Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

07 грудня 2017 року позивач звернувся з позовом до відповідача, в якому просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок, розташований по [ADDRESS], що належав [PERSON], який помер [INFO] року. Свої вимоги мотивує тим, що прийняв спадщину, але нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Позивач позов підтримав та просив його задовольнити. Представник Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області, якого належним чином повідомили про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав (а.с. 53). Заслухавши позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Відповідно до пунктів 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень діючого ЦК України цей кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року. Згідно технічного паспорту, спірний будинок з господарськими будівлями був збудований у 1970 році (а.с. 21-25), тобто до введення в дію діючого ЦК України, тому право власності на вказаний житловий будинок було набуте спадкодавцем в порядку, який існував на час його будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», що втратив чинність, на підставі Указу Президії Верховної Ради СРСР від 22.02.1988 року № 8502-Х), кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності житловий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних житлових будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже підставою виникнення у спадкодавця [PERSON] права власності на спірний житловий будинок був сам факт збудування його з додержанням вимог зазначених правових актів, які не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затверджена наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 р. N 45/5, яка діяла на час виникнення правовідносин щодо права власності на спірний будинок, та втратила чинність згідно з наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року N 18/5), визначала, що підтвердженням належності житлового будинку (частки будинку) відчужувачу, розміру будинку та земельної ділянки, на який він розташований, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету селищної, сільської ради народних депутатів. Пункти 4, 20 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачали обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах. Відповідно виписки з погосподарської книги № 15 Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області № 874 від 06 грудня 2017 року, власником будинку за адресою: [ADDRESS] особовий рахунок № [NUMBER], рахувався [PERSON], [INFO], який помер [INFO] року (а.с. 37). Згідно звіту про незалежну оцінку нерухомого майна, вартість зазначеного житлового будинку станом на 10 липня 2017 року складає 84880 гривень (а.с.10-31). Ст.ст.1216, 1217 ЦК України визначають, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи (спадкодавця), яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частина 2 ст.1223 ЦК України передбачає, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Ст. 1261 ЦК України встановлює, що у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. ст.1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Як видно з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Колісненською сільською радою Саратського району Одеської області, батьками позивача [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим Саратським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с. 9). До дня своєї смерті він проживав в [ADDRESS], що підтверджено довідкою № 1860 від 31 липня 2017 року Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області. На момент смерті проживав один, відповідно до довідки Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області № 1861 від 31 липня 2017 року (а.с. 33). Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі на житловий будинок з господарськими будівлями під [ADDRESS] Згідно інформаційної довідки із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) спадкодавець [PERSON] заповіту не залишив (а.с. 63). Тому відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України, право на спадкування отримують спадкоємці за законом першої черги, тобто позивач, який є сином спадкодавця. 11 липня 2017 року приватний нотаріус Саратського районного нотаріального округу Одеської області Сулаков І.І. за заявою позивача відкрив спадкову справу щодо майна [PERSON], померлого [INFO] року. 11 липня 2017 року інший спадкоємець за законом першої черги [PERSON] подала заяву до нотаріальної контори про відмову від прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] на користь позивача. Свідоцтва про право на спадщину не видавались. Вказані обставини підтверджуються копією спадкової справи та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а.с.61-78). Нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований в [ADDRESS] через відсутність правовстановлюючих документів (а.с. 39). Оскільки позивач, як спадкоємець за законом, прийняв спадщину, тому позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved