Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

08 вересня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що йому на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Вказаний будинок їй належить на підставі договору купівлі-продажу квартири від 02.02.1999, що зареєстрований в БТІ в реєстрі за № 399 від 02.02.1999 року. Крім нього у вищевказаній квартирі зареєстровано відповідача [PERSON], з якою шлюб розірвано 09.09.2015 року. Відповідач вже тривалий час не мешкає за зазначеною адресою, і її реєстрація в спірній квартирі унеможливлює здійснення позивачем права користуватися нею, крім того позивач несе додаткові витрати на оплату комунальних послуг, в звязку з чим позивач вимушений звернутися з даним позовом до суду. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 грудня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду на 11.12.2017. Ухвалою суду від 11.12.2017 в звязку з неявкою учасників судового процесу судовий розгляд відкладено на 05.02.2018. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявилася, в наданій суду письмовій заяві просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просив їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявилася, повідомлялася судом про час та місце розгляду справи належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомила, заяв про розгляд або відкладення розгляду справи за їх відсутності не надала, в звязку з чим за згодою представника позивача судом 05.02.2018 було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Представник третьої особи - Виконавчого комітету Покровської у місті ради м. Кривого Рогу направив клопотання про розгляд справи в його відсутність, проти позовних вимог не заперечує. Дослідивши письмові докази у справі, суд встановив наступне. Квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу укладеного 02.02.1999 на Універсальній товарній Криворізькій біржі, зареєстровано в реєстрі за №003/9-Н (а.с.8). Вказаний договір зареєстрований в Криворізькому БТІ02.02.1999 року реєстрована книга № 76П, сторінка № 399, запис № 399 (а. с. 7). [PERSON], [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 22 вересня 2001 року по 09 вересня 2015 року (а. с.12-13). Відповідач [PERSON] за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Курчатова 19/103 не мешкає з жовтня 2014 року, що підтверджується актом від 08.09.2017 року, який складений ТОВ «Житлокомцентр» зі слів сусідів [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 12). У суду немає підстав ставити під сумнів показання свідків і таких доказів суду не надано. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами ч. 1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1\~ст. 321 ЦК України\~встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до вимог ст. 71, ст. 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Особа може бути визнана такою, що втратила право\~користування житловим приміщенням, якщо буде встановлено, що вона не проживає у житловому\~приміщенні понад шість місяців без поважних причин. Таким чином, враховуючи факт належності спірної квартири позивачеві на праві особистої приватної власності, не проживання відповідача понад шість місяців без поважних причин, який є підтвердженим, суд приходить до висновку, що є підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування цим житлом, та право позивача, в силу ст. 150 ЖК України, як порушене, підлягає захисту в судовому порядку, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 640,00 гривень.

Outcome: approved