Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

08 квітня 2014р. [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що в даному будинку він проживає разом з матір'ю, а відповідачі його колишня дружина та їх спільний син в даному будинку не проживають приблизно два роки, добровільно знятися з реєстрації не бажають, в зв'язку з чим він змушений був звернутися до суду, сплативши судовий збір. 08 липня 2016 року відповідач [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просила зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні [PERSON] житловим будинком № 13а з надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS] шляхом передачі [PERSON] ключів від даного будинку, вселити [PERSON] у вказаний житловий будинок. Зустрічний позов прийнятий до розгляду разом із основним позовом. Відповідач [PERSON], в обґрунтування своїх вимог за зустрічним позовом вказала, що за рішенням суду, при розподілі майна подружжя вона стала власником 1/2 частини спірного житлового будинку. В даний час її колишній чоловік чинить їй перешкоди у користуванні будинком, змінив вхідні замки, не допускає її до дому, добровільно врегулювати дане питання сторони не змогли. В судове засідання позивач за первісним позовом не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник в судове засідання 17 січня 2017 року не з'явилися, надали суду заяву, в якій зустрічні позовні вимоги підтримали з наведених у позові мотивів, проти задоволення основного позову заперечували, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Враховуючи відсутність від відповідача за зустрічним позовом заяви про поважність причини неявки, судом прийнято рішення про заочний розгляд справи, на підставі наявних доказів, проти чого [PERSON] та її представник не заперечували. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 26 грудня 1987 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, після одруження подружжя обрало спільне прізвище - [PERSON]. Вказаний шлюб було розірвано за рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 21 лютого 2012 року. 09 жовтня 1993 року [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар, належний [PERSON] на праві власності житловий будинок, що знаходиться у с. Макарівка Золочівського району Харківської області, житловою площею 40 кв.м. Рішенням Золочівського районного суду від 27.05.2015 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Визнано житловий будинок № 13а з надвірними будівлями, що розташовані по [ADDRESS], автомобіль ВАЗ 21154 2007 року випуску, державний номер [NUMBER], пральну машину Hotpoint-Ariston, насос, стабілізатор sven, газовий котел АОГВ спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], що належить їм по 1/2 частині кожному. Визнано за [PERSON] право спільної сумісної власності на 1/2 частину житлового будинку № 13а з надвірними будівлями, що розташовані по [ADDRESS]. Передано [PERSON] у власність автомобіль ВАЗ 21154 2007 року випуску, державний номер [NUMBER], пральну машину Hotpoint-Ariston, насос, стабілізатор sven, газовий котел АОГВ. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 28365 гривень в якості компенсації за 1/2 частину вартості майна: автомобіль ВАЗ 21154 2007 року випуску, державний номер [NUMBER], пральну машину Hotpoint-Ariston, насос, стабілізатор sven, газовий котел АОГВ. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 3905 гривень судових витрат. В задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Під час ухвалення вказаного рішення судом надано оцінку, в тому числі, договору дарування від 09 жовтня 1993 року, остаточно суд дійшов висновку, що [PERSON] отримано в дар від [PERSON] спірний житловий будинок, в зв'язку з чим у 1993 році будинок перейшов у власність [PERSON] так як, права, набуті шляхом створення або придбання нерухомості у власність до набранням чинності Цивільним кодексом України від 16.01.2003 року та ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, з дотриманням установленого порядку набуття, однак без державної реєстрації, слід вважати такими, що виникли та набуті в установленому законом порядку. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 08 жовтня 2015 року рішення Золочівського районного суду Харківської області від 27 травня 2015 року змінено в частині поділу автомобіля, пральної машини, стабілізатора, газового котла. Залишено у власності [PERSON] автомобіль ВАЗ 21154, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] вартістю 50390 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію за 1/2 частину вказаного автомобіля в сумі 25 195 грн. Виділено [PERSON] в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя газовий котел АОГВ вартістю 2 678 грн. та насос вартістю 540 грн., а всього виділено майна на суму 3 218 грн. Виділено [PERSON] в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя пральну машину Hotpoint-Ariston вартістю 2 355 грн., стабілізатор sven вартістю 766 грн. 67 коп., а всього виділено майна на суму 3 121 грн. 67 коп. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] різницю вартості 1/2 частини спільного сумісного майна подружжя в розмірі 96 грн. 33 коп. В іншій частині рішення залишено без змін. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2016 року касаційну скаргу [PERSON] відхилено. Рішення Золочівського районного суду Харківської області від 27 травня 2015 року, в його незміненій частині та рішення апеляційного суду Харківської області від 08 жовтня 2015 року залишено без змін. Відтак, в ході розгляду даної справи суд виходить з того, що спірний житловий будинок №13а розташований по [ADDRESS] належить [PERSON] та його колишній дружині в рівних частках, як спільна сумісна власність, набута за час шлюбу, вказані обставини встановленні рішенням суду, що набрало законної сили. Відповідачем в якості підтвердження факту не проживання відповідачів у спірному житловому будинку надано три акти депутатів Світличанської сільської ради Золочівського району Харківської області від 22 травня 2013 року, 19 березня 2013 року, 17 січня 2013 року, 08 листопада 2012 року, 04 вересня 2012 року, в яких комісія у складі депутата та сусідів засвідчила, що [PERSON] та [PERSON] не проживають у спірному житловому будинку [ADDRESS]. При вирішенні спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України та Цивільного кодексу України, Житлового кодексу УРСР. Згідно ч. 3 ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Коментована стаття відповідно до ст.ст. 47, 48 Конституції України закріпляє право громадян на житло, як найважливіше соціально-економічне право. Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За приписами ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Відповідно до ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Стаття 391 ЦК України встановлює, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені законодавцем у ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів його сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Право громадян на житло передбачено ст. 10 Житлового кодексу УРСР. Стаття 71 Житлового кодексу УРСР передбачає випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. Так при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Стаття 72 Житлового кодексу УРСР встановлює порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Так визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Статті 10, 59, 60 ЦПК України передбачають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відтак, на підставі наданих доказів судом встановлено, що [PERSON] та його колишня дружина [PERSON] в рівних частках набули у власність житловий будинок №13а розташований по [ADDRESS]. Вказані обставини встановлені рішеннями судів у справі №622/106/13-ц. Глава 2 Житлового кодексу УРСР, до якої відносяться статті 71 та 72, регулює питання користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду, відтак наведені положення закону не підлягають застосуванню до правовідносин, де житлові будинки або квартири належать особам на праві власності. Позивачем заявлено вимогу про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловими приміщеннями саме на підставі 71 та 72 Житлового кодексу УРСР, відтак враховуючи, що судом встановлено, що житловий будинок №13а, розташований по [ADDRESS] належить [PERSON] та його колишній дружині [PERSON] в рівних частках, на праві спільної сумісної власності, позовні вимоги [PERSON] з заявлених позивачем підстав задоволенню не підлягають. Щодо вимог зустрічного позову, то позивачем [PERSON] заявлено вимогу про визнання його колишньої дружини та сина такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в якості доказів надано акти про не проживання вказаних осіб за період з вересня 2012 року по 22 травня 2013 року. Водночас, відповідно до рішення суду у справі №622/106/13-ц, судовий розгляд тривав з 31 січня 2013 року, коли позивачем не визнавалося право [PERSON] на частку будинку. Станом на 17 січня 2017 року позивач [PERSON] підтримує свої позовні вимоги про визнання власниці 1/2 частини даного будинку [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком, в порушення ст. 383 ЦК України. Відтак суд вважає обґрунтованими доводи позивача за зустрічним позовом, що [PERSON] чиняться перешкоди позивачу [PERSON] у користуванні її власністю - 1/2 частиною житлового будинку №13а, розташований по [ADDRESS], в зв'язку з чим вважає, що відповідно до положень ст. 391 ЦК України права [PERSON] підлягають захисту у обраний спосіб, що відповідає допущеному порушенню. Враховуючи, що у задоволенні первісного позову відмовлено, понесені [PERSON] судові витрати стягненню не підлягають, водночас враховуючи задоволення зустрічного позову з [PERSON] підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати понесені [PERSON]

Outcome: approved