Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

08.02.2019\~позивач [PERSON] \~звернулася до\~Артемівського міськрайонного\~суду Донецької\~області з\~позовом до\~ [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості за\~договором позики.\~В обґрунтування\~позову вказує,\~що 18.12.2018\~вона позичила\~відповідачу [PERSON] \~грошові кошти\~в сумі\~5\~000\~гривень.\~Дана позика\~грошових коштів\~була оформлена\~письмовою розпискою.\~Згідно вказаної\~розписки відповідач\~повинен був\~повернути вказані\~грошові кошти\~до 01.01.2019.\~ Вказує,\~що на\~даний час\~вказані грошові\~кошти відповідач\~не повернув.\~Станом на\~08.02.2019\~відповідач винен\~ 5\~152,59 (5\~000 гривень, які безпосередньо займав відповідач та 152,59 грн. індекс інфляції та 3% річних). У зв`язку з тим, що на даний час вказані грошові кошти позивачу не повернуті, а відповідач відмовляється вказані кошти повертати, посилаючись на те, що перебуває у скрутному матеріальному становищі, та коли поверне кошти позивача не повідомив, позивач вважає, що відповідач свідомо ухиляється від повернення боргу, і тому спірне питання можливо вирішити виключно через суд. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.02.2019 вказана цивільна справа розподілена судді Радченко Л.А. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19.02.2019 відкрито спрощене позовне провадження по справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. 20.09.2019 на підставі розпорядження в. о. керівника Артемівського міськрайонного суду № 733 був здійснений повторний автоматизований розподіл судової справи № 219/1343/19 у зв`язку з відставкою судді [PERSON] та звільнення її з посади, та розподілена судді Шевченко Л.В. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 25.09.2019 вказана цивільна справа була прийнята до провадження та призначено судове засідання. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Силантьєв Д.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити на підставах, викладених у позові. Проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечували. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Від нього не надійшло клопотання про відкладення слухання справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого представник позивача не заперечує. На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з огляду на наступне. Згідно ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Так, в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що «відповідно до норм ст.ст.1046,1047 ЦК України\~договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання». Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] мали місце договірні відносини, тобто був укладений договір позики, оформлений у вигляді розписки, згідно якого позивач надала грошові кошти відповідачу, а відповідач повинен був повернути позивачу отримані від неї кошти у сумі 5\~000 гривень в строк до 01.01.2019, що підтверджується копією розписки від 18.12.2018 (а.с.8). Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України\~ позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст. 1050 ЦК України\~ якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ч.1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язан ня. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. Судом встановлено, що на день подачі даної позовної заяви, позичальником не було здійснено повернення предмета позики, що призвело до порушення законних прав і інтересів позикодавця. У судовому засіданні свідок [PERSON] вказала, що позивач приходиться їй рідною сестрою. При ній сестра займала гроші [PERSON] , який в той час у неї мешкав, вона тоді була у неї в гостях. Зазначила, що відповідач при ній власноруч писав розписку про те, що бере у борг 5000 грн. Також, при ній здійснювалася передача коштів. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК України). Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлюється, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Як вбачається з розписки, складеної відповідачем 18.12.2018, останній зобов`язався повернути грошові кошти в строк до 01 січня 2019 року в загальній сумі 5\~000 гривень. Разом з тим, позивач просить стягнути з відповідача 152,59 грн. (яка складається з індексу інфляції 136,59 грн. та 3% річних 16 грн.). Стосовно вимог щодо стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань за період з 01.01.2019 по 08.02.2019 на суму боргу в розмірі 152,59 грн., суд приходить до наступного висновку. Відповідно до частин 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають на підставах, встановлених ст.11 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Ці підстави зазначені у статтях 599, 600, 604-609 ЦК, відповідно до яких зобов`язання припиняється. При цьому, суд перевіривши розрахунок позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, може погодитись з відповідним розрахунком в повному обсязі і за зазначений період позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне. У період з 01.01.2019 по 08.02.2019 нарахування 3% річних та інфляційних втрат дійсно має бути здійснене на всю суму основного боргу в розмірі 5 000 грн. За вказаний період з 01.01.2019 по 08.02.2019 нарахування на суму боргу в розмірі 5 000 грн. становлять: 3% річних від простроченої суми - 16,00 грн. інфляційні втрати - 136,59 грн. Всебічно, повно та об`єктивно оцінивши всі надані докази, суд вважає, що позивач правомірно вимагає повернення суми позики та на підставі викладеного, вважає, що [PERSON] не виконав умов договору позики від 18.12.2018 і до теперішнього часу не виконує його умови, тому з відповідача необхідно стягнути на користь позивача заборгованість в розмірі 5 000 грн., а також 3% річних від простроченої суми 16,00 грн. та інфляційні втрати 136,59 грн. У відповідності з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги були задоволені в повному обсязі, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений при поданні позовної заяви судовий збір в розмірі 768,40 грн., сплата якого підтверджується платіжним дорученням № 25576052-1 від 08.02.2019 року (арк.с.1).

Outcome: approved