Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

09 липня 2014 року представник позивача звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON], що діє від свого імені та від імені [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виселення. Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що 19.07.2012 року ТОВ «Ключове рішення» отримало у власність квартир загальною площею 99,20 кв.м., житловою площею 56,80 кв.м., які знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул. 20-річчя Перемоги, 49/142 та 143 на підставі свідоцтва про купівлю майна, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу та зареєстрований у державному реєстрі під номером 2925. Після отримання права власності на вказану нерухомість, позивач намагався отримати доступ до житла, однак перешкодою для вчинення зазначених дій стали реєстрація та проживання у ньому відповідачів, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з вищевказаних квартир. Позивачем було направлено відповідачам письмову претензію про добровільне звільнення приміщення та зняття з реєстраційного обліку, однак останніми законні вимоги позивача були проігноровані та нерухомість не була передана позивачу у вільне користування. Представник позивача просив ухвалити рішення, яким виселити відповідачів зареєстрованих у квартирах № 142, 143 за адресою вул. 20-річчя Перемоги в м. Дніпропетровську зі зняттям їх з реєстраційного обліку без надання іншого жилого приміщення. 23.09.2014 року по справі було ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Ключове рішення» було задоволено. Ухвалою суду від 28.09.2015 року за завою представника відповідачів вищезазначене заочне рішення було скасовано. 16.11.2015 року представник позивача уточнив позовні вимоги та просив визнати відповідачів [PERSON], [PERSON]В, [PERSON], [PERSON]В, [PERSON] такими що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 142 по вул. 20-річчя Перемоги, б.49 в м. Дніпропетровську а також виселити їх із зазначеної квартири із зняттям з реєстраційного обліку. Представники позивача у судовому засіданні просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідачів в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що відповідачі не зареєстровані та не проживають у вищезазначеній квартирі. Вислухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 19.07.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] позивачу на праві власності належало майно, а саме квартири №142 та №143 загальною площею 99,20 кв.м., житловою площею 56,80 кв.м., які знаходяться за адресою вул. 20-річчя Перемоги в м. Дніпропетровську (а.с. 3). На момент розгляду справи судом зазначені квартири були розєднані та квартири №142 по вул. 20-річчя Перемоги в м. Дніпропетровську 28.10.2015 року була продана [PERSON], що підтверджується копією договору купівлі-продажу та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.142-147). Належна позивачу квартира №143 по вул. 20-річчя Перемоги в м. Дніпропетровську здана в оренду [PERSON], що підтверджується копією договору оренди від 01.07.2014 року (а.с.112-115). В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що перешкодою у здійснення права власності в кв. №143 по вул. 20-річчя Перемоги в м. Дніпропетровську стала реєстрація та проживання у квартирі відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], у заявку з чим він просить визнати їх такими, що втратили право користування зазначеною квартирою та виселити їх без надання іншого житлового приміщення. Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог суд виходить з наступного. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цією статтею. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з пояснень представників позивача та відповідачів, а також інших матеріалів справи, відповідачі на теперішній час не проживають у спірній квартирі, у заявку з чим вимоги про їх виселення з неї є безпідставними. Що стосується вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою, то як вбачається з до довідки КП «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради відповідачі зняті з реєстраційного обліку за адресою вул. 20-річчя Перемоги[ADDRESS] та 143 з 02.02.2015 року (а.с. 150), тобто на момент розгляду справи судом вони вже не мають права користуватися спірним житловим приміщенням та не створюють позивачу перешкод у здійсненні права власності. Таким чином правові підстави для визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням та виселення відсутні. Інших доказів, які б підтверджували факт здійснення відповідачами перешкод у користування позивачем належною йому квартирою суду не надано. Таким чином суд знаходить не доведеним факт перешкоджання відповідачами у здійсненні позивачем права власності, у звязку з чим вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed