Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

08.06.2017 року [PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою, в якій зазначила, що у власності її покійного чоловіка перебував житловий будинок за адресою : [ADDRESS] в якому раніше вони удвох проживали. Після смерті чоловіка заявник звернулася до Лиманської державної нотаріальної контори для отримання спадщини. Наразі в будинку зареєстрована лише [PERSON] разом зі своїм двоюрідним онуком, який у вказаному будинку ніколи не проживав, що підтверджується відповідними документами. На неодноразові прохання позивача знятися з реєстрації відповідач не реагував, натомість власник будинку несе додаткові витрати по його утриманню. З огляду на наведене, позивач змушений звернутись за захистом своїх прав до суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, причин неявки не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності суду не надав (а.с.23). За таких обставин суд вважає за можливе здійснювати заочний розгляд цієї цивільної справи в заочному порядку за правилами Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали по справі, встановив наступні обставини і визначив відповідні до них правовідносини. Відповідно до договору купівлі - продажу від 08.06.1989 року [PERSON] придбав у [PERSON] житловий будинок з господарсько - побутовими будівлями і спорудами за адресою : [ADDRESS], який зареєстрував на праві приватної власності 04.07.1989 року під реєстровим № 2231 в Бюро технічної інвентаризації м.Слов'янська (а.с.9-11). 25 грудня 1990 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданого Краснолиманським міським відділом РАЦС, актовий запис № 322, після укладення якого прізвище дружини змінено на «[PERSON]» (а.с.13) [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого Лиманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області серії [NUMBER] від 12.12.2016 року (а.с.12). 24.03.2017 року [PERSON] звернулося до Лиманської державної нотаріальної контори із заявою про відкриття спадщину, де було відкрито спадкову справу № 146/2017 (а.с.14). Як вбачається з довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, виданою [PERSON] Лиманською міською радою Донецької області 19.01.2017 року за № 390 за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [INFO] (уповноважений власник) та [PERSON] (онук), [INFO] (а.с.15). Втім, відповідач фактично ніколи не проживав у цьому будинку про що свідчить акт складеним комісією смт. Зарічне від 01.06.2017 року (а.с.16). Зазначені обставини в судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які проживають з позивачем на одній вулиці в сусідніх будинках, багато років знають сім'ю [PERSON], і ніколи не бачили в даному будинку [PERSON]. Позивач здійснює виконання обов'язків щодо утримання зазначеного домоволодіння в належному стані, виконує інші обов'язки, пов'язані з використанням нерухомості. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Ст. 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.1948 року),ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Аналізуючи право особи на мирне володіння своїм майном, Європейський суд з прав людини дійшов висновків, згідно з якими визнанням права кожного на мирне володіння своїм майном, по суті, гарантовано право власності; право розпорядження є традиційним і фундаментальним аспектом права власності (рішення Суду у справі «Маркс проти Бельгії» від 27.04.1979 року,п.63). Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст. 379 ЦК України). Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном(ст. 391 ЦК України). Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як вбачається із досліджених судом письмових доказів, у позивачки виникло право власності на будинок за адресою [ADDRESS]. Відповідач взагалі не користувався вказаним житловим приміщенням, та до теперішнього часу відсутній за адресою реєстрації. Власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. З огляду на викладене, суд вважає вимоги позивача стосовно визнання [PERSON] особою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтованими і приходить до висновку про необхідність задоволення таких вимог.

Outcome: approved