Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

08 серпня 2015 року представник Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ВУСО» (далі - ПрАТ СК «ВУСО», страхова компанія) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди (в порядку регресу). В обґрунтування позовних вимог вказав, що між ПрАТ СК «ВУСО» та [PERSON] укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ 1494087 від 20 лютого 2012 року, за яким страховик зобов'язався відшкодовувати шкоду заподіяну страхувальником життю здоровцю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме: автомобіля ВАЗ 2121, державний реєстраційний номер [NUMBER]. 26 вересня 2012 року в м. Димитров, на вул. [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), за участю забезпеченого автомобіля під управлінням відповідача [PERSON], та автомобіля Daewoo Lanos, державний реєстраційний номер [NUMBER], під управлінням [PERSON] В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль Daewoo Lanos, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Згідно з довідкою про дорожньо - транспортну пригоду, виданою ВДАІ, особою, винною в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є водій [PERSON] Відповідно до звіту № 1302 про оцінку транспортного засобу від 15 листопада 2012 року вартість матеріального збитку завданого власнику пошкодженого автомобіля складає 9 598,99 грн. Позивач вказав, що ПрАТ СК «ВУСО» сплатило на користь [PERSON] страхове відшкодування в сумі 6 999 грн.16 коп. Виплата страхового відшкодування була здійснена ПрАТ СК «ВУСО» у відповідності до ст. 25 Закону України «Про страхування», ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на підставі страхового акту № 561-24 від 01 березня 2013 року, що підтверджується платіжним дорученням № 2057 від 01 березня 2013. Однак, у зв'язку з тим, що відповідач [PERSON] не повідомив ПрАТ СК «ВУСО» про настання страхової події на протязі трьох робочих днів, згідно умов, визначених у пп.33.1.2 п.33.1 ст. ЗЗ Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а позивач виконав свій обов'язок по виплаті страхового відшкодування потерпілій особі, у ПрАТ СК «ВУСО» виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди в порядку регресу. Тому, позивач просив в судовому порядку стягнути з [PERSON] на користь ПрАТ СК «ВУСО» суму завданої майнової шкоди в порядку регресу в розмірі 6 999 грн.16 коп., а також витрати на оплату судового збору у розмірі 243 грн.60 коп. Заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 1 грудня 2015 року в задоволенні позовних вимог ПрАТ СК «ВУСО» до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу, відмовлено. Посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставини, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 01 грудня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування доводів скарги апелянт зазначив, що ст. 1166 ЦК України встановлено, що шкода завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Апелянт звернув увагу на те, що відповідно до п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування. Також апелянт зазначив, що пунктом «а» ст. 38.1.1 вищевказаного Закону встановлено право страховика на подання регресного позову до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Позивач зазначає, що факт перебування відповідача у стані алкогольного сп'яніння під час дорожньо-транспортної пригоди підтверджується довідкою ВДАІ № 90945602 про дорожньо-транспортну пригоду (далі - довідка) та висновком результатів медичного огляду № 325 від 26 вересня 2012 року водія [PERSON] (далі - висновок), що не врахував суд першої інстанції. Представник ПрАТ СК «ВУСО» в судове засідання апеляційного суду не з'явився, але про час та місце розгляду справи повідомлений судовою повісткою та телефонограмою (а.с. 88, 91). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні апеляційного суду в режимі проведення відеоконференції заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив рішення суду залишити без змін. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу ПрАТ СК «ВУСО» слід задовольнити, а рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, виходячи з наступних підстав. Як зазначено в ст. 303 ч.1 ЦПК України, апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення, відповідно до п.п. 1, 3 та 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Частиною 2 ст. 309 ЦПК України передбачено, що норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення привело до неправильного вирішення справи. За приписами ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що відповідно до полісу №АВ/1494087 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 20 лютого 2012 року, укладеного між позивачем та [PERSON], останній застрахував автомобіль ВАЗ 2121, державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 7). Із копії довідки про дорожньо-транспортну пригоду вбачається, що 26 вересня 2012 року о 19 год. 40 хв. у м. Димитрові Донецької області, вул. Артема в районі розташування АЗС «ТРІОН» сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль Daewoo Lanos, державний реєстраційний номер [NUMBER], отримав механічні ушкодження (а.с. 6). Згідно висновку результатів медичного огляду водія [PERSON], складеному о 22 год. 30 хв. 26 вересня 2012 року, останній перебував у стані гострої інтоксикації внаслідок вживання алкоголю (а.с.8). Із копії заяви [PERSON] - іншого учасника ДТП, вбачається, що 30 жовтня 2012 року, заявник звернувся до страхової компанії з проханням здійснити відшкодування шкоди, заподіяної в результаті пошкодження транспортного засобу під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 26 вересня 2012 року (а.с. 9). Згідно копії страхового акту № 561-24, сума страхового відшкодування складає 6 999 грн.16 коп. (а.с. 21). Із копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, видно, що [PERSON] є власником автомобіля марки Daewoo Lanos, державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 5). Позивачем, згідно копії платіжного доручення №2057 від 01 березня 2013 року, потерпілому [PERSON] перераховано 6 999 грн. 16 коп. страхового відшкодування (а.с. 22). Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відмовляючи у задоволені позову, суд виходив з того, що позивачем не доведена вина [PERSON] у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, а з огляду на це - відсутні правові підстави для задоволення регресних вимог позивача. Проте, з такими висновками суду не можна повністю погодитись, оскільки суд дійшов їх без повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, прав та обов'язків сторін у цих правовідносинах, неправильно застосувавши норми матеріального і процесуального права, а тому рішення суду не може бути залишено без змін. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до роз'яснень, які наведені в п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14, ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій статтею 215 ЦПК. Згідно з п.13 цієї ж постанови, резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215 - 217 ЦПК. Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону. Так відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно зі ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Однак, [PERSON] не виконав свій обов'язок, та не повідомив позивача про факт настання дорожньо - транспортної пригоди. Стаття 38 вищевказаного Закону надає право страховику на регресний позов якщо: страхувальник керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. (п.п. а п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») та якщо страхувальник не повідомив страховика про настання дорожньо - транспортної пригоди за умов та у строки встановлені у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 вищевказаного закону (п.п. г п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Факт керування автомобілем відповідачем у стані алкогольного сп'яніння підтверджується довідкою органів ДАІ та медичним висновком, що не заперечував і відповідач в судовому засіданні (а.с. 6, 8, 64-65, 66- 67). Вина у скоєнні дорожньо - транспортної пригоди підтверджується постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 29 березня 2014 року у справі № 235/165/14-п, в якій зазначено, що до суду надійшов адміністративний матеріал щодо [PERSON] який, керуючи транспортним засобом 26 вересня 2012 року о 19 год. 40 хв. в м. Димитрові по вул. Артема біля АЗС «ТРІОН», порушив пункт 13.1 Правил дорожнього руху, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем Daewoo Lanos, державний реєстраційний номер [NUMBER], яким керував [PERSON] (а.с. 103, 119). Таким чином, суд першої інстанції зробив помилковий висновок відносно недоведеності вини відповідача [PERSON] у скоєнні дорожньо - транспортної пригоди та безпідставності заявлених вимог. З врахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що позов ПрАТ СК «ВУСО» підлягає задоволенню, а заочне рішення суду - скасуванню, відповідно до вимог ст.309 ч.1 п.3 і п.4 ЦПК України, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи та ухвалене з порушенням нормам матеріального і процесуального права. На підставі викладеного заочне рішення суду слід скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов ПрАТ СК «ВУСО» до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо - транспортної пригоди (в порядку регресу), задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача 6 999 грн. 16 коп., задовольнивши апеляційну скаргу страхової компанії. Одночасно, на підставі ч. 5 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за подачу позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 511 грн. 56 коп. (а.с. 4, 80).

Outcome: approved