Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-06 00:00:00

07 квітня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив стягнути на його користь 400\~000 грн. в якості відшкодування вартості поліпшень нерухомого майна та судові витрати по справі. В позовній заяві вказав, що [INFO] померла його мати [PERSON] . Після смерті матері він прийняв спадщину та 14.07.2009 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом щодо житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] , який належав на праві власності померлій. 15.07.2009 року право власності на вказаний вище будинок зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно. 26.02.2010 року рішенням 33 сесії Хмельницької міської ради № 18 задоволено його заяву про передачу йому у власність земельної ділянки площею 0. 0588 га в силу того, що він є власником домоволодіння, яке розташоване на названій земельній ділянці. 07.04.2010 року йому видано державний акт серії ЯЛ №781013 про право власності на земельну ділянку, площею 0.0588 га. Враховуючи перебування житлового будинку в непридатному для проживання стані, ним протягом 2009-2012 років проведено поліпшення нерухомого майна: замінено підлогу, перекрито дах будинку, влаштовано нову систему опалення, встановлено нові двері та вікна, замінено труби газопостачання, влаштовано септики, водопостачання до кухні тощо, у зв`язку з чим він поніс витрати на поліпшення будинку та господарських будівель. Однак,\~ проживаючи в нерухомому об`єкті він дізнався про існування договору дарування житлового будинку, відповідно до якого 04.08.2006 року [PERSON] подарувала [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] . Враховуючи те, що вищевказане домоволодіння згідно судових рішень перейшло у власність [PERSON] , позивач просить суд стягнути з останньої вартість поліпшень нерухомого майна, які він здійснив протягом 2009-2012 років як добросовісний набувач, вважаючи дане домоволодіння своїм у сумі 400\~000 грн. 00 коп. Ухвалою суду від 11.04.2017 року по даній справі було відкрито провадження та призначено її до судового розгляду. 10.10.2017 року позивач подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої просить суд стягнути з [PERSON] 572\~405 грн. 00 коп. вартості поліпшень нерухомого майна та судові витрати по справі. 12.03.2018 року відповідач [PERSON] подала до суду заперечення проти позову [PERSON] , в якому просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 20.11.2018 року по справі було ухвалено заочне рішення, яким було повністю задоволено позовні вимоги [PERSON] . Ухвалою суду від 18.01.2019 року вищевказане заочне рішення було скасовано та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду 18.02.2019 року провадження по справі було закрито у зв`язку з тим, що набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет із тих самих підстав. Постановою Хмельницького апеляційного суду від 02.04.2019 року (залишена без змін постановою Верховного Суду від 12.06.2019 року) ухвалу суду від 18.02.2019 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до Хмельницького міськрайонного суду. 10.11.2019 року представником відповідача [PERSON] було подано до суду письмове пояснення на позов [PERSON] , в якому вона просила суд застосувати строк позовної давності до вимог [PERSON] та відмовити в задоволенні позову. В судовому засіданні представник позивача заперечила проти застосування строків позовної давності та просила суд задоволити позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі. Відповідач та її представник в судовому засіданні підтримали клопотання про застосування строків позовної давності, у зв`язку з чим просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] . Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача і її представника, дослідивши наданні докази суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Судом об`єктивно встановлено, що [INFO] померла мати сторін - [PERSON] . Після смерті матері позивач прийняв спадщину та 14.07.2009 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом щодо житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] , який належав на праві власності померлій. 15.07.2009 року право власності на вказаний вище будинок зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно. 26.02.2010 року рішенням 33 сесії Хмельницької міської ради № 18 задоволено його заяву про передачу йому у власність земельної ділянки площею 0. 0588 га в силу того, що він є власником домоволодіння, яке розташоване на названій земельній ділянці. 07.04.2010 року йому видано державний акт серії ЯЛ №781013 про право власності на земельну ділянку, площею 0.0588 га. Враховуючи перебування житлового будинку в непридатному для проживання стані, ним протягом 2009-2012 років проведено поліпшення нерухомого майна: замінено підлогу, перекрито дах будинку, влаштовано нову систему опалення, встановлено нові двері та вікна, замінено труби газопостачання, влаштовано септики, водопостачання до кухні тощо, у зв`язку з чим він поніс витрати на поліпшення будинку та господарських будівель. Однак,\~ проживаючи в нерухомому об`єкті він дізнався про існування договору дарування житлового будинку, відповідно до якого 04.08.2006 року [PERSON] подарувала [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] . 24.05.2013 року рішенням Хмельницького міськрайонного суду в цивільній справі № 2218/19617/2012 в задоволенні його позову до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування житлового будинку й визнання права власності на житловий будинок відмовлено, зустрічний позов [PERSON] до нього про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.07.2009 року, скасування його реєстрації, визнання недійсним рішення 33 сесії Хмельницької міської ради № 18 від 26.02.2010 року про передання у власність [PERSON] земельної ділянки, площею 0,0588 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , визнання недійсним відповідного державного акту про право власності на земельну ділянку, визнання за [PERSON] права власності на спірний житловий будинок - задоволено в повному обсязі. 19.09.2013\~року рішенням апеляційного суду Хмельницької області, у даній цивільній справі, рішення Хмельницького міськрайонного суду від 24.05.2013 року в частині задоволення вимог про визнання недійсним рішення 33 сесії Хмельницької міської ради № 18 від 26 лютого 2010 року про передання у власність [PERSON] земельної ділянки, площею 0,0588 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , визнання недійсним відповідного державного акту про право власності на земельну ділянку скасовано, в цій частині ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. 20.03.2014 року [PERSON] виконано вказані рішення судів: проведено державну реєстрацію припинення його права власності на спірне домоволодіння та реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно власного речового права. Окрім того, [PERSON] повторно зверталась до Хмельницького міськрайонного суду із позовом до нього про визнання недійсним рішення 33 сесії Хмельницької міської ради № 18 від 26.02.2010 року про передання йому у власність земельної ділянки, площею 0,0588 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , визнання недійсним відповідного державного акту про право власності на земельну ділянку. 30 травня 2014 року в цивільній справі № 686/23750/13-ц рішення Хмельницького міськрайонного суду, що залишене без змін на підставі ухвали апеляційного суду Хмельницької області від 02.07.2014 року, заявлений позов задоволено. Відповідно до частини третьої статті 390 ЦК України добросовісний або недобросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна або передання доходів. Отже, 19.09.2013 року позивачу [PERSON] стало відомо про факт вибуття з його володіння домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Саме з цього дня у позивача виникло право вимоги до [PERSON] вартості здійснених ним, як добросовісним володільцем, поліпшень нерухомого майна вищевказаного домоволодіння. У вересні 2013 року [PERSON] звернувся до Хмельницького міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заподіяної матеріальної та моральної шкоди з підстав, передбачених ст.ст. 1167, 1212, 1213 ЦК України. 15 жовтня 2014 року рішенням Хмельницького міськрайонного суду, в цивільній справі № 686/19298/13-ц, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заподіяної матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. 03.03.2017 року рішенням апеляційного суду Хмельницької області рішення Хмельницького міськрайонного суду від 15.10.2014 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким в задоволенні позову про стягнення заподіяної матеріальної та моральної шкоди відмовлено. Дане рішення залишено в силі постановою Верховного Суду від 05.12.2018 року. 07.04.2017\~року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив стягнути на його користь 400\~000 грн. в якості відшкодування вартості поліпшень нерухомого майна та судові витрати по справі. В подальшому уточнив позовні вимоги та просив стягнути 572\~405 грн. 00 коп. вартості поліпшень нерухомого майна та судові витрати по справі. У ЦК України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 цього кодексу). Тобто позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав. Загальна позовна давність встановлена тривалістю 3 роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Для правильного застосування ч. 1 ст. 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Пред`явлення позову до суду це реалізація позивачем права на звернення до суду. Саме з цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі. Відповідно до вимог процесуального законодавства суддя відкриває провадження у справі не інакше як на підставі заяви, поданої та оформленої в порядку, встановленому процесуальним кодексом. За змістом викладеного, перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або повернув її, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підвідомчості, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами. Дана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові 11.09.2018 року по справі № 904/191/18. Звернення [PERSON] до суду у вересні 2013 року з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди свідчить про обізнаність позивача про порушення його права на відшкодування йому витрат, понесених на утримання нерухомого майна з боку відповідачки [PERSON] . Проте, [PERSON] було невірно обрано спосіб захисту свого порушеного права, а тому звернення до суду з позовом про відшкодування матеріальної і моральної шкоди не перериває строк позовної давності по вимозі про відшкодування вартості\~поліпшення майна,\~оскільки як\~встановлено рішенням апеляційного суду Хмельницької області (залишено в силі постановою Верховного Суду від 05.12.2018 року) від 03.03.2017 року, дані два позови з відмінними підставами позовних вимог. Отже, встановлено, що строк позовної давності сплив 20.09.2016 року, в той час як дана позовна заява подана поза її межами 07.04.2017 року, що є підставою для відмови у позові, враховуючи заявлене відповідачем та її представником клопотання про застосування позовної давності. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed