overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

08.11.2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини. В обґрунтування своїх вимог вказала, що відповідач по справі [PERSON] є її батьком. Вона в теперішній час є студентом 1 курсу ПВНЗ «Краматорського економіко - гуманітарного інституту». Витрати по її утриманню на сьогоднішній день несе її мати, [PERSON], але її доходу не вистачає для забезпечення їх родини всім необхідним. Матеріальної допомоги батько їй не надає, хоча і має таку можливість, іншим особам він не сплачує аліменти. Просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти в розмірі 1000 грн. щомісячно і до закінчення нею навчання. Згідно письмової заяви просить слухати справу у її відсутність, на позовних вимогах наполягає, просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково та пояснила, що відповідач має іншу родину, його дружина не працює, заробітна плата складає 1250 грн., у зв'язку з чим, вважає, що її довіритель може сплачувати аліменти в розмірі 200 грн. щомісячно. В судових дебатах позов не визнала в повному обсязі та просила відмовити в його задоволенні, так як відповідач не може взагалі виплачувати аліменти. Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ст. 199 СК України, якщо повнолітні син (дочка) продовжують навчання й у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати його до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно свідоцтва про народження, [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO]. (а.с.7). Згідно довідки з ПВНЗ «Краматорського економіко - гуманітарного інституту», [PERSON] навчається на 1 курсі денної форми навчання на контрактній основі із щомісячним платежем 720 грн. (а.с.9-12). Згідно з копією свідоцтва про шлюб та трудової книжки [PERSON] має дружину [PERSON], яка не працює ( а.с.42-46). Згідно ст.200 п.2 СК України, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання іншим з батьків. Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1000 грн. щомісяця підлягають задоволенню частково, а саме в розмірі 300 грн. та з 08.11.2013 року по 30.06.2017 року. Крім того, згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збір в сумі 229,40 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

08.11.2015р. позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем по справі одружились 28.04.2001 року. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей синів [PERSON], [INFO] та Богдана, [INFO], які за згодою сторін мешкають із матірю. З теперішнього часу вони припинили спільне сімейне життя, причиною розпаду родини зявилася та обставина, що чоловік зловживає спиртними напоями, через що вони втратили повагу до друг друга, спільне життя не можливе. Вони проживають в різних помешканнях, не ведуть спільне господарство, стосунки між ними як чоловіка та жінки припинені. Вважає, що шлюб розпався остаточно й родину зберегти неможливо. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивачка в судове засідання не зявилась, але надала суду заяву, в якій просила справу слухати в її відсутність, на заявлених вимогах наполягала та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, але надав суду заяву, в якій просив справу слухати в його відсутність, не заперечував проти задоволення позову. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про одруження сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.04.2001р., від якого згідно свідоцтв про народження мають двох малолітніх дітей синів [PERSON], [INFO] та Богдана, [INFO]. Шлюб у сторін перший. З теперішнього часу сторони не проживають разом, сумісне господарство не ведуть. Будь який спір на час винесення рішення про розподіл сумісно нажитого майна у сторін відсутній. Вислухавши сторони по справі, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, враховуючи той факт, що позивачка категорично не бажає зберігати сімейні відносини, перспектива відновлення родини втрачена, відсутність майнової суперечки між подружжям на час розірвання шлюбу, суд, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.105 ч.3 Сімейного кодексу України, шлюбу припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Відповідно до ст.110 ч.1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що доводи позивачки про розпад родини і неможливість надалі зберігати сімейні відносини знайшли підтвердження в судовому засіданні. Крім того, у відповідності зі ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в сумі 487,20грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-02 00:00:00

08.11.2016 [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що він з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 14.06.2014, який був зареєстрований Тернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №162. Від даного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини припинили в жовтні 2016 року. На теперішній час сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, взаємних інтересів не мають. Таким чином, позивач вважає, що їх сімя розпалася повністю та остаточно і ніякого бажання на примирення в нього немає. Майнового спору та спору про місце проживання дитини не мають. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надавши суду письмову заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглядати справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Судом встановлено, що з 14.06.2014 сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі, а.с.3. Від даного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], а.с.4. Шлюбні відносини припинили в жовтні 2016 року. На теперішній час сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, взаємних інтересів не мають. Майнового спору та спору про місце проживання дитини не мають. За таких обставин, суд вважає, що сім`я розпалася і зберегти її неможливо, тому в порядку заочного розгляду справи зі згоди позивача,позов слід задовольнити. На підставі ст.ст.110-112 Сімейного Кодексу України, ст.ст.10, 11, 60, 130, 205, 212-215 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

08.11.2016 [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування квартирою №4 в будинку №4 по вул. Маршака в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] вказує, що він, згідно свідоцтва на право власності на житло №1231-3 від 31.10.2001, є власником квартири [ADDRESS]. В даний час у вищезазначеній квартирі зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON], які в квартирі не мешкають з грудня 2014 року, місце їх знаходження позивачу не відомо. По теперішній час відповідачі жодного разу за вказаною адресою не зявлялись. В наслідок того, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] фактично в квартирі не проживають, комунальні платежі, які на них нараховуються не сплачують, тим самим перешкоджають позивачу [PERSON] у здійсненні його права власності на житло, зокрема вільно володіти та користуватися квартирою. На підставі викладеного, позивач [PERSON] просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою №4 в будинку №4 по вул. Маршака в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов в порядку заочного розгляду справи зі згоди позивача, позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], - а.с.7. У вищевказаній квартирі зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON], які, згідно акту від 01.11.2016, з грудня 2014 року в зазначеній квартирі не проживають, - а.с.8. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, суд вважає необхідним позов задовольнити та визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою №4 в будинку №4 по вул. Маршака в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. На підставі ч.2 ст.405 ЦК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

08.11.2016 [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалась на те, що спільне життя не склалось через несумісність характерів, розходження поглядів на сімейні відносини. В своїй заяві позивач зазначає, що від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Від позивача та відповідача надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги позивач підтримує, а відповідач визнає у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини: шлюб між сторонами був зареєстрований 12.02.2011 року Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції з актовим записом № 52. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Так, в своїй заяві позивач зазначає про відсутність взаєморозуміння між нею та відповідачем, у звязку із чим шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, спільне господарство не ведеться. З урахуванням досліджених доказів по справі, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, а тому позов законний, обґрунтований і такий, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

08.11.2016 [PERSON] звернулася до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення коштів на утримання повнолітньої дитини. Позивач обгрунтовуючи позов посилалася на те, що відповідач є батьком її повнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Між сторонами не було досягнуто згоди стосовно порядку та розмірів сплати аліментів. Тому, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно щомісячно до часу закінчення дитиною навчання, але не більше ніж до досягнення двадцяти трьох років. Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала, просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, заяв про розгляд справи у його відсутність або про відкладення розгляду справи не надходило. Суд постановив ухвалу про розгляд справи за наявними матеріалами справи заочно. Суд дослідивши матеріали справи доходить висновку, що позов підлягяє задоволенню з огляду на наступне. Матеріалами справи встановлено, що позивач та відповідач є батьками повнолітньої дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 19.05.2004, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Павлоградського міського управління юстиції Дніпропетровської області, батько дитини - [PERSON].. Згідно із довідкою про продовження іноземцем навчання від 21.10.2016 [PERSON], [INFO] прийнятий на навчання з 01.10.2015 по 30.09.2018 в Опольському Університеті . Відповідно до ст. 198 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згоди щодо надання матеріальної допомоги на утримання дитини в досудовому порядку сторони не дійшли. Відповідач працює, інших утриманців не має, стягнень за виконавчим документом з нього не здійснюється. Згідно із ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до двадцяти трьох років, за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. З ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір. Тому слід стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн (п'ятсот п'ятдесят одна гривня 20 копійок). Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-16 00:00:00

08.11.2016 року [PERSON] звернувся до Дружківського міського суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, свої позовні вимоги обґрунтував тим, що він мешкає у квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. В даній квартирі крім нього також зареєстровані його колишня дружина [PERSON] та син [PERSON] З 2011 року його колишня дружина виселилась з гуртожитку і стала з сином мешкати у своєї матері [PERSON], тобто в квартирі вони не мешкають, в квартирі їх речей немає, комунальні послуги не сплачують, але добровільно знятись з реєстрації відповідачі не бажають. Просить відповідачів визнати такими, що втратили право на користування у квартирі . В судове засіданні позивач [PERSON] з'явився, підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи їх було повідомлено належним чином, за місцем реєстрації не мешкають. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.. 224 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ордеру № 103 серія 01 від 11.08.1992 року кімната № 401 по вул. Короленко у м. Дружківка була отримана [PERSON] на сімю із трьох осіб, а саме [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] В наступний час в даній квартирі зареєстровано три особи: [PERSON] СергійГарифуллович, [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб. Квартира не приватизована. Як пояснив позивач відповідач [PERSON], [PERSON] з 2011 року залишили спірну квартиру, забрали свої речі та речі сина і в ній не проживають, квартирну плату та плату за комунальні послуги не сплачують. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON], пояснила, що вона є сусідкою позивача, їй достовірно відомо, що віджповідачі бульше шости років у квартирі не мешкають. Позивач їм не чинить перешкод для проживання у квартирі. Згідно акту обстеження кімнати відповідачі [PERSON], [PERSON] в спірній квартирі не проживають з 15.09.2011 року. Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а якщо були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. З урахуванням викладеного суд вважає, що відповідачі в кімнаті № 401 в м. Дружківка Донецької області не проживають понад шість місяців без поважних причин. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

08.11.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 04 грудня 2010 року відділом ДРАЦС по місту Ізюму Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 316. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з відповідачкою. Вказує, що шлюбні відносини вони припинили з січня 2016 року, через відсутність порозуміння в сім»ї, внаслідок чого їх подальше спільне життя і збереження шлюбу стало неможливим.З часу припинення шлюбних відносин вони перестали вести спільне господарство. Майно, яке підлягає поділу відсутнє. В судове засідання позивач не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнала у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. У відповідності з частиною 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що 04 грудня 2010 року відділом ДРАЦС по місту Ізюму Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області, зареєстровано шлюб між сторонами у справі, актовий запис № 316. У відповідності до статті 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги припинення сімейних стосунків та інші обставини життя подружжя. Суд постановлює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Позивач в позовній заяві вказує, що сумісне подружнє життя не склалось через відсутність порозуміння в сімї . Шлюбні стосунки припинені з січня 2016 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

08.11.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 28 вересня 2012 року Червонозаводським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 424. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] які проживають з відповідачкою в с. Бугаївка Харківської області. Вказує, що шлюбні відносини вони припинили півтора року, через відсутність взаєморозуміння та довіри між ними, різницю у віці, у характерах, поглядах на життя внаслідок чого їх подальше спільне життя і збереження шлюбу стало неможливим. Спору про поділ майна, що є їхньою спільною власністю та інших матеріальних претензій один до одного не мають. Між ними досягнуто згоди про утримання, виховання та місце проживання їх дітей. В судове засідання позивач не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнала у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. У відповідності з частиною 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що 28 вересня 2012 року Червонозаводським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, зареєстровано шлюб між сторонами у справі, актовий запис № 424. У відповідності до статті 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги припинення сімейних стосунків та інші обставини життя подружжя. Суд постановлює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Позивач в позовній заяві вказує, що сумісне подружнє життя не склалось через відсутність порозуміння в сімї . Шлюбні стосунки припинені півтора року тому назад. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного,

Outcome: approved