Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

08 травня 2019 року позивач [PERSON] звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із зазначеним вище позовом, де просить ухвалити судове рішення, яким стягнути з відповідача на її користь безпідставно списані з карткового рахунку кошти у розмірі 26609,21 грн. Окрім того, позивач подала клопотання про витребування у відповідача доказів, а саме копії Договору банківського рахунку між нею та банком - угода № SAMDN №2100006840516 про надання карткового споживчого кредиту та видачу картки № 5168742224621932 від 19.04.2006 року, який складається з Анкети-заяви, підписаної нею та Умов та правил надання банківської послуги. Позовну заяву обґрунтовує тим, що 19.04.2006 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір SDMDN №2100006840516 про надання карткового споживчого кредиту та вона отримала картку № [NUMBER] та встановлений кредитний ліміт по цій картці станом на 21.09.2018 року дорівнював сумі у 20500 грн. 21.09.2018 року в проміжок часу з 21 год. 39 хв. до 22 год. 03 хв. на номер її мобільного телефону [NUMBER], на який повідомлялося про всі здійснені по кредитній картці операції - надійшло 11 СМС повідомлень про зняття коштів з її карткового рахунку. В цей час вона знаходилась за місцем свого проживання та кредитна картка знаходилась у неї. Зателефонувати на гарячу лінію за номером 3700 вона не змогла, оскільки виявилося, що її мобільний телефон заблоковано на вхідні дзвінки. Згідно повідомлень за 24 хвилини в банкоматі по вул.. Івана Богуна 2, магазин Козак м . Жовті Води було проведено п`ять операцій несанкціонованого зняття коштів з її кредитної картки без пред`явлення самої картки в межах встановленого кредитного ліміту по 4002 грн. за кожну операцію з утриманням 162 грн. комісії. Таким чином з її картки було вкрадено 20810 грн. В перший же робочий день після крадіжки, 24.09.2018 року вона письмово повідомила директора Жовтоводського відділення банку про факт несанкціонованого зняття коштів з кредитної картки та заблокувала останню. Того ж дня вона звернулась до Жовтоводського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області із заявою про вчинене правопорушення. 24.09.2018 року відомості про це правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 185 КК України і відкрите кримінальне провадження. На даний час проводиться досудове розслідування, але безрезультатно. У жовтні їй стало відомо, що кошти в сумі 20810 грн., які були вкрадені Банком безпідставно списані з її карткового рахунку. На її заяву про проведення службового розслідування по повернення на рахунок коштів вона до теперішнього часу ніякої відповіді банку не отримала, а останній продовжує списувати відсотки за використання кредитного ліміту та продовжує знімати з мого рахунку кошти, які на нього поступають, а саме заробітну плату. Всього з 21.09.2018 року по 15.04.2019 року з її карткового рахунку безпідставно списано 26609,21 грн. На її вимогу надати мені копію кредитного договору банк їй відмовив. Вважає дії відповідача незаконними і вимушена захищати свої порушені права в судовому порядку. Ухвалою суду від 13 травня 2019 року позовна заява була залишена без руху з наданням позивачеві часу для усунення зазначених у ній недоліків. Ухвалою суду від 24 травня 2019 року по справі було відкрито провадження та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Також даною ухвалою у відповідача було витребувано угоду про надання споживчого кредиту та видачу картки від 19.04.2006 року, яка складається з анкети-заяви, підписаної [PERSON] та Умов та правил надання банківської послуги. Копію даної ухвали відповідач отримав 08.07.2019 року про що свідчить поштове повідомлення у матеріалах справи, однак до цього часу відзиву на позов відповідач суду не надіслав та витребувані судом документи не надав. Листом від 14.08.2019 року відповідачеві було нагадано про необхідність виконання ухвали суду від 24 травня 2019 року, однак ніяких дій щодо виконання ухвали відповідач до цього часу не вчинив. Ухвалою суду від 30 жовтня 2019 року було прийнято до розгляду уточнену позовну заяву [PERSON] та продовжено строк розгляду справи на 30 днів. У своїй уточненій позовній заяві позивачка збільшила свої позовні вимоги, пояснюючи це тим, що відповідач продовжує списувати з її карткового рахунку відсотки за використання кредитного ліміту, пеню, у зв`язку із чим станом на 24.10.2019 року її заборгованість перед відповідачем зросла та становить 40266 грн. Копію уточненої позовної заяви, копію ухвали про прийняття її до розгляду відповідач отримав 29.11.2019 року, однак до цього часу відзиву на позов судом не отримано. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про розгляд справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає, що є передбачені ст.ст. 280,281 ЦПК України підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши письмові докази по справі вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору з власної ініціативи. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним по справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ст. 263 ЦПК України: судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави - ст. 2 ЦПК України. Судом встановлено, 19.04.2006 року між позивачкою [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір SDMDN №2100006840516 про надання карткового споживчого кредиту внаслідок чого позивачка [PERSON] отримала картку № [NUMBER] зі встановленим кредитним лімітом по цій картці станом на 21.09.2018 року у сумі у 20500 грн . Відповідно до довідки про рух коштів по картковому рахункувідкритому відповідно до договору SDMDN №2100006840516, 21.09.2018 року відбулося п`ять транзакцій зі зняття готівки в банкоматі без картки біля магазину Козак у м. Жовті Води по вул. Івана Богуна, б. 2 всього на суму 20010 грн. із зняттям комісії за кожну транзакцію у розмірі 162, 00 грн. Таким чином із картки було знято 20810 грн. (а.с.13) За поясненнями позивача у позовній заяві, ці кошти було вкрадено невідомими особами з її рахунку, оскільки в цей час вона знаходилась за місцем свого проживання, а кредитна картка знаходилась у неї. На гарячу лінію банку вона телефонувати не могла, оскільки її телефон було заблоковано на вихідні дзвінки. Відповідно до письмової заяви від 24.09.2018 року [PERSON] письмово повідомила директору відділення ПриватБанку м. Жовті Води [PERSON] . про факт несанкціонованого зняття коштів з її кредитної картки та просила заблокувати останню. (а.с.8) Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, [PERSON] 24.09.2018 року звернулась із заявою до Жовтоводського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області. Правова кваліфікація правопорушення ч. 1 ст. 185 КК України. Фабула: 21.09.2018 року невстановлена особа з банківської картки банку КБ «ПриватБанк» № [NUMBER] здійснила крадіжку грошових коштів на суму 20000 грн. що належать гр.. [PERSON] чим спричинила збиток останній. 18 жовтня 2018 року [PERSON] звернулась до директора Жовтоводського відділення АТ КБ «ПриватБанк» Стасик Н.С. із заявою про проведення службового розслідування силами служби Безпеки банку по факту несанкціонованого зняття коштів з карткового рахунку, відкритому на її ім`я з наданням їй копії результатів службового розслідування та повернення на її рахунок безпідставно списані кошти в сумі 20810 грн. (а.с.9-10) Відповіді на дану заяву відповідачем надано не було. 10.01.2019 року [PERSON] звернулась до директора відділення ПриватБанку у м. Жовті Води із заявою про надання їй копії договору про видачу та обслуговування кредитної картки та 10.01.2019 року отримала відповідь, що примірник договору їй вже надавався та чинним законодавством України не передбачено обов`язок банку надавати копії договорів клієнтам. (а.с.18-19) На вимогу суду відповідач також не надав копії договору № SAMDN №2100006840516 про надання карткового споживчого кредиту та видачу картки [NUMBER] від 19.04.2006 року, який складається з Анкети-заяви, підписаної [PERSON] та Умов та правил надання банківських послуг. Із пояснень позивача у позовній заяві вбачається, що, до теперішнього часу відповідач продовжує списувати з рахунку позивача відсотки за використання кредитного ліміту та продовжує знімати кошти, які надходять на картку. Станом на 24.10.2019 року її заборгованість перед відповідачем становить 40266 грн., що підтверджується випискою по рахунку від 24.10.2019 року. Дослідивши надані позивачем докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до п.9 розділу УІ Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління НБУ від 05.11.2014 року №705 (в редакції на серпень 2015 року), користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного предявлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеної в постанові від 13.05.2015 року у справі №6-71цс15 не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН -коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, відсутні підстави для цивільно-правової відповідальності позичальника. Згідно з положеннями частини другої статті 614 ЦК України саме банк має довести відсутність своєї вини, а не перекладати це на клієнта банку, споживача послуг, що відповідає й вимогам Цивільно-процесуального кодексу України, які викладені вище. Таким чином, провівши аналіз норм матеріального права в системному зв`язку із встановленими по справі фактичними обставинами, суд дійшов висновку, що відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування доводів позивача, не довів, що позивач, як володілець та користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до її карткового рахунку чи надала інформацію про номер картки, CVV2 коду картки, що дало змогу ініціювати платіжні операції. З врахуванням викладеного, вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Суд вважає необхідним стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь [PERSON] 40266 грн. грошових коштів, безпідставно списаних з карткового рахунку № [NUMBER] в ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом їх зарахування на даний картковий рахунок. Також з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, від сплати якого позивач звільнена у розмірі 1921 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved