Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-03 00:00:00

08.12.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та непрацездатної дружини. Свої вимоги мотивує тим, що з 30.09.2011 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], який є батьком її неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. 23.11.2016 року рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області їх шлюб розірвано. На теперішній час вони з відповідачем проживають окремо, син перебуває на її утриманні. Відповідач має можливість утримувати сина, оскільки офіційно працює, є інвалідом 2 групи та отримує пенсію по інвалідності, також отримує доходи від оренди земельних ділянок в сумі 20000 гривень. Однак [PERSON], як батько дитини, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, чим ставить її у скрутне матеріальне становище. Тому просить суд стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 частки його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення сином повноліття. Також, посилаючись на те, що вона не працює, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, проситьстягнути аліменти на її утримання розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення неповнолітнім сином [PERSON], [INFO], трирічного віку. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала свою позовну заяву, просила суд її задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково та пояснив, що після розірвання шлюбу позивач разом з сином переїхала жити до своїх батьків. Від утримання сина він не ухиляється, а навпаки в добровільному порядку перераховував на банківську картку по 1000 гривень майже щомісяця. Позивач щомісячно отримує допомогу по народженню дитини від держави в розмірі 860 гривень. Він є інвалідом 2 групи з дитинства довічно та отримує від держави пенсію по інвалідності в розмірі 1200 грн. щомісячно, є обмежено дієздатним та потребує стаціонарного лікування 2-3 рази на рік. Крім цього, він працює в ТОВ «Восток» оператором-техніком та отримує заробітну плату в розмірі близько 1900 грн. щомісячно. Тому не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи від дня пред'явлення позову і до повноліття сина та не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дружини в розмірі 1/10 частки всіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення неповнолітнім сином [PERSON], трирічного віку, оскільки сам за станом здоров'я потребує постійного лікування та реабілітації. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що з 30.09.2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 23.11.2016 року розірвано (а.с. 6). Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та перебуває на її утриманні (а.с. 7). Згідно дублікатів квитанцій від 05.08.2016 року, 06.09.2016 року, 05.10.2016 року, 04.11.2016 року (а.с. 29- 32) відповідач перераховував на картку ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім'я [PERSON] (в графі «призначення платежу - аліменти на дружину і дитину») кошти в сумі близько 1000 грн., до моменту подачі позову до суду. На теперішній час відповідач аліменти на утримання сина не перераховує, що не заперечується сторонами по справі. Як вбачається з довідки про доходи від 29.12.2016 року ТОВ «Восток» (а.с. 27), [PERSON]працює в ТОВ «Восток» на посаді техніка та за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року отримав заробітну плату у розмірі 22744 грн. 68 коп. Відповідно до копії пенсійного посвідчення, копії довідки МСЕК від 14.07.2014 року [PERSON] є інвалідом другої групи з дитинства. Інвалідність встановлена довічно (а.с. 23, 24). Індивідуальною програмою реабілітації інваліда, що видається медико-соціальними експертними комісіями №1189 від 14.07.2014 року передбачено, що [PERSON] потребує медичної реабілітації, зокрема стаціонарного лікування 2-3 рази на рік, йому показано санаторно-курортне лікування (а.с. 25-26). Згідно довідки №1772 від 30.12.2016 року [PERSON] знаходиться на обліку в управлінні ПФУ в м. Южноукраїнську та отримує соціальну пенсію інвалідам з дитинства ІІ групи, в грудні 2016 року - в розмірі 1277 грн. (а.с. 28). Відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За приписами ч. 3 ст. 181 СК України та ст.182 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Оскільки дитина не досягла трирічного віку - позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною та не працює і не має самостійних засобів на існування, крім державної допомоги по народженню дитини. Відповідач після припинення шлюбних відносин з родиною не проживає, матеріальну допомогу позивачу регулярно не надає, чим ставить її у скрутне матеріальне становище та порушує вимоги ст. 84 ч. 2 СК України, яка надає позивачу право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказів того, що відповідач отримує доходи від земельних ділянок в сумі 20000 гривень позивачем надано не було. Тому при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON], суд врахує як матеріальне становище дитини, так і стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, який в даний час працює, є інвалідом 2 групи та за станом здоров'я також потребує періодичного лікування та реабілітації та, зважаючи на батьківський обов'язок відповідача по утриманню сина до його повноліття, враховуючи інтереси останнього, вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення сином повноліття та у розмірі 1/8 частки його заробітку (доходу), щомісячно і до досягнення неповнолітнім сином [PERSON] трьох років. У справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місць (п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України). Частиною 2 статті 88 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки відповідно до п.п. 3 та 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» сторони по справі звільнені від сплати судового збору ([PERSON] - як позивач у справах про стягнення аліментів, а відповідач [PERSON], як інвалід 2 групи), на підставі ч. 2 ст. 88 ЦПК України, судові витрати по справі, а саме: судовий збір в сумі 640 гривень, слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: partial