Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

08 січня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. 25.02.2019 року від відповідача [PERSON] надійшла заява про надання терміну на примирення строком на 3 місяці, яка ухвалою Гадяцького районного суду Полтавської області від 25.02.2019 року задоволена та подружжю надано термін на примирення до 25.05.2019 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, але надав заяву про розгляд справи без його участі, свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] надала до суду заяву, в якій на розлучення погоджується, оскільки позивач жодним чином не висловлює намірів на примирення та просила розглядати справу без її участі. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так як сторони направили до суду заяви про розгляд справи без їх участі, тому відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась. Судом встановлено, що подружжя [PERSON] , [INFO] у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Гадяцького районного управління юстиції у Полтавській області зареєструвало шлюб, актовий запис №22. Від шлюбу є неповнолітні діти : дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] . Згідно пояснень відповідача, [PERSON] разом з дітьми зареєстрована за адресою : [ADDRESS] , але фактично проживає без реєстрації за адресою [ADDRESS] в будинку своїх батьків. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст.\~110\~СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно ч.2ст.114\~СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. За приписами ч. 3 ст.\~115\~Сімейного кодексу\~України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Виходячи з\~вищевикладеного,\~суд встановив,\~що сім`я\~розпалася через\~несумісність поглядів\~на сімейні\~відносини і\~відновити подружні\~стосунки неможливо,\~а тому\~суд не\~може примусити\~сторони до\~збереження подружніх\~відносин,\~оскільки шлюб\~ґрунтується на\~вільній згоді\~чоловіка та\~жінки та\~може бути\~припинено внаслідок\~волевиявлення як\~одного так\~і обох\~з подружжя\~шляхом його\~розірвання.\~Подальше спільне\~життя подружжя\~та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, інтересам неповнолітніх дітей, що має істотне значення, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved