Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

09.08.2017 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що 12.05.1998 р. між [PERSON], [PERSON], як продавцями, та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], та посвідчений Первомайською філією Південної товарної біржі 12.05.1998 року за № 2785. Після укладення договору позивач та продавці здійснили всі дії на його виконання. А саме: [PERSON] та [PERSON] передали, а [PERSON] отримав в управління та користування квартиру сплативши іншій стороні договірну вартість цього майна в сумі 5000 грн., що є доказом того, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору і відбулося його повне виконання. 19.05.1998 року вказана кватира зареєстрована в Первомайському МБТІ за № 713, на праві приватної власності за [PERSON] Але, в зв'язку з недодержанням нотаріальної форми посвідчення договору позивач не має змоги в майбутньому вчиняти цивільні правочини, в тому числі певні дії по відчуженню квартири. Нотаріально засвідчити укладений договір на даний час неможливо, оскільки відповідачі по справі посилаються на наявність вже укладеного договору, виконання усіх істотних умов договору та повторне його укладення в нотаріальних органах вважає зайвим, крім того, вважають зайвими витрати на оформлення документів. Представник позивача в судове засідання надав заяву в якій просив проводити розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання надали заяви, в яких просили проводити розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнали в повному обсязі. Представник Первомайської філії Південної Товарної Біржі у судове засідання не з'явився, надіслав листа з проханням слухати справу без його присутності, з позовом згоден, рішення залишив на розгляд суду. Дослідивши матеріали справи, надані суду докази, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні був встановлений факт укладення між [PERSON], [PERSON], як продавцями, та [PERSON], як покупцем, договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] який 12.05.1998 року за № 2785 був посвідчений Первомайською філією Південної товарної біржі. Згідно цього договору [PERSON] передав продавцям гроші в рахунок повного розрахунку за квартиру, а останні в свою чергу отримали гроші та передали позивачу дану квартиру в управління та користування, звільнивши його. Таким чином сторони на момент укладення договору досягнули згоди щодо істотних умов договору. Відповідно до Виписки підтвердження чинності запису щодо реєстрації права власності, наданої КП «Первомайське МБТІ», назва вулиці Совхозної перейменовано на [PERSON] Нотаріальне посвідчення договору неможливе через те, що право власності на квартиру зареєстроване в Первомайському МБТІ за позивачем. Так, згідно вимог ст. 27 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Мінюсту № 18/5 від 14.06.1994 р., обов'язковому нотаріальному посвідченню підлягають договори про відчуження (купівля-продаж, міна, дарування, довічне утримання) жилого будинку, іншого нерухомого майна (статті 227, 242, 244, 426 Цивільного кодексу) Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР (ст.220 ч.2 ЦК України), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на той час, угода може бути визнана дійсною, якщо вона фактично відбулась. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Згідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Таким чином, з урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі, так як між сторонами відбулося фактичне повне виконання умов цього договору, що згідно ст. 220 ч. 2 ЦК України дає підстави для визнання угоди дійсною, а також на підставі ст.ст. 316, 328 ЦК України визнання за позивачем права власності на будинок.

Outcome: approved