Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

07 грудня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача - його брата [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування по закону на земельну ділянку і просив визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку /пай/ площею 5, 2688 гектара, що належала [PERSON], який помер [INFO] року, на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку /пай/ серії [NUMBER], виданого відповідно до розпорядження голови Ізюмської райдержадміністрації № 409 від 18 листопада 2002 року вартістю 75217, 34 грн., зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 381, кадастровий номер [NUMBER]. У підтвердження своїх позовних вимог позивач вказав наступне: [INFO] року в селі Андріївка Ізюмського району Харківської області помер рідний батько позивача [PERSON], після його смерті відкрилась спадщина на наступне майно: на земельну ділянку /пай/ серії [NUMBER], виданого відповідно до розпорядження голови Ізюмської райдержадміністрації № 409 від 18 листопада 2002 року вартістю 75217, 34 грн., зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 381, кадастровий номер [NUMBER]. На день смерті батька спадкоємцями першої черги на його майно були позивач- [PERSON]., відповідач [PERSON], [PERSON], яка померла [INFO] року не прийнявши спадщини. Відповідач [PERSON] відмовився від спадщини і визнав позов повністю. Єдиним спадкоємцем залишився позивач, який своєчасно звернувся до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак не оформив її, у нього був відсутній оригінал правовстановлюючого документу на земельну ділянку. Позивач та його представник до суду не з'явились, надали заяву про розгляд справи без їх участі підтримують позовні вимоги і просили суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, заперечень щодо позову не надав, позов визнав повністю. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ст. 247 ЦПК України. Перевіривши і дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлені факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до статей 3, 4, 10-13 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 2, ч. 1 ст. 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 76-81 ЦПК України. Як установлено судом і підтверджується матеріалами справи: [INFO] року в селі Андріївка Ізюмського району Харківської області помер рідний батько позивача [PERSON], копія свідоцтва про смерть серія [NUMBER] з актовим записом № 05./а.с. 8/. Свідоцтвом про народження [NUMBER] [PERSON] а/з № 11 від 18 червня 1974 року, в якому зазначено батька позивача, як [PERSON]. (а.с.9). На підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку /пай/ серії [NUMBER], виданого відповідно до розпорядження голови Ізюмської райдержадміністрації № 409 від 18 листопада 2002 року вартістю 75217, 34 грн., зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 381, кадастровий номер [NUMBER], померлому належала вказана земельна ділянка. /а.с.10/. Спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року; законами України: від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право»; іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування». Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно положень частин 1, 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1222, ч. 3 ст. 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до змісту ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, право на оформлення спадщини у судовому порядку повязане звідмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.(а.с. 12) Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у виді втрати права на спадщину. Таким чином, незважаючи на те, що у спадкодавця відсутні оригінали документів, враховуючи наявність письмових доказів, а також Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку /пай/ серії [NUMBER], виданого відповідно до розпорядження голови Ізюмської райдержадміністрації № 409 від 18 листопада 2002 року вартістю 75217, 34 грн., зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 381, кадастровий номер [NUMBER], суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved