Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

09 листопада 2016 року до суду надійшов вищевказаний цивільний позов, у якому позивач просить стягнути із [PERSON] на свою користь грошові кошти в кількості 5579,32грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 15.10.2014 року між сторонами було укладено договір позики за умовами якого позивач передав, а відповідач отримав грошові кошти у розмірі 200дол. США та 300грн. На підтвердження укладання договору позики та отримання коштів відповідач написана власноруч розписку, в якій зазначила строк повернення - 15 грудня 2014 року. Після закінчення строку дії договору вона кошти не повернула, та на теперішній час усіляко ухиляється від повернення грошових коштів. У звязку із простроченням зобовязання відповідач також повинна сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних за користування чужими грошима за період прострочення. Тому позивач був змушений звернутися до суду із даною позовною заявою. Позивач у судове засідання не зявився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Від нього надійшла заява, у якій просить розглядати справу за своєї відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судові засідання двічі підряд не з'явилася. Про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не подавала. За таких обставин, у порядку передбаченому ч.1 ст.224 ЦПК України, суд за згодою позивача вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у ній доказів, з ухваленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. 15.10.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, що підтверджується написаною власноруч відповідачем розпискою від 15.10.2014 року (а.с. 4). За умовами цього договору позивач передав, а відповідач отримав грошові кошти у розмірі 200дол. США та 300грн. на строк 2 місяці тобто до 15 грудня 2014 року. У порушення умов договору, відповідач не повернула своєчасно грошові кошти в рахунок погашення заборгованості, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором зазначеним у позовній заяві та уточнений позивачем станом на день винесення рішення (зворотній бік а.с. 2). З огляду на те, що кошти за розписками відповідач повинна була повернути в строк до 15 грудня 2014 року, то з цього часу відповідач є такою, що прострочила виконання грошового зобов'язання, що є підставою для застосування відповідальності, передбаченої договором та законом. Таким чином, відповідач зобов'язання за вищевказаним договором не виконала, у звязку із чим відповідач станом на 09 листопада 2016 року має заборгованість перед позивачем у розмірі 5579,32грн., з урахуванням індексу інфляції та 3% річних з грудня 2014 року (зворотній бік а.с.2). Згідно із ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як передбачено ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Отже, позичальник зобов'язаний виконувати договір у відповідності до його умов та вимог закону. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.2. ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. При цьому три проценти річних відповідно до ст.625 ЦК України за своєю правовою природою є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов'язань та можуть стягуватися поряд із пенею. Згідно із ст.1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу України. Свої зобов'язання по договору позики відповідач не виконала, що призвело до порушення прав позивача. Зважаючи на вищенаведене та з урахуванням того, що на виконання ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, суд вбачає підстави для задоволення позову та присудження до стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики у зазначеному вище розмірі. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 551,20 грн., тому відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved