Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

09 квітня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог просив суд: - визнати недійсним договір купівлі-продажу між [PERSON] в особі [PERSON] та [PERSON] , на підставі якого зареєстровано право власності на автомобіль марки «Део Ланос», 2007 року випуску, колір сірий, тип легковий седан В, номер шасі [NUMBER] за громадянкою [PERSON] , у зв`язку з укладенням цього договору за неіснуючою довіреністю (дорученням) ОЕІ М316963 від 03 квітня 2013 року від імені [PERSON] ; - застосувати наслідки недійсного правочину та визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки «Део Ланос», 2007 року випуску, колір сірий, тип легковий седан В, номер шасі [NUMBER] ; - визнати недійсним договір купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] , на підставі якого зареєстровано право власності на автомобіль марки «Део Ланос», 2007 року випуску, колір сірий, тип легковий седан В, номер шасі [NUMBER] за [PERSON] , у зв`язку з укладенням цього договору без достатньої правової підстави з боку [PERSON] , яка не була власником на час укладення договору; - витребувати з чужого незаконного володіння у [PERSON] , або у третіх осіб автомобіль марки «Део Ланос», 2007 року випуску, колір сірий, тип легковий седан В, номер шасі [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] та передати автомобіль власнику [PERSON] ; - зобов`язати МРЕВ №1 ГУМВС України в Дніпропетровській області зареєструвати за [PERSON] право власності на автомобіль марки «Део Ланос», 2007 року випуску, колір сірий, тип легковий седан В, номер шасі [NUMBER] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання договору оренди автомобіля від 14 березня 2013 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] , позивач передав [PERSON] в оренду автомобіль марки «Део Ланос», 2007 року випуску, колір сірий, тип легковий седан В, номер шасі [NUMBER] , належний позивачу на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] від 08 липня 2011 року. Згідно з умовами договору оренди [PERSON] мав сплачувати позивачу щодобово 130 грн. орендної плати за користування автомобілем, але з 30 травня 2013 року [PERSON] припинив виконувати умови договору оренди в частині оплати за користування автомобілем, транспортний засіб не повернув. В наступному позивачу стало відомо, що 23 квітня 2013 року раніше не відома йому особа, [PERSON] , діючи від його імені на підставі підробленої довіреності реєстровий № КД-7717, бланк серії ОЄІ 316963 від 03 квітня 2013 року, посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Каценельсон О.В., зняв з обліку в органах реєстрації прав власності на транспортні засоби транспортний засіб, належний позивачу. Отримавши копію довіреності, позивачу стало відомо, що згідно тексту довіреності [PERSON] уповноважив [PERSON] , в тому числі розпоряджатись та продавати за ціну та на умовах на свій розсуд належний [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль [NUMBER] , виданого Відділом РЕР ДАІ № З ГУМВС України в Дніпропетровській області, від 12 липня 2012 року, легковий автомобіль марки DAEWOO LANOS TF69Y3HГ, piк випуску 2007, колір сірий, об`єм двигуна 1498, номер кузова VIN- [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Позивач в заяві зазначив, що довіреність на право представництва інтересів щодо належного йому транспортного засобу нікому не видавав. Отримана ним копія довіреності є підробленою невідомою особою. Про факт підроблення довіреності свідчить те, що 20 вересня 2013 року приватний нотаріус Каценельсон О.В. на запит з Кіровського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області надала довідку в якій зазначила про те, що нею не посвідчувалася довіреність на право розпорядження транспортним засобом від імені [PERSON] на [PERSON] від 23 квітня 2013 року за реєстровим № КД-7717. Крім того, відповідно до довідки, наданої Дніпропетровською філією ДП «Інформаційний центр» Міністерства Юстиції України, в Єдиному реєстрі довіреностей по факту реєстрації довіреності від імені [PERSON] на [PERSON] від 03 квітня 2013 року на бланку серії [NUMBER] інформація відсутня. В подальшому позивачу стало відомо, що 05 серпня 2013 року [PERSON] надано довіреність за реєстровим № 2174, посвідчену приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Півняк О.С., якою вона уповноважила громадянина [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] представляти її інтереси перед третіми особами, учасниками дорожнього руху, в судових органах, органах нотаріату, органах Державтоінспекції, органах страхування, на станціях, підприємствах технічного обслуговування та ремонту, митних, а також в будь яких установах, підприємствах, організаціях, незалежно від їх підпорядкованості та форм власності з усіх питань повязаних з експлуатацією та розпорядженням від її імені (продати, обміняти, здати в оренду, позичку, заставу тощо) належний їй на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого ВРЕВ №3 УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області 07 травня 2013 року легковий автомобіль марки DAEWОO, модель LANOS, piк випуску - 2007, колір-сірий, тип ТЗ легковий седан - В, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований у ВРЕВ №3 УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області за ціну та на умовах на їх розсуд. Відповідно до довідки наданої з МРЕВ МІ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 08 липня 2014 року за № 14, в серпні 2013 року право власності на автомобіль марки DAEWOО, модель LANOS, piк випуску - 2007, колір-сірий, тип ТЗ легковий седан - В, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] зареєстровано на підставі довідки-рахунку, виданої 17 серпня 2013 року торгівельною організацією ФОП [PERSON] за громадянкою [PERSON] . Враховуючи, що довіреність на право вчинення дій щодо автомобіля, належного позивачу останнім не видавалась, довіреність є підробленою, автомобіль вибув з його володіння без достатніх правових підстав та поза його волею, позивач не давав згоди на відчуження належного йому транспортного засобу, всі інші правочини, які укладалися щодо належного позивачу транспортного засобу та призвели до зміни власників є недійсними, а позивач має право на підставі\~ст. 388 ЦК України\~витребувати майно з чужого незаконного володіння, оскільки уклавши від імені [PERSON] на підставі довіреності, якої не існує, договір купівлі-продажу його автомобіля з [PERSON] , [PERSON] вчинив дії, які призвели до незаконного припинення права позивача [PERSON] на автомобіль та виникнення цього права у покупця за договором [PERSON] . При цьому, [PERSON] , якій станом на день розгляду справи належить автомобіль не є добросовісним набувачем, оскільки у [PERSON] не було права на відчуження транспортного засобу, через відсутність у попереднього власника [PERSON] волі на відчуження транспортного засобу на користь [PERSON] . Зазначає про не можливість застосування до правовідносин, що склалися між сторонами права набувальної давності, оскільки спірний автомобіль вибув з володіння [PERSON] не з його волі; у [PERSON] не було права на відчуження майна, тому [PERSON] не може бути визнана добросовісним набувачем; строки давності не настали. У своїх запереченнях на позов відповідач [PERSON] зазначила, що вона є добросовісним набувачем спірного автомобіля, крім того позивачем не надано доказів недійсності укладених правочинів. Так, позивач визнав факт передачі в оренду транспортного [PERSON] перед незаконним його відчуженням та припиненням виконання обов`язків [PERSON] за договором оренди з 30 травня 2013 року. З огляду на долучені позивачем до матеріалів справи документи, особою, яка протиправно заволоділа, як вважає позивач, спірним майном є саме [PERSON] . Автомобіль придбано [PERSON] за відплатною угодою купівлі-продажу, після укладання якої та передання автомобіля [PERSON] зареєструвала за собою право власності на зазначений транспортний засіб. [PERSON] є добросовісним набувачем спірного транспортного засобу у розумінні приписів ч. 1\~ст. 388 ЦК України, оскільки не знала та не могла знати, що особа, яка відчужувала автомобіль не мала на це права, з огляду на те, що на момент здійснення правочину з [PERSON] , [PERSON] мала всі права як власниця автомобіля і її права можуть бути піддані сумніву тільки судом, який своїм рішенням визнає укладений з нею договір недійсним. Також, [PERSON] жодним чином не могла піддати сумніву правомірність володіння [PERSON] спірним майном з урахуванням факту реєстрації майна на неї, перевірити добросовісність набуття. Набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Приймаючи до уваги той факт, що спірне майно передано особі, яка в подальшому здійснила його незаконне відчуження [PERSON] , договір власноручно підписано позивачем, останній не має права вимагати від [PERSON] повернення спірного майна. Посилаючись на норми ч. 1\~ст. 219 ЦК України, вказує, що з копій долучених позивачем документів - довіреності від 23 квітня 2013 року на ім`я [PERSON] вбачається, що вона є нотаріально посвідченою та оформленою на відповідному бланку. Лист нотаріуса Кацельнесон О.В. про те, що довіреність за реєстровим № КД-7717 нею не посвідчувалась не може бути належним доказом того, що цей правочин не посвідчувався, тому як, окрім інших обставин, не внесення даного правочину до реєстру приватним нотаріусом може свідчити про лише неналежне виконання ним свої посадових обов`язків. З копії долученої довіреності немає можливості розгледіти, що номер бланку, на якому вона оформлена, є саме ОЕІ 316963. Єдиним належним доказом недійсності правочину щодо видачі довіреності може бути вирок суду з кримінальної справи, яким встановлено винні дії конкретних осіб щодо підроблення даного документа, або, принаймні, висновок почеркознавчої експертизи про те, що підпис в довіреності не належить [PERSON] . У задоволенні позову [PERSON] просила відмовити в повному обсязі. Ухвалою судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Парфьоновим Д.О. від 11 вересня 2014 року, відкрите провадження по справі (т.1 а.с. 38). Ухвалою суду від 01 жовтня 2014 року у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про зупинення провадження у справі відмовлено (т. 1 а.с. 55-56). Ухвалою суду від 01 жовтня 2014 року задоволено заяву представника позивача та витребувано докази у справі (т.12 а.с. 57-59). 08 жовтня 2014 року представником відповідача [PERSON] подано апеляційну скаргу на ухвалу суду про відмову у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі (т. 1 а.с. 67-69). Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2014 року апеляційну скаргу залишено без руху та наданий час для усунення недоліків (т. 1 а.с. 74). 26 грудня 2014 року Апеляційним судом Дніпропетровської області відкрите апеляційне провадження у справі за скаргою на ухвалу про відмову у задоволенні клопотаня про зупинення провадження у справі (т. 1 а.с. 79). 30 грудня 2014 року справу призначено до апеляційного розгляду (т. 1 а.с. 80). Ухвалою суду апеляційної інстанції від 28 січня 2015 року справу повернуто до суду першої інстанції для виконання вимог ч. 2 ст. 293 ЦПК України (т. 1 а.с. 90-92). Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2015 року апеляційну скаргу [PERSON] повернуто заявникові (т. 1 а.с. 120). 22 липня 2015 року позивачем поданий уточнений позов (т. 1 а.с. 146-148). 13 жовтня 2015 року [PERSON] подане клопотання про зупинення провадження у справі (т. 1 а.с. 216). Ухвалою суду від 13 жовтня 2015 року у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі відмовлено (т. 1 а.с. 217-218). 26 жовтня 2015 року позивачем поданий уточнений позов (т. 1 а.с. 225-228). 27 жовтня 2015 року [PERSON] подані заперечення на позовну заяву (т. 1 а.с. 229-231). 13 листопада 2015 року в судовому засіданні судом здійснено вихід до нарадчої кімнати для ухвалення рішення. 16 листопада 2015 року ухвалою суду провадження у справі поновлено (т. 1 а.с. 244). Ухвалою суду від 16 листопада 2015 року задоволено клопотання відповідача [PERSON] про витребування додаткових доказів у справі (т. 1 а.с. 245-247). 05 лютого 2016 року за результатами розгляду справи судом ухвалене рішення (т. 2 а.с. 66-77). 22 лютого 2016 року на рішення суду [PERSON] подано апеляційну скаргу (т. 2 а.с. 82-86). Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2016 року поновлений [PERSON] строк на апеляційне оскарження рішення суду (т. 2 а.с. 90). Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2016 року відкрите апеляційне провадження у справі (т. 2 а.с. 91). За результатами розгляду апеляційної скаршт [PERSON] на рішення суду першої інстанції ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2016 року апеляційну скаргу відхилено, а рішення залишене в силі (т. 2 а.с. 114-121). 26 квітня 2016 року на адресу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ надійшла касаційна скарга [PERSON] (т. 2 а.с. 130-134). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ касаційна скарга [PERSON] залишена без руху (т. 2 а.с. 146). Ухвалою суду касаційної інстанції від 03 червня 2016 року відкрите касаційне провадження (т. 2 а.с. 153). Ухвалою від 13 липня 2016 року справу за касаційною скаргою [PERSON] призначено до судового розгляду (т. 2 а.с. 166). 02 листопада 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ касаційна скарга [PERSON] задоволена, рішення суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції скасовані. Справу повернуто до суду першої інстанції на новий розгляд (т. 2 а.с. 169-171). 23 листопада 2016 року згідно протоколу автоматизованого розподілу справ Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області визначено головуючим суддею Городецького Д.І. (т. 2 а.с. 179). 25 травня 2017 року [PERSON] поданий уточнений позов (т. 2 а.с. 231-234). 07 листопада 2017 року згідно протоколу автоматизованого розподілу справ Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області визначено головуючим суддею Майну Г.Є. (т. 2 а.с. 221). Ухвалою суду від 16 листопада 2017 року справу прийнято до свого провадження суддею Майною Г.Є. на призначено до розгляду (т. 2 а.с. 222). 23 листопада 2018 року згідно протоколу автоматизованого розподілу справ Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області визначено головуючим суддею Городецького Д.І. Ухвалою суду від 29 січня 2020 року підготовче провадження закрите та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилався на підстави звернення до суду, зазначеній в позовній заяві, просив суд задовольнити вимоги, зазначивши, в на неправомірність укладених угод щодо відчуження автомобіля та зазначив на праві позивача витребувати незаконно відчужений транспортний засіб. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні, посилались на підстави, що зазначені в запереченнях, а також на те, що [PERSON] є добросовісним набувачем, відсутність доказів недійсності укладених правочинів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, підстав неявки не повідомила, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином. Третя особа Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Каценельсон О.В. в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, позов вважає обґрунтованим. Представник третьої особи Відділу РЕР ДАІ № 1 ГУМВС України в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, проти задоволення позову не заперечують. Третя особа\~ [PERSON] в судове засідання не з`явився, підстав неявки не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надавав, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, підстави позовної заяви та заперечення, а також докази, з точки зору належності, допустимості, а у своїй сукупності, з точки зору достатності, дійшов до нижченаведеного. Обставини, встановлені судом. У відповідності до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 12 липня 2012 року, позивачу належав транспортний засіб,\~легковий автомобіль марки DAEWOО, модель LANOS TF69Y ЗНГ, рік випуску - 2007, колір-сірий, тип ТЗ легковий седан - В, номер шасі (кузова, рами) VIN - [NUMBER] , SUP [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] (т.1 а.с.105). На підставі договору оренди легкового автомобіля від 14 березня 2013 року [PERSON] передав в оренду, а [PERSON] прийняв в строкове платне володіння та користування транспортний засіб\~легковий автомобіль марки DAEWOО, модель LANOS, piк випуску - 2007, колір-сірий, тип ТЗ легковий седан - В, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , належний позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 12 липня 2012 року. Строк оренди\~з 14 березня 2013 року по 14 червня 2013 року, орендна плата становить 130 грн. за добу. Передача автомобіля в оренду здійснюється за актом приймання передачі чи за усною домовленістю. У відповідності до п.8 Договору оренди, автомобіль повинен бути повернутий орендодавцю на протязі 1 календарного дня після закінчення строку оренди, визначеного в п.4.1 Договору чи припинення Договору на інших умовах у справному стані з врахуванням нормального фізичного зносу, що виник в період експлуатації. Якщо орендар не повернув орендований автомобіль в строк, визначений п.8.1 Договору, він несе ризик випадкового знищення чи пошкодження автомобіля. Повернення автомобіля виконується за актом приймання-передачі аналогічного тому, який складається при передачі орендованого автомобіля від орендодавця орендарю (т.1 а.с.134-137). Таким чином, встановлено, що автомобіль передано [PERSON] 14 березня 2013 року. Згідно з відповіддю начальника ЦНП №1 ГУМВС України в Дніпропетровській області № 14/1ЦНП-3704 від 08 липня 2014 року автомобіль марки DAEWOО, модель LANOS, рік випуску - 2007, VIN - [NUMBER] , кузов [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , знятий з обліку 30 квітня 2013 року на підставі доручення ОЕІ № 316963 від 03 квітня 2013 року (т.1 а.с.12). 30 квітня 2013 року до ВРЕР-1 УДАІ УМВС України у Дніпропетровській області подано заяву від імені [PERSON] про зняття з обліку транспортного засобу автомобіля марки DAEWOО, модель LANOS, рік випуску - 2007 VIN - [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Заява підписана від імені [PERSON] на підставі доручення ОЕІ316963 від 03 квітня 2013 року, вказаного як додаток (т.2 а.с.36). На запит суду ТСЦ № 1242 РСЦ в Дніпропетровській області надано доручення ОЕІ316963 від 03 квітня 2013 року, вказаного як додаток до Заяви про зняття з обліку, та яке за змістом є довіреністю бланк серії ОЕІ № 316963 від 23 квітня 2013 року, посвідченою Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Каценельсон О.В, у відповідності до якої [PERSON] уповноважив [PERSON] в тому числі - розпоряджатись та продавати за ціну та на умовах на свій розсуд належний [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль [NUMBER] , виданого Відділом РЕР ДАІ № З ГУМВС України в Дніпропетровській області,від 12 липня 2012 року, легковий автомобіль марки DAEWOO LANOS TF69Y3HГ, piк випуску 2007, колір сірий, обєм двигуна 1498, номер кузова VIN- [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] (т.2 а.с.37). 30 квітня 2013 року ВРЕР-1 УДАІ УМВС України у Дніпропетровській області легковий автомобіль марки DAEWO, модель LANOS TF69Y ЗНГ, рік випуску - 2007, колір-сірий, тип ТЗ легковий седан - В, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , власник [PERSON] , ст. техпаспорт [NUMBER] знято з реєстрації для реалізації на підставі доручення ОЕІ 316963 від 03 квітня 2013 року (т.1 а.с.106). 30 квітня 2013 року ТОВ «Домінанта Інвест» на ім`я [PERSON] складено довідку-рахунок серія ААВ № 236047 про продаж легкового автомобіля марки DAEWOО, модель LANOS TF69Y ЗНГ, рік випуску - 2007, колір-сірий, тип ТЗ легковий седан - В, номер шасі [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] за ціною 40 000 гривень 00 копійок (т.1 а.с.105). 07 травня 2013 року [PERSON] начальникові ВРЕР № 3 м. Запоріжжя подано заяву про реєстрацію придбаного транспортного засобу - автомобіля марки DAEWOО, модель LANOS, рік випуску - 2007, колір-сірий, тип ТЗ легковий седан - В, номер шасі (кузова, рами) VIN - [NUMBER] , SUP [NUMBER] , свідоцтво [NUMBER] та надання платних послуг на підставі довідки-рахунку серія [NUMBER] (т.1 а.с.10). 07 травня 2013 року [PERSON] отримано свідоцтво [NUMBER] про реєстрацію транспортного засобу\~автомобіля марки DAEWOО, модель LANOS, рік випуску - 2007, колір-сірий, тип ТЗ легковий седан - В, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , SUP [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] (т.1 а.с.99-100). 07 травня 2013 року гр. [PERSON] видана на ім`я [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] довіреність на право представництва інтересів довірителя з усіх питань, пов`язаних з експлуатацією та розпорядженням від імені довірителя належним довірителю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого ВРЕР № 3 УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області транспортним засобом - автомобілем марки DAEWОO, модель LANOS, рік випуску - 2007, колір-сірий, тип ТЗ легковий седан - В, номер шасі (кузова, рами) VIN - [NUMBER] , SUP [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] з правом передоручення (т.1 а.с.119). 17 серпня 2013 року [PERSON] придбала у [PERSON] , від імені якої діяв [PERSON] , транспортний засіб - автомобіль марки DAEWOО, модель LANOS, рік випуску - 2007, колір-сірий, тип ТЗ легковий седан - В, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] за ціною 50400,00 грн. переданих у день підписання згідно розписки (т.1 а.с.117-118). 17 серпня 2013 року складено довідку-рахунок серія ААВ № 323510 про продаж легкового автомобіля марки DAEWOО, модель LANOS TF69Y ЗНГ, рік випуску - 2007, колір-сірий, тип ТЗ легковий седан - В, номер шасі [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] за ціною 32 400 гривень 00 копійок (т.1 а.с.98). 18 серпня 2013 року [PERSON] начальникові Дніпропетровського ВРЕР-3 подано заяву № 24290279 про реєстрацію придбаного транспортного засобу - автомобіля марки DAEWОO, модель LANOS, рік випуску - 2007, колір-сірий, тип ТЗ легковий седан - В, номер шасі (кузова, рами) VIN - [NUMBER] , [NUMBER] (т.1 а.с.96). Розглядаючи позов по суті заявлених позовних вимог суд виходить з натупного. За змістом ст.ст. 12, 13 ЦПК України\~суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених\~ЦПК України. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до вимог ст.ст. 76-80 ЦПК України доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: 1)\~письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; 2)\~висновками експертів; 3)\~показаннями свідків. Належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом\~доказування є\~обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення. Сторони\~мають право\~обґрунтовувати належність\~конкретного доказу\~для підтвердження\~їхніх вимог\~або заперечень. Суд\~не бере\~до розгляду\~докази,\~що не\~стосуються предмета\~доказування. Суд\~не бере\~до уваги\~докази,\~що одержані\~з порушенням\~порядку,\~встановленого законом. Обставини\~справи,\~які за\~законом мають\~бути підтверджені\~певними засобами\~доказування,\~не можуть\~підтверджуватися іншими\~засобами доказування. Достовірними\~є докази,\~на підставі\~яких можна\~встановити дійсні\~обставини справи. Достатніми\~є докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 81\~ЦПК України\~визначено,\~що кожна\~сторона повинна\~довести ті\~обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Докази\~подаються сторонами\~та іншими\~учасниками справи. Доказування\~не може\~ґрунтуватися на\~припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Підставами звільнення\~від доказування\~відповідно до\~вимог ст.\~82\~ЦПК України\~є обставини,\~які визнаються\~учасниками справи,\~не підлягають\~доказуванню,\~якщо суд\~не має\~обґрунтованого сумніву\~щодо достовірності\~цих обставин\~або добровільності\~їх визнання.\~Обставини,\~які визнаються\~учасниками справи,\~зазначаються в\~заявах по\~суті справи,\~поясненнях учасників\~справи,\~їхніх представників. Обставини,\~визнані судом\~загальновідомими,\~не потребують\~доказування. Обставини,\~встановлені рішенням\~суду у\~господарській,\~цивільній або\~адміністративній справі,\~що набрало\~законної сили,\~не доказуються\~при розгляді\~іншої справи,\~у якій\~беруть участь\~ті самі\~особи або\~особа,\~щодо якої\~встановлено ці\~обставини,\~якщо інше\~не встановлено\~законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. За змістом статті 83 ЦПК України сторони та\~інші учасники\~справи подають\~докази у\~справі безпосередньо\~до суду. Позивач,\~особи,\~яким законом\~надано право\~звертатися до\~суду в\~інтересах інших\~осіб,\~повинні подати\~докази разом\~з поданням\~позовної заяви. Відповідач,\~третя особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору,\~повинні подати\~суду докази\~разом з\~поданням відзиву\~або письмових\~пояснень третьої\~особи. Якщо\~доказ не\~може бути\~поданий у\~встановлений законом\~строк з\~об`єктивних причин,\~учасник справи\~повинен про\~це письмово\~повідомити суд\~та зазначити:\~доказ,\~який не\~може бути\~подано;\~причини,\~з яких\~доказ не\~може бути\~подано у\~зазначений строк;\~докази,\~які підтверджують,\~що особа\~здійснила всі\~залежні від\~неї дії,\~спрямовані на\~отримання вказаного\~доказу. У\~випадку визнання\~поважними причин\~неподання учасником\~справи доказів\~у встановлений\~законом строк\~суд може\~встановити додатковий\~строк для\~подання вказаних\~доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Відповідно до\~ст. 124 Конституції України, ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Нормою\~ст. 16 ЦК України\~передбачено,\~що способами\~захисту цивільних\~прав та\~інтересів можуть\~бути:\~1)\~визнання права;\~2)\~визнання правочину\~недійсним;\~3)\~припинення дії,\~яка порушує\~право;\~4)\~відновлення становища,\~яке існувало\~до порушення;\~5)\~примусове виконання\~обов`язку\~в натурі;\~6)\~зміна правовідношення;\~7)\~припинення правовідношення;\~8)\~відшкодування збитків\~та інші\~способи відшкодування\~майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Так, посилаючись на відсутність волевиявлення позивача щодо відчуження транспортного засобу, останній вказує на те, що відчуження транспортного засобу поза волею позивача відбулось на підставі довіреності на право розпорядження транспортним засобом від 23 квітня 2013 року, яка нотаріусом не посвідчувалась та при укладанні угоди позивач не надавав згоди на відчуження транспортного засобу на користь [PERSON] і укладаючи угоду купівлі-продажу [PERSON] вчинив дії, що призвели до припинення права власності позивача. На запит суду надано витяг з Єдиного реєстру довіреностей, у відповідності до якого за параметром «Серія та номер бланка» інформація щодо довіреності довіреність ОЕІ 316963 відсутня (т.2 а.с.17). Довіреність від імені [PERSON] на право представництва його інтересів щодо транспортного засобу автомобіля марки DAEWO, модель LANOS, рік випуску - 2007 VIN - [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , заява підписана від імені [PERSON] не видавалась, як не надавалось право представництва інтересів щодо спірного транспортного засобу протягом 2013-2015 року іншим особам (т.2 а.с.18-20). Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Каценельсон О.В. за вих. № 143/01-16 від 23 вересня 2013 року в межах розгляду кримінального провадження № 12013040670002930 повідомлено, що довіреність на розпорядження транспортним засобом від імені [PERSON] на [PERSON] від 23 квітня 2013 року за реєстровим номером КД-7717 не посвідчувалась (т.1 а.с.18). Також матеріали справи містять копію ухвали слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська про накладення арешту на рухомий транспортний засіб\~«Део Ланос» 2007 року випуску, колір сірий, VIN - [NUMBER] до з`ясування обставин кримінального провадження № 12013040670002930, з якої вбачається наявність кримінального провадження щодо заволодіння гр. [PERSON] , транспортним засобом [PERSON] шляхом зловживання довірою (т.1 а.с.53-54). Ч.ч.1,3 ст.237, ч.1 ст.238 ЦК України\~визначено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Статтями\~244,\~245 ЦК України\~передбачено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Водночас, матеріали справи свідчать, що довіреність від імені позивача на право представництва його інтересів перед третіми особами, в тому числі і на зняття транспортного засобу з державної реєстрації, відчуження належного позивачу майна на користь третіх осіб не видавалась, нотаріально не посвідчувалась. Доказів переходу права власності на користь третіх осіб від позивача на транспортний засіб матеріали справи не містять. У відповідності до ч.2\~ст.203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Частиною 1\~ст.215 ЦК України\~визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200\~(далі - Порядок), в редакції, яка діяла станом на момент вибуття з володіння позивача автомобіля, визначено механізм провадження торговельної діяльності у сфері оптової та роздрібної торгівлі автомобілями, автобусами, мотоциклами всіх типів, марок і моделей, причепами, напівпричепами та мотоколясками, тракторами, самохідними шасі, самохідними сільськогосподарськими, дорожньо-будівельними і меліоративними машинами, сільськогосподарською технікою, іншими механізмами та транспортними засобами вітчизняного та іноземного виробництва (далі - транспортні засоби) та їх складовими частинами (двигуни, шасі, кузови, рами), що мають ідентифікаційні номери, а також тими транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, які перебували в користуванні і були зареєстровані в установленому законодавством порядку. Відповідно до п. 12 Порядку, Суб`єкт господарювання для продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, повинен мати довідки-рахунки, а підприємство-виробник - акти приймання-передачі транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери (далі - акти приймання-передачі), а також відповідно номерні знаки для разових поїздок та номерні знаки «Транзит». Оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у Державтоінспекції і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод. Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в Державтоінспекції. Усі графи довідки-рахунку, акту приймання-передачі та біржової угоди заповнюються друкарським способом або від руки одним почерком, підписуються відповідальною особою суб`єкта господарювання та скріплюються круглою печаткою. У графу «вартість» вноситься вартість продажу транспортного засобу або складової частини, що має ідентифікаційний номер, у грошовій одиниці України. (п. 14 Порядку). Згідно із п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388\~(у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності\~Законом України «Про дорожній рух»). Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, в тому числі і довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб`єктом господарювання, діяльність якого пов`язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери. З огляду на положення зазначених нормативно-правових актів, довідка-рахунок підтверджує реалізацію транспортного засобу, тобто перехід права власності на транспортний засіб від продавця до покупця та є оформленням договірних відносин купівлі-продажу транспортного засобу. Враховуючи те, що судом не встановлено наявності волевиявлення [PERSON] на відчуження належного йому транспортного засобу, і під час укладення договору купівлі-продажу, оформленого у відповідності до довідки-рахунку № 236047 від 30 квітня 2013 року особа, яка здійснила відчуження транспортного засобу на користь [PERSON] та діяла від імені [PERSON] [PERSON] не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності щодо розпорядження транспортним засобом, позовні вимоги в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля марки «Део Ланос», 2007 року випуску, колір сірий, тип легковий седан В, номер шасі [NUMBER] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] 30 квітня 2013 року є такими, що підлягають задоволенню. Розглядаючи позовні вимоги в частині застосування наслідків недійсного правочину та визнання за [PERSON] права власності на автомобіль марки «Део Ланос», 2007 року випуску, колір сірий, тип легковий седан В номер шасі [NUMBER] , суд приходить до наступного. У відповідності до ст. 216 ЦК України, 1. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. 2. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. 3. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. 4. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. 5. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Таким чином, реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша\~статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. В той же час, як зазначалося судом вище, нормами частини першої\~статті 216 ЦК України\~передбачено,\~що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що сторона, яка одержала майно на підставі недійсного правочину, зобов`язана повернути в натурі це майно, якщо зазначене майно перебуває у неї. Суд приходить до висновку, що норми ст. 216 ЦК України не можуть бути застосована судом. Так, як встановлено судом, у\~серпні 2013 року право власності на спірний автомобіль «Део Ланос» зареєстровано на підставі довідки-рахунку від 17 серпня 2013 року за\~ [PERSON] , що також є правочином щодо відчуження спірного автомобіля. Аналіз наведеного свідчить про те, що підстави для застосування наслідків недійсного правочину відсутні, оскільки спірне майно не перебуває у власності або користуванні сторони за недійсним договором, а було відчужено за іншим відплатним договором іншій особі, а тому, у задоволенні позовних вимог в цій частині належить відмовити. Позовні вимоги щодо визнання права власності на спірний автомобіль за [PERSON] є похідними від вимог щодо застосування наслідків недійсного правочину а тому, підстави для задоволення таких вимог також відсутні. Щодо позовних вимог [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння, суд приходить до наступного. За приписами\~статті 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. На підставі п. п. 2, 3 ч. 1\~ст. 388 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від добросовісного набувача в тому разі, якщо майно було викрадене в нього або вибуло з його володіння не з його волі іншим шляхом. Відповідно до частини п`ятої\~статті 12 ЦК України\~добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Частиною 2\~ст. 328 ЦК України\~закріплено презумпцію правомірності набуття права власності, а згідно з норм ч. 3\~ст. 397 ЦК України,\~фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає з закону або не встановлено рішенням суду. Право власності на спірний автомобіль «Део Ланос» зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу, оформленому довідкою-рахунком від 17 серпня 2013 року за\~ [PERSON] . Згідно зі\~ст. 391 ЦК України\~власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права власності, гарантованого\~ст. 41 Конституції України, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ч. 1\~ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до\~статті 388 цього Кодексу\~майно не може бути витребуване у нього. За змістом ч. 1\~ст. 388 ЦК України\~передбачена необхідність встановлення обставин вибуття майна із володіння власника, який вважає своє право власності порушеним та вимагає повернення майна, а не особи, яка в подальшому здійснила продаж цього майна відповідачу. Статтею 396 ЦК України\~встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень\~глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного із власником договору (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 10 червня 2015 року № 6-348цс15). До речових прав на чуже майно за\~ст. 395 ЦК України\~віднесено: право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); інші речові права, встановлені законом, наприклад: право господарського відання, оперативного управління; довірче управління майном, право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами тощо.\~\~ Згідно зі\~ст. 398 ЦК України\~право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Таким чином, передача власником володіння майном третій особі може відбуватися, крім іншого, й у відповідності до укладеного договору оренди. У такому випадку відбувається передача права володіння майном від власника (орендодавця) до третьої особи (орендаря) на підставі відповідного договору оренди, тобто\~майно передається власником за його волевиявленням. Судом установлено, що відповідно до умов договору оренди транспортного засобу від 14 березня 2013 року [PERSON] власноруч в цей же день передав в оренду [PERSON] спірний автомобіль, яким останній користувався й виконував договірні зобов`язання до 30 травня 2013 року. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня\~2013 року накладено арешт на спірний автомобіль «Део Ланос» для з`ясування обставин кримінального провадження у зв`язку з наявністю підстав вважати, що автомобіль є предметом, набутим в результаті вчинення гр. [PERSON] кримінального правопорушення.\~\~ Таким чином в діях [PERSON] є наявність волі на передачу спірного транспортного засобу при укладенні договору оренди. Постановою Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 641/9904/16-ц (провадження № 61-22378св19) \~http://reyestr.court.gov.ua/Review/89793291, КЦС ВС зазначив, що майно може бути витребувано від добросовісного набувача шляхом подання віндикаційного позову з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України. Таке витребування застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст.\~ 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпну сукупність підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. За змістом ст. 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Ураховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про те, що покладаючись на добросовісність дій другого продавця, відповідач законним шляхом набув своє майно, є добросовісним набувачем, тому це майно у нього на підставі ст. 388 ЦК України витребувано бути не може, оскільки в діях позивача була наявна воля на передачу майна іншій особі. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є добросовісним набувачем спірного автомобіля, судом встановлена наявність волі [PERSON] на передачу спірного майна - транспортного засобу при укладенні договору оренди. Враховуючи наведене, наявність волі на передачу майна позбавляє його права на витребування майна від добросовісного набувача, а тому, позовні вимоги [PERSON] щодо витребування майна з чужого незаконного володіння є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладено та

Outcome: partial