Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

08.08.2018 року [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду з позовом до [PERSON] (місце реєстрації та листування: [ADDRESS] ), третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації (03148, м.Київ, вул.Гната Юри,9, кім.422) вимогами якого є встановлення факту нецільового використання аліментів на дітей та внесення частини аліментів на особистий рахунок кожної дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Позов мотивований наступними обставинами, 27.08.2011 року сторони уклали шлюб, який зареєстрували у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м.Хмільнику міськрайонного управління юстиції Вінницької області, про що зроблений актовий запис №139. Від шлюбу сторони маємо 2-х неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно з рішенням Святошинського районного суду м. Києва ун. № 759/6884/17 від 25 16.2017р., позивачу було призначено сплачувати відповідачу аліменти на дітей. Станом на дату написання цієї заяви заборгованість по сплаті аліментів відсутня. Аліменти, які сплачуються позивачем, відповідач використовує не за цільовим призначенням: на придбання алкоголю, на свої розваги, на своїх коханців, на купівлю необґрунтовано дорогих гаджетів (селфі-палки, зовнішньої зарядної батареї, мобільного телефону тощо). Зазначає, що відповідач веде аморальний та розпусний спосіб життя, і їй діти потрібні лише для матеріального збагачення за рахунок позивача. Позивачем подано позов про розірвання шлюбу. Позивач звертався до Служби у справах дітей Святошинського району м.Києва, щоб останні зафіксували факт аморального способу життя відповідачки, однак в зв`язку з тим, що дана Служба працює лише вден вона не має змоги зафіксувати факти аморального життя відповідача, а тому обмежилася тільки проведенням профілактичної бесіди з відповідачем. Окрім нецільового використання коштів, які призначені на дітей, відповідач також не виконує повною мірою свої батьківські обов`язки: як вже зазначалося, вона ночами лишає дітей позивачу і йде до коханців, а старшого сина [PERSON] , відповідач без згоди позивача, відвезла майже на півроку до своєї матері, де дитина була з 26.05.2017р. по 24.10.2017р. Крім того, позивач не обмежується сплатою аліментів, окрім цього він здійснює додаткові витирати на дітей, а саме: 1) купує молоко, бактеріальну закваску (з якої робить дітям домашній йогурт), солодкі сирки, кіндери, печиво, вологі дитячі серветки, дитячу молочну сумі пустушку, банани, яблука, борошно (з якого випікає дітям солодкі пироги) та ін., і підтверджують чеки з червня 2017 року по червень 2018 року, які додаються; 2) дарує дітям: подарунки, так наприклад, окрім іграшок, позивач подарував сину [PERSON] на День Народженн планшет вартістю 2 599,00 грн., потім мобільний телефон за 1 300 грн., щоб бути з ним постійно на зв`язку; 3) возить дітей до центрів розваг; 4) проводи разом з дітьми свою відпустку; 5) сплачує житлово-комуналь послуги за квартиру, щоб діти жили в належних умовах. У зв`язку з вище викладеним просить задовольнити позов. Позивач у судовому засідання позов підтримає в повному обзяці, надає додаткові пояснення по відзиву позивача. Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечували, надіслали до суд відзив у якому просять у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав того, що про виконання [PERSON] , як матір`ю своїх обов`язків щодо належного виховання їх спільних дітей, зокрема, свідчать характеристики дітей з садочку та довідки про те вони дійсно відвідують садочок, підписані завідуючою та вихователями. З вищевказаних довідок також вбачається, що тата в останній раз бачили в 2017 році. Однак, у [PERSON] відсутнє почуття відповідальності за власних дітей, як і відсутня батьківська любов до синів, тому для нього нічого не значить норма статті 150 Сіменного кодексу України щодо обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини визначених в частині 2, а саме: Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. В даному випадку, займається дітьми тільки мати - [PERSON] не роблячи з цього сенсацію та фотозвіт. Колишній чоловік постійно зводить на [PERSON] наклепи та втручається в її життя. Чим порушує її права визначені в Загальній декларації прав людини у статтях 3-12 та Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод у статтях 3,5,7,8,14,17 а саме: кожна особа має право на особисту недоторканість та на приватне життя. Третя особа Служба у справах дітей Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином про причини неяки суду не повідомила. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому, відповідно до частини третьої названої статті Кодексу якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Суд, дослідивши та враховуючи письмові пояснення та додаткові письмові пояснення позивача, відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Сторони перебували у шлюбних відносинах та мають спільних дітей - [PERSON] , [INFO] , копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.07.2013р. та [PERSON] , [INFO] , копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.10.2016р. (а.с.8-9, том1). На утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] позивач сплачує аліменти за рішенням Святошинського районного суд м.Києва від 29.06.2017 року (а.с.10, том 1). 13.07.2018 року Святошинським районним судом м.Києва винесено рішення про стягнення аліментів на дружину (а.с.15, том 1). Судом встановлено, що неповнолітні діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживає разом з матірю. Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано за рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21.11.2018 р. у справі № 759/13826/17, яке 08.01.2019 р. набрало законної сили. Статтею 4 ЦПК України передбачено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах пропорційності та змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачем заявлена перша вимога встановити факт нецільового використання аліментів [PERSON] , сплачених ним на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Встановлення зазначеного факту не передбачено ст.315 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Відповідно до ч.1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ч. 1,2 ст. 186 СК України контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Згідно з ч.3 ст.19 СК України, звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. Тобто, обов`язок перевіряти цільове витрачання аліментів покладений на орган опіки та піклування, проте правом на звернення до суду заявник може скористатися і без попереднього звернення до органів опіки та піклування, особисто зібравши необхідні докази, які підтверджують нецільове використання аліментних платежів. Разом з тим, ст. 19 Сімейного кодексу України передбачена участь органу опіки та піклування у захисті сімейних прав та інтересів. Відповідно до ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 186 СК України, у разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Факт нецільового витрачання аліментів може бути виявлено у ході перевірки органом опіки та піклування та відображено у складеному ним висновку. Виходячи з вищезазначених норм Закону платник аліментів вправі звернутися до суду з позовом, зокрема, про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України не лише тоді, коли їх нецільове використання вже встановлено перевіркою органу опіки та піклування, а і у тому випадку, коли він сам зібрав відповідні докази про нецільове використання аліментів. До механізмів здійснення контролю органу опіки та піклування за цільовим витрачанням аліментів належать: -обстеження умов проживання дитини (у випадках обстеження умов проживання дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах; у всіх інших випадках, за умови відсутності інформації про ухилення того з батьків, з ким проживає дитина, від своїх обов`язків по її вихованню, вчинення насильства по відношенню до неї, залучення її до найгірших форм дитячої праці, її її самовільного залишення місця проживання, таке обстеження може бути здійснене виключно за згодою того з батьків, з ким проживає дитина); -бесіда з дитиною за умови, якщо вона досягла того віку та рівня розвитку, за яких вона може висловити свою думку; -запити до закладів освіти, охорони здоров`я або соціального забезпечення, у яких дитина отримує відповідні послуги, щодо: стану здоров`я дитини (наприклад, спричиненого наявністю чи відсутністю належного харчування, або забезпеченням тих із батьків, з яким проживає дитина, її необхідними медикаментами у разі потреби), наявності у дитини необхідного для навчання та виховання приладдя (наприклад, олівці, зошити), одягу відповідно до віку та сезону, отримання, у разі необхідності, соціальних та інших послуг, у тому числі, платних; -запити до ОСББ, ЖЕКів щодо стану оплати житлово-комунальних послуг за місцем проживання дитини. Наступна вимога позивача встановити [PERSON] , [INFO] , порядо сплати 50% (або іншої частини розміру аліментів, визначеної судом) від розміру аліментів визначених судом на кожну дитину, а саме, на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , та на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , шляхом сплати 50% (або іншої частини розміру аліментів, визначеної судом) суми аліментів на кожну дитину на відповідні особисті рахункк [PERSON] та [PERSON] у відділенні Державногс ощадного банку України до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж, обов`язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Законодавець чітко визначив, що аліменти можуть бути використані тим з батьків, з яким дитина проживає, лише в інтересах самої дитини, в силу її часткової цивільної дієздатності, пов`язаної з віковим обмеженням. А той з батьків, з яким проживає дитина, для утримання та забезпечення якої сплачено аліменти, жодним чином не набуває права власності на ці суми, правовий режим характеризується лише правом розпоряджатися такими грошовими коштами, що спрямовується на задоволення потреб дитини. Таким чином, суд відмовляє у задоволенні цієї вимоги. Аліменти , які вже сплачені, повинні були бути використані на забезпечення потреб дитини. Позивачем у порушення вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, не надано доказів на підтвердження зазначених обставин. Також, не є підставою для припинення стягнення аліментів доводи позивача про нецільове їх використання відповідачем, оскільки навіть при встановленні факту нецільового використання аліментів, їх розмір може бути зменшений або частина аліментів внесена на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України, що передбачено ч. 2 ст.186 СК України. Доказів на підтвердження нецільового використання коштів, які відповідач отримує як аліменти, позивачем не надано. Так само, як і не надано доказів того, що дитина перебуває повністю на його утриманні. Положеннями статті 48 та 51 Основного Закону України проголошено право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї та обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Виходячи зі змісту частини 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини, що закріплено у частині 1 статті 179 Сімейного кодексу України. Законодавець передбачив, що той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини, як визначено нормою частини 2 статті 179 Сімейного кодексу України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Отже, витрачання аліментів за цільовим призначенням означає, що той із батьків (або інші особа, відповідно до ст. 179 СК України), на ім`я якого вони виплачуються, зобов`язаний спрямовувати їх на забезпечення потреб дитини у харчування, одязі, в охороні здоров`я, отриманні освіти та на створення гідних умов життя дитині. Відповідно до положень статті 186 Сімейного кодексу України за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Оцінивши подані докази, суд приходить до висновку, що сплачувані позивачем на користь відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] використовуватися цільовим призначенням, спрямовуються на забезпечення потреб дітей у харчуванні, одязі, в охороні здоров`я, отриманні освіти та на створення гідних умов життя дітей. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що позивачем неправильно обрано спосіб захисту порушеного, на його думку, права, таким чином, оскільки діти, які проживають з матір`ю, забезпечені харчуванням, одягом, взуттям, канцелярським приладдям та комп`ютерною технікою, належними побутовими умовами, тобто дітям створені належні умови для проживання та навчання, розвитку їх природних здібностей, суд вважає, що факту нецільового використання відповідачем аліментів, одержаних на дітей не встановлено, а тому в позові слід відмовити.

Outcome: dismissed