Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

08.06.2015 року, позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів про визнання правочину удаваним, визнання права власності та зобов'язання вчинити певні дії, де в обґрунтування позовних вимог зазначають, що в серпні місяці 2009 року [PERSON], і [PERSON], придбали у [PERSON], автомобіль марки «ВАЗ», моделі «21112», 2006 року випуску, зеленого кольору, номер шасі (кузова, рами) «[NUMBER]», тип легковий універсал-В, державний реєстраційний номер [NUMBER], однак купівлю-продаж даного автомобіля вони не оформили і замість договору купівлі-продажу уклали інший правочин, а саме довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Лугинського районного нотаріального округу Можарівською Н.В., якою [PERSON], за попередньою усною домовленістю в порядку передоручення уповноважив [PERSON], і [PERSON], самостійно керувати, експлуатувати та розпоряджатися належним [PERSON], на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] автомобілем, без його погодження та на свій розсуд. У зв'язку з досягненням між ними всіх істотних умов договору купівлі-продажу автомобіля, позивачі передали [PERSON], грошові кошти в сумі 32 000 грн., на підтвердження якого відповідач [PERSON], склав розписку про отримання зазначеної суми грошей та надав позивачам довіреність, посвідчену на їхнє ім'я серії ВМК № 037960 від 20.08.2009 року, згідно до якої відповідач уповноважив позивачів самостійно керувати, розпоряджатися, експлуатувати, а також вчиняти інші дії стосовно розпорядження належним йому на праві власності автомобілем, марки «ВАЗ», моделі «21112», 2006 року випуску, зеленого кольору, номер шасі (кузова, рами) «[NUMBER]», тип легковий універсал-В, державний реєстраційний номер [NUMBER]. До вказаного доручення відповідач передав позивачам реєстраційне свідоцтво на даний транспортний засіб. Вважають, що між ними та відповідачем [PERSON], виникли правовідносини з приводу купівлі-продажу автомобіля, так як жодних перешкод у вчиненні договору купівлі-продажу автомобіля не існувало. Однак 13.05.2015 року на автодорозі сполучення Київ-Ковель у позивачів вказаний вище автомобіль було вилучено працівниками Посту ДПС № 2 с.Клочеве Коростенського району Житомирської області, які провели затримання автомобіля на підставі постанови ВП № 28144785 державного виконавця відділу державної виконавчої служби Олевського районного управління юстиції Житомирської області. Затримання автомобіля, марки «ВАЗ», моделі «21112», 2006 року випуску, зеленого кольору, номер шасі (кузова, рами) «[NUMBER]», тип легковий універсал-В, державний реєстраційний номер [NUMBER], на який накладено арешт перешкоджає позивачам користуватися та розпоряджатися автомобілем, його перереєстрації на своє ім'я, відповідно до доручення, яке їм видав [PERSON], у зв'язку із чим вимушені за захистом свого права власності звернутися до суду. В судовому засіданні представник позивачів заявлені позовні вимоги підтримала із підстав, які наведено у позовній заяві та просить суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON], у судове засідання не з'явився надавши до суду письмову заяву стосовно розгляду справи за його відсутності. Пред'явлені до нього вимоги визнає. Представник третьої особи - відділу державної виконавчої служби Олевського районного управління юстиції Житомирської області в судове засідання явку свого представника не забезпечив, однак надав до суду письмове заперечення щодо заявленого позову. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON], та [PERSON], підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Так предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON], є власником автомобіля, марки «ВАЗ», моделі «21112», 2006 року випуску, зеленого кольору, номер шасі (кузова, рами) «[NUMBER]», тип легковий універсал-В, державний реєстраційний номер [NUMBER], який перебуває на обліку в Коростенському МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України з 10.11.2006 року (а.с.10). 20.08.2009 року, [PERSON], як власник, за попередньою усною домовленістю уповноважив [PERSON] і [PERSON], діяти самостійно, керувати експлуатувати та розпоряджатися (продати, обміняти, надавати під заставу та інше) належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію, [NUMBER], виданого 10.11.2006 року Коростенським МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України Житомирської області, автомобілем, марки «ВАЗ», моделі «21112», 2006 року випуску, зеленого кольору, номер шасі (кузова, рами) «[NUMBER]», тип легковий універсал-В, державний реєстраційний номер [NUMBER], що зареєстрований Коростенським МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України з 10.11.2006 року, про що було оформлено довіреність, яку було посвідчено приватним нотаріусом Лугинського районного нотаріального округу Можарівською Н.В., та зареєстровано в реєстрі за № 1246 (а.с.11). До вчинення договору купівлі-продажу, тобто до 20.08.2009 року, позивачі [PERSON], та [PERSON], 18.08.2009 року розрахувалися з [PERSON], при цьому позивачі передали останньому гроші в сумі 32 000 гривень, а [PERSON], в свою чергу передав позивачам зазначений автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, [NUMBER] (а.с.10,12). 13.05.2015 року, на автодорозі, сполученням Київ-Ковель, зазначений автомобіль позивачів було затримано та вилучено працівниками Посту ДПС № 2 с.Клочеве Коростенського району Житомирської області, які провели затримання авто на підставі постанови ВП № 28144785 від 09.04.2014 року державного виконавця відділу державної виконавчої служби Олевського районного управління юстиції Житомирської області про розшук та затримання майна боржника, у зв'язку з наявним на виконанні у відділі державної виконавчої служби Олевського районного управління юстиції Житомирської області виконавчого провадження у якому [PERSON], є боржником, (а.с.38). На запит суду від 17.09.2015 року № 287/235/15-ц (а.с.34), щодо надання до суду оригіналу виконавчого провадження стосовно [PERSON], для дослідження у судовому засіданні, відділом державної виконавчої служби Олевського районного управління юстиції Житомирської області виконавче провадження ВП № 28144785 надано не було. Причини ненадання до суду доказів представником ВДВС Олевського РУЮ Житомирської області суду невідомі, (а.с.35). Разом із тим позивачами 15.10.2015 року, до суду надано довідку ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про те, що станом на 15.09.2015 року, заборгованість по кредитному договору, який був укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON], по кредиту, за яким останнім було придбано у кредит спірний автомобіль, марки «ВАЗ», моделі «21112», 2006 року випуску, зеленого кольору, номер шасі (кузова, рами) «[NUMBER]», тип легковий універсал-В, державний реєстраційний номер [NUMBER], що перебував у заставі банку - погашено, (а.с.10, 37). Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним процесуальним Кодексом України. Статтею 60 ЦПК України крім того покладено обов'язок доказування і подання доказів сторонами. Із зазначеної статті слідує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Відповідно до вимог ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Зі статті 391 ЦК України слідує, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, який засвідчує його право власності, зазначеного в ст.392 ЦК України. Відповідно до договору купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України). Пунктом 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», роз'яснено, що за удаваним правочином (ст.235 ЦК України), сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини, на відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. На час укладення між [PERSON], та [PERSON], і [PERSON], (20.08.2009 року) удаваного правочину, боргових зобов'язань відповідача перед кредиторами не існувало. Постанову ж про конфіскацію всього майна [PERSON], на користь держави, винесено державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Олевського районного управління юстиції Житомирської області 09.04.2014 року, (а.с.26,38). Відтак, заявлений позов [PERSON], [PERSON], до [PERSON], та відділу державної виконавчої служби Олевського районного управління юстиції у Житомирській області про визнання правочину удаваним, визнання права власності та зобов'язання вчинити певні дії підлягає до задоволення, оскільки в даному випадку між сторонами виникли правовідносини пов'язані з купівлею-продажем вищезазначеного автомобіля, незважаючи на те, що вони не були оформлені відповідним договором купівлі - продажу. Так як сторони умисно оформили правочин, шляхом видачі генеральної довіреності на розпорядження безстроково автомобілем, однак між ними насправді встановилися інші правовідносини, а саме відбувся договір купівлі-продажу автомобіля, шляхом передачі однією стороною (продавцем) автомобіля у власність другій стороні (покупцеві), а останній в свою чергу прийняв майно (автомобіль) і сплатити за нього певну, узгоджену сторонами грошову суму, а саме 32 000 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved