Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

09.09.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] посилаючись на те, що спільне подружнє життя з відповідачем не склалося по причині різних життєвих позицій. В судове засідання сторони по справі не з'явились, надали до суду заяви з проханням розгляду справи за їх відсутності, позивач позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримав, відповідачка позов не визнала та просила відмовити. Відповідно до ст. 169 ЦПК України справу розглянуто за відсутності сторін, на підставі наданих доказів Дослідивши докази по справі, суд встановив наступне. Сторони перебувають в шлюбі зареєстрованому 28 вересня 1991 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №1348. Шлюбні стосунки сторони припинили з 10.05.2011 року, через відсутність взаєморозуміння у сім'ї, різних життєвих позицій. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Сторони сумісне господарство не ведуть, проживають окремо. Спору з приводу поділу майна не мають. Питання з приводу виховання дитини досягнуто. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Відповідно до ч.3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Позивач в заяві заперечував можливість збереження шлюбу. Заперечення відповідачки щодо розірвання шлюбу суд оцінює критично, оскільки в них не зазначені причини з яких відповідачка не погоджується на розірвання шлюбу та не зазначено про можливість примирення та відновлення шлюбних відносин. За таких обставин, суд приходить до переконання, що примирення подружжя є не можливим, оскільки примушування відповідача до збереження шлюбних відносин є неприпустимим та суперечить як вимогам діючого законодавства, так і моральним засадам суспільства. Згідно ст. ст. 110, 112 СК України позовна заява про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, якщо подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, подружжя має дітей, проживає окремо, спільне господарство не ведуть, суд приходить до переконання, що зберегти сім'ю сторін неможливо, в зв'язку з чим вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved