Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

09 квітня 2014 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач через свого представника із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 20 жовтня 2012 року між сторонами у справі було укладено кредитний договір б/н у вигляді заяви позичальника, генеральної угоди сторін та умов і правил надання банківських послуг, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 24076,43 гривень, зобов'язавшись сплатити 18% річних за користування кредитом та повернути кредит до 31 жовтня 2014 року. Посилаючись на те, що відповідач не виконав свої договірні зобов'язання, позивач просив суд стягнути з відповідача кредитну заборгованість, розмір якої станом на 27 березня 2014 року склав 36097,91 гривень. Також позивач просив суд покласти на відповідача судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні проти наявності в нього кредитної заборгованості та проти задоволення позову не заперечував. Вислухавши пояснення учасників розгляду справи та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 20 жовтня 2012 року шляхом реструктуризації кредитної заборгованості відповідача, між ним, як позичальником, та позивачем, як кредитором, було укладено кредитний договір б/н, який складається із анкети-заяви відповідача про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості и приєднання до Умов и правил надання продукту кредитних карт, а також Умов і правил надання банківських послуг. За умовами такого кредитного договору позичальник отримав кредит в розмірі 24076,44 гривень строком на 24 місяці, зобов'язавшись його повернути до 31 жовтня 2014 року включно щомісячними платежами в розмірі 1204,79 гривень, а також сплатити 1,5% щомісяця (18% річних) за користування кредитом. При цьому п.2.2 вищезазначеної генеральної угоди передбачено, що у випадку порушення позичальником строків погашення заборгованості більш ніж на 31 день, сторони узгодили, що строком повернення кредиту вважається 32 день з моменту виникнення порушення, а позичальник сплачує банку штраф в розмірі 8631,11 гривень. (а.с.8-58, 61, 62, 65-67, 84-91) Із матеріалів справи встановлено, що відповідач, отримавши кредит, не виконав належним чином взяті на себе договірні зобов'язання із своєчасного повернення кредиту - після 31 січня 2013 року перестав погашати кредит, внаслідок чого утворилась заборгованість, розмір якої станом на 27 березня 2014 року становить 36097,91 гривень, з яких 22145,69 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 5321,11 гривень - заборгованість за процентами за користування кредитом, 8631,11 гривень - штраф (а.с.81-83). Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України. Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір, який є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов'язково укладається в письмові формі (ст.ст.1054, 1055 ЦК України). Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За змістом ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, зокрема у визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому відповідно до норми ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, різновидом якої є штраф (ст.549 ЦК України). Нормою ст.625 ч.1 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст.16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов'язку в натурі. Отже, вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача за кредитним договором б/н від 20 жовтня 2012 року, приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення між кредитодавцем, правонаступником якого є позивач, та відповідачем даного договору із дотриманням вимог діючого законодавства, а також встановлено невиконання відповідачем, на відміну від позивача, своїх зобов'язань за даним договором, що зумовило виникнення у позивача права вимагати від відповідача повернення заборгованості за цим договором, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, понесені останнім при зверненні до суду судові витрати у справі у вигляді судового збору в розмірі 360,98 гривень (а.с.1, 82). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved