Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

07 листопада 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до [PERSON] про стягнення боргу, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 08.04.2013 року відповідач під розписку позичив у нього гроші в сумі 45500 грн. з кінцевим терміном повернення всієї суми боргу до 08.04.2016 року. До теперішнього часу відповідач в добровільному порядку повернув лише частину боргу в розмірі 3750,00 грн., від повернення решти боргу відповідач ухиляється В зв'язку з викладеним позивач просить стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 41750 грн. та судовий збір в розмірі 551,20 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, однак до суду надав заяву в якій просив суд позовні вимог задовольнити, справу розглянути у його відсутність. Представник позивача, [PERSON]., в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов просила задовольнити в повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не з'явився, про час слухання справи повідомлявся належним чином, та від нього не надійшло заяви про розгляд справи у його відсутності. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) установив наступне. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України цивільно-правовий договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики, як встановлено ст. 1047 ЦК України, укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять раз перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавець є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позивачем на підтвердження позову подано розписку, з якої вбачається, що [PERSON], який проживає за адресою: [ADDRESS], паспорт [NUMBER], виданий Слов'янським МВ УМВС України в Донецькій області 28.01.1999р., взяв у [PERSON], який проживає за адресою: [ADDRESS], паспорт [NUMBER], виданий Слов'янським МВ УМВС України в Донецькій області 18.11.1999р., гроші в сумі сорок п'ять тисяч п'ятсот грн. 00 коп. та зобов'язався повернути борг до 08.04.2016р. рівними частками щомісяця. Відповідно до Висновків Верховного Суду України, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за 2 півріччя 2013 року від 01 лютого 2014 року письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі № 6-63цс13). За таких обставин суд вважає, що сторони уклали між собою договір позики, на підтвердження чого відповідач надав позивачеві розписку, тим самим дотримавшись письмової форми договору позики. Стаття 1049 ЦК України встановлює, що позичальник зобов'язаний повернути позичкодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Проте, як вбачається з позовної заяви, у визначений договором кінцевий строк 08.04.2016 року та до теперішнього часу сума боргу позивачеві повернена частково у розмірі 3750,00 грн. Відповідно до ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа, кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку, боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Наявність оригіналу боргового документа у кредитора підтверджує факт невиконання відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань за договором позики від 08.04.2013 року. Відповідно до вимог ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана доказати ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які приймають участь у справі, не підлягають доказуванню. За правилами ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. [PERSON] не використав наданого законом права та не звертався до суду із позовом про оспорювання договору позики та не надав заперечення на позов [PERSON], де б зазначив про недійсність договору позики або його хибність. Ст. 204 ЦК України передбачено презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Зобов'язання, як зазначено в ст. 525 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У спірному правочині між [PERSON] та [PERSON] винятки з цього правила не встановлювались. З огляду на зазначене, суд вважає, що уклавши договір позики, у [PERSON] виникли зобов'язання по поверненню позики. А тому відповідно до вимог ст. 625 ЦК України він повинен повернути борг, як того і вимагає позивач. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, тобто, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вищезазначені вимоги позивачем не заявлялися. Аналізуючи надані по справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку про можливість задоволення позовних вимог [PERSON], та стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу у розмірі 41750,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. В зв'язку з викладеним з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати по сплаті ним судового збору у розмірі 551,20 грн. за подачу до суду позовної заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved