Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

08 вересня 2017 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся із зазначеним позовом про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], [INFO], передбачу дитини [PERSON] на піклування позивачу [PERSON], а також визначення місця проживання дитини [PERSON] разом з нею [PERSON] 05 жовтня 2017 року представником позивача [PERSON] [PERSON] подане уточнення позовної заяви, згідно яким позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її дитини [PERSON], зобов'язати службу у справах дітей Ізмаїльської міської ради Одеської області передати дитину [PERSON] на піклування позивачу [PERSON], визначити місце проживання дитини [PERSON] разом з позивачем [PERSON], а також стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] в твердій грошовій сумі 533,10 грн. з наступною індексацією до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач являється матір'ю [PERSON], [INFO], однак у вихованні та утриманні участі не бере, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовки до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в необхідному об'ємі; не надає дитині доступу о культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі; не проявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти. Позивач [PERSON] та її чоловік [PERSON] є тіткою та дядьком дитини [PERSON], який на теперішній час з листопада 2016 року проживає в їхній сім'ї. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали уточнені позовні вимоги, просили їх задовольнити. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору служби у справах дітей Ізмаїльської міської ради Шебалдіна Є.Г. не заперечувала проти позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення з неї аліментів, зазначивши, що цього вимагають інтереси дитини, однак заперечувала проти зобов'язання служби у справах дітей передати дитину на піклування та визначення місця її проживання, оскільки ці питання мають бути вирішені органом опіки та піклування. Відповідач [PERSON], будучи своєчасно та належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилася, звернулася до суду із заявою, якою просила суд розглянути справу у її відсутності, зазначивши, що уточнені позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить їх задовольнити. Вислухавши осіб, які беруть участь у справі, вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов таких висновків. За змістом ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до п. п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 164 СК України мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, є хронічними алкоголіками або наркоманами. Пленум Верховного Суду України у п. п. 15, 16 постанови «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» за № 3 від 30 березня 2007 року роз'яснив судам, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального усвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Орган опіки та піклування виконкому Ізмаїльської міської ради 18 жовтня 2017 року дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON], оскільки умови проживання незадовільні: електроенергію відключено за несплату, опалення відсутнє, вибиті шибки у вікнах, меблі поламані. Станом на 17.10.2017 р. [PERSON] проживає в родині свого дядька. Мати [PERSON] не дбає про фізичний та духовний розвиток дитини, не приділяє уваги його навчанню, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не цікавиться інтересами дитини, не має авторитету у дитини, тобто самоусунулась від виховання та утримання дитини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 03 квітня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, відповідач [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO] (а.с. 14). З даних свідоцтв про народження чоловіка позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] вбачається, що у них спільні батьки: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11, 12), тобто чоловік позивача та відповідач - мати дитини є рідними братом і сестрою. [PERSON] та позивач [PERSON] одружені згідно даних свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 15). За таких обставин, суд вважає, що відповідач дійсно не виконує свої батьківські обов'язки, оскільки не приділяє увагу вихованню дитини, не здійснює за нею належний догляд та контроль, не піклується про її духовний і фізичний розвиток, не забезпечує її необхідним харчуванням, не цікавиться її здоров'ям, не створює умови для отримання нею освіти, а також не проявляє до неї батьківської уваги та турботи. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позовну заяву [PERSON] в частині вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дитини [PERSON] слід задовольнити, оскільки позбавлення її батьківських прав є доцільним та відповідає інтересам дітей. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів суд виходить з такого. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з вимогами ч. ч. 2, 3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Беручи до уваги необхідність врегулювання виниклих аліментних правовідносин на принципах справедливості, сумлінності і розумності, враховуючи вимоги ст. 182 СК України, суд дійшов висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню та з урахуванням уточнення позивачем позовних вимог, з відповідача на користь опікуна або державного закладу, в якому перебуватиме малолітній [PERSON] підлягають стягненню аліменти у твердій грошовій сумі 533,10 грн., яка підлягає індексації відповідно до закону, враховуючи вимог ст. 191 СК України, починаючи від дня пред'явлення позову, тобто з 08.09.2017 р. і до досягнення дитиною повноліття. Частина 2 ст.367 ЦПК України передбачає, що рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Що стосується вимог про зобов'язання служби у справах дітей Ізмаїльської міської ради Одеської області передати дитину на піклування [PERSON], то наведені вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 63 ЦК України опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу. Відповідно же до вимог ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Тому, враховуючи те, що у відсутності до наведених вимог ч. 3 ст. 60 ЦПК України підставою призначення опікуна судом є подання органу опіки та піклування, яке не було надано суду під час розгляду даної справи, суд позбавлений можливості призначити опікуна. Відповідно суд позбавлений можливості і визначити місце проживання [PERSON], оскільки відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. А рішення про призначення опікуна або передачі малолітнього [PERSON] до навчального закладу органом опіки та піклування ще не прийняте.

Outcome: partial