Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

09 грудня 2016 року [PERSON] звернувся до Словянського міськрайонного суду з позовом до дочірнього підприємства\~ «Спеціалізоване управління № 451 публічного акціонерного товариства «Донбаспромелектромонтаж» про стягнення заборгованості по заробітній плати та компенсації у зв'язку із порушенням строків її виплати, свої вимоги мотивував тим, що з 22 серпня 2003 р по 18 березня 2015 року він працював водієм в Краматорському спеціалізованому управлінні «Електромонтаж» № 451 АТЗТ «Донбаспромелектромонтаж», яке згодом було перетворене і перейменоване на дочірнє підприємство «Спеціалізоване управління № 451 публічного акціонерного товариства «Донбаспромелектромонтаж». Наказом відповідача № 14 від 18 березня 2015 року він був звільнений з роботи у звязку з виходом на пенсію. Зазначає, що з червня 2014 року він знаходився у відпустці без збереження заробітної плати, заборгованість відповідача з виплати заробітної плати за період 2013 2014 року складає 10\~087 грн. 35 коп. Відповідач вказану заборгованість йому не виплатив, незважаючи на його неодноразові звернення до нього з цього приводу. Зважаючи на наведене заборгованість з заробітної плати у розмірі 10\~087 грн. 35 коп. з у урахуванням індексу інфляції за період з липня 2014 року по жовтень 2016 року складає 17\~697 грн. 94 копійки. Просив суд стягнути з дочірнього підприємства\~ «Спеціалізоване управління № 451 публічного акціонерного товариства «Донбаспромелектромонтаж на його користь заборгованість по заробітній платі з урахуванням індексу інфляції за період з липня 2014 року по жовтень 2016 року у розмірі 17\~697 грн. 94 копійки, а також понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 300 грн. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням розгляд справи проводити за його відсутності, на задоволенні позову наполягав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Представник відповідача дочірнього підприємства\~ «Спеціалізоване управління № 451 публічного акціонерного товариства «Донбаспромелектромонтаж», будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, до судового засідання не з'явився, відомостей про причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення судового засідання чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів у відповідності до ст. 224-228 ЦПК України. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню виходячи з таких встановлених у судовому засіданні обставин та відповідних їм норм чинного законодавства. У судовому засіданні встановлено, що у період з 22 серпня 2003 року по 18 березня 2015 року позивач [PERSON] працював у відповідача дочірнього підприємства\~ «Спеціалізоване управління № 451 публічного акціонерного товариства «Донбаспромелектромонтаж», про що міститься запис у трудовій книжці позивача ( копія трудової книжки серії БТ-І № № 0688927) /а.с. 5/ На час звільнення\~ позивача з підприємства, відповідач мав перед [PERSON] заборгованість по\~ заробітній платі у сумі\~ 10 087 грн. 35 коп. Вказана заборгованість по заробітній платі перед позивачем склалася за період з 2013 2014 року , вказане підтверджується довідкою № 01-03/147 від 25 листопада 2016 року , яку надало дочірнє підприємство «Спеціалізоване управління № 451 публічного акціонерного товариства «Донбаспромелектромонтаж» /а.с. 6/ З розрахунку заборгованості, наданої відповідачем, вбачається, що заборгованість з заробітної плати у сумі 10\~087 грн. 35 коп. з урахуванням індексу інфляції за період з липня 2014 року по жовтень 2016 року складає: 10087 грн. 35 коп. x 100,4% x 100,8% x 102,9%x102,4% x 101,9% x 103% x 143,3% x 100,9% x 99,6% x 101,0% x 103,5% x 100,1% x 99,9% x 99,8% x 99,7% x 101,8% x 102,8%= 17\~697 грн. 94 /а.с. 3/ Суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, відповідно яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач у судове засідання не з'явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача. Аналізуючи встановлені у судовому засіданні обставини справи, суд приходить до такого висновку. Основним законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обовязки, в рівній мірі кореспондується обовязок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Відповідно до ст.94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємств, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Положеннями ст. 115 КЗпП України встановлено обовязок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів. Відповідно до положень ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» від 21.02.2001 № 159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Згідно з п. 4 вказаної Постанови сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділеній на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Відповідно до п. 2 Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого Постановою КМУ від 20.12.1997 № 1427 із змінами, внесеними Постановою КМУ № 292 від 23.04.1999, компенсація працівникам частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 01.01.1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифи на послуги за цей період зріс більше ніж як на один відсоток. Відповідно до п. 3 вказаного Положення, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків та платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін. Згідно з п. 4 зазначеного Положення, у разі затримки виплати заробітної плати за кілька місяців, сума компенсації визначається згідно з пунктом 3 цього Положення за кожний місяць окремо і підсумовується. Рішенням\~\~Конституційного Суду України у справі № 1-18/2013 від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013, визнано, що в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. За роз'ясненнями п. 22. Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24 грудня 1999 року у справах, пов'язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у зв'язку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що: 2) компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі ст.34 Закону і Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 р. N 1427 ( 1427-97-п ) (зі змінами, внесеними постановою від 23 квітня 1999 р. N 692 ( 692-99-п ), підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Відповідно до наданих позивачем довідки про заробітну плату та розрахунку заборгованості по заробітній платі з урахуванням компенсації втрати частини заробітку у звязку із затримкою розрахунку, правильність якого перевірена судом, сума заробітної плати з урахуванням компенсації за час затримки заробітної плати за період з липня 2014 року по жовтень 2016 року виходячи з індексу споживчих цін за цей період та прирісту індексу споживчих цін у розмірі, становить 10087 грн. 35 коп. +7\~610 грн. 59 коп, а всього 17697 грн. 94 коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Склад та розмір витрат, повязаних з оплатою судових витрат входить до предмету доказування по справі. За ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, повязаних із розглядом справи належать витрати на правову допомогу. Відповідно частини 1 статті 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлений граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах та зазначено, що розмір компенсації витрат не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій та під час ознайомлення з матеріалами справи у суді. За змістом п. 48 Постанови Пленуму\~ ВССУ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження витрат, повязаних з оплатою правової допомоги суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Таким чином, для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу, стороною повинен бути наданий акт виконаних робіт із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру та надання консультації. В порушення зазначених вимог закону, на підтвердження таких вимог, позивачем не надано жодного доказу того, що він дійсно поніс витрати на правову допомогу, як то акту виконаних робіт, з якого видно час витрачений на складання процесуальних документів, надання консультацій та участь представника у судових засіданнях, чи документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку. У звязку із викладеним, суд позбавлений можливості стягнути витрати, пов'язані із наданням правової допомоги, відповідно ст. 88 ЦПК України, згідно із вимогами якої судом стягуються лише документально підтверджені судові витрати. Відповідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У звязку із чим, з відповідача в дохід держави має бути стягнено судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved