Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

09 лютого 2017 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, у якій просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини його доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що перебуває з відповідачем у зареєстровану шлюбі з 01.08.2015 року. Від шлюбу у них народився син [PERSON]. На даний час вони з відповідачем проживають окремо, син проживає з нею та перебуває на її утриманні. Вона отримує допомогу по догляду за дитиною до 3-х річного віку. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина. Він працездатна людина, має регулярний дохід, який дозволяє надавати грошову допомогу на утримання їх сина. 28 лютого 2017 року відповідач подав заперечення на позовну заяву, просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що він добровільно надає допомогу на утримання дитини, на підтвердження чого надав квитанцію від 20 лютого 2017 року про перерахунок на імя позивачки коштів в розмірі 420 грн, тому вважає що спору з приводу злісного ухилення від сплати аліментів не має В судовому засіданні позивач зазначила, що на її утриманні перебуває син. Всі витрати повязані з забезпеченням дитини позивачка сплачує самостійно. Відповідач матеріально не допомагає. Вона не працює, отримує допомогу по догляду за дитиною до 3-х років, в розмір 860 грн. Таким чином, позивачка вважає, що відповідач зобовязаний та спроможний сплачувати аліменти в розмірі, вказаному в позові. Позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав зазначених у його запереченнях, просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши у судовому засіданні пояснення позивачки, відповідача, дослідивши матеріали справи та надані докази, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження № 272667 від 18 січня 2017 року [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с.6). Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01 серпня 2015 року (а.с.5). Малолітній син [PERSON], [INFO] знаходиться на утриманні позивача та проживає разом з нею (а.с.3). Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, відповідач працює вчителем в [PERSON] ЗОШ та отримує заробітну плату за період з серпня 2016 року по січень 2017 року в розмірі 9102,23 грн. інших дітей, окрім сина [PERSON] та осіб на утриманні відповідач не має (дані обставини визнані сторонами у судовому засіданні). Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Зміст глави 15 Сімейного кодексу України (далі - СК України) вказує на обовязок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обовязку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. А згідно ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. В пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, розяснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За змістом статей 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Під час розгляду справи судом встановлено всі обставини, що мають істотне значення, в тому числі: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; відсутність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина та наявність інших обставини, що мають істотне значення у даній справі. За таких обставин, суд вважає, що позов підлягає до задоволення і визначає аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, що буде відповідати як інтересам дитини, зокрема, для задоволення її мінімальних життєвих потреб, так і можливостям платника аліментів. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свого сина до досягнення ним повноліття, що разом із присудженим розміром аліментів забезпечить належне утримання дитини. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) гривень підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved