Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

09.11.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, посилаючись на те, що його батьками є [PERSON] та [PERSON], які розлучилися та батько проживає окремо. З дитинства позивач є інвалідом з діагнозом ДЦП, тому постійно потребує матеріальних витрат на належне харчування, лікування, ліки на одяг, ортопедичне взяття та оздоровчий відпочинок. Тому позивач просить стягнути на його користь аліменти в розмірі ? частки заробітки його батька щомісячно, але не менше, ніж мінімальний розмір аліментів на дитину. В судове засідання позивач не зявилася, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов визнали частково, не заперечували проти сплати аліментів, але зазначали, що визначений позивачем розмір в частковому співвідношенні від заробітку відповідача - ? частина, є занадто великим. Третя особа в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає\~частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07 липня 1998 року народився [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІ-БК № 256967, батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Згідно пенсійного посвідчення № [NUMBER], виданого 17.08.2016 року, [PERSON] є інвалідом першої групи з дитинства (а.с. 5). Інвалідність позивача також підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0522880 (а.с.5). Відповідно до ст. 198 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Таким чином, відповідно до правил даної статті, батьки продовжують бути зобовязаними утримувати свою дитину після досягнення нею повноліття за наявності у сукупності таких обставин: - дочка або син є непрацездатними. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», непрацездатними є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону. Важливою є непрацездатність повнолітньої дитини за станом здоров'я, тобто наявність у дитини статусу інваліда. Інвалідом визнається особа зі стійким розладом функцій організму, зумовленим захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що призводить до обмеження нормальної життєдіяльності, викликає в особи потребу в соціальній допомозі і посиленому соціальному захисті, а також виконання з боку держави відповідних заходів для забезпечення її законодавчо визначених прав (ст. 1 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні»). Подібне визначення інваліда міститься і у Законі України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні». При цьому не має значення, яку групу інвалідності має дитина. - непрацездатні повнолітні діти потребують матеріальної допомоги. Під потребою матеріальної допомоги розуміється неможливість самостійно забезпечити своє існування та недостатність державної допомоги пенсій та допомог у зв'язку з інвалідністю. - наявність у батьків можливості надати таку допомогу. Батьки не будуть зобов'язані утримувати повнолітню дитину, якщо вони самі є непрацездатними та потребують допомоги або якщо їхній заробіток не дозволяє їм здійснювати утримання. Батьки, за загальним правилом, мають добровільно утримувати свою непрацездатну дитину. В разі відмови батьків від надання утримання аліменти можуть бути стягнені з них рішенням суду за позовом як самої дитини, так і того з батьків, з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених устатті 182 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено. що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до довідки, яка була надана Фастівським обєднаним управлінням пенсійного фонду України, позивач отримає пенсію по інвалідності в сумі 1277,00 грн. (а.с.28) Згідно довідки про доходи [PERSON] від 01.02.2017 року № 34, остання працює молодшою медсестрою ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України» та в період з листопада 2015 року по січень 2016 року отримала заробітну плату в сумі 7114,10 грн. (а.с. 32). Як вбачається з довідки № 268 від 22.12.2016 року, [PERSON] працює в ТОВ «Еко-Втор» та в період з червня 2016 року по листопад 2016 року отримав заробітну плату в розмірі 20112,17 грн. З урахуванням наведених обставин, суд вважає, що розмір аліментів стягуваних на утримання дитини слід визначити у розмірі 1/3 частини від отримуваного відповідачем заробітку. Так, при визначенні розміру аліментів, з огляду на встановлені судом обставини, суд враховує, що повнолітній позивач є інвалідом з дитинства першої групи, у будь-якому разі отримує пенсію, розмір якої не може бути меншим встановленого прожиткового мінімуму для непрацездатної особи; продовжує навчання у Полтавській спеціалізованій загальноосвітній шкоді інтернаті І-ІІІ ступенів, утримується в школі - інтернаті за рахунок держави. Батько позивача, працює, має стабільний дохід у вигляді заробітної плати, тому може і повинен надавати матеріальну допомогу дитині, передбачених законом підстав для звільнення від обов'язку утримання повнолітньої дитини, яка за станом здоровя потребує матеріальної допомоги, судом не встановлено. При цьому, слід звернути увагу, що позивач не позбавлений права звернутись до суду із вимогою про стягнення з відповідача додаткових витрат, понесених на лікування та\\або оздоровлення дитини. Відповідно до положень ч. 1ст. 185 СК Українитой з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Частиною 2 вказаної статті визначено, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. З огляду на наведене, суд вважає, що визначений розмір аліментів у частковому відношенні не перевищує засад розумності та виваженості, відповідає встановленим судом фактичним обставинам по справі, тому, враховуючи наведені обставини, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 5 ЗУ Про судовий збір від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Ст. 88 ЦПК України, передбачено, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи\~ відхиленої\~ частини вимог. Таким чином з відповідача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial