Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

09 червня 2021 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 6 000,00 грн., починаючи з травня 2021 року. Позивачка свої вимоги мотивує тим, що сторони перебували у шлюбі з 29.11.2008, від якого мають двох синів. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23.04.2020 у справі № 754/3316/20 шлюб між сторонами розірвано. Позивач вказує, що діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. З моменту розірвання шлюбних відносин угоди про добровільну сплату аліментів на утримання дітей між сторонами не досягнуто. Позивач зазначає, що їхньому з відповідачем сину [PERSON] поставлено діагноз аутизм, у зв`язку з чим він потребує додаткових занять тьютора та логопеда. Таким чином, для повноцінного харчування та забезпечення потреб дітей позивач просить стягнути аліменти в твердій грошовій сумі - 6000,00 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 14.06.2021 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 15.07.2021. Судове засідання 15.07.2021 відкладено на 09.09.2021 за клопотанням відповідача. 21.07.2021 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому він вказує на те, що неодноразово робив перерахування коштів на утримання дітей та перераховує грошові кошти на рахунок комітету школи, де навчається син. Відповідач зазначає, що позивач вводить суд в оману стосовно місця проживання та перебування відповідача. Сам відповідач не має роботи та постійного доходу, а заявлені позовні вимоги в розмірі 6000,00 грн. є для нього надмірні. Позивачем 09.09.2021 подано відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що доводи позивача у відзиві не спростують предмета спору. У відповідача інших дітей немає, а також інші особи, які потребують матеріальної допомоги від нього, відсутні. Позивач зазначає, що починаючи з травня 2021 року матеріальної допомоги відповідач на утримання дітей не надає. Розгляд справи 09.09.2021 відкладено на 06.10.2021. 13.09.2021 на адресу суду від відповідача надійшли заперечення на відзив, в яких він вказав, що найбільша сума, яку він може виплачувати становить 4 000,00 грн. Відповідач зауважує, що він оплачує навчання дітей, а при кожній можливості приїздить до дітей та забирає їх до себе. 06.10.2021 в судове засідання сторони з`явились. Позивачка підтримала позовні вимоги та не заперечувала щодо стягнення аліментів в сумі 4000,00 грн. Відповідач не заперечував щодо часткового задоволення позову, а саме у сумі 4 000,00 грн. аліментів щомісячно на утримання двох неповнолітніх дітей. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. 29 листопада 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у місті Донецьку між сторонами було зареєстровано шлюб, який розірвано за заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 23.04.2020 у справі № 754/3316/20. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідно свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 15.06.2009 та серії [NUMBER] від 17.01.2012, в яких батьком вказано [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Положеннями частини другої статті 51 Конституції України закріплений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Такий же обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття встановлений і в статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Відповідно до ч. 2, 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України встановлено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Так, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до положень частини 1-2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, про це відповідно також просить позивач у своїй позовній заяві. В ході судового розгляду справи встановлено, що від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з матір`ю, на утримання яких відповідач надає матеріальну допомогу в добровільному порядку, що має несистемний характер. При цьому, відповідач вказує, що не заперечує щодо стягнення аліментів в розмірі 4000,00 грн. на двох дітей щомісячно. Позивач у судовому засіданні погодилася на стягнення аліментів в розмірі 4000,00 грн. Суд зазначає, що, враховуючи положення національного та міжнародного законодавства, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, при цьому найкращі інтереси дітей є предметом їх основного піклування та найважливішим обов`язком батьків. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Також згідно з п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. З`ясувавши обставини, які згідно ст. 182, 191 СК України враховуються при визначенні розміру аліментів, оцінивши матеріальне становище сторін по справі, враховуючи принцип розумності та справедливості, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, у визнаному відповідачем розмірі аліментів, а тому з відповідача слід стягувати на користь позивача аліменти у твердій грошовій сумі на утримання двох дітей у розмірі 4000,00 грн. щомісячно, починаючи з 09 червня 2021 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Стягнення аліментів у такому розмірі відповідатиме вимогам закону та інтересам дітей, не порушить рівності сторін. За приписами статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Outcome: partial