Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

07 вересня 2017 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач через свого представника із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 29 листопада 2005 року між сторонами було укладено кредитний договір б/н у вигляді заяви відповідача та умов і правил надання банківських послуг позивача, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 1500 гривень, зобовязавшись сплатити проценти за користування кредитом та повернути кредит у встановлений договором строк, а також інші обовязкові платежі. Посилаючись на те, що відповідач не виконав свої договірні зобовязання, позивач просив суд стягнути з відповідача кредитну заборгованість, розмір якої станом на 14 серпня 2017 року становить 21187,14 гривень. Також позивач просив суд покласти на відповідача судові витрати по справі. В судове засідання сторони не зявились, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Разом з тим, стороною позивача суду подана заява про розгляд справи за відсутності представника позивача, в якій також вказується на підтримання позовних вимог в повному обсязі та відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи. За таких обставин суд вважає за можливе на підставі ст.ст.169, 224 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи в заочному порядку відповідно до Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису у відповідності до положень ст.197 ч.2 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 29 листопада 2005 року між позивачем, як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником, укладено кредитний договір б/н, який складається із відповідної анкети-заяви позичальника та Умов і правил надання банківських послуг в Приватбанку, а також Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна». За умовами даного договору (зокрема п.1.1.3.2.3, 2.1.1.2.1, 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4, 2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6, 2.1.1.12.2, 2.1.1.12.6 Умов і правил надання банківських послуг в банку) відповідач отримав кредит у вигляді кредитного ліміту в розмірі 1500 гривень, який в подальшому збільшувався, зобовязавшись погашати заборгованість по кредиту до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, а також сплачувати щомісячно проценти за користування кредитом в розмірі 0,01% від суми операцій за рахунок кредиту (протягом дії пільгового періоду), а у випадку непогашення боргових зобовязань до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені витрати кредитних коштів, позичальник зобовязався сплатити банку проценти за користування кредитними коштами, розмір яких з 31 січня 2006 року становив 36% річних, з 01січня 2013 року 30% річних, з 01 вересня 2014 року 34,8% річних, 01 квітня 2015 року 43,2% річних, з 01 червня 2015 року 30% річних, а також інші обовязкові платежі. (а.с.8-52, 55-61). Згідно п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених кредитним договором, більш ніж на 30 днів позичальник зобовязаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору, тобто 500 гривень + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій. Пунктом 2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку передбачено, що у разі виникнення прострочених зобовязань за борговими зобовязаннями на суму від 100 гривень позичальник сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів. Згідно п.2.1.1.4.6 Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку у випадку порушення позичальником зобовязань з погашення заборгованості перед банком протягом 90 днів з моменту виникнення таких порушень банк має право змінити умови кредиту, встановивши термін повернення кредиту 91-го дня з моменту порушення зобовязань з погашення кредиту і вимагати від клієнта повернення кредиту, сплати винагороди, комісії та відсотків за його користування, виконання інших зобовязань за кредитом в повному обсязі. Із матеріалів справи встановлено, що кредитодавець свої договірні зобовязання виконав в повному обсязі. В той же час, відповідач не виконує належним чином взяті на себе договірні зобовязання із своєчасного повернення кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку позивачем нараховано відповідачу станом на 14 серпня 2017 року в загальному розмірі 21187,14 гривень, з якої: 2629,32 гривень тіло кредиту, 10713,27 гривень проценти за користування кредитом, 6359,45 гривень пеня, 1485,1 гривень штрафи. (а.с.8-19) Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України. Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договір, який є обовязковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обовязково укладається в письмові формі (ст.ст.1054, 1055 ЦК України). Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За змістом ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, зокрема у визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до норми ст.1050 ЦК України, в контексті положення ст.1054 ч.2 ЦК України, якщо кредитним договором встановлений обовязок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась зі сплатою процентів. При цьому відповідно до норми ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, різновидами якої є штраф та пеня (ст.549 ЦК України). Положеннями ст.549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Положеннями ст.61 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Нормою ст.625 ч.1 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно ст.16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обовязку в натурі. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених вище норм законодавства, вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача за кредитним договором б/н від 29 листопада 2005 року, приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення між сторонами даного договору із дотриманням вимог діючого законодавства щодо його змісту та форми, а також встановлено невиконання відповідачем, на відміну від позивача, своїх зобовязань за даним договором, що зумовило виникнення у відповідача заборгованості за кредитом, а у позивача права вимагати від відповідача дострокового повернення кредиту, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню, однак частково за виключенням вимоги про стягнення штрафів, як складової нарахованої відповідачу кредитної заборгованості. Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача штрафів в розмірі 500 та 985,1 гривень (в загальному розмірі 1485,1 гривень), суд керувався тим, що цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконаного обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки, різновидами якої є пеня та штраф (ст.549 ЦК України). Згідно наведених вище положень укладеного між сторонами кредитного договору б/н від 29 листопада 2005 року, а саме п.2.1.1.7.6, 2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, а також наданого суду розрахунку заборгованості нарахування позивачем відповідачу пені та штрафів, як складових загальної кредитної заборгованості відповідача, відбулось за невиконання відповідачем свого договірного грошового зобовязання недотримання строків погашення кредиту, тобто і штраф і пеня фактично нараховані за одне і те саме порушення позичальником умов кредитного договору. Разом з тим, Конституцією України прямо заборонено притягнення особи до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. За таких обставин, а також враховуючи, що відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення\~ строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором є недотриманням положень, закріплених у ст.61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні застосування та стягнення одного з таких видів цивільно-правової відповідальності\~ штрафів. Наведені висновки суду, покладені в основу часткового задоволення позову, повністю відповідають правовій позиції, що міститься у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі 6-2003цс15, яка у відповідності до ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для врахування при вирішенні даної цивільної справи, а підстав для відступлення від неї суд не вбачає. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, понесені останнім при зверненні до суду судові витрати у справі у вигляді судового збору в розмірі 1600 гривень (а.с.1-2). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial