Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

10.01.2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, просила суд: - усунути перешкоди в користуванні нею квартирою [ADDRESS]; - визнати [PERSON] та членів його сім'ї такими, що втратили право користування вказаною квартирою; - зняти [PERSON] з реєстраційного обліку за вказаною адресою. 21.01.2014 року позивач [PERSON] уточнила позовні вимоги, надавши суду відповідну заяву, просила суд: - визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]; - усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні нею квартирою [ADDRESS]. 21.02.2014 року позивач знову надала суду уточнюючу заяву в якій, крім інших зазначених вимог просила суд виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила наступне. Вона є власником [ADDRESS], про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №14713410 від 16.12.2013 року. Майже сім років продовжувався судовий процес пов'язаний із поверненням у її власність вказаної квартири. 23.12.2013 року відповідач [PERSON] не дозволив її представникам увійти до вказаної квартири, посилаючись на реєстрацію у вказаній квартирі, пред'явивши в підтвердження свій паспорт. Останній двічі «позбавлений» права власності на квартиру: добровільно - внаслідку оформлення ним договору купівлі-продажу квартири, та примусово - внаслідку скасування мирової угоди. Вважає, що на теперішній час [PERSON] самовільно займає квартиру, не сплачує комунальні послуги, чим порушує її право власності, тому позов підлягає задоволенню. В судове засідання не з'явилися позивач, належним чином повідомлений про час, місце розгляду справи, нею надана суду заява, в якій наполягає на задоволені позову, на підставах викладених в позовній заяві, просить суд позов задовольнити та розглянути справу у її відсутності. [PERSON] - представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги позивача, наполягав на їх задоволені на підставах наведених в позовній заяві. Відносно заперечень представника відповідача, пов'язаний із договором оренди житлового приміщення, на підставі якого відповідач проживає в спірній квартирі, зазначив, що ці посилання є неспроможними, оскільки за рішенням суду квартира була витребувана у [PERSON] на користь позивача, чим було поновлено її право власності на квартиру, тому за договором оренди позивач перед [PERSON] не має будь яких зобов'язань. Крім того [PERSON], не виконавши вимог ст.334 ЦК України - не здійснивши державну реєстрацію права власності на квартиру, уклав з [PERSON] договір оренди житлового приміщення. Відповідач [PERSON] про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, за участі представника. [PERSON] - представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти його задоволення, посилаючись на наступні обставини. 25.12.2011 року між колишнім власником спірної квартири [PERSON] та [PERSON] укладений договір оренди житлового приміщення, за яким відповідач має право проживати у квартирі до 20 грудня 2014 року. Підстав дострокового розірвання договору у позивача не має. При переході права власності до позивача на квартиру, до нього перейшли і права, обов'язки за договором оренди житлового приміщення, так як він зберігає силу до закінчення зазначеного строку. Представник третьої особи - відділу громадянства, реєстрації, міграції фізичних осіб Жовтневого РВ ММУ ГУМВС України в Донецькій області, належним чином повідомлений про час, місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надав суду повідомлення, про те, що [PERSON] знятий з реєстраційного обліку 24.01.2014 року з адреси: [ADDRESS]. Неявка вказаних осіб у судове засідання не є перешкодою для розгляду справи по суті, так як матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спірних правових відносин. Вислухавши учасників процесу, дослідивши представлені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При вирішенні спірних правових відносин суд перш за все керується вимогами: - ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільну справу не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; - ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У рішенні колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області від 5.11.2013 року у цивільній справі за №0519/7882/2012 року, судом встановлено, що: - у вересні 2006 року [PERSON] і [PERSON] звернулися до суду з приводу захисту свого права власності на [ADDRESS]; - [PERSON] і [PERSON] перебувають у шлюбі з 17.08.1974 року; - на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 28 липня 1994 року на ім'я [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS]. Нотаріусом Другої Маіупольської державної нотаріальної контори 24.04.2003 року посвідчена довіреність від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] на розпорядження належним їй майном; - за вказаною довіреністю [PERSON] від імені [PERSON] 16 грудня 2003 року обміняв належну їй квартиру [ADDRESS] на квартиру [ADDRESS] і 25 грудня 2003 року уклав з [PERSON] договір дарування цієї квартири; - Ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 6 квітня 2009 року була визнана мирова угода у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягненя грошової суми, за умовами якої право власності на квартиру [ADDRESS] перейшло до [PERSON]; - [PERSON] за договором купівлі-продажу від 6 грудня 2011 року продав спірну квартиру [PERSON] Вказані обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. За рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області від 5.11.2013 року : - визнаний недійсним договір дарування квартири [ADDRESS], укладений 25.12.2003 року між [PERSON] та [PERSON]; - витребувано у [PERSON] на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №14713410 від 16.12.2013 року за [PERSON] зареєстровано право власності на спірну квартиру. За повідомленням відділу громадянства, реєстрації, міграції фізичних осіб Жовтневого РВ ММУ ГУМВС України в Донецькій області від 28.01.2014 року, [PERSON] знятий з реєстраційного обліку 24.01.2014 року з адреси: [ADDRESS]. Тобто [PERSON] знятий з реєстраційного обліку після звернення [PERSON] до суду із позовною заявою, та відкриття провадження у справі за її позовом. Враховуючи наведене, не підлягає задоволенню позовна вимога [PERSON] про зняти [PERSON] з реєстраційного обліку за вказаною адресою. За ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб Відповідно до ст.319 ЦК України [PERSON] вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своєю квартирою на власний розсуд і має право за ст.391 ЦК України вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном. Разом з тим, 25.12.2011 року укладений договір оренди житлового приміщення між [PERSON] та [PERSON], за яким останній прийняв у строкове платне користування, до 20.12.2014 року, квартиру [ADDRESS], за умови орендної плати - 20 грн. за місяць. Представник відповідача в обґрунтування заперечень проти задоволення позову посилається на вимоги ст.170 ЖК України, за якими, при переході права власності на житловий будинок ( частину будинку, квартиру), в якому знаходиться здане в найом жиле приміщення, до іншої особи договір найму зберігає силу до закінчення зазначеного в ньому строку. Подібна вимога передбачена ст.814 ЦК України. На думку суду вказане посилання є безпідставним, враховуючи наступне. У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. У даному випадку мало місце не окреме визнання за [PERSON] права власності на спірну квартиру, а витребування квартири у [PERSON] на користь позивача. Іншими словами поновлено право власності [PERSON] на квартиру починаючи з 2003 року. При вказаних обставинах, витребування майна не є, у розумінні ст.170 ЖК України, переходом права власності на квартиру, тому у [PERSON] відсутні будь які зобов'язання по вказаному договору оренди житлового приміщення. Враховуючи наведене, відповідач [PERSON], ніколи не будучи членом сім'ї [PERSON], безпідставно користується житловим приміщенням у квартирі, що належить позивачу, чим порушує її право власності на квартиру, тобто володіти нею, користуватися, розпоряджатися, тому підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] щодо усунути перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження квартирою, визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі та виселення його із спірної квартири. Не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання членів сім'ї [PERSON] такими, що втратили право користування вказаною квартирою, оскільки надані позивачем докази не містять даних саме про членів сім'ї, та про їх проживання у вказаній квартирі. За ст.88 ЦПК України, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial