Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-12 00:00:00

09.09.2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з ДП «ХЕМЗ» на її користь суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.03.2016 року по 11.04.2019 року у розмірі 54 147, 72 грн. на її рахунок - Карта ПриватБанку [NUMBER] ; стягнути з ДП «ХЕМЗ» на її користь суму компенсації втрати частини доходів за період з 01.12.2015 року по 11.04.2019 року у розмірі 6446, 17 грн. на її рахунок - Карта ПриватБанку [NUMBER] , посилаючись на те, що вона перебувала у трудових відносинах, з ДП «ХЕМЗ» з 12.07.2005 року по 30.11.2015 року. На дату її звільнення 30.11.2015 року у ДП «ХЕМЗ» існувала перед нею заборгованість із заробітної плати у зв`язку із чим в день звільнення, нею подано заяву з проханням виплатити заборгованість із заробітної плати з компенсацією за несвоєчасну її виплату. На заяву деякий час не реагували, а згодом просили чекати. Однак, ані заробітної плати, ані компенсації нею отримано не було. З відповіді на адвокатський запит свого представника, адвоката Троценко О.В. до ДП «ХЕМЗ» від 05.03.2019 року, їй стало відомо про існування Мирової угоди № 1, що затверджена Ухвалою господарського суду Харківської області від 24.03.2016 року, у справі № 922/5419/15 про банкрутство ДП «ХЕМЗ». Відповідно до вищенаведеної угоди, ТОВ «Український зодчий» зобов`язалось в обмін на майно Боржника ДП «ХЕМЗ» погасити вимоги по заробітній платі протягом місяця з дня затвердження судом зазначеної угоди. Перелік робітників із зазначенням заборгованості щодо них надається у додатку № 2 до Мирової угоди № 1 від 24.03.2016 року серед яких є позивач. Зазначена Мирова угода затверджена ухвалою господарського суду Харківської області 24.03.2016 року. Мирова угода № 1 затверджена аж 24.03.2016 року, а борг щодо виплати їй заробітної плати та належної компенсації за період з 30.11.2015 року по. 24.03.2016 року існував саме за ДП «ХЕМЗ». Звернувшись до ДП «ХЕМЗ» щодо виплат цього боргу, вони відмовились виплачувати, посилаючись на існування вищенаведеної Мирової угоди № 1, та в усній формі просять всі свої питання вирішувати з ТОВ «Український зодчий». 20.03.2019 року адвокатом Троценко О.В. направлено адвокатський запит до ТОВ «Український зодчий» щодо стану виплати заборгованості відповідно до Мирової угоди № 1 від 24.03.2016 року. Відповіді у письмовому вигляді отримано не було, однак, в усній формі, зазначили що вона може підійти до ТОВ «Український зодчий» та отримати борг по заробітній платі. 11.04.2019 року вона разом з представником, адвокатом Троценко О.В. з`явились до ТОВ «Український зодчий» із відповідною заявою, з проханням виплатити суму заборгованості по заробітній платі, яка складає: 15 781 грн. 42 коп. - сума з/п, 334 грн. 03 коп. - сума компенсації за невикористану відпустку, а також компенсацію середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку за період з 30.11.2015 року по 11.04.2019 року. Однак, керівник ТОВ «Український зодчий» Озерова Ю.О. в усній формі відмовила у виплаті компенсації середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, повідомила про те що відповідь про відмову буде надано письмово на її адресу та виплатила лише суму боргу по заробітній платі, яка складає: 75 781 грн. 42 коп - сума з/п, 334 грн. 03 коп. - сума компенсації, посилаючись на те, що обов`язку щодо виплати компенсації, Мировою угодою № 1 від 24.03.2016 року, не передбачено. Оскільки ДП «ХЕМЗ» та ТОВ «Український зодчий» не заперечували проти того, що перед нею є заборгованість у розмірі 15 781,43 грн. та 334,03 грн. та фактично виплатили її лише 11.04.2019, нею було подано позовну заяву до ДП «ХЕМЗ» та ТОВ «Український зодчий» про стягнення компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, у якій вона просила суд стягнути з Державного підприємства «Харківський електромеханічний завод» на її користь суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.11.2015 року по 24.03.2016 року у розмірі 5 755,86 грн. та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Український зодчий» на її користь суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.03.2016 року по 11.04.2019 року у розмірі 54 147,72 грн. 05.08.2019 року Московським районним судом м. Харкова в порядку письмового провадження було розглянуто вищезазначену позовну заяву про стягнення компенсації і середнього заробітку (справа №643/8640/19) та прийняте рішення про стягнення з ДП «Харківський електромеханічний завод» середнього заробітку за час затримки з 30.11.2015 року по 24.03.2016 року у сумі 5755 грн.86 коп. В іншій частині позову їй було відмовлено. Відмову у задоволені позовних вимог судом було мотивовано тим, що між нею та ТОВ «Український зодчий» були відсутні трудові правовідносини, а тому неможливо покласти на останнього обов`язок по сплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який встановлений ст. 116, 117 КЗпП. Таким чином відповідно до ст.116, 177 КЗпП такий обов`язок покладається на ДП «Харківський електромеханічний завод». Загальна сума заборгованості ДП «ХЕМЗ» середнього заробітку за час затримки складає 59 903, 58 грн. У зв`язку з тим, що рішенням Московського районного суду від 05.08.2019 року з ДП «ХЕМЗ» на її користь було стягнуто 5755 грн. 86 коп. за період затримки з 30.11.2015 року по 24.03.2016 року та встановлено, що обов`язок сплати середнього заробітку покладається саме на ДП «ХЕМЗ», а не на ТОВ «Український зодчий», не зважаючи на передані обов`язки по виплаті заробітної плати, вона звертається до суду повторно із проханням стягнути іншу частину заборгованості за період з 25.03.2016 по 11.04.2019 у розмірі 54 147,72 грн. з ДП «ХЕМЗ». Крім того, просить стягнути суму компенсації втрати частини доходів за період з 01.12.2015 року по 11.04.2019 року, яка складає 6446, 17 грн. Від представника відповідача - в.о. директора ДП «ХЕМЗ» до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив зобов`язати позивача [PERSON] сплатити судовий збір у відповідності до вимог Закону та винести рішення за яким відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 05.08.2019 року по справі №643/8640/19 розглянуто позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення на її користь середнього заробітку, витрат на правову допомогу. Відповідно до Постанови №159 від 21 лютого 2001 року «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» позивачу було проведено нарахування компенсації. Позивач також про це зазначала в позивній заяві по справі 643/8640/19, тобто свій обов`язок, на виконання вищенаведеної норми ДП «ХЕМЗ» виконало. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 05 жовтня 2015 року порушено провадження по справі №922/5419/15 про банкрутство ДП «ХЕМЗ». Позивач була звільнена з роботи відповідно до п.1 ч. 1 статті 36 КЗпП України 30.11.2015 року, з посади начальника бюро бухгалтерії підприємства, очолюване позивачем бюро займалось, в тому числі й позивач по справі, саме підготовкою інформаційних довідок та звітності щодо фінансового стану підприємства та нарахування і сплати заробітної плати працівникам підприємства. Тобто на час звільнення їй було достеменно відомо про фінансовий стан підприємства. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 28.01.2016 року по справі 922/5419/15 затверджено реєстр вимог кредиторів, призначено проведення зборів кредиторів. Ухвалою від 24 березня 2016 року затверджена мирова угода, укладена 03.03.2016 року між кредиторами та боржником - ДП «Харківський електромеханічний завод» (код 05405575) за участю третьої особи - ТОВ «Український зодчий». Позивач зазначила, що зверталась на підприємство та надала копію заяви з проханням виплатити їй заборгованість по заробітній платі та компенсації, тобто позивачем підтверджено факт того, що вона була обізнана про порушення її прав з боку відповідача, до того ж як вказує позивач, розрахунок ТОВ «Український зодчій» провів з нею 11.04.2019 року, звертається ж позивач до суду з тими ж самими вимогами 09.09.2019 року , тобто зі спливом тримісячного строку, відповідно строк на звернення до суду нею було пропущено. Крім того, законодавством не передбачено контролю з боку ДП «ХЕМЗ» за вчиненням господарських операцій ТОВ «Український зодчій». Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] перебувала у трудових відносинах, з ДП «ХЕМЗ» з 12.07.2005 року по 30.11.2015 року (а.с. 8). На дату її звільнення 30.11.2015 року у ДП «ХЕМЗ» існувала перед нею заборгованість із заробітної плати у зв`язку із чим в день звільнення, нею подано заяву з проханням виплатити заборгованість із заробітної плати з компенсацією за несвоєчасну її виплату (а.с. 22). З відповіді на адвокатський запит свого представника, адвоката Троценко О.В. до ДП «ХЕМЗ» від 05.03.2019 року, їй стало відомо про існування Мирової угоди № 1, що затверджена Ухвалою господарського суду Харківської області від 24.03.2016 року, у справі № 922/5419/15 про банкрутство ДП «ХЕМЗ». Відповідно до вищенаведеної угоди, ТОВ «Український зодчий» зобов`язалось в обмін на майно Боржника ДП «ХЕМЗ» погасити вимоги по заробітній платі протягом місяця з дня затвердження судом зазначеної угоди. Перелік робітників із зазначенням заборгованості щодо них надається у додатку № 2 до Мирової угоди № 1 від 24.03.2016 року серед яких є позивач. Зазначена Мирова угода затверджена ухвалою господарського суду Харківської області 24.03.2016 року (а.с 9 - 14). Відповідно до ч. 2 ст. 79 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», мирова угода набирає чинності з дня її затвердження господарським судом і є обов`язковою для боржника (банкрута), кредиторів, вимоги яких забезпечені заставою, кредиторів другої та наступних черг. Однак, як вже було зазначено ніяких виплат я не отримувала. ДП «ХЕМЗ» так і не було визнано банкрутом та працює до сьогоднішнього часу. Мирова угода № 1 затверджена аж 24.03.2016 року, а борг щодо виплати їй заробітної плати та належної компенсації за період з 30.11.2015 року по. 24.03.2016 року існував саме за ДП «ХЕМЗ». Звернувшись до ДП «ХЕМЗ» щодо виплат цього боргу, вони відмовились виплачувати, посилаючись на існування вищенаведеної Мирової угоди № 1, та в усній формі просять всі свої питання вирішувати з ТОВ «Український зодчий». 20.03.2019 року адвокатом Троценко О.В. направлено адвокатський запит до ТОВ «Український зодчий» щодо стану виплати заборгованості відповідно до Мирової угоди № 1 від 24.03.2016 року. Відповіді у письмовому вигляді отримано не було, однак, в усній формі, зазначили що вона може підійти до ТОВ «Український зодчий» та отримати борг по заробітній платі. 11.04.2019 року вона разом з представником, адвокатом Троценко О.В. з`явились до ТОВ «Український зодчий» із відповідною заявою, з проханням виплатити суму заборгованості по заробітній платі, яка складає: 15 781 грн. 42 коп. - сума з/п, 334 грн. 03 коп. - сума компенсації за невикористану відпустку, а також компенсацію середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку за період з 30.11.2015 року по 11.04.2019 року. Однак, керівник ТОВ «Український зодчий» Озерова Ю.О. в усній формі відмовила у виплаті компенсації середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, повідомила про те що відповідь про відмову буде надано письмово на її адресу та виплатила лише суму боргу по заробітній платі, яка складає: 75 781 грн. 42 коп - сума з/п, 334 грн. 03 коп. - сума компенсації, посилаючись на те, що обов`язку щодо виплати компенсації, Мировою угодою № 1 від 24.03.2016 року, не передбачено. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним. орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній- заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки ДП «ХЕМЗ» та ТОВ «Український зодчий» не заперечували проти того, що перед нею є заборгованість у розмірі 15 781,43 грн. та 334,03 грн. та фактично виплатили її лише 11.04.2019, нею було подано позовну заяву до ДП «ХЕМЗ» та ТОВ «Український зодчий» про стягнення компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, у якій вона просила суд стягнути з Державного підприємства «Харківський електромеханічний завод» на її користь суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.11.2015 року по 24.03.2016 року у розмірі 5 755,86 грн. та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Український зодчий» на її користь суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.03.2016 року по 11.04.2019 року у розмірі 54 147,72 грн. 05.08.2019 року Московським районним судом м. Харкова в порядку письмового провадження було розглянуто вищезазначену позовну заяву про стягнення компенсації і середнього заробітку (справа №643/8640/19) та прийняте рішення про стягнення з ДП «Харківський електромеханічний завод» середнього заробітку за час затримки з 30.11.2015 року по 24.03.2016 року у сумі 5755 грн.86 коп. В іншій частині позову їй було відмовлено. Відмову у задоволені позовних вимог судом було мотивовано тим, що між позивачем та ТОВ «Український зодчий» були відсутні трудові правовідносини, а тому неможливо покласти на останнього обов`язок по сплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який встановлений ст. 116, 117 КЗпП (а.с. 29 - 30). Таким чином відповідно до ст.116, 177 КЗпП такий обов`язок покладається на ДП «Харківський електромеханічний завод». Загальна сума заборгованості ДП «ХЕМЗ» середнього заробітку за час затримки складає 59 903, 58 грн. У зв`язку з тим, що рішенням Московського районного суду від 05.08.2019 року з ДП «ХЕМЗ» на її користь було стягнуто 5755 грн. 86 коп. за період затримки з 30.11.2015 року по 24.03.2016 року та встановлено, що обов`язок сплати середнього заробітку покладається саме на ДП «ХЕМЗ», а не на ТОВ «Український зодчий», не зважаючи на передані обов`язки по виплаті заробітної плати, вона звертається до суду повторно із проханням стягнути іншу частину заборгованості за період з 25.03.2016 по 11.04.2019 у розмірі 54 147,72 грн. з ДП «ХЕМЗ». Згідно з ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відповідно до статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти в тому числі заробітну плату (грошове забезпечення) та інші. Статтею 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Таким чином, сума компенсації втрати частини доходів за період з 01.12.2015 року по 11.04.2019 року складає 6446, 17 грн. На підставі викладеного, суд вважає можливим позов [PERSON] задовольнити та стягнути з ДП «ХЕМЗ» на її користь суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.03.2016 року по 11.04.2019 року у розмірі 54 147, 72 грн.; суму компенсації втрати частини доходів за період з 01.12.2015 року по 11.04.2019 року у розмірі 6446, 17 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з ДП «ХЕМЗ» на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11 890 грн. 00 коп. (а.с. 25 - 26). Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з ДП «ХЕМЗ» судовий збір в дохід держави в сумі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved