Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

09 січня 2014 року [PERSON] звернулася до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником будинку [ADDRESS]. Також у спірному будинку зареєстрований її чоловік, [PERSON] Останній не проживає в даному будинку, його особистих речей в будинку немає, спірним будинком він не цікавиться. Перешкод у користуванні будинком відповідачеві не чинили. Відповідач добровільно спірним жилим приміщенням не користується понад 1 рік без поважних причин. У зв'язку з викладеним позивач просила визнати відповідача втратившим право користування житловим будинком [ADDRESS]. Позивач, [PERSON], в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні в повному обсязі, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не з'явився, про час, дату і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, підлягає задоволенню з таких підстав. Так, у ході судового засідання достовірно було встановлено, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності №6963 від 21.06.2004р., виданого комісією по приватизації державного житлового фонду при Краснолиманській дирекції залізничних перевезень Донецької залізниці (а.с.10). Відповідно до рішення виконавчого комітету Черкаської селищної ради Слов'янського р-ну Донецької обл. №50 від 27.05.2009р. «Про присвоєння порядкових номерів домоволодінням по [ADDRESS]» железнодорожному будинку 2 кв.3 присвоєно наступний порядковий номер - [ADDRESS] (а.с.11). [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Донецькій області від 23.01.2014р. (а.с.14). Як вбачається з акту про фактичне проживання [PERSON] від 08.01.2014р., [PERSON] в житловому будинку [ADDRESS] фактично не проживає з липня 2012 року по теперішній час (а.с.7). Судом встановлено, що відповідач вибув з даного житлового будинку за власним бажанням. Перепон у користуванні житлом йому ніхто не чинив. За приписами ч.ч. 1,2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Проте відповідно до вимог ч. 4 ст. 9 ЖК ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Підстави позбавлення члена сім'ї права користування жилим приміщенням, яке належить громадянинові на праві власності, визначені ст. 405 ЦК України. Згідно до ч.2 ст. 405 ЦК України - член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Судом встановлено, що відповідач не мешкає в житловому будинку [ADDRESS], в добровільному порядку виписатися з вказаного будинку не бажає. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], пояснила, що позивач є її колегою, в січні 2014 року вона разом з депутатом Черкаської селищної ради ходила до [PERSON], за її місцем мешкання речей відповідача виявлено не було. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] вказала, що мешкає по сусідству з позивачем, зазначила, що [PERSON] мешкає сама близько півтора років, до цього часу вона жила разом з чоловіком, [PERSON] Виходячи з вищевказаного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані і підлягають повному задоволенню. Позивач не вимагає компенсації понесених нею судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved