Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

08 грудня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вимогою про розірвання шлюбу, який було зареєстрованого між сторонами 23 серпня 2008 року виконавчим комітетом Марянівської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області, актовий запис №3. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO]. Позивач вказав, що спільне життя та ведення спільного господарства з відповідачем [PERSON] припинив на початку грудня 2014 року через подружню зраду останньої. З цього часу кожен з подружжя проживає окремо. Намагання та зусилля позивача зберегти сімю ні до чого не привели. За таких обставин [PERSON] вимушений звернутися до суду із відповідним позовом, посилаючись на те, що подальше спільне життя з відповідачем буде суперечити його інтересам. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином, до суду подав заяву з проханням слухати справу без його участі. Крім того, позивач у заяві вказав про те, що він підтримує заявлені вимоги по тих підставах, які ним були викладені в позовній заяві (а.с.14-16). Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності позивача [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, хоча про час і місце його проведення повідомлялась належним чином, причини своєї неявки судові не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без її участі не заявила (а.с.9,17). За письмової згоди позивача [PERSON] суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, зясувавши позицію позивача у справі, викладену у письмовій заяві, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Шлюб між [PERSON] і [PERSON] укладено 23 серпня 2008 року, який зареєстровано виконавчим комітетом Марянівської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області, про що зроблено актовий запис №3 (а.с.6). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину дочку [PERSON], [INFO] (а.с.7). З матеріалів справи вбачається, що подружні відносини між сторонами фактично припинилися на початку грудня 2014 року через подружню зраду дружини відповідача [PERSON]. Намагання позивача зберегти сімю ні до чого не привели, подружжя проживають окремо одне від одного, припинили ведення спільного господарства. Зясовано, що подружжям втрачено почуття любові і поваги один до одного. На даний час сторони не намагаються зберегти сімю. Спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами на час розгляду даної справи немає. На час розгляду судом справи між сторонами відсутній спір з приводу того, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їх життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Під час розгляду справи позивач [PERSON] не виявив бажання зберегти подружні відносини з відповідачем (а.с.16). Згідно положень статті 111 Сімейного кодексу України (далі СК України) суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За такої сукупності обставин у справі суд дійшов висновку, що причини, які спонукали позивача [PERSON] на розірвання шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними є неможливим, воно суперечить інтересам одного з подружжя. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно положень ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно положень ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач [PERSON], як особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, під час розгляду справи не порушила питання про відновлення свого дошлюбного прізвища «Дика» (а.с.6). Позивачем не порушено питання про розподіл понесених ним судових витрат.

Outcome: approved