Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

08 жовтня 2021 року [PERSON] звернулась до суду із заявою, поданою в порядку окремого провадження, про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] , яким просить визначити тимчасові обмеження його прав. В обґрунтування заяви зазначила, що з [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню доньку [PERSON] , 2009 р. народження та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Проживаючи окремо, [PERSON] постійно вчиняє сварки та психологічне насильство відносно [PERSON] , яке виражається у постійних телефонних дзвінках з погрозами різного характеру. Також, [PERSON] неодноразово приїжджав за місцем проживання заявниці, вчиняв сварки, кидався до неї битися, погрожував фізичною розправою, відверто ображав в присутності дітей, побив вікна в будинку, в зв`язку з чим заявниця була змушена звернутися до органів поліції. З огляду на вищевикладене та з урахуванням наявності психологічного та фізичного насильства, що вчиняє [PERSON] відносно заявниці, а також намірів [PERSON] , що виражаються у погрозах, заявниця просить заяву задовольнити. Ухвалою від 11 жовтня 2021 року провадження у справі було відкрито та справу призначено до судового розгляду в порядку окремого провадження. В судовому засіданні заявниця вимоги заяви підтримала та просила їх задовольнити. В судовому засіданні заінтересована особа [PERSON] не заперечував проти вимог викладених у заяві. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При розгляді справи судом встановлено, що 09 серпня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Як зазначила заявниця, нею було подано до суду заяву про розірвання шлюбу, проте на час звернення до суду із заявою про видачу обмежувального припису, рішення у справі ще не прийнято. Від подружнього життя сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.02.2015 [PERSON] отримала у спадщину 17/20 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). Як вбачається з матеріалів заяви, 26.09.2021 заявницею [PERSON] було написано заяву на ім`я начальника Фастівського районного управління поліції про прийняття мір до [PERSON] , так як він в її будинку побив вікна, погрожував фізичною розправою та кидався в бійку. Також, нею було викликано наряд поліції, що підтверджено рапортом (а.с.8-10). Відповідно до листа Фастівського районного управління поліції ГУ НП У Київській області від 05.10.2021 вбачається, що за повідомленням [PERSON] проводилась перевірка, якою вжито ряд заходів спрямованих на встановлення обставин події зазначених у повідомленні. Одночасно повідомили, що за результатами перевірки прийнято рішення щодо припинення розгляду повідомлення, оскільки указаний факт не містить ознак кримінального правопорушення (а.с11). Постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 липня 2021 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за вчинення насильства в сім`ї психологічного, матеріального та фізичного характеру відносно своєї дружини [PERSON] та дитини, та накладено штраф у розмірі 170 грн.(а.с.13-14). Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно п.п. 3, 6, 7, 8 ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Враховуючи положення ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 ст.3 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить, зокрема, обмежувальний припис стосовно кривдника. Частинами 2, 3, 4 ст. 26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Згідно ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Положеннями ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. За правилами ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи наведені вище обставини, суд вважає доведеним факт, що [PERSON] вчиняє домашнє насильство щодо заявниці, а тому є висока вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту [PERSON] необхідно видати обмежувальний припис відносно [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі викладеного, ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та

Outcome: approved