Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

08.09.2015 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання договору дійсним та визнання права власності на нерухоме майно. У позовній заяві позивач просить суд: визнати таким, що відбувся договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований в місті Умані за адресою: вул.\~Халтуріна, 23, укладеним 12.04.2013 між ним та відповідачами; та визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що складається з: літ.\~«А-1» житловий будинок, загальною площею 60 кв.м., літ. «а» прибудова, літ. «Б» сарай, літ.\~«В» погріб, та розташований на земельній ділянці площею 0,0616 га, в місті Умані за адресою: вул. Халтуріна, 23. Свої вимоги позивач [PERSON] обґрунтовує посиланням на такі обставини. Між позивачем та відповідачами 12.04.2013 було укладено в усній формі договір купівлі-продажу зазначеного житлового будинку з надвірними спорудами, умови якого він виконав у повному обсязі. Житловий будинок з надвірними спорудами належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом серії АВР №\~765988 від 07.05.2001, зареєстрованого в реєстрі за №\~1-2476. Купівлю нерухомого майна було здійснено за 210\~000 (двісті десять тисяч) гривень, які були сплачені до підписання даного договору, на підтвердження чого він отримав від відповідачів розписку про отримання ними коштів згідно умов договору купівлі-продажу. Відповідно до змісту розписки договір купівлі-продажу мав бути нотаріально посвідченим до 01.05.2013, але з невідомих для позивача причин відповідачі ухиляються від нотаріального посвідчення договору, що унеможливлює проведення позивачем подальших дій у реалізації його права власності щодо купленого нерухомого майна. Така поведінка відповідачів змусила позивача звернутися до суду за захистом своїх прав. Вважає, що відповідно до ч.\~2 ст. 220 ЦК України суд може захистити його порушене право й визнати дійсним укладений сторонами усний договір купівлі-продажу будинку. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив задовольнити його позов. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, але до його початку направили поштою суду заяви від 14.12.2015, в яких просять судовий розгляд справи здійснити за їх відсутності. Щодо заявлених позовних вимог відповідачі вказали, що підтримують їх у повному обсязі та просять задовольнити їх на користь позивача. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.05.2001, зареєстрованого в реєстрі за №\~1-2476, [PERSON], [PERSON] (на той час до розірвання шлюбу мала прізвище Крепостна) та [PERSON] успадкували після смерті [PERSON] [INFO], який помер 27.05.2000, спадкове майно, яке складалося з житлового будинку, житловою площею 30,0\~кв.м., літ. «А», з надвірними спорудами, сарай «Б», погріб «В», огороша №1, хвіртка №2, що знаходиться в м.\~Умані по вул. Халтуріна, 23, Черкаської області, на присадибній земельній ділянці (а.с.8). Вказане свідоцтво зареєстроване в КП «ЧОО БТІ» 11.04.2002 за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідно до розписки від 12.04.2013 [PERSON], [PERSON], [PERSON] отримали від [PERSON] 210\~000,00\~гривень за будинок та земельну ділянку по вул. Халтуріна, 23 (а.с.9). Також в ній зазначено, що 03.03.2013 вони мали підготувати документи до оформлення, в назначені терміни документи не виготовили. Як стверджує позивач, дана розписка і є тим самим документом, що засвідчує укладення договору купівлі-продажу будинку, який мав бути нотаріально посвідчений. До правовідносин сторін підлягають застосуванню норми законів України, що регулюють відповідні правовідносини, в редакціях, які діяли на час виникнення цих спірних правовідносин. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч.4 ст.203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Також ч. 1 ст. 210 ЦК України визначено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом, і такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Згідно із Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV\~(зі змінами) права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (ч. 3 ст. 3); будь-які правочини щодо нерухомого майна (відчуження, управління, іпотека тощо) вчиняються, якщо право власності чи інше речове право на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, згідно зі ст. 658 ЦК України належить власникові товару. З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 17.12.2015 вбачається, що відомості про реєстрацію права власності за відповідачами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок по вул. Халтуріна , 23, м.\~Умань Черкаської області, у відповідних державних реєстрах відсутні. Тому враховуючи наведені вище норми законодавства України, суд вважає встановленим, що відповідачі по справі на мали права станом на 12.04.2013 укладати договір щодо відчуження будинку по вул.\~Халтуріна , 23, м. Умань Черкаської області, так як їх права на це нерухоме майно не було зареєстроване згідно з вимогами Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV. Згідно з положеннями ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Частиною 1 ст. 220 ЦК України передбачено, що в разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Разом з тим згідно з ч.\~2 ст.\~220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Верховний Суд України в постанові від 19.06.2013 у справі №\~6-49ц13 зробив правовий висновок про те, що однією з умов визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину, при цьому встановлення факту втрати продавцем правовстановлюючого документа на предмет відчуження за договором не може бути підставою для визнання договору дійсним. Вказаний висновок Верховного Суду України відповідно до вимог ст. 360-7ЦПК України є обов'язковим для судів, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивач під час розгляду даного спору не довів усіх тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог. Так, позивач не надав суду доказів ухилення відповідачів від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку. Навпаки, з поданих суду заяв позивачів вони не заперечують проти переходу права власності на будинок до позивача. Також під час судового розгляду було встановлено, що відповідачі не зареєстрували своє речове право на спірний житловий будинок у відповідному державному реєстрі, що відповідно до положень Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV взагалі позбавляє їх можливості здійснити відчуження житлового будинку по вул.\~Халтуріна, 23, м.\~Умань Черкаської області, шляхом укладення договору купівлі-продажу та посвідчення його нотаріально. На підставі наведеного вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню повністю, оскільки суперечать закону та не грунтуються на встановлених в суді фактичних обставинах.

Outcome: dismissed