Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

08.06.2018 року позивач звернувся до Прилуцького міськрайонного суду з цивільним позовом до СТОВ «Дружба-Нова», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог - Міське управління у Прилуцькому районі та м. Прилуки Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, ТОВ «Агро Кім» про визнання недійсним договору оренди землі та скасування державної реєстрації речового права. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем в односторонньому порядку, без волевиявлення [PERSON], було укладено договір оренди землі від 01.09.2010 року, яка згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] перебуває у власності останнього. Позивач та його представник заявлену вимогу про визнання недійсним договору оренди землі підтримали, відмовившись від вимоги в частині скасування державної реєстрації речового права, наполягали на її задоволенні, додатково зазначаючи, що укладення відповідачем оспорюваного договору оренди фактично відбулось до повноліття [PERSON] Представник відповідача категорично заперечував щодо задоволення позовних вимог, мотивуючи отримання позивачем орендної плати протягом всього строку дії договору. Представник Міського управління у Прилуцькому районі та м. Прилуки Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надіслав клопотання про розгляд справи без їх участі /а.с.45/. Представник третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог, ТОВ «Агро Кім» наполягав на задоволенні позовних вимог позивача з підстав відсутності волевиявлення [PERSON] на укладення оспорюваного договору оренди землі. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку позивачеві [PERSON] належить земельна ділянка площею 2,75 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Малодівицької селищної ради Прилуцького району /а.с.7/. В травні місяці 2018 року позивач, отримавши інформаційну довідку з міськрайонного управління у Прилуцькому районі та м. Прилуки Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, дізнався про існування договору оренди належної йому земельної ділянки від 01.09.2010 року та подальшу його реєстрацію від 25.04.2012 року /а.с.25/. Позивач, будучи допитаним за клопотанням представника відповідача як свідок, категорично заперечив факт особистого ним підписання з СТОВ «Дружба-Нова» договору оренди належної йому земельної ділянки, що підтверджується і висновком судово-почеркознавчої експертизи від 03.10.2018 року №3566/3567/18-24, зокрема - підпис від імені [PERSON] в графі «орендодавець» в оспорюваному договорі оренди виконаний іншою особою. За змістом ст.792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, і ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення, майнової самостійності сторін договору. Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про оренду землі» /далі-Закону/ орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в поряду, передбачених ЗК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Згідно з вимогами ст.16 Закону оренда земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Частиною першою ст.638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положеннями ч.ч.1,2 ст.203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, а згідно з вимогами частини третьої цієї ж статті - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.32 ЦК України неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників. На вчинення неповнолітньою особою правочину щодо транспортних засобів або нерухомого майна повинна бути письмова нотаріально посвідчена згода батьків (усиновлювачів) або піклувальника і дозвіл органу опіки та піклування. За правилами ч.2 ст.222 ЦК України правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників, муже бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи. Згідно із ч.2 ст.16, ст.215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених частинами 1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу. Положеннями ч.2 ст.207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Враховуючи беззаперечний факт того, що позивач не підписував оспорюваний договір оренди земельної ділянки від 01.09.2010 року, наявні обґрунтовані підстави для визнання вказаного договору недійсним. Окрім того, станом на дату підписання вище вказаного договору, позивач, в силу приписів ст.34 ЦК України, ще не володів повною цивільною дієздатністю. Представник відповідача, категорично заперечуючи щодо заявлених позовних вимог позивача, заявила клопотання про застосування строків позовної давності. За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Незважаючи на той факт, що порушення прав позивача фактично відбулось ще до досягнення ним повноліття, перебіг позовної давності слід обраховувати з 02.06.2012 року. Як вбачається з узагальненої довідки про виплату СТОВ «Дружба-Нова» орендної плати орендодавцю [PERSON], після досягнення повноліття, починаючи 29.08.2013 року начебто щорічно отримував відповідні кошти /а.с.68/. В обґрунтування клопотання щодо застосування наслідків пропуску строку позовної давності представником відповідача звернуто увагу на відомість про виплату грошей за 2014 рік, яка містить детальну інформацію щодо підстав отримання орендодавцем грошових коштів з зазначенням даних оспорюваного договору оренди /а.с.78-79/. Проте, позивач в судовому засіданні, будучи допитаним як свідок, категорично заперечив належність йому підпису у вище вказаній відомості, що підтверджується висновком експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 25.01.2019 року, а відтак доводи представника відповідача про об'єктивну можливість [PERSON] довідатись про існування спірного договору оренди землі ще в 2014 році є непереконливими. Інші відомості на видачу коштів не містять жодної інформації, яка б дозволила з'ясувати підстави начебто їх отримання позивачем по справі як орендної плати, що було визнано в судовому засіданні і представником СТОВ «Дружба-Нова», а тому суд визнає вище вказані докази як неналежні та не враховує при ухваленні судового рішення. Будь-яких інших доказів, що б підтверджували факт отримання саме позивачем орендної плати за землю, яка перебуває в користуванні відповідача по справі, поза строком позовної давності, в розпорядження суду надано не було. Твердження [PERSON] про його обізнаність щодо існування договору оренди землі лише з травня 2018 року, тобто з моменту отримання інформаційної довідки з міськрайонного управління у Прилуцькому районі та м. Прилуки Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, за вище наведених обставин, є обґрунтованими, а тому підстав для застосування наслідків пропуску строків позовної давності суд не вбачає. Відповідно до положень ст.265 ЦПК України, суд, під час ухвалення судового рішення вирішує питання про судові витрати склад та розмір яких входить до предмета доказування в справі. Згідно вимог ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат пов'язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу. В обґрунтування понесення позивачем витрат на правову допомогу адвокату Лишко В.А. в розмірі 5 500 грн надано платіжний документ - квитанцію до прибуткового ордеру б/н, яка не містить дати її складання, що в свою чергу об'єктивно ставить під сумнів факт здійснення ним відповідної оплати за правничу допомогу в розгляді даної справи /а.с.27/. В обґрунтування понесення позивачем витрат на правову допомогу адвокату Маркович А.Ю. в розмірі 3 200 грн надано платіжний документ - квитанцію до прибуткового ордеру №4 та орієнтовний розрахунок витрат з зазначенням часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт. Суд, визначаючи розмір витрат на оплату послуг адвоката,

Outcome: approved