Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

09.11.2018 року позивач звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, у якому просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], який продовжує навчання, в розмірі ј частки з усіх видів заробітку(доходу) до досягнення ним 23-х років за умови, що він буде продовжувати навчання( а.с.1-6). Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. Позивач перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2016 року. Від шлюбу мають спільну дитину: сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з відповідачем та перебуває на її утриманні. Зазначає, що відповідач виплачував аліменти на утримання сина до його повноліття. 08.11.2018 року син досяг повноліття, виплата аліментів припинилася, але він 01.09.2018 почав навчатися у в Національному медичному університеті ім. О.О.Богомольця, є студентом 1 курсу денної форми навчання, де навчається за рахунок коштів держбюджету. Позивач зазначає, що син потребує матеріальної допомоги, хоча і перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги, хоча має таку можливість. Позивач стверджує, що відповідач знаходиться у працездатному віці та отримує стабільний дохід, а тому має можливість надавати грошову допомогу на утримання свого повнолітнього сина, який продовжує навчання. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21.01.2019 року (а.с.35,37-39), заявлене [PERSON] клопотання про витребування письмових доказів задоволено частково. Витребувано: з Національного медичного університету ім.. О.О. Богомольця довідку про розмір стипендії [PERSON], [INFO], який навчається на 1-ому курсі медичного факультету денної форми навчання; з Управління освіти і науки Бориспільської міської ради довідку про нараховану та виплачену заробітну плату [PERSON], за період: листопад, грудень 2018 року, січень 2019 року; з Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області довідку з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків [PERSON] за період листопад, грудень 2018 року. У судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити. Додатково пояснила, що її заробітної плати, яку вона отримує, не дає можливості повністю матеріально забезпечити потреби сина. Не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Будь-яких заяв про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов суду не направив. Третя особа в судовому засіданні підтримав позов, не заперечував щодо його задоволення. Відповідно до вимог ст. ст. 223,280,281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи позивач не заперечував. Заслухавши пояснення позивача та третьої особи, дослідивши матеріали даної цивільної справи, надані суду документи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 20 липня 2016 року, що підтверджується рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20.07.2016 року( а.с.12). Від шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO], який є студентом денної форми навчання медичного факультету Національного медичного університету імені О.О. Богомольця ІУ рівня акредитації, за рахунок коштів держбюджету, термін навчання з 01.09.2018 по 30.06.2024 року. Зазначене підтверджується довідкою № 218 виданою 30.10.2018 НМУ ім. О.О.Богомольця ( а.с.17). Відповідно до інформації, зазначеній у довідці про доходи [PERSON] № 120/5-52, наданої 12.02.2019 НМУ ім. О.О. Богомольця на запит суду (а.с.56), [PERSON] стипендія не нараховується, згідно постанови № 882 від 12.07.2004 р. Як зазначила позивач, син [PERSON] потребує щоденних коштів на проїзд до місця навчання, на проживання, одяг та взуття, харчування та придбання необхідних підручників, посібників та різноманітних зошитів з друкованою основою для лабораторних та практичних робіт, на придбання спецодягу. Так, лише протягом вересня 2018 року на потреби сина витрачено близько 12000 гривень, протягом жовтня 2018 року- 10000 гривень, проте відповідач добровільно грошової допомоги синові не надає. Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до вимог ст. ст. 182, 200 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини, стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 200 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Сторонами не заперечується, що згідно рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17.03.2017 року (а.с.13-15), відповідач [PERSON] сплачував на користь позивача аліменти на утримання їх сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/5 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 27.12.2016 р. та до досягнення сином повноліття 08.11 2018 року. Відомості про заборгованість по аліментам за відповідачем, станом на 08.11.2018 року, відсутні. Також встановлено, що ані позивач, ані відповідач не звертались до суду з позовом про збільшення, або зменшення розміру аліментів, які стягувалися з відповідача на користь позивача до досягнення сином [PERSON] повноліття. Згідно з вимогами ч.1 ст.141, ч.2 200 СК України встановлено рівний обов'язок батьків щодо утримання дітей, а також, що при визначенні розміру утримання повнолітній дочці (сину) суд має враховувати можливість надання утримання іншим з батьків. Будь-яких доказів того, що відповідач добровільно надає матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, а також, що на утриманні відповідача є інші непрацездатні особи, суду надано не було. Проте, враховуючи, що відповідач сплачував аліменти за рішенням суду в розмірі 1/5 частини від всіх видів заробітку(доходу) щомісячно, до 08.11 2018 року, заборгованість відсутня, суд дійшов висновку, що ці обставини свідчать про те, що відповідач, будучи особою працездатного віку, який заперечень щодо позову не подав, та за своїм матеріальним станом може продовжувати надавати матеріальну допомогу на утримання свого повнолітнього сина в раніше визначному судом розмірі -1/5 частини від всіх видів його заробітку(доходу) щомісячно. Судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704 гривні 80 копійок підлягають стягненню з відповідача на користь держави відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при поданні позову про стягнення аліментів. Статтею 191 Сімейного кодексу України визначено, суд стягує аліменти від дня пред'явлення позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial