Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

07 червня 2021 року [PERSON] звернулась до суду з заявою про оголошення особи померлою, зазначивши, що вона є матір`ю [PERSON] , [INFO] , остання відома адреса: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , який 19 липня 2009 року поїхав відпочивати до смт. Форос, АР Крим, близько 21-00 год. пішов купатися та не повернувся. З кінця липня 2009 року відомості про місце перебування останнього відсутні. Заявник зверталась до відділу поліції із заявами про зникнення сина, однак місцезнаходження [PERSON] так і не було встановлено. На даний час за [PERSON] рахується певне майно, однак розпорядження ним не можливе з причини відсутності власника. Просить оголосити [PERSON] , [INFO] , остання відома адреса: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , померлим, днем смерті вважати день набрання законної сили рішенням суду про оголошення його померлим. У судовому засіданні представник заявника просив суд задовольнити заяву, надав пояснення аналогічні викладеним у заяві. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, згідно письмової заяви представник просив розглянути справу за його відсутності, у вирішенні справи покладався на розсуд суду. Свідок [PERSON] суду пояснила, що заявник - її рідна мати. Брат зник в АР Крим 19.07.2009 року, куди поїхав відпочивати з друзями. 21.07.2009 року [PERSON] пішов купатись в море і не повернувся, 22.07.2009 року друзі звернулись до поліції. Ми також їздили до АР Крим, поліція шукала і на морі, і на суші, і у горах. Також за допомогою в пошуках звертались до телебачення. Після цього [PERSON] ніхто не бачив. Свідок [PERSON] пояснив суду, що заявник - його теща, дружина [PERSON] , знає її та її брата [PERSON] ще зі школи. Пояснив, що [PERSON] 20 липня 2009 року з друзями поїхав до АР Крим, пішов купатись в морі і не повернувся, його друзі в Криму звертались до поліції, проте зниклого не знайшли. Свідок [PERSON] , цивільний чоловік заявника з 1985 року, пояснив суду, що [PERSON] поїхав з друзями до Феодосії, пішов купатись та не повернувся. Після літа 2009 року [PERSON] ніхто не бачив. Також свідок повідомив, що в сім`ї дружні стосунки. Влітку 2009 року їздили до АР Крим, звертались до поліції. Суд, вислухавши пояснення представника заявника, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Як передбачено ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 Про судове рішення у цивільній справі, враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі Ващенко проти України (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності з наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. З матеріалів справи вбачається, що згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження заявниця є матір`ю [PERSON] , [INFO] , згідно довідки від 21.05.2021 року №375 остання відома адреса: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] . Згідно листа УКР ГУ МВС України в АР Крим від 10.08.2010 року №3/С-10, довідки Алупкинського відділу Ялтинського міського управління ГУМВС України в АРК від 14.07.2010 року №50/3-4334, [PERSON] 19 липня 2009 року поїхав відпочивати до смт.Форос, АР Крим з друзям, 20.07.2009 року приблизно 21-00 години в стані сильного алкогольного сп`яніння пішов купатися, поплив у відкрите море та не повернувся. З кінця липня 2009 року відомості про місце перебування останнього відсутні, за місцем реєстрації не проживає з 2009 року, відомостей про його місце перебування з 2009 року, родичів, з якими підтримує зв`язок, також не має. Заявник зверталась до відділу поліції із заявами про зникнення сина, однак це виявилось без результатним, що підтверджується довідкою, наданою Павлоградським відділом поліції №51-5762 від 13.09.2019 року. Згідно листа №48-11680 від 17.09.2021 року, наданого Павлоградським районним відділом поліції, [PERSON] , [INFO] з 20.07.2009 року знаходиться в розшуку Ялтинським МУ Сімферопольського МВ ГУМВС України в АР Крим, як безвісно відсутній, з позначкою втопленик. Будь які інші відомості щодо гр. [PERSON] відсутні. Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється нормами ЦПК України. Відповідно до ст. 46 ЦК України фізична особа може бути визнана судом померлою, якщо у місці її постійного місця проживання немає відомостей про її місце перебування протягом трьох років, або якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців. Нормами чинного законодавства визначено, що рішення про оголошення фізичної особи померлою приймається судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припускати її загибель від певного нещасного випадку - протягом шести місяців. Виняток встановлений ч. 2ст. 46 ЦК України, де зазначено, що фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Так нормами ст. 306 ЦПК України визначено, що у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Таким чином вбачається, що заявник повинен мати особисту цивільно-правову заінтересованість у зміні правового статусу особи, яку просить оголосити померлою. Оголошення особи померлою має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася щодо правовідносин за участі особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої є невідомим. В п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення , зазначено, що громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав без вісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим. Згідно з ч. 3ст. 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. Отже, оскільки [PERSON] як за місцем свого постійного проживання так і в будь-якому іншому місці не з`явився з 2009 року, то на даний час є всі підстави для оголошення його померлим. Оскільки день вірогідної смерті [PERSON] точно встановити неможливо, його необхідно оголосити померлим з дня набрання цим рішенням законної сили.

Outcome: approved