Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

09 серпня 2018 року [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, про усунення перешкод у праві користування та розпорядження будинком шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловими приміщеннями у будинку. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником домоволодіння [ADDRESS] на підставі договору дарування, посвідченого 28 жовтня 1997 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гуніною І.О. В домоволодінні [ADDRESS] зареєстрованими значаться: колишня дружина позивача [PERSON] та син [PERSON], однак вони не проживають в домоволодінні з липня 2013 року, в домоволодінні відсутні їх особисті речі, а також відповідачі не несуть витрат по сплаті комунальних послуг. На підставі вищевикладеного, позивач просить усунути перешкоди [PERSON] у користуванні будинком [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. В судове засідання відповідачі [PERSON], [PERSON] не з'явилися. Про місце, дату та час судового засідання сповіщені належним чином. Про причину неявки суд не повідомили. Від представника третьої особи Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради Пономарьова А.С. надійшла заява з проханням розгляд справи провести у відсутність представника та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За таких обставин, суд вважає відповідачів належним чином повідомленим та можливим, за згодою представника позивача, розглянути справу на підставі наявних доказів, заочно, відповідно до статті 280 ЦПК України. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, заслухавши пояснення позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що домоволодіння [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 28 жовтня 1997 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гуніною І.О. (а.с. 7). В домоволодінні [ADDRESS] зареєстрованими значаться: [PERSON] та [PERSON], що підтверджується адресною карткою (а.с. 13). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровськавід 13 лютого 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі в домоволодінні не проживають з липня 2013 року, в домоволодінні відсутні їх особисті речі, а також відповідачі не несуть витрат по сплаті комунальних послуг, що знайшло своє підтвердження в поясненнях свідків [PERSON] та [PERSON], а також в акті від 22 травня 2018 року. Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За змістом права власності, визначеного ст. 317 ЦК України, право власності - це право володіння, користування і розпорядження майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На підставі ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною другою статті 405 ЦК України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Також, в силу ст. 6 вищезазначеного Закону, громадянин України зобов'язаний протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання проводиться за рішенням суду. За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. На основі повного і всебічного з'ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved