Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-31 00:00:00

08.07.2014 року [PERSON] подав до суду позов про стягнення із [PERSON] борг за договором позики, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 28.02.2012 року надав відповідачу кошти в сумі 34000 доларів США, які останній зобов'язувався повернути до 29.09.2012 року, що підтверджується договором позики та особисто складеною розпискою відповідача. Оскільки в обумовлений строк відповідач не повернув суму позики, тому просить стягнути з останнього на його користь борг за договором позики, який в перерахунку на національну валюту складає 402121,40 грн., три проценти річних від простроченої суми 21317,94 грн., інфляційне збільшення суми боргу 44635,48 грн. та штраф передбачений договором позики, який складає 1296841,51 грн., а всього в загальній сумі 1764916,33 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.26). Від нього до суду не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, та не надійшло інформації про причини неявки, тому його неявка в судове засідання визнана судом без поважних причин, та у відповідності до ст.224 ЦПК України суд, зі згоди представника позивача, ухвалює заочне рішення у справі. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши зібрані в судовому засіданні докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що 28 лютого 2012 року між сторонами укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав в борг у позивача кошти в сумі 34000 доларів США на строк 7 місяців, з кінцевим терміном повернення до не пізніше 29 вересня 2012 року (а.с.6). Відповідно до ч.1 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Укладання вищезазначеного договору позики між сторонами підтверджується розпискою відповідача від 28.02.2012 року, згідно якої [PERSON] отримав від [PERSON] гроші в сумі 34000 доларів США згідно договору від 28.02.2012 року (а.с.29). Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку , що встановлені договором. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ст.ст.526, 612 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов Договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, строк повернення боргу наступив 29.09.2012 року, однак борг відповідачем повернуто не було, а тому підлягає поверненню в перерахунку на національну валюту України - гривню, яка на день складання позову 07.07.2014 року становить 402121,40 грн. Згідно ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. За змістом ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідач не повернув суму позики у встановлений в договорі строк, а тому з нього підлягають стягненню три проценти річних від простроченої суми, які за період з 01.10.2012 року по 07.07.2014 року (день складання позову) складають 21317,94 грн., що підтверджується розрахунок (а.с.12), та інфляційні нарахування за період з 01.10.2012 року по 07.07.2014 року в сумі 44635,48 грн., що підтверджується розрахунком (а.с.14). Згідно ч.1 ст.624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Пунктом 3 договору позики передбачено, що у разі прострочення повернення останньої суми позичальник сплачує позикодавцю штраф в розмірі 0,5% від суми, що залишилась, за кожен день прострочення. Таким чином, сума штрафу за період прострочення з 01.10.2012 року по 07.07.2014 року складає 1296841,51 грн., що підтверджується розрахунком (а.с.13). Оскільки в судовому засіданні знайшли своє підтвердження обставини щодо порушення відповідачем зобов'язання за договором позики перед позивачем та порушення ним вказаних вище норм законодавства, тому суд прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог та задоволення позову в повному обсязі шляхом стягнення з відповідача боргу за договором позики, який в перерахунку на національну валюту України - гривню на день складання позову 07.07.2014 року складає 402121,40 грн., три проценти річних від простроченої суми 21317,94 грн., інфляційні нарахування 44635,48 грн. та 1296841,51 грн. штрафу. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що також підлягає задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача понесений ним та документально підтверджений платіжними дорученнями (а.с.1) судовий збір в розмірі 3654 грн.

Outcome: approved