overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

07.12.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 2009 року. Від даного шлюбу мають неповнолітню доньку Каріну, [INFO]. [PERSON] просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що у них з відповідачем життя не склалось, подружні стосунки припинені через різні характери та погляди на сімейне життя, ведення домашнього господарства і виховання доньки, на ґрунті чого в сімї постійно виникали суперечки та непорозуміння і подальше сумісне проживання та збереження сімї стало неможливим. В судовому засідання позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги, наполягала на розлученні. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, щодо розірвання шлюбу не заперечував. Вирішуючи спір суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 2009 року. Від даного шлюбу мають неповнолітню доньку Каріну, [INFO] (а.с.5,6). Подружні стосунки припинені, позивачка наполягає на розлученні, миритись не бажає. Причиною розпаду сімї стали суперечки та непорозуміння, що виникали на ґрунті різних характерів та поглядів на сімейне життя, ведення домашнього господарства і виховання доньки. Даному факту відповідають сімейні правовідносини, які регулюються ст.51 Конституції України, ст. 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.), ст.ст. 24, 105, 110, 112 СК України. Згідно ст.51 Конституції України, ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Стаття 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) забезпечує рівноправність членів подружжя як під час перебування у шлюбі, так і …в разі його розірвання. Відповідно до ст.ст. 105, 110, 112 СК України шлюб розривається судом за позовом одного із подружжя, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки судом встановлено, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить їх інтересам та інтересам їхньої неповнолітньої доньки, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

07.12.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини. В обґрунтування своїх вимог послалася на те, що з вона з відповідачем з 13.01.2015 року перебуває в зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання у шлюбі мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання сина не надає, інших аліментних зобовязань не має. Вона\~ не працює, \~знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення сином трьох років, тому просить стягнути на її користь з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно до досягнення сином трьох років та на утримання сина у розмірі ? з усіх видів заробітку ( доходу ) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць, до досягнення ним повноліття. У судове засідання сторони не зявились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності: позивач [PERSON] на позові наполягає, відповідач [PERSON] проти позову не заперечує (а.с. 16,17 - заяви). Відповідно ч.2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи проводиться без здійснення фіксування процесу за допомогою звукозаписувального засобу. З матеріалів справи встановлено, що сторони з 13.01.2015 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що Довгинцівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 3 ( а.с. 5 копія свідоцтва про шлюб). Від спільного проживання у шлюбі мають неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO] ( а.с. 4 копія свідоцтва про народження). Відповідач матеріальну допомогу на утримання сина не надає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягненням ним повноліття. Відповідно до ст. 183 СК України розмір аліментів на утримання дитини визначається судом. За таких обставин, враховуючи, що відповідач заперечень щодо позовних вимог не надав, суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини доходу відповідача, на користь позивача до досягнення сином повноліття. Відповідно до\~ст. 75 СК України\~дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до\~ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягненням дитиною трьох років. За таких обставин, враховуючи, що відповідач заперечень щодо позовних вимог не надав, суд вважає необхідним позов задовольнити, стягнути з відповідача аліменти на утримання дружини в розмірі 1/4 частки його доходу до досягнення сином [PERSON], [INFO], трирічного віку. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

07.12.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. В обґрунтування своїх вимог послалася на те, що з 22.02.2013 року вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання у шлюбі мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, він працює, отримує заробітну плату та зобовязаний утримувати своїх дітей. Просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частку його доходу, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. У судове засідання сторони не зявились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності: позивач [PERSON] на позові наполягає, відповідач [PERSON] проти позову не заперечує (а.с. 16,17 - заяви). Відповідно ч.2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи проводиться без здійснення фіксування процесу за допомогою звукозаписувального засобу. У судовому засіданні встановлено, що сторони з 22.02.2013 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що Довгинцівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, зроблено актовий запис № 47 ( а.с. 3 копія свідоцтва про шлюб). Від спільного проживання у шлюбі мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] ( а.с. 7,8 копії свідоцтв про народження). Відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягненням ним повноліття. Відповідно до ст. 183 СК України розмір аліментів на утримання дитини визначається судом. За таких обставин, враховуючи, що відповідач заперечень щодо позовних вимог не надав, суд вважає необхідним позов задовольнити, стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини доходу відповідача, на користь позивача до досягнення дітьми повноліття. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

07.12.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання синів [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частки з усіх видів його доходів. В обґрунтування позову зазначила, що 06.03.2013 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем. Від спільного шлюбу мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом із нею та знаходяться на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Позивач у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання не прибув з невідомої суду причини, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали по справі, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що позивач з 06.03.2013 року перебуває у шлюбі з відповідачем, зареєстрованому 06.03.2013 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Слов'яносербського районного управління юстиції у Луганській області (а.с.3). Позивач від шлюбу з відповідачем має синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвами про народження серії [NUMBER], серії [NUMBER] (а.с. 4-5). Діти проживають разом з позивачем, матеріальної допомоги відповідач в добровільному порядку не надає (а.с. 6). Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання синів у розмірі 1/3 частки з усіх видів його доходів. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про те, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів необхідно задовольнити повністю. У відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно до Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до суду позовної заяви про стягнення аліментів становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, тобто 487,20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

07.12.2015 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, мотивуючи свої вимоги за тим, що батько дитини - відповідач по справі [PERSON] добровільно матеріальної допомоги на утримання їхньої доньки не надає , таким чином угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто, разом з тим відповідач працює по угодах має нерегулярний заробіток., інших стягнень за виконавчими листами немає. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги уточнила та просила стягувати з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі 450 гривень ,щомісячно, починаючи з 7.12.2015 року і до повноліття доньки. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, проте направив до суду свою заяву, в якій просив розгляд справи провести у його відсутності та погодився на сплату щомісячно аліментів на утримання доньки в розмірі 450 гривень , щомісячно . З урахуванням позицій сторін та матеріалів справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивачки задовольнити з таких міркувань. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Беззаперечно доведено, що [PERSON] [INFO] є рідним батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її народження серії[NUMBER] ( а.с. 4 ),яка знаходиться на утриманні своєї матері відповідно до довідки за №1055 від 4.12.2015 ( а.с. 3) Зазначені правовідносини регулюються: - ст.180 Сімейного кодексу України, відповідно до якої батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей; - ч.2 ст.182 СК України, згідно з якою, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст..184 СК України. Оскільки, відповідач має нерегулярний, нестабільний дохід, працює по усних угодах , а тому необхідно стягувати аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] [INFO], в твердій грошовій сумі 450 гривень, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Також необхідно стягнути з відповідача на користь держави 487 гривні 20 коп. судові витрати по оплаті судового збору, відповідно до ст..88 КПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

07.12.2015 року в суд надійшла позовна заява [PERSON], яка просить розірвати шлюб з відповідачем по справі, що був зареєстрований 08.07.2005 року Дулібською сільською радою з тих підстав, що відповідач зловживав алкоголем. В обгрунтування позовних вимог покликається також на те, що 08.07.2005 року між позивачкою та відповідачем було зареєстровано шлюб в Дулібській сільській раді. Спочатку їхнє сімейне життя складалось добре, однак відповідач систематично зловживав алкоголем внаслідок чого між ними виникали сварки та скандали в результаті чого були приниження та навіть бійки. Від спільного проживання дітей в них не було.. В суді позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та пояснила, що з відповідачем по справі спільного життя в них не склалось, оскільки відповідач зловживав алкогольними напоями і це вже тривло багато років. Дітей від спільного проживання в них немає, а тому ще в 2010 році остаточно припинили спільнке проживання.. Відповідач [PERSON] двічі належним читном повідомлений про час та мічсце слухання справи на 25 січня 2016 р. та 17.02.2016 р. в суд неявивася без поважних причин, а тому суд вправі прийняти заочне рішення на підставі наявних посправі доказів. Поясненнями позивачки, дослідженими доказами доведено, що позовні вимоги підставні і підлягають до задоволення. Судовим розглядом даної справи доведено, що дальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін і має для них істотне значення, так як вправі облаштувати своє сімейне життя. Сторони остаточно припинили спільне проживання у 2010 році, що є підставою для задоволення позовних вимог. Отже, сторони остаточно припинили спільне проживання в 2010 році за весь цей час не прийняли заходів для збереження шлюбу, позивачка настоює на розлученні, а тривале непроживання є підставою для задоволення позовних вимог. Оскільки відпавідач повторно не прибув в судове засідання, знає про час та місце слухання справи, в суді позивачка запевнила його слова, що він не має бажання прибути на виклик суду, що також свідчить про небажання миритися та зберегти шлюбні відносини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

07.12.2015 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла заява про встановлення факту смерті. Мотивуючи заяву тим, що 26 жовтня 2015 року помер батько заявниці [PERSON], громадянин України, про що було видано лікарське свідоцтво про смерть № 00369 Луганською міською багатопрофільною лікарнею №4. Заявниця зазначає, що у листопаді 2015 року, для оформлення права на спадщину, яка знаходиться у м. Луганську, заявниця звернулася до Дніпровського державного органу реєстрації актів цивільного стану, для отримання свідоцтва про смерть [PERSON], яке б мало юридичну силу на території України, однак орган Рацсу відмовив заявниці в його видачі, посилаючись на те, що на лікарському свідоцтві про смерть №00369 від 27.10.2015 року стоїть штамп «ЛНР». Враховуючи викладене, оскільки заявниця не має можливості надати документи необхідні для оформлення прийняття спадщини, вона звернулася до суду з позовом в якому просить суд: встановити факт, що [PERSON], [INFO], уродженець [INFO], Українець, помер 26.10.2015 року у м. Луганськ, Україна. Заявниця до початку судового засідання звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, вимоги заяви підтримує в повному обсязі та просить заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку про те, що вимоги заяви підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Пункт пятий частини другої ст. 234 ЦПК України, визначає, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частина 1 ст. 256 ЦПК містить перелік фактів, які можуть бути встановленні судом, при цьому такого факту, як встановлення дати, місця, причини смерті та місця постійного проживання померлого на момент смерті в ньому немає. Однак відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Вимоги заяви повністю підтверджуються наступними доказами: -лікарським свідоцтвом про смерть [PERSON] №00369, виданого 27.10.2015 року Луганською міською багатопрофільною лікарнею №4 (а.с. 7); -копією паспорта заявниці (а.с. 11-13); -копією паспорта померлого [PERSON] (а.с. 4-5); -свідоцтвом про народження заявниці (а. с. 9); -свідоцтвом про одруження заявниці (а. с. 14). Оцінюючи в сукупності надані докази, встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що обставини, викладені заявником, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, ґрунтуються на вимогах Закону, а тому вимоги заяви підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

07.12.2015 року до Словянського міськрайонного суду Донецької області звернулось публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Відповідно до вимог ч.3 ст.209 ЦПК України, складання повного рішення може бути відкладено на строк не більше як пять днів з дня закінчення розгляду справи, але вступну і резолютивну частину суд має проголосити в тому самому засіданні, в якому закінчився розгляд справи. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

07.12.2015 року до суду звернулась [PERSON] із заявою, в якій просить встановити факт, що її мати [PERSON], [INFO] померла 24 листопада 2015 року у м. Луганськ. Встановлення даного факту їй необхідно для отримання свідоцтва про смерть матері. Заявниця та представник заінтересованої особи в судове засідання не зявились, надійшли заяви з проханням розглянути справу у їх відсутність, заявниця заяву підтримує, представник заінтересованої заперечень проти прийняття рішення не має та покладається на розсуд суду. Дослідивши матеріли справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №616 від 24 листопада 2015 року померла мати заявниці [PERSON] в м. Луганськ. Свідоцтва про смерть [PERSON] за місцем її фактичної смерті у м. Луганськ, не видавалось. 03 грудня 2014 року [PERSON] була взята на облік, як особа що переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, що підтверджується довідкою № 7423/001015 від 03.12.2014 року. При зверненні до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції у м. Чернігові для отримання свідоцтва про смерть [PERSON] заявниці відмовлено, у звязку з тим, що державні органи на території України не визнають документів наданих «державними органами» на території не підконтрольній Україні. Згідно п.п. 1,2,3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь- який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Факт смерті [PERSON] 24 листопада 2015 року у м. Луганськ підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть та довідкою про причину смерті ( а.с. 6). Таким чином, суд вважає, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню.\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

07.12.2015 року до суду звернулась позивач із позовом про стягнення аліментів з відповідача у розмірі 50% від усього доходу відповідача, щомісячно, до повноліття дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що з 16.11.2007 року сторони перебувають у шлюбі. Від шлюбу вони мають дитину - [PERSON], [INFO]. Відповідач добровільно дитині не допомагає, хоча має таку можливість, оскільки працює водієм в Новоград-Волинському ВП ГУНП в Житомирській області та отримує дохід в розмірі 3 000 грн. щомісячно. В судовому засідання позивач свої позовні вимоги зменшила, просила стягувати аліменти в розмірі 30% від усього доходу відповідача Відповідач в судове засідання з'явився, не заперечував проти розміру аліментів в розмірі 30% від всього його доходу. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Відповідно до свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER], виданого виконкомом Наталівської сільради Новоград-Волинського району, 08.04.2014 р., сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO] Згідно довідки № 4050 від 29.10.2015 р. дитина проживає разом із позивачем. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обов'язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її батька. У відповідності зі ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище й стан здоров'я дитини та платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних батьків, дружини. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, суд приходить до висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти в розмірі 30% від свого доходу, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно і це буде відповідати, як інтересам дитини, так і матеріальному становищу та стану здоров'я платника аліментів. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, підтверджені дослідженими у судовому засіданні доказами - будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання відповідачем матеріальної допомоги своїй дитині, на момент розгляду справи судом не встановлено. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір в сумі 487 гривні 20 копійок підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved