Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

09 лютого 2017 року заступник військового прокурора Одеського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м.Одеси звернувся до Котовського міськрайонного суду Одеської області з позовом до виконавчого комітету Подільської міської ради та [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Реєстраційна служба Котовського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Котовської міської ради №263 від 30.08.2007 року, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, реєстраційного запису про реєстрацію права власності на нерухоме майно та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та знесення побудованої споруди. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вказана справа розподілена на суддю Котовського міськрайонного суду Одеської області Нікітішина В.П. Суддею Нікітішиним В.П. заявлено самовідвід від розгляду вказаної справи, який ухвалою від 10.02.2017 року задоволено. 14 лютого 2017 року у Котовському міськрайонному суді Одеської області проведено повторний авторозподіл вказаної справи, однак призначення судді не відбулося, так як не вистачало потрібної кількості суддів для розподілу справи. У зв`язку з зазначеним, на підставі ухвали судді Нікітішина В.П. від 15 лютого 2017 року, 24 квітня 2017 року справу направлено на розгляд до Красноокнянського районного суду Одеської області. 27 квітня 2017 року справа надійшла до Красноокнянського районного суду Одеської області та згідно протоколу автоматизованого розподілу справ, розподілена на суддю Бурдинюк О.С. Ухвалами судді Бурдинюк О.С. від 28.04.2017 року справа прийнята до свого провадження та позовна заява залишена без руху. 17 травня 2017 року до суду надійшла заява Військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України про надання пояснень та уточнення позовних вимог, якою виключено позовні вимоги до Реєстраційної служби Котовського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, а також вказану юридичну особу з учасників справи, як помилково зазначені. Після усунення недоліків позовної заяви та отримання інформації щодо зареєстрованого місця проживання відповідача, 24 травня 2017 року відкрито провадження по справі. Ухвалою від 31.08.2017 року по справі призначено судову земельно-технічну експертизу, виконання якої доручено експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України та на час проведення експертизи зупинено провадження по справі. У зв`язку з надходженням до суду клопотання експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для виконання експертизи, ухвалою від 04.10.2017 року провадження по справі відновлено. Ухвалою від 18.10.2017 року задоволено клопотання представника позивача та замінено експертну установу для проведення вищевказаної експертизи, а саме: виконання експертизи доручено ТОВ «Одеський регіональний центр незалежних експертиз». 17 листопада 2017 року з Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз до суду надійшли матеріали справи, без виконання експертизи. 20 листопада 2017 року матеріали справи направлені до ТОВ «Одеський регіональний центр незалежних експертиз», для проведення судової земельно-технічної експертизи. У зв`язку із закінченням терміну повноважень судді Бурдинюк О.С., 16 липня 2018 року проведено повторний автоматизований розподіл даної справи, відповідно до якого справу розподілено на суддю Криворучка П.В. 11 вересня 2018 року матеріали справи повернулися до Красноокнянського районного суду Одеської області разом із повідомленням ТОВ «Одеський регіональний центр незалежних експертиз» про неможливість надання експертного висновку. 11.10.2018 року проведено повторний авторозподіл зазначеної справи, так як відповідно до рішення Вищої Ради правосуддя від 27 вересня 2018 року № 3008/0/15-18 [PERSON] звільнено з посади судді Красноокнянського районного суду Одеської області у відставку, а наказом Красноокнянського районного суду Одеської області №8 о/с/с від 11.10.2018 року, суддю [PERSON] відраховано зі штату Красноокнянського районного суду Одеської області. Згідно повторного автоматизованого розподілу, справа розподілена на суддю Чеботаренко О.Л. та ухвалою від 22.10.2018 року прийнята до провадження, поновлено провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. 13 грудня 2018 року по справі призначено судову земельно-технічну експертизу, на час проведення якої зупинено провадження по справі. 01 березня 2019 року до суду надійшло клопотання експерта про надання додаткових матеріалів для проведення експертизи, а також рахунок на проведення оплати вартості експертизи. 11 квітня 2019 року відповідач [PERSON] , на якого ухвалою суду було покладено обов`язок оплати вартості проведення експертизи, телефонограмою повідомив суд, що так як, на його думку, вартість експертизи, зазначена в рахунку, завелика, то він не має наміру її оплачувати. 04 червня 2019 року через нездійснення оплати експертизи матеріали справи повернулися до Красноокнянського районного суду Одеської області з Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, без виконання. 12 червня 2019 року по справі поновлено провадження. 25 вересня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позовні вимоги з подальшим їх уточненням обґрунтовані тим, що відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії Б №032255, виданого Котовській квартирно-експлуатаційній частині у 1986 році, правонаступником якої наразі є квартирно-експлуатаційний відділ м.Одеси (далі КЕВ м.Одеси), для потреб оборони у постійне та безоплатне користування було надано земельні ділянки загальною площею 387,3 га, розташовані в [ADDRESS] . Відповідно до ст.ст.77, 84 Земельного кодексу України, вищевказані земельні ділянки відносяться до земель оборони, які надані для розміщення і постійної діяльності військових частин та формувань Збройних Сил України та не підлягають передачі до комунальної та приватної власності. Водночас, [PERSON] протиправно, за відсутності правовстановлюючих документів зайняв частину земельної ділянки, площею 56,6 кв.м. на території військового містечка № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , біля мазутного господарства КЕВ (за генеральним планом) та незаконно побудував капітальну кам`яну будівлю (гараж) на вказаній території. Військовою прокуратурою Одеського гарнізону було зареєстровано кримінальне провадження, яке внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №42016161010000251 від 16.08.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України, а саме за фактом зловживання службовими особами Котовської КЕЧ своїм службовим становищем, які всупереч інтересам служби надали незаконні дозволи на виділення земельних ділянок на території військового містечка № [NUMBER] ( [ADDRESS] ) для будівництва гаражів, чим заподіяно істотну шкоду інтересам держави. В ході проведення досудового розслідування було допитано [PERSON] як свідка, який в ході допиту пояснив, що вказана кам`яна будівля належить йому, проте правовстановлюючих документів у нього немає. Крім того, останній надав довідку №1/342 від 27.06.2007 року, видану КЕЧ Котовського району про виділення земельної ділянки для будівництва гаражу на території військового містечка № [NUMBER] по вул. Самборського у районі мазутного господарства КЕВ. Проте вказана довідка не відповідає вимогам наказу Міністра оборони України №483 від 22.12.1997 року «Про затвердження положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями», п.42 якого визначено, що землі, які виділені у користування Міністерству оборони України, забороняється займати для будівництва індивідуальних і корпоративних житлових будинків, гаражів, інших господарських будівель, а також під дачі та садово-городні ділянки. Крім того, начальник КЕЧ Котовського району відповідно до вимог п.п.39, 45 наказу МОУ №483 від 22.12.1997 року не є уповноваженою особою щодо передачі земель МОУ. Також досудовим розслідуванням встановлено, що рішенням виконавчого комітету Котовської міської ради №260 від 30.08.2007 року [PERSON] узаконений та наданий дозвіл на оформлення документів на гараж № [NUMBER] , побудований згідно дозволу Котовської КЕЧ, засвідченого довідкою №1/342 від 27.06.2007 року. Крім того, рішенням вищевказаного виконавчого комітету №263 від 30.08.2007 року затверджено акти державної комісії по прийняттю в експлуатацію жилих будинків та гаражів: [PERSON] на гараж, площею 56,6 кв.м. по [ADDRESS] . У подальшому на підставі вказаного рішення №263 13.09.2007 року [PERSON] видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно гараж, загальною площею 56,6 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] . Зазначені дії [PERSON] щодо будівництва будівлі з фундаментом на земельній ділянці, що належить на праві постійного користування КЕВ м.Одеси, як і прийняті рішення виконавчим комітетом Котовської міської ради №260 та №263 від 30.08.2007 року є незаконними та протиправними, а видане 13.09.2007 року виконавчим комітетом Котовської міської ради свідоцтво про право власності на нерухоме майно гараж, підлягає скасуванню, так як [PERSON] будівельні роботи кам`яної будівлі (гаражу) були виконані за відсутності документів, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою, а надана до виконавчого комітету Котовської міської ради довідка Котовського КЕЧ №1/342 від 27.06.2007 року не засвідчувала право [PERSON] на забудову земельної ділянки, як і право на користування нею. Тому заступник військового прокурора просив: - визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Котовської міської ради №263 від 30.08.2007 року, яким затверджено акти державної комісії по прийняттю в експлуатацію жилих будинків та гаражів: [PERSON] на гараж № [NUMBER] , площею 56.6 кв.м. по [ADDRESS] ; - визнати незаконним та скасувати видане 13.09.2007 року виконавчим комітетом Котовської міської ради свідоцтво про право власності на нерухоме майно [PERSON] гараж літ. «А», площею забудови 56,6 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] ; - зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди державі в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м.Одеси в користуванні земельною ділянкою, площею 56,6 кв.м., шляхом знесення за рахунок [PERSON] побудованої кам`яної будівлі (гаражу), площею 56,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на території військового містечка № [NUMBER] , гараж № [NUMBER] (в районі мазутного господарства КЕЧ), а також стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору. Як на підставу свого звернення до суду в інтересах МОУ та КЕВ м.Одеси прокурор посилався на ст.45 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час звернення до суду (до 15.12.2017 року) та ст.23 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до яких підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави, зокрема якщо захист цих інтересів неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, оскільки КЕВ м.Одеси та Міністерство оборони України заходи з питань інтересів держави на землі оборони не вживали. При цьому, у справі «Менчинська проти Російської Федерації» (рішення від 15.01.2009 року, заява №42454/02, п.35) Європейський Суд з прав людини висловив таку думку: «сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній із сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави». [PERSON] подав до суду заперечення, в яких позов не визнав, вважаючи його необґрунтованим та таким, який не відповідає вимогам законодавства. Так, на думку відповідача, заступник військового прокурора не надав належні обґрунтування свого представництва інтересів держави, не надав доказів наявності письмової вказівки Генерального прокурора на таке представництво. Крім того, рішення про виділення [PERSON] земельної ділянки під будівництво гаражу надавала відповідна комісія Котовського військового гарнізону, яка діяла в межах повноважень, наданих їй підзаконними нормативно-правовими актами, які були видані Міністерством оборони України, тобто юридичною особою, в інтересах якої заявлено позов. Тому, за логікою, відповідачем в даному випадку може бути саме Міністерство оборони. Крім того, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, тому відповідач просив застосувати позовну давність та відмовити позивачам у задоволенні позову в повному обсязі. Від представника позивача Міністерства оборони України до суду надійшли пояснення, в яких представник Міністерства оборони України позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві та наголосив, що саме за фактами незаконних забудов громадянами на землях оборони Військовою прокуратурою Одеського гарнізону було зареєстроване кримінальне провадження №42016161010000251 від 16.08.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України, а саме - за фактом зловживання службовими особами Котовської КЕЧ району Одеської області своїм службовим становищем, які всупереч інтересам служби надали незаконні дозволи на виділення земельних ділянок на території військового містечка № [NUMBER] для будівництва гаражів, чим заподіяно істотну шкоду інтересам держави. Крім того, п.42 наказу МОУ №483 від 22.12.1997 року встановлена заборона займати землі оборони для будівництва гаражів. Так, начальник КЕЧ Котовського району не мав повноважень щодо передачі земель МОУ, оскільки відповідно до вимог п.п.39, 45 наказу МОУ №483 від 22.12.1997 року передача земель у тимчасове користування відбувається з погодження: заступників Міністра оборони України командувачів Збройних Сил України, начальників управлінь центрального апарату Міністерства оборони України щодо земель спеціальних об`єктів центрального підпорядкування; командуючих військами військових округів, Північного оперативно-територіального командування щодо земель для об`єктів окружного Північного оперативно-територіального командування підпорядкування. Передача земель місцевим органам влади проводиться за згодою Міністра оборони України або за його дорученням начальником розквартирування військ та капітального будівництва начальником Головного управління розквартирування військ та капітального будівництва Збройних Сил України. Отже, за відсутності відповідної згоди органів військового управління та, власне, Міністра оборони України, будівництво гаражу на землях оборони та оформлення права власності на нього [PERSON] є незаконним. При цьому, представник Міністерства оборони України заперечував проти застосування позовної давності, так як відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сторона у справі, яка подає заяву про сплив (закінчення) строку позовної давності як підставу для відмови у позові, зобов`язана викласти обставини, у відповідності до яких строк позовної давності сплив (закінчився), календарний розрахунок відповідних строків, наявні докази та вимоги щодо застосування судом наслідків спливу позовної давності у вигляді відмови у позові. МОУ стало відомо про порушення своїх прав щодо незаконного використання земель оборони саме у серпні 2016 року за фактом незаконного будівництва та порушення відповідного кримінального провадження. Начальник КЕЧ Котовського району, як керівник, та, власне, сама КЕЧ, як юридична особа не повідомляли МОУ про відповідні обставини видачі довідок [PERSON] та передачу земельної ділянки. Обставини, за якими Міністерство оборони України могло довідатися (суб`єктивно, об`єктивно) про існування незаконно наданих довідок КЕЧ Котовського району, рішення Котовської міської ради та про видачу свідоцтва про право власності, відсутні. Тому заява про застосування позовної давності, на думку представника МОУ, є безпідставною. Від Квартирно-експлуатаційного відділу м.Одеси до суду надійшли письмові пояснення, в яких КЕВ м.Одеси позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві, доповнивши, що згідно з даними Державного акту на право користування землею Б№032255, виданого 28.01.1986 року Котовській КЕЧ Одеського військового округу МО СРСР, площа земельної ділянки військового містечка № [NUMBER] м.Котовськ (на теперішній час назву військового містечка змінено на «Подільськ-1»), становила 330,1 га (площа вказана орієнтовно, у зв`язку з відсутністю на той час точних приладів для встановлення площ земельних ділянок). В період ліквідації Котовської КЕЧ, 10.07.2008 року КЕВ м.Одеса прийнято на облік земельну ділянку вищевказаного військового містечка, площею 290,9 га (площа вказана орієнтовно у зв`язку з відсутністю на той час точних приладів для встановлення площ земельних ділянок). Акт приймання-передачі фондів та земельної ділянки вказаного військового містечка затверджений 10.07.2008 року начальником Південного територіального КЕУ. За інформацією, наявною в КЕВ м.Одеса, частина території вказаного військового містечка нікому Міністерством оборони не відчужувалась. Згідно з даними правовстановлюючих документів на земельні ділянки зазначеного військового містечка «гараж № [NUMBER] », який є предметом позову, знаходиться в межах території військового містечка Подільськ-1. 21 травня 2019 року до КЕВ м.Одеси надійшли матеріали землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки військового містечка № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] ). За результатами інвентаризації вищевказаної земельної ділянки визначені межі і точна площа зазначеної земельної ділянки 302,5011 га та 03.09.2019 року присвоєно кадастровий номер 5111200000:02:001:0961 з цільовим призначенням «15.01 Для розміщення постійної діяльності Збройних Сил України» із зазначенням категорії землі: землі оборони і форми власності: державна власність». Визначені межі вказаної земельної ділянки показують, що гараж № [NUMBER] розташований на території військового містечка Подільськ-1 (в межах земель оборони). Зазначена земельна ділянка військового містечка Подільськ-1, площею 302,5011 га, на даний час знаходиться на оперативному обліку КЕВ м.Одеса. Представник позивача Військової прокуратури Одеського гарнізону в судовому засіданні на задоволенні позову наполягав, так як на території, яка належить Міністерству оборони України, відповідачем [PERSON] побудовано споруду без отримання відповідних дозволів та погоджень Міністерством оборони. Що стосується строку позовної давності, то про порушення інтересів держави військова прокуратура дізналась не одразу і позов було пред`явлено після отримання такої інформації. Щодо належності земельної ділянки Міністерству оборони, то Міноборони отримало земельну ділянку у постійне користування відповідно до державного акту, виданого ще у 1986 році. При цьому, в довідці, яка видавалась [PERSON] , чітко зазначено, що йому надавалась земельна ділянка для будівництва гаража, яка знаходиться на території військового містечка. Щодо реєстрації земельних ділянок, то на даний час Міноборони поступово відновлює свій майновий фонд, там мають проживати військовослужбовці. На території м.Подільськ існує черга військовослужбовців на житло. Міноборони будує гуртожитки і ця земля буде використовуватись Міноборони. Представник позивача Міністерства оборони України в судове засідання не з`явився, однак від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує з підстав, зазначених у письмових поясненнях /т.2 а.с.230/. Представник позивача Квартирно-експлуатаційного відділу м.Одеса в судовому засіданні на задоволенні позову наполягав з підстав, зазначених у письмових поясненнях. В подальшому в судове засідання не з`явився, однак від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність /т.2 а.с.232/. Тому справа розглянута у відсутність представників позивачів Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м.Одеса, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак його представник адвокат Осокін С.Ю. в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі, посилаючись на те, що [PERSON] здійснював оформлення гаражу на підставі наданого йому дозволу, тобто на законних підставах. При цьому, протягом останніх 30 років земельна ділянка, на якій знаходиться гараж [PERSON] , Міністерством оборони не використовувалась взагалі. На цій ділянці не менше 50 таких гаражів. Яким чином гараж [PERSON] порушує інтереси держави, представник позивачів не зазначив. Крім того, земельна ділянка, відносно якої йде спір, не зареєстрована і ці ділянки не внесені до реєстру, право користування належним чином не оформлене, що дозволяє думати, що КЕВ м.Одеси не є належним позивачем. Право власності [PERSON] є відкритим, свідоцтво про право власності на цей гараж видане в 2007 році, і в даній ситуації видно явний пропуск позовної давності, що тягне за собою відмову в задоволенні позову. Тому представник відповідача [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача виконавчого комітету Подільської міської ради в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином /т.2 а.с.234/. Тому суд визнає причини його неявки неповажними і тому, відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України справа розглянута у його відсутність. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі статтею 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. У статті 19 ЗК України зазначено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються, між іншим, на землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Відповідно до статті 13 ЗК України, ст.ст. 1,3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», статей 9, 14 Закону України «Про Збройні Сили України» землі, закріплені за військовими частинами та установами Збройних Сил України, є державною власністю та належать їм на праві оперативного управління. Згідно зі статтею 77 ЗК України, яка кореспондується із статтею 1 Закону України «Про використання земель оборони», землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно законодавства України. Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» , військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать будинки, споруди, інженерне майно, всі види озброєння, тощо. Так, судом встановлено, що 28 січня 1986 року Котовській КЕЧ Одеського військового округу МО СРСР в межах Котовського району Одеської області видано державний акт на право користування землею серія Б №032255, згідно з яким в безстрокове та безоплатне користування передано 387,3 га землі /т.1 а.с.10-15, 136-137/. Згідно витягу із Директиви Міністерства оборони України від 18.01.2008 року №Д-322/1/01 «Про проведення організаційних заходів у Збройних Силах України у 2008 році», Котовську квартирно-експлуатаційну частину (району) (м.Котовськ Одеської області) розформовано, ідентифікаційний код анульовано, її правонаступником визначено Квартирно-експлуатаційний відділ м.Одеса /т.1 а.с.138/. Актом приймання-передачі казармено-житлового фонду, комунальних споруд, обладнання, квартирного майна, палива і території військового містечка №1 Котовського гарнізону, що передається від Котовської КЕЧ району на облік та баланс КЕВ м. Одеси від 10.07.2008 року, який затверджено начальником Південного територіального КЕУ полковником Осадченком О.В. 10.07.2008 року, до КЕВ м. Одеса передано, в тому числі земельну ділянку, загальною площею 290,09 га, зайнятою військовим містечком №1 /т.1 а.с.139-143/. 24 квітня 2019 року КЕВ м. Одеса отримав документацію із землеустрою інвентаризації земельної ділянки №1 військового містечка № [NUMBER] на території міста Подільська (раніше Котовська) Одеської області, згідно з якою земельна ділянка згідно державного акту Б 032255 від 28.01.1986 року зареєстрована в Державному земельному кадастрі з кадастровим номером: 5111200000:02:001:0961. Площа земельної ділянки 302.5011 га. Форма власності державна власність. Цільове призначення: 15.01 Для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України /т.2 а.с.143-167/. \~ Згідно ст.65 Земельного кодексу України, землями промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення визнаються земельні ділянки, надані в установленому порядку підприємствам, установам та організаціям для здійснення відповідної діяльності. Порядок використання земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення встановлюється законом. Частиною 4 ст.77 Земельного кодексу України встановлено, що порядок використання земель оборони встановлюється законом. Згідно ч.3 ст.84 Земельного кодексу України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі оборони. Відповідно до ст.2 Закону України «Про використання земель оборони», військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України. Особливості надання земельних ділянок військовим частинам під військові та інші оборонні об`єкти визначаються Кабінетом Міністрів України. Згідно ст. 9 Закону України «Про оборону України», до повноважень Кабінету Міністрів України у сфері оборони, належить, зокрема, встановлення порядку надання Збройним Силам України, іншим військовим формуванням у користування державного майна, в тому числі земельних (водних) ділянок. \~ Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування. Відповідно до ст.3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління. З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України. Судом встановлено, що начальником Котовської КЕЧ району підполковником [PERSON] відповідачу [PERSON] була видана довідка №1/342 від 27.06.2007 року про те, що за дозволом гарнізонної комісії останньому виділена земельна ділянка під будівництво індивідуального гаражу. Згідно схеми забудови гаражів, земельна ділянка розташована на території військового містечка № [NUMBER] , вул. Самборського в районі мазутного господарства КЕЧ /т.1 а.с.16/. Відповідно до ч.5 ст. 116 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення), надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом. Підставами припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом (ч.ч.1,2 ст.141 Земельного кодексу України ). Згідно п.4 Порядку вилучення і передачі військового майна Збройних Сил, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 серпня 2002 р. № 1282 (в чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення редакції), передача військового майна органам, уповноваженим управляти державним майном, самоврядним установам і та у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у їх власність проводиться за рішенням: Кабінету Міністрів України - щодо цілісних комплексів; Міноборони - щодо іншого окремого індивідуально визначеного майна. Пунктом 44 Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями, затвердженого наказом Міністра оборони України від 22.12.1997 №483, визначено, за відсутністю потреби або по закінченню терміну користування, землі, надані для потреб Збройних Сил України, підлягають передачі місцевим органам влади згідно із Земельним кодексом України. Передача земель місцевим органам влади проводиться за згодою Міністра оборони України або за його дорученням начальником розквартирування військ та капітального будівництва. Перелік земель, які пропонуються до передачі місцевим органам влади, Головне управління розквартирування військ та капітального будівництва Збройних Сил України погоджує з заступниками Міністра оборони України - командувачами видів Збройних Сил України, начальниками управлінь центрального апарату Міністерства оборони України, командуючими військами військових округів, Північного оперативно-територіального командування, на території яких знаходиться земельна ділянка, і подає на затвердження міністру оборони України (п.48). Вказані вимоги законодавства дотримані не були, Міністерством оборони України не надавалась згода на вилучення з постійного користування Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса земельної ділянки площею 56,6 кв.м.\~ , а рішення про вилучення такої земельної ділянки Кабінетом Міністрів України не приймалось. При цьому слід зауважити, що згідно\~ витягу з рішення виконавчого комітету Котовської міської ради №260 від 30.08.2007 року «Розбір заяв громадян міста Котовська», було вирішено [PERSON] узаконити та дозволити оформити документи на гараж № [NUMBER] , розміром 9,59х5,9 м, побудований згідно дозволу Котовського КЕЧ, засвідченого довідкою №1/342 від 27.06.2007 року та розташований по вул. Самборського. /т.1 а.с.17/ і в той же день рішенням виконавчого комітету Котовської міської ради №263 від 30.08.2007 року «Про прийняття в експлуатацію жилих будинків та гаражів», затверджено акти державної комісії по прийняттю в експлуатацію жилих будинків та гаражів: [PERSON] на гараж № [NUMBER] , площею 56,6 кв. [ADDRESS] , що підтверджується витягом з зазначеного рішення /т.1 а.с.18/. 13 вересня 2007 року на підставі рішення №263 від 30.08.2007 року виконавчим комітетом Котовської міської ради [PERSON] видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно на вказаний гараж /т.1 а.с.19/. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна станом на 23.12.2019 року, за [PERSON] зареєстровано право власності на гараж 59, площею 56,6 кв.м. на [ADDRESS] /т.2 а.с.231/. Таким чином, на земельній ділянці, що відноситься до земель оборони, без згоди\~ власника, в порушення вимог чинного законодавства, було зареєстровано право власності відповідача на нерухоме майно. Частинами 1 та 5 статті 116 Земельного кодексу України /станом на час виникнення спірних правовідносин/, закріплено правові норми, відповідно до яких громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Надання у користування земельної ділянки,\~ що перебуває\~ у власності\~ або\~ у\~ користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом. Відповідно до ст.155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ч.1 ст.21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Разом з тим, Верховним судом України у постанові від 16.12.2015 у справі №6- 2510 цс 15 зауважено: «За таких обставин рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за ст.16 ЦК України та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема, й права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень». Аналогічне твердження міститься й у постанові від 30.09.2015 р. (справа №3-553гс15) та продубльовано у постанові від 19.04.2017 р. (№3-1471гс16). У них ідеться про те, що спір з приводу законності рішення про затвердження проекту землеустрою може розглядатися цивільним або господарським судом, якщо одночасно оспорюється цивільне речове право особи (зокрема, й право власності на землю), яке виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень. Відповідно до ст.387 Цивільного кодексу України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Тому рішення Котовської /Подільської/ міської ради №263 від 30 серпня 2007 року та отримане на його підставі свідоцтво про право власності на нерухоме майно [NUMBER] від 13 вересня 2007 порушують права держави як власника вказаних земель в особі Міністерства оборони України як належного землекористувача, а тому є незаконними та підлягають скасуванню. Відповідно до ч.2 ст. 415 ЦК України, землекористувач має право власності на будівлі (споруди), споруджені на земельній ділянці, переданій йому для забудови. Судом встановлено, що у визначеному законом порядку відповідачу [PERSON] земельна ділянка для забудови не передавалася,\~ тому і законного права користування у останнього не виникло.\~\~ Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Крім того, ст.393 ЦК України визначено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. При цьому власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта.\~ За таких обставин суд приходить до висновку, що вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню. Посилання представника відповідача [PERSON] на те, що позивачем не доведено, що гараж відповідача знаходиться саме на земельній ділянці, яка належить Міністерству оборони,\~ не можуть бути прийнятими до уваги, так як\~ у судовому засіданні встановлено і сторони не оспорювати той факт, що гараж знаходиться на території військового містечка № [NUMBER] по [ADDRESS] . При цьому позивачем надано акт приймання-передачі казармено-житлового фонду, комунальних споруд, обладнання, квартирного майна, палива і території військового містечка [ADDRESS] , що передається від Котовської КЕЧ району на облік та баланс КЕВ м. Одеси від 10.07.2008 року, в тому числі і військового містечка. Що стосується спливу строку позовної давності, про що було заявлено представником відповідача [PERSON] , який вважав, що\~ Міноборони та КЕЧ мали знати про прийняте рішення, так як саме посадова особа Котовського КЕЧ у 2007 році\~ видала довідку [PERSON] про виділення земельної ділянки під забудову,\~ то суд прийшов до наступного. Частинами четвертою та п`ятою статті 267 Цивільного кодексу України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Отже, визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права. Верховним судом України в постанові від 16 вересня 2015 № 6-68цс15 вказано, що з огляду на статус держави та її органів як суб`єктів владних повноважень, положення пункту 4 частини першої статті 268 Цивільного кодексу України не поширюються на позови прокуратури, які пред`являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади. На такі позови поширюється положення статті 257 Цивільного кодексу України щодо загальної позовної давності, і на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб`єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів. Однак, згідно наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що позивачу - Міністерству оборони України, стало відомо про прийняті вищевказані рішення\~ лише\~ у 2016 році. Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Отже, позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушено, так і суб`єктами, уповноваженими законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу). При цьому як у разі пред`явлення позову самою особою, право якої порушено, так і в разі пред`явлення позову в її інтересах іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту - коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. Статтею 36 Закону України «Про прокуратуру» передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється і на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів. Таким чином, в даному випадку, вимоги прокурора є похідними від вимог органу, який має повноваження щодо захисту прав інтересів держави в земельних правовідносинах. Тому перебіг позовної давності розпочинається з моменту, коли про порушення прав та інтересів держави дізнався відповідний орган державної влади, а не прокурор. Таку правову позицію щодо застосування строків позовної давності викладено у Постанові Верховного Суду України від 13 квітня 2016 у справі № 907/238/15. Так, 16.08.2016 року до ЄРДР внесено кримінальне провадження №42016161010000251 за ст.364 ч.1 КК України. Згідно фабули внесених до ЄРДР відомостей, службові особи Котовської КЕЧ району Одеської області, зловживаючи своїм службовим становищем, всупереч інтересам служби, надали незаконні дозволи на виділення земельних ділянок на території військового містечка № [NUMBER] ( [ADDRESS] ), для будівництва гаражів, чим заподіяли істотної шкоди інтересам держави /т.2 а.с.205/. При цьому, як видно із\~ протоколу допиту [PERSON] , допитаного 01 вересня 2016 року в якості свідка по кримінальному провадженню №42016161010000251, внесеному до ЄРДР 16.08.2016 року, [PERSON] пояснив, що у 2000 році він звернувся до [PERSON] з проханням виділити йому земельну ділянку для будування гаража. [PERSON] порекомендував йому обрати вільне місце для будування та звернутися до Котовської КЕЧ району. Він звернувся до Котовської КЕЧ району і почав будувати гараж. Після того, як гараж був збудований, він хотів оформити право власності на нього, тому знову повернувся у Котовську КЕЧ району за дозволом. В 2007 року йому було надано дозвіл Котовського КЕЧ на будівництво, в якому не було зазначено розміри земельної ділянки. Ким саме йому надавався дозвіл, він не пам`ятає. Дозвіл було видано у вигляді довідки. Даний дозвіл він забрав у секретаря Котовської КЕЧ району. В подальшому ним було оформлено технічний паспорт на зазначений гараж та право власності на нього. Чи приймалися насправді якісь рішення житловою гарнізонною комісією щодо виділення земельної ділянки під будівництво гаражу, йому невідомо, відповідних протоколів йому не видавали. Акт на земельну ділянку під гаражем у нього відсутній /т.1, а.с.21-23/. Протоколом огляду місця події по вказаному кримінальному провадженню від 01.09.2016 року, за участю [PERSON] , оглянуто ділянку на території військового містечка № [NUMBER] м.Котовськ, на якій розташовано гараж /т.1, а.с.24-25/. Листом військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України від 06.02.2017 року повідомлено Міністерство оборони України про наміри військової прокуратури звернутися до суду з даним позовом в інтересах держави /т.1 а.с.60-62/. Крім звернення до правоохоронних органів, прокурор вже в лютому 2017 року звернувся із вказаним позовом до суду. \~ З огляду на зазначене, суд вважає, що позов подано в межах встановленого законом строку для захисту порушеного права власності держави на спірну земельну ділянку. До того ж , суд вважає, що звертаючись до суду з позовом в інтересах держави, прокурор обґрунтував наявність підстав для здійснення такого представництва, при цьому відчуження земельної ділянки відбулось із порушенням вимог законодавства, що призвело до порушення прав держави в особі Міністерства оборони України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України\~ судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з [PERSON] на користь\~ Військової прокуратури\~ Південного регіону\~ слід стягнути\~ судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 4800\~ грн. \~

Outcome: approved