Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

07 липня 2016 року [PERSON] звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем по справі зареєструвала шлюб 06.04.2013 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Бабушкінського району, актовий запис № 127. Від цього шлюбу мають дитину сина [PERSON], [INFO]. Позивачка разом із відповідачем проживали за адресою: [INFO] б. 44 кв. 100, що належить позивачці на праві приватної власності. Як зазначає позивачка, після народження сина відповідач умовив її проживати та визначити місце проживання дитини із батьками відповідача, оскільки вони будуть надавати допомогу. З 09.06.2014 р. позивачка проживає окремо, зазначає, що сімейне життя не склалося, спільне господарство не ведуть, оскільки у них виник спір щодо визначення місця проживання дитини. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.12.2014 р. судом було вирішено визначити сина [PERSON] проживати із позивачкою. Вищевказане рішення залишено в силі ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.03.2015 р. В результаті виконавчих дій, дитина - син [PERSON] з 13.02.2015 р. проживає із позивачкою за місце її постійного проживання, та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини не надає, що ставить її в скрутне матеріальне положення. Вважає, що збереження шлюбу суперечить ї інтересам та інтересам дитини, на примирення не згодна. На підставі чого просила суд розірвати шлюбу між нею та [PERSON], зареєстрований 06 квітня 2013 року відділом реєстрації актів цивільного стану Бабушкінського району, актовий запис №127; стягнути з [PERSON] на її користь аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. в місяць за період з березня 2015 р. до винесення судом рішення; стягнути з [PERSON] на її користь аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. в місяць до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду надала заяву у якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності. Представник позивачки в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином причини неявки суду не повідомив. Відповідач в судове засідання не зявився, суду надав заяву, у якій просив суд розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнав частково, а саме просив розірвати шлюб між ним та позивачкою, а аліменти просив стягнути з дня предявлення позову, а з вимогою про стягнення аліментів за період з березня 2015 р. і до винесення судом рішення не згоден. Під час слухання справи відповідач через канцелярію суду надав письмовий відзив на позовну заяву. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено наступне. 06 квітня 2013 року у Бабушкінському відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між [PERSON] (дошлюбне прізвище Алєнікова)та [PERSON], актовий запис № 127 (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину сина, [PERSON], [INFO] (а.с.4). Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2014 р. позов [PERSON] до [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради про визначення місця проживання дитини та відібрання її від батька задоволено. Визначено місце проживання [PERSON]. [INFO] з його матірю [PERSON] за місцем її проживання. Відібрано малолітнього [PERSON], [INFO] від його батька [PERSON] та передати його матері - [PERSON]. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровська області від 23 березня 2015 р. рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2014 року залишено без змін. Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Позов про розірвання шлюбу не може бути пред'явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки злочину, щодо другого з подружжя або дитини. Чоловік, дружина мають право пред'явити позов про розірвання шлюбу протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнане іншою особою. Чоловік, дружина мають право пред'явити позов про розірвання шлюбу до досягнення дитиною одного року, якщо батьківство щодо неї визнане іншою особою або за рішенням суду відомості про чоловіка як батька дитини виключено із актового запису про народження дитини. Опікун має право пред'явити позов про розірвання шлюбу, якщо цього вимагають інтереси того з подружжя, хто визнаний недієздатним. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 18 Конвенції ООН про права дитини, ст. 141 СК , мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою, а розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Згідно ст.180 СК України\~\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи положення ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу, тобто, визначення аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу, тобто, визначення аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються\~\~за рішенням суду\~\~від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі і позов предявлено належною особою, тоді як наявність причин, що перешкоджають розірванню шлюбу, в судовому засіданні не була встановлена. Сторони разом не мешкають, між ними відсутні взаєморозуміння і повага, примирення не можливе, що на думку суду є достатніми підставами для розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи, та враховуючи вищезазначене, дійшов до висновку про задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу. Вирішуючи питання про стягнення аліментів на користь позивачки на\~\~утримання дитини, суд керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів.\~\~ Отже, судом встановлено, що відповідач є батьком дитини, а тому позивачка і відповідач мають рівні права та обовязки щодо сина. Відповідач не надає позивачці допомогу на утримання дитини, хоча зобовязаний її надавати, крім того факт проживання відповідача окремо від дитини не впливає на обсяг його прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення аліментів до досягнення дитиною повноліття підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення у межах сплати аліментних платежів за один місяць. Щодо вимоги про стягнення аліментів за минулий час, а саме за період з березня 2015 р. до винесення судом рішення, то відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у звязку з ухилення останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше як за три роки. Але відповідно до матеріалів справи, позивачкою доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача за минулий період, але не могла їх одержати в зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати надано не було, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 500 гр. в місяць за період з березня 2015 р. до винесення рішення, а відтак стягнення необхідно проводити з часу подачі позову до суду, тобто з 07.07.2015 р. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду із позовними вимогами про розірвання шлюбу позивачкою було оплачено судовий збір у розмірі 243, 60 грн., а тому судовий збір у розмірі 243, 60 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Крім того з відповідача також необхідно стягнути судові витрати в дохід держави, оскільки позивачка при зверненні до суду з позовними вимогами про стягнення аліментів була звільнена від їх сплати.

Outcome: partial