overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

09 червня 2015 року позивач звернулася до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що від шлюбу у сторін народилось двоє дочок:, одна з яких, [PERSON], [INFO], являється неповнолітньою, проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дочки не надає та не приймає участі у їх вихованні, а тому просила стягнути з [PERSON] на її користь на утримання дочки [PERSON] 1/4 частини, але не менше 30 % прожиткового мінімуму дитину відповідно її віку. Сторони в судове засідання не заявились, будучи повідомленими про дату та час судового розгляду належним чином. Позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила позов задоволити. Проти заочного розгляду не заперечувала. Відповідач причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності не надав. За наявності умов, передбачених ч. 1 ст. 224 ЦПК України, судом було ухвалено проводити заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що 23 лютого 1992 року сторони зареєстрували шлюб (а.с.2), від даного шлюбу у сторін народилось двоє дочок: [PERSON], [INFO], яка є повнолітньою та [PERSON], [INFO], батьком яких у свідоцтві про народження записаний [PERSON] (а.с.5,6). З довідки Сьомаківської сільської ради № 524 від 22 травня 2015 року вбачається, що [PERSON], [INFO] проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні (а.с. 7). Відповідач записаний батьком дитини, має можливість допомагати їй, інших осіб на утриманні не має, а тому в змозі надавати матеріальну допомогу на утримання дочки. Оскільки, відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, хоча в стані її надавати та зобов'язаний це робити згідно закону, суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі ст.ст. 181, 182, 183, 184 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

09 червня 2015 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилається на те, що вони з відповідачем 25 жовтня 2003 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню дитину дочку [PERSON], [INFO]. Вказує на те, що шлюбні відносити між нею та відповідачем припинені з жовтня 2014 року. Розлад сімейного життя стався через несумісність характерів, відсутність порозуміння та різних поглядів на сімейне життя. Вважає, що родина розпалась остаточно, на примирення вона не згодна. Спір щодо мешкання дитини та майновий спір на даний час відсутній. Між ними мається домовленість про утримання дитини. Просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, після розірвання шлюбу прізвище не змінювати. У судове засідання позивачка [PERSON] не зявилась, надавши суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, вказавши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, надавши заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, також вказав, що на розірвання шлюбу згоден. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25 жовтня 2003 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія 1-НО № 339578, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції міста Маріуполя, актовий запис № 837. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину дочку [PERSON], [INFO]. Суд, дослідивши матеріали, дійшов висновку про те, що фактичні взаємостосунки подружжя такі, що немає ніяких підстав для відкладення розгляду справи, оскільки фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. Суд вважає, безперечним встановлений факт, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї суперечать інтересам сторін, оскільки сімейні відносини, що склалися, негативно позначаються на їх здоров'ї і психологічному стані . Таким чином, суд приходить до висновку, що на підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України шлюб між сторонами повинен бути розірваний. Відповідно до ч.8 ст. 235 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище дружини залишити без змін. На підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

09 червня 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалася на те, що вони з 22 листопада 2013 року зареєстрували шлюб в Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області. Від шлюбу дітей не мають. Розлад сімейного життя стався через відсутність порозуміння між ними, розбіжність характерів та різні погляди на сімейне життя. Шлюбні відносини припинені, з квітня 2015 року з цього часу вони проживають окремо. Збереження шлюбу вважає неможливим, просила шлюб розірвати, оскільки подальше збереження шлюбу не має сенсу, на примирення не згодна. Майнового спору на даний час вони не мають. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, надала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити позов та слухати справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився від нього на адресу суду надійшла заява в якій він позовні вимоги визнав повністю не заперечував проти задоволення позовних вимог, просив суд слухати справу за його відсутності. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22 листопада 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія І-НО № 327662, виданим Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, 22 листопада 2013 року, актовий запис № 503. Відповідно до ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Таким чином, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч.8 ст. 235 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище чоловіку та дружині залишити без змін. На підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

09 червня 2016 р. Банк звернувся до суду з вказаними вимогами до відповідача. Вимоги обґрунтовував тим, що 29.06.2013 р. між ним та [PERSON] укладено кредитний договір № NK0ARB15665079, відповідно до якого відповідачу надано кредит у розмірі 8\~102,52 грн, зі сплатою 0,12 процентів річних на суму залишку боргу. Зазначили, що боржник свої зобовязання виконував неналежним чином, а тому станом на 11 травня 2016 р. виникла заборгованість у сумі 17 136,61 грн. З посиланням на статті 526, 527, 530 і 1054 ЦК України просили стягнути заборгованість по кредиту та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не зявився, але надав суду письмову заяву, в якій просив вимоги задовольнити, а позов розглянути за його відсутності. Відповідач будучи своєчасно та належним чином повідомленим через оголошення у пресі про час і місце розгляду справи у судове засідання без поважних причин не зявився. Про причини неявки суду не повідомив. Представник позивача у своїй заяві погодився на постановлення судом рішення у заочному порядку. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, а в силу ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту положень ст. 1054 ЦК випливає, що банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Як вбачається з матеріалів справи, 29 червня 2013 р. між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір № NK0ARB15665079, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у сумі 8\~102,52 грн, зі сплатою 0,12 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, строком на 36 місяців, тобто з кінцевим терміном повернення, 28 червня 2016 року. [PERSON] зобовязаний був погашати кредит у сумі 225,49 грн, а з 30 квітня 2014 р. 355,13 грн у період з «25» по «29» число кожного місяця. В день укладення договору боржником були отримані кредитна кошти. Судом встановлено, що боржник до цього часу свої зобовязання по договору не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість станом на 11 травня 2016 року у загальному розмірі 17\~136,61 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом 7\~416,83 грн; заборгованості по процентам за користування кредитом 6,02 грн; заборгованості по комісії за користування кредитом 259,28 грн; пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 8\~162,26 грн; штрафу (фіксована частина) 500 грн; штрафу (процентна складова) 792,22 грн. Виходячи з того, що відповідач не зявився до судового засідання, а отже ухилився від надання доказів, що спростовують вимоги позивача, то суд вважає нарахований борг безспірним, а відтак, то наявні правові підстави щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

09 червня 2016 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що 27 грудня 2008 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] (далі - відповідач) у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Сніжнянського міського управління юстиції у Донецькій області (далі - ВДРАЦС Сніжнянського МУЮ), актовий запис № 370. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Спільне життя сторін не склалося, мешкають окремо, у кожного своя сім'я. З травня 2014 року сторони разом не проживають, шлюбні відносини не підтримуються. Позивач просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб з відповідачем, залишити їй шлюбне прізвище «[PERSON]». Позивач до суду подала заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягає. Відповідач до суду подав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечував. Неявка сторін не перешкоджає розгляду справи, що узгоджується з положеннями ч.2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних обставин. Матеріалами справи встановлено, що 27 грудня 2008 року між сторонами був укладений шлюб, який був зареєстрований у ВДРАЦС Сніжнянського МУЮ, актовий запис № 370, що підтверджено свідоцтвом про шлюб [NUMBER], виданим 24 грудня 2008 року ВДРАЦС Сніжнянського МУЮ (а.с. 8). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх синів: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданим 22 січня2009 року ВДРАЦС Сніжнянського МУЮ (а.с. 10), та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданим 29 грудня 2011 року ВДРАЦС Сніжнянського МУЮ (а.с. 9) Шлюбні відносини сторін припинені, вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Питання щодо розподілу майна, що є їх спільною власністю, між сторонами не виникає. Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно із ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що родина сторін розпалася остаточно і відновлена бути не може. Питання щодо розподілу судових витрат у сторін не виникає.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

09 червня 2016 року [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON]. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він перебуває з відповідачкою у шлюбі, зареєстрованому 25 вересня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Очаківського міського управління юстиції Миколаївської області. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей, які проживають з відповідачкою. Посилаючись на те, що сімейні стосунки припинені, через різні погляди на життя та відсутність взаєморозуміння сумісне життя є неможливим, просив розірвати їхній з відповідачкою шлюб. Сторони в судове засідання не зявилися, надали до суду заяви, в яких просили розглянути справу за їхньої відсутності, позивач, крім цього, зазначив, що підтримує заявлені вимоги; відповідачка вказала, що позов визнає повністюта виявила бажання після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем, на яке змінила своє у звязку з реєстрацією шлюбу. Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 25 вересня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Очаківського міського управління юстиції Миколаївської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 81 (а. с. 5), від шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]що підтверджується свідоцтвами про народження (а. с. 6,7), які проживають з відповідачкою. Фактичні шлюбні стосунки між сторонами припинилися та сумісне господарство не ведеться. Причинами розпаду сімї стали несумісність характерів, а також те, що сторони втратили почуття взаємної поваги та любові. Враховуючи викладене, суд вважає, що за зазначених обставин подальше сумісне життя подружжя і збереження сімї є неможливим, тому, в силу ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, вимоги позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судові витрати суд відносить на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

09 червня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеною заявою. Посилався на те, що 23 жовтня 2012 р. померла його мама [PERSON], після смерті якої він в установленому законом порядку за заповітом успадкував земельну ділянку площею 7,6154 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Кандибинської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області. Вказав, що його свідоцтво про народження втрачено, а в реєстрі актів цивільного стану прізвище його матері записано як «Кальніченко», а не «Калініченко» як у свідоцтві про смерть та інших документах. Внаслідок цієї помилки у написанні прізвища матері він не може довести, що є її сином, а тому повинен буде сплатити податок з вартості успадкованого майна. Просив встановити, що він є рідним сином померлої [PERSON], а вона його матірю. В судовому засіданні заявник свої вимоги підтримав та просив заяву задовольнити. Представник заінтересована особа Очаківського обєднання державної податкової інспекції головного управління ДФС у Миколаївській області не заперечував проти задоволення вимог заявника мотивуючи тим, що за такого він не повинен платити податок від успадкованого майна матері. Заслухавши пояснення заявника та представника заінтересованої особи, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом наступне. [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] і їй присвоєно прізвище «Калініченко». 02 квітня 1961 р. у подружжя [PERSON] народився син [PERSON], тобто заявник у справі. Викладене підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу, а також фотокопії по господарської книги. Зі змісту довідки Кандибинської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області видно, за даними по господарських книг по вул. Горького, 8, в с. Кандибине проживали мати [PERSON] та її син [PERSON], тобто заявник. 23 жовтня 2012 року [PERSON] померла. 09 грудня 2015 р. державним нотаріусом Новоодеської державної нотаріальної контори [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом майна померлої [PERSON], а саме, на земельну ділянку площею 7,6154 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Кандибинської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, яка належала спадкодавцю. Проте, у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян про народження прізвище як заявника, так і його матері записано як «Кальніченко». Імя та по батькові співпадають як заявника, так і спадкодавця. Зі змісту свідоцтва про смерть випливає, що померла саме [PERSON], а не Кальніченко, як це записано у Державному реєстрі. Отже, з аналізу приведених та досліджених документах з невідомих причин є протиріччя у написанні прізвища спадкодавця, тобто замість «Калініченко», записано «Кальніченко». За такого, сукупність досліджених документів дає змогу дійти висновку про те, що [PERSON] за життя була рідною матірю заявника [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

09 червня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт, що він, [PERSON], [INFO], є онуком [PERSON], яка померла [INFO]. Свої вимоги мотивує тим, що він єонуком [PERSON], яка померла [INFO]. Пояснює, що його мати, [PERSON], та [PERSON] є між собою дочка та мати. Вказує, що коли він відправив запит до Державного архіву Чернігівської області про народження своєї матері [PERSON], актового запису про її народження не виявилося. Тому документально підтвердити, що [PERSON] є дочкою [PERSON] неможливо. Зазначає, що факт того, що [PERSON] є матір'ю його матері і відповідно бабою йому може бути підтверджено показами свідків. Заявник в судовому засіданні заяву підтримав та просив її задовольнити. В своїх поясненнях посилався на обставини, викладені в заяві. Представник заінтересованої особи Прохорівська сільська рада Борзнянського району Чернігівської області в судове засідання не з'явився. Про час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином, згідно приписів ст. 74 ЦПК України. Причини неявки суду невідомі. У судовому засіданні в якості свідка було допитано [PERSON], який показав, що [PERSON] є дочкою [PERSON] Вислухавши пояснення заявника, покази свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Досліджено в судовому засіданні: копію паспорту [PERSON] (а.с. 4); копію свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], уродженця с. Шевченко Борзнянського району Чернігівської області, з якого вбачається, що його матір'ю являється [PERSON] (а.с. 7); копію свідоцтва про смерть [PERSON], яка померла [INFO]; довідку Державного архіву Чернігівської області від 09.02.2016 року № С-300, зі змісту якої вбачається, що книги реєстрації первинних актових записів про народження по хут. Шевченка (зараз с. Шевченка) та Прохорівській сільраді (до складу якої входив хут. Шевченка) Борзнянського району Чернігівської області за 1934 рік на зберігання до архіву не надходили й про їхнє місцезнаходження архів відомостей не має (а.с. 9). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Факт родинних відносин, за встановленням якого звертається заявник, має юридичне значення, а тому суд вважає що заявник не має можливості встановити факт родинних відносин в іншому порядку, ніж судовому. Таким чином суд приходить до висновку, що є підстави встановити факт того, що [PERSON], [INFO], є онуком [PERSON], яка померла [INFO]. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

09 червня 2016 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказав, що 04 листопада 2006 року він вступив у зареєстрований шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалося за причиною непорозуміння, різних поглядів на життя та постійних сварок. Шлюбні відносини фактично припинені, строк на примирення бажаного результату не надасть. Дитина залишається мешкати разом з матір'ю. Спору про поділ майна на теперішній час сторони не мають. Матеріальну допомогу на утримання дитини позивач зобовязується надавати у добровільному порядку. Просив розірвати шлюб між ним та [PERSON] Позивач [PERSON] у поданій до суду заяві просив розгляд справи провести за його відсутності, без фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису, на розірванні шлюбу наполягав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала письмову заяву, в якій вказала, що позов визнає в повному обсязі, просила розгляд справи провести за її відсутності, без фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису. Після розірвання шлюбу просила залишити їй дошлюбне прізвище «Бондаренко». Оскільки розгляд справи проводиться без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 04 листопада 2006 року, який зареєстрували у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області, свідоцтво про одруження серії І-ВЛ № 048558, актовий запис № 373. (а.с. 8) Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ВЛ № 081929, зареєстрованого Комсомолььскою селищною радою Зміївського району Харківської області. (а.с. 9) Судом встановлено, що шлюб фактично розпався, строк на примирення бажаного результату не надасть, подальше існування подружжя разом та збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, інтересам малолітньої дитини, що мають істотне значення. Спору про майно між сторонами не теперішній час не існує. За спільною згодою сторін дитина залишаються проживати разом з матір'ю. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, тому приймається судом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу порушує принцип добровільності.

Outcome: approved