overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

09.02.2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову зазначила, що з 20.08.2012 року перебуває у цивільному шлюбі з відповідачем. Від сумісного проживання з відповідачем мають сина [PERSON], [INFO]. Батьком дитини в свідоцтві про народження записаний відповідач. Дитина проживає разом з позивачем, матеріальної допомоги відповідач в добровільному порядку не надає. Відповідач не здійснював ніякої матеріальної допомоги на утримання сина, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти в розмірі ? частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на місяць для дитини відповідного віку. Позивач [PERSON] надала суду заяву, в який просить справу розглянути у її відсутність, наполягала на задоволенні позову. Відповідач у судове засідання не з'явився, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надавав. Дослідивши матеріали по справі, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що від сумісного проживання позивач з відповідачем мають сина [PERSON], [INFO], батьком дитини у свідоцтві про народження записаний відповідач (а.с.4). Згідно наданої довідки, дитина проживає разом з позивачем (а.с. 3). Відповідач не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання сина [PERSON], [INFO]. Суд враховуючи, що відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина в розмірі ? частки від доходу. Крім того, у відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. За таких обставин, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини слід задовольнити повністю.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

09.02.2015 року позивач звернувся до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області з позовом до відповідача, в якому просив визнати за ним та відповідачем право спільної сумісної власності на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] в рівних частинах - по ? частки за кожним. В обґрунтування позову зазначив, що в період з 30.10.1982 по 19.10.2005 роки він перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. У період спільного життя у шлюбі за спільні кошти ними побудовано житловий будинок по [ADDRESS] Житомирської області. Вказав, що оскільки відповідач відмовляється в добровільному порядку переоформити частину будинку на нього, не допускає його до будинку, а в нього свого житла немає, тому він і звернувся з вказаним позовом до суду. В судовому засіданні позивач уточнив свої позовні вимоги, просив в порядку поділу спільного майна і визнати за ним та за відповідачем право власності на ? ідеальну частку вказаного будинку. Відповідач у судовому засіданні позов визнала повністю. Підтвердила той факт, що будинок побудовано ними спільно у шлюбі, однак право власності зареєстроване за нею одною. Доповівши зміст заявлених позовних вимог, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що в період з 30.10.1982 року по 19.09.2005 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Ця обставина підтверджується поясненнями сторін та свідоцтвом про розірвання шлюбу (копія а.с. 5). У період шлюбу сторони за спільні кошти побудували житловий будинок по [ADDRESS] Житомирської області. Дана обставина визнана відповідачем і підтверджується даними, зафіксованими в технічному паспорті на будинок (копія а.с. 6-8). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. ), право власності на вказаний будинок зареєстровано за відповідачем вцілому. Ст. 60 СК України визначає, що майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Також відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, відповідно до положень ст. 70 СК України, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Шлюбний договір між сторонами також не укладався. Таким чином, суд вважає доведеним в судовому засіданні факт перебування будинку з прибудовами та побутовими спорудами по [ADDRESS] у спільній сумісній власності подружжя та вважає можливим визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу. Зважаючи на викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

09.02.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу і свої доводи обґрунтовує тим, що 10.12.2011року вона вступила у зареєстрований шлюб з відповідачем. Однією родиною не мешкають з листопада 2014року. Від спільного життя мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], який мешкає разом з позивачем. Питання про стягнення аліментів не вирішено. Спір про розділ майнане має. Причиною припинення сімейно - шлюбних відносин послужило те, що між подружжям відсутнє взаєморозуміння, що привело до розпаду родини. Почуття любові та поваги один до одного втрачені. Позивач до судового засідання не з'явилась, але надала заяву слухати справу без її участі, наполягає на позові. Відповідач до судового засідання не з'явився, але надав заяву слухати справу без його участі, позов визнає. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу сторони перебувають у зареєстрованому шлюбу з 10.12.2011 року. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя, і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом, встановлено, що між подружжям склались неприязні відносини, які унеможливлюють подальше збереження шлюбу, в зв'язку з чим суд приходить до висновку про наявність підстав для постановлення рішення про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

09.02.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив визнати право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті його батька - [PERSON] на квартиру [ADDRESS] Позивач в судове засідання не з'явився, від його представника через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, при цьому позовні вимоги він підтримав у повному обсязі. Чернігівська міська рада свого представника в судове засідання не направила, хоча про час та місце розгляду справи судом повідомлялось завчасно належним чином. Відповідач [PERSON] надіслала до суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, при цьому позов визнала. Третя особа подала до суду заяву про розгляд справи без її особистої участі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги у повному обсязі на підставі наступного. Судом встановлено, що [PERSON] був членом ЖБК № 15 з 1966 року, в якому отримав квартиру [ADDRESS] Згідно з довідкою ОЖБК м. Чернігова № 17 від 19.01.2015 року [PERSON] виплатив вартість вказаної вище квартири в 1980 році. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 01.07.2014 року [PERSON] помер [INFO]. Згідно ч. 3 ст. 384 ЦК України в разі викупа квартири член житлово-будівельного кооперативу становиться її власником. За життя [PERSON] 29.11.1991 року уклав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Першої чернігівської державної нотаріальної контори за р. № 5-9196. За змістом вищевказаного заповіту [PERSON] заповів належну йому квартиру за адресою: [ADDRESS] - [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. У зв'язку з тим, що померлий спадкодавець [PERSON] за життя не отримав свідоцтво про право власності на квартиру, нотаріальна контора не може видати позивачу свідоцтво про право на спадщину без правовстановлюючих документів на спадкове майно. Згідно ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право становиться під сумнів або не визнається іншою особою, а також у випадку втрати їм документа, що засвідчує його право власності. За таких обставин, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

09.02.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до Чернігівської міської ради про скасування рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 30.12.1999 року № 340, в частині передачі його батьку - [PERSON] у приватну власність земельної ділянки площею 0.0572 га, розташованої за адресою: [ADDRESS]; визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю, виданого 25.02.2000 року на підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 30.12.1999 року № 340. Ухвалою суду від 03.03.2015 року, за згодою позивача, здійснено заміну неналежного відповідача на належного - виконавчий комітет Чернігівської міської ради, який ухвалював оскаржуване позивачем рішення. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав. Він пояснив, що незаконність рішення відповідача полягає в тому, що насправді він має право на земельну ділянку площею більшою ніж та, що була виділена у власність батьку. Представник відповідача позов не визнала. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. 25.02.2000 року [PERSON] було видано Державний акт на право приватної власності на землю, яким посвідчено право власності на земельну ділянку площею 0.0572 га, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] право власності на вказану земельну ділянку перейшло до позивача на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.04.2009 року (а. с. 7, 8). Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Таким чином, до складу спадщини включається лише той обсяг прав, який за життя належав спадкодавцеві. Оскільки [PERSON] за життя не оскаржував державний акт на право приватної власності на землю і погодився з передачею йому у власність земельної ділянки площею 0.0572 га, до позивача перейшло у власність у порядку спадкування право власності саме на вказану земельну ділянку, в зв'язку з чим він не має права претендувати на земельну ділянку більшою площею. Крім того, обраний позивачем спосіб захисту прав фактично призводить до позбавлення позивача земельних прав, а не до їх захистові, що в сукупності є безумовною підставою для відмови в задоволенні позову.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

09.02.2015 року позивач звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором б/н від 04.03.2008 року в сумі 7257.18 грн. В обґрунтування позову вказує, що [PERSON] було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 5200.00 грн., на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач взяті на себе зобов'язання щодо повернення суми кредиту не виконує. Заборгованість станом на 31.12.2014 року складає 7257.18 грн. Справу просять розглядати у відсутності їх представника, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день розгляду справи повідомлявся своєчасно, належним чином. Суд вважає за можливе справу розглядати у відсутності сторін і постановити заочне рішення з дотриманням вимог, встановлених законом. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Встановлено, що 04.03.2008 року між позивачем і [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 5200 грн., на платіжну картку зі сплатою 36 відсотків за користування кредитом. [PERSON] порушено зобов'язання щодо повернення суми кредиту. Заборгованість станом на 31.12.2014 року складає 7257.18 грн., в тім числі заборгованість за кредитом - 5198.75 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 1174.75 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 300 грн., штраф (фіксована частина) - 250 грн., штраф (процентна складова) - 333.68 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів. Заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню з відповідача. Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженнф судові витрати. Тому, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача понесений ним судовий збір, що підтверджуються платіжним дорученням № PRОМ8ВКQХ0 від 28.01.2015 року.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

09.02.2015 року позивач звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором б/н від 05.01.2011 року в сумі 17916.72 грн. В обґрунтування позову вказує, що [PERSON] було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20.40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач взяті на себе зобов'язання щодо повернення суми кредиту не виконує. Заборгованість станом на 31.12.2014 року складає 17916.72 грн. Справу просять розглядати у відсутності їх представника, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день розгляду справи повідомлене своєчасно, належним чином, що стверджується розпискою приєднаною до матеріалів справи. Суд вважає за можливе справу розглядати у відсутності сторін і постановити заочне рішення з дотриманням вимог, встановлених законом. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Встановлено, що 05.01.2011 року між позивачем і [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 20.40 відсотків за користування кредитом. [PERSON] порушено зобов'язання щодо повернення суми кредиту. Заборгованість станом на 31.12.2014 року складає 17916.72 грн., в тім числі заборгованість за кредитом - 10174.74 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 5552.48 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 860.13 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 829.37 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів. Заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню з відповідача. Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженнф судові витрати. Тому, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача понесений ним судовий збір, що підтверджуються платіжним дорученням № ВО900В0ОWU від 30.01.2015 року.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

09.02.2015 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач за вищевказаною адресою не проживає без поважних причин з січня 2013 року та не сплачує за комунальні послуги. Позивач в судове засідання не з'явилась, від її представника надійшла заява з проханням справу розглядати у його відсутність, позов підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи, також просить стягнути з відповідача витрати за публікацію оголошення у пресі в розмірі 288 грн.. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду сповіщався через оголошення у пресі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстровані в квартирі [ADDRESS], яка належить позивачу на праві приватної власності. Відповідно до затвердженого керуючим ОЖБК в м.Чернігові акту від 28.01.2015 року [PERSON] за адресою: [ADDRESS] фактично не мешкає з січня 2013 року. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності без поважних причин наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Таким чином, судом вважається доведеним той факт, що відповідач у спірній квартирі не проживає без поважних причин понад встановлені законом строки, у зв'язку з чим втратив своє сервітутне право на спірне житло. Також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. та витрати за опублікування оголошення у пресі в розмірі 288 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

09.02.2015 року позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом в якому зазначає, що з відповідачем уклала шлюб 05.03.2008 року. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Спочатку спільне життя складалося, подружжя кохали, поважали один одного та вели спільний побут. З часом стосунки погіршилися, [PERSON] зрозуміла, що їй важко знаходити спільну мову з [PERSON], між ними зявилися непорозуміння, часто стали виникати конфлікти. Згодом чоловік почав зневажливо ставитися до дружини, спочатку висловлювався брудною лайкою на її адресу, а згодом почав погрожувати, а також став зловживати спиртними напоями. На теперішній час [PERSON] та [PERSON] шлюбні відносини не підтримують, проживають окремо й спільне господарство не ведуть. Просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] В судове засідання сторони не зявилися, подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони по справі 05.03.2008 року уклали шлюб, який був зареєстрований Великознамянською сільською радою Камянсько-Дніпровського району Запорізької області, про що в Книзі реєстрації шлюбів був зроблений відповідний актовий запис №1, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 05.03.2008 року (а.с. 9). Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON]. [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від 19.04.2011 року, а також [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження від 08.07.2008 року (а.с. 10, 11). Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Судом встановлено, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі, але шлюбні відносини фактично припинені, тому суд вважає, що позов необхідно задовольнити, так як при тих відносинах, що склалися між подружжям, збереження сімї неможливе.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

09.02.2015 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом посилаючись на те ,що з відповідачем перебуває у шлюбі , який зареєстрований 05 травня 2012 року Камянобрідським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції . Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] , яка проживає з нею і спору про місце проживання дитини немає. Після шлюбу сімейні відносини з відповідачем не склалися , що привело до фактичного припинення шлюбних відносин з січня 2015 року. На даний час вона має намір створити нову сімю, тому вважає, що сімя розпалась і її збереження неможливе, просить суд розірвати шлюб. Позивач надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила справу розглянути без її участі. Відповідач надав заяву, в якій визнав позовні вимоги в повному обсязі та просив розглянути справу без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Згідно зі ст. ст. 104,112 СК України шлюб розривається шляхом розводу за заявою одного з подружжя або обох. Шлюб розривається тоді, коли буде встановлено, що спільне життя подружжя та збереження сімї стало неможливе. Судом встановлено , що сторони 05 травня 2012 року зареєстрували шлюб у Камянобрідському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, актовий запис №75, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] ,[INFO], яка проживає разом з позивачем і спору між сторонами про місце проживання дитини не виникає. Шлюбні відносини сторін припинені з січня 2015 року і не відновлювались. Позивач має намір створити нову сімю ,що свідчить про неможливість збереження сімейних відносин з відповідачем. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідач позов визнав повністю і це не суперечить закону і не порушує права, свободи і інтереси інших осіб, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved