповідач у серпні 2019 року не надав дозвіл для виїзду дитини за кордон без його супроводу. Також, зазначив, що факти, які зазначає позивачка у позові не відповідають дійсності, оскільки він займається сином, його знає класний керівник, вони спільно проживають з позивачкою, що можуть підтвердити свідки та фотографії. 18.12.2019 року до суду подана відповідь на відзив позивача. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 18.12.2019 року вирішені клопотання сторін про витребування доказів, закрито підготовче судове засідання, призначено судовий розгляд по суті позовних вимог. 15.01.2020 року до суду наданий третьою особою - Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, яким третя особа як представник органу опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . 03.02.2020 року до суду подані письмові пояснення позивача щодо обставин проживання з відповідачем. 04.05.2020 року представником відповідача подано клопотання про поновлення строку на подання доказів. 12.05.2020 та 22.07.2020 року позивачем подані заперечення щодо даного клопотання. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Також, позивач в судовому засіданні пояснювала, що спільного господарства з відповідачем ніколи не вели, єдиного сімейного бюджету не мали, відповідач ніколи ніде не працював, заробітку не мав, наміру укласти шлюб та створити сім`ю у них ніколи не було, він вів антисоціальний спосіб життя, оскільки зловживав наркотиками, вкрав в неї гроші та золото, погрожував їй, в тому числі забрати дитину, не забезпечував ніколи дитину та не займався її розвитком. Щодо пояснень відповідача про спортивні змагання за забезпечення дитини заперечувала, вказувала, що це все неправда і такого не було. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач вказував, що вони проживали разом з позивачкою, в них була сім*я, він займався сином, оскільки дні народження дитини відмічали у його батьків на дачі, він їздив з сином на спортивні змагання, купляв йому речі, однак які пояснити не зміг. Третя особа - Департамент служб у справах дітей ХМР в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без участі його представника. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши у часників судового розгляду, свідків, встановив наступні обставини і відповідні ним правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ст. 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. За нормами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, як це передбачається вимогами ст. 155 СК України. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Згідно вимог ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком, а [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] ( а.с. 10). З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження 25 травня 2011 року дитини [PERSON] вбачається, що запис про батьківство відповідача в актовому запису зроблена відповідно до статей 126, 133, 135 СК України (а.с. 40). Позивач та відповідач ніколи не перебували у шлюбі і станом на теперішній час не одружені. Судом також встановлено, що малолітній [PERSON] , 2011 р.н. проживає і завжди там проживав разом з матір`ю [PERSON] (а.с. 11) в належній їй на праві власності квартирі [ADDRESS] (а.с. 14). З довідки головного лікаря комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка № 23» Харківської міської ради вбачається, що дитина [PERSON] , [INFO] , перебуває під наглядом фахівців поліклініки з народження. За інформацією лікаря-педіатра, вихованням хлопчика та забезпеченням йому належного догляду, в т.ч. і під час хвороби, займається мати. Амбулаторні прийоми лікаря [PERSON] відвідує також у супроводі матері. Батько малолітнього [PERSON] до поліклініки не звертався, станом здоров`я сина не цікавився (а.с. 12). З довідки за підписом директора Харківської загальноосвітньої школи № 158 від 12.08.2019 р. вбачається, що [PERSON] є учнем 3-Б класу ХЗОШ № 158, батько дитини зі слів класного керівника [PERSON] , не звертався до співробітників школи, не відвідував батьківські збори, не цікавився навчанням дитини, не телефонував та не приходив до школи, участі у вихованні дитини не бере, займається питанням навчання у школі та вихованням дитини мати (а.с. 13). Також, до суду надана довідка за підписом директора Харківської загальноосвітньої школи № 808 від 26.08.2019 р. (а.с. 81), де зазначено, що [PERSON] , 2011 р.н. навчається в даній школі з 01.09.2017 року, зі слів класного керівника [PERSON] відомий, як батько [PERSON] . Батько протягом 2017-2018 навчального року, під час навчання хлопчика у 1 класі декілька разів забирав сина зі школи, цікавився шкільними справами, батьківські збори не відвідував. З довідки директора ГО «ФЕЛЬДМАН ЕКОПАРК» [PERSON] , 2011 р.н. відвідує гурток з занять кінним спортом з червня 2018 року на постійній основі в період канікул, а під час шкільних занять у вільний від навчання час. Для зарахування в гурток подавалася заява матері, [PERSON] . Відвідування гуртка здійснюється виключно у супроводі матері. Інформацією про батька [PERSON] не володіють, спілкування щодо інтересів дитини з ним не відбувалось (а.с. 73). Також, за представленими даними встановлено, що відповідач неодноразово був засуджений за вчинення кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів. Так, вироком Харківського районного суду Харківської області від 26 березня 2012 року [PERSON] визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначено покарання у вигляді 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбуття покарання, з іспитовим строком 1 рік. Вирок набрав законної сили 11.04.2012 р. (а.с. 125-127). Також, вироком Харківського районного суду Харківської області від 29 вересня 2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України та призначено покарання у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна. Вирок набрав законної сили 13.10.2014 року (а.с. 128-130). З довідки ДУ « Диканівська виправна колонія № 12» вбачається, що [PERSON] , [INFO] , засуджений 29.09.2014 року Харківським районним судом Харківської області за ст. 307 ч. 2, 309 ч. 2 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, з 10.12.2018 р. знаходиться в місцях позбавлення волі, до ДУ «Диканівська виправна колонія № 12» для відбування покарання прибув 27.12.2018 року, де утримується по теперішній час. Початок строку 10.12.2018, кінець строку 06.01.2023 року. З довідки ХРУП № 3 ГУ НП в Харківській області вбачається, що до Шевченківського ВП ГУ НП України в Харківській області надходив вирок Харківського районного суду Харківської області від 29.09.2014 року, який набрав законної сили відносно [PERSON] , однак у зв`язку з тим, що в ході проведених першочергових заходів встановити місце знаходження останнього не надалося можливим його було оголошено в розшук. В подальшому, 12.12.2018 року гр. [PERSON] було встановлено, затримано та направлено для відбування покарання в місця позбавлення волі. Згідно надано суду даних, відносно [PERSON] винесено судовий наказ 11 вересня 2019 року, яким з [PERSON] стягнуті на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини від заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно. З довідки та розрахунку заборгованості державного виконавця вбачається, що позивачка не отримувала аліменти від відповідача, заборгованість по аліментам станом на жовтень 2020 р. утворилася у розмірі 33284 гривні. З поясненнями відповідача в судовому засіданні він не сплачує аліменти на утримання сина, пояснити з яких причин не може. Також, згідно рішення Київського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2019 року були задоволені позовні вимоги [PERSON] та надано дозвіл матері неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , на виготовлення неповнолітній дитині [PERSON] проїздних документів для виїзду за кордон без згоди та супроводу батька дитини - [PERSON] , [INFO] . Надано [PERSON] одноразовий дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітнього [PERSON] , [INFO] в період з 01 листопада 2019 року по 31 травня 2020 року до Російської Федерації у супроводі його матері [PERSON] . Надано [PERSON] одноразовий дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітнього [PERSON] , [INFO] в період з 01 травня 2020 року по 30 вересня 2020 року до Туреччини та Єгипту у супроводі його матері [PERSON] (а.с.а.с. 103-108). Згідно висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 15.01.2020 року доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Крім того, в судовому засіданні за клопотанням як позивача, так і відповідача були допитані свідки зі сторони позивача [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , зі сторони відповідача [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є хресною матір*ю [PERSON], знає позивачку з 1 курсу інституту. Пояснювала, що позивач та відповідач жили погано, лише на гроші батьків позивачки, відповідач вживав наркотичні препарати, виносив з дому коштовності, брав гроші на оплату та не сплачував їх, в 2014 році його стали шукати правоохоронні органи, він переховувався від ув`язнення, з [PERSON] не жив з 2014 року, однак довго від неї не уходив, погрожував їй, після уходу до дитини ніколи не приходив, в тому числі на День народження, участі у вихованні дитини не приймає, [PERSON] виховує дитину сама. Свідок [PERSON] пояснювала в суді, що впродовж 6 останніх років близько спілкується з [PERSON] , яка мешкає сама з сином [PERSON] 9 років, батько дитини з ними не мешкає з 2014 року, з 2014 року вона раз на тиждень буває у [PERSON] вдома, відповідача ніколи не бачила, про нього нічого не чула, його речей в квартирі немає. Свідок [PERSON] пояснив, що є близьким другом померлих батьків позивачки, і [PERSON] з [PERSON] жили погано, той вживав наркотики, з 2014 року він [PERSON] в квартирі [PERSON] ніколи не бачив, відвідує її раз на місяць, його шукали, він приховувався від відбування покарання, перед тим як піти, обікрав квартиру поизвачки, забрав всі коштовності, з 2014 року батьківських обов*язків не виконує. Свідок [PERSON] в суді пояснив, що він познайомився з відповідачем, коли [PERSON] було 6 років у спортзалі «Інтерстиль» в гаражному комплексі, куди вони ходили, що він працював в офісі інтернет-магазині з позивачем та відповідачем на [ADDRESS], які винаймали офіс по 2018 рік, він відгружав товар. Свідок [PERSON] пояснив, що познайомився з відповідачем у 2015 році у спортивному залі на МЖК «Інтернаціоналіст», працював з позивачем та відповідачем в інтернет магазині, офіс якого був в квартирі у [PERSON] на [ADDRESS], де також мешкав. Свідок [PERSON] пояснив суду, що з [PERSON] познайомився, коли вона стала жити разом з [PERSON] , які приїздили до його родини у гості, з якого часу та по який час не пам`ятає. Також, вказував, що [PERSON] добрий батько, однак пояснити яким чином нічого не вказав та не пояснив. Також, судом досліджено довідку, надану відповідачем зі спортивного клубу «Владібор» від 03.02.2020 р., видану президентом СК «Владібор» [PERSON] про відвідування дитиною [PERSON] , [INFO] , секції з кікбоксингу у спортивному клубі « Владібор » у період з 12.10.2015 по 28.04.2017 р. у супроводі батька та участі у зборах та змаганнях у супроводі батька. Судом досліджені і фотографії, надані відповідачем (а.с. 86), на яких зі слів відповідача зображений він з сином під час якихось змагань. З приводу відвідувань спортивних секцій дитини, позивач - мати [PERSON] наполягає, що її дитина спортивний клуб «Владібор» не відвідувала, та надала відомості з реєстраційних даних, що спортивний клуб «Владібор» було зареєстровано як громадську організацію в Харківській міській раді 13.10.1999 р.; з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань сформованого за пошуком особи [PERSON] РНОКПП [NUMBER] , код платника податків [NUMBER] , не вбачається наявність такої громадської організації як спортивний клуб « Владібор », місце проживання [PERSON] вказано у м. Києві, [PERSON] зареєстрований як особа-підприємець у ГУ ДПС Святошинського району м. Києва з основним видом діяльності- оптова торгівля продуктами харчування та інше; у довідці код платника зазначений ОКПО замість ЄРДР, який є кодом організацій в Україні; направлений за зазначеною у довідці адресою [ADDRESS] адвокатський запит повернуто за закінченням строку зберігання; за адресою: [ADDRESS] , розташована квартира, в якій мешкає впродовж 10 років [PERSON] - власник зазначеної квартири, що вбачається з довідки начальника Слобідського ВП ГУ НП в Харківській області. За таких обставин, суд не приймає до уваги дану довідку президента СК «Владібор» [PERSON] з тих підстав, що зазначені докази спростовують наявність станом на 03.02.2020 р., день надання довідки - спортивного клубу «Владібор» та обставини, на які посилається відповідач щодо відвідування з сином даних секцій у цьому клубі. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно ст. 18 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основної уваги. Вимогами ст. 27 даної Конвенції передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, нести основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей рівень життя, необхідний для розвитку дитини. В пункті 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Статтею 3 Конвенції про права дитини, яка набрала чинності для України 27 лютого 1991 року, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Також, на необхідності дотримання вказаного принципу неодноразово наголошено у практиці ЄСПЛ, яка застосовується судами України на підставі частини четвертої статті 10 ЦПК України та положень Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року (Рішення ЄСПЛ від 06 липня 2010 року у справі «Neulinger and Shuruk v. Switzerland», п. 135; Рішення ЄСПЛ від 11 жовтня 2017 року «M.S. v. Ukraine», п. 77). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Mamchur v. Ukraine», п. 100). Пунктом 54 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (Заява № 31111/04) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у Справі Olssonv. Sweden (№ 2) від 27 листопада 1992 року, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Отже, при винесенні рішення суд приймає до уваги тільки інтереси дитини, які переважають над інтересами батьків. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи і не спростовано відповідачем, батько малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] - відповідач [PERSON] ухилявся та ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та забезпеченню сина. Таким чином, доводи позивача, про те, що відповідач матеріальної або будь-якої допомоги на утримання або виховання сина не надає, при цьому навмисно не сплачує ані аліменти за рішенням суду, ані добровільно не забезпечує дитину, життям та здоров`ям дитини не цікавиться, не спілкується з ним та не проявляє турботи, негативно своєю поведінкою та вчинками впливає на дитину, знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні та відповідачем під час судового розгляду жодним чином не спростовані. При цьому, суд зазначає, що під час розгляду справи була надана оцінка всіх досліджених доказів, в тому числі і показань свідків та суд зазначає, що свідки з боку позивача є більш послідовними щодо обставин подій та життя позивача і відповідача, відомостей щодо неналежного виконання [PERSON] батьківських обов*язків. А свідки з боку відповідача лише пояснювали про свої особисті відносини з відповідачем, ніяким чином не розкриваючи обставини спілкування батька з сином, або виконання [PERSON] своїх батьківських обов*язків. Надані фотографії, на яких за словами зображений відповідач з сином ніяким чином не розкривають його відношення до дитини, а свідчать лише про те, що інколи до остаточного розірвання відносин з позивачкою (за її словами в 2014 році), а можливо і пізніше, він бачився з сином, переважно на вулиці. Також, суд звертає увагу на те, що на фотокартках відсутня дата подій, які на них зображені, що також позбавляє суд надати їм належну оцінку. А надана до суду ксерокопія розписки (а.с. 83) взагалі може свідчити лише про тиск відповідача на позивача та підтвердження обставин, на які посилається позивач. Таким чином, дослідивши всі надані докази сторонами в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, вважаю, що при розгляді даної справи знайшли свої підтвердження обставини, що відповідач за власною ініціативою не виконував батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої дитини та позивачем доведено, що поведінка відповідача відносно малолітньої дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. При цьому, суд зауважує, що знаходження відповідача у місцях позбавлення волі не є поважною причиною для невиконання ним батьківських обов`язків, оскільки є результатом його винної поведінки, встановленої вироком суду. При цьому, суд зауважує, що під час розгляду спарви було встановлено, що саме і до ув*язнення відповідач систематично не виконував своїх батьківських обов*язків по відношенню до сина, і дані обставини не спростовані відповідачем належними та дпустимим доказами. А протиправна поведінка відповідача не сприяє нормальному вихованню дитини (хлопчика) та суперечить її інтересам, і при цьому суд зазначає, що перш за все враховуються інтереси дитини, яка потребує поваги та любові, і не може використовуватися наявність неповнолітньої дитини особою, яка перебуває в місцях позбавлення волі в своїх інтересах, приходжу до висновку, що відповідач систематично, протягом тривалого часу не виконує батьківських обов`язків, передбачених ст.ст. 150, 153, 180 Сімейного Кодексу України, по відношенню до своєї дитини, а тому позбавлення батьківських прав відповідача є єдиним можливим засобом забезпечення дитині належного життя та розвитку. Позбавлення батьківських прав відповідача відносно дитини - міра насамперед в інтересах самої дитини, а збереження за відповідачем батьківства відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , суперечить інтересам дитини. Відповідно до преамбули Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789- ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Статті 9, 18 вказаної Конвенції також визначає, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. 3 метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у цій Конвенції, Держави-учасниці надають батькам і законним опікунам належну допомогу у виконанні ними своїх обов`язків по вихованню дітей та забезпечують розвиток мережі дитячих установ. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Вказане свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом під час розгляду справи, встановлено, що відповідач свідомо, незважаючи на всі заходи, протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що підтверджується дослідженими доказами та є підставою для задоволення позовних вимог в повному обсязі. Крім того, суд зазначає, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч.2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплено в ч. 2 ст. 51 Конституції України.

Outcome: approved