Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-08 00:00:00

10.06.2015 р. [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про припинення права спільної часткової власності [PERSON] на 1/4 частки квартири за адресою: [ADDRESS], визнання за [PERSON] право власності на 1/4 частки квартири за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що на підставі договорів дарування від 21.01.2008 р. №241, від 29.10.2010 р. № 3-1788 та від 27.04.2012 р. № 1575 йому на праві приватної власності належить 3/4 квартири за адресою: [ADDRESS]. загальною площею 81,4 кв.м. Також 1/4 даної квартири належить його сестрі - [PERSON], у якої на праві власності є ще й інша квартина у якій вона проживає за адресою: [ADDRESS]. Оскільки, на даний час відповідач не проживають в даній квартирі має у власності іншу квартиру в якій постійно проживає, а значна частина квартири належить йому, відповідач відмовляється від викупу своєї частки, натомість між ними виникають суперечки з приводу яких позивач неодноразово звертався в правоохоронні органи. При цьому, вказує на відсутність можливості виділення частки відповідача в натурі, через відсутність технічної можливості влаштувати окремі входи до кожної частини та ізолювати їх одна від одної, а також на те, що всі витрати на утримання будинку несе позивач. Зазначає, що оскільки він будучи інвалідом ІІІ-ї групи перебуває в напружених особистих стосунках, то спільне користування та володіння майном є неможливим. Тому, просили суд припинити право спільної часткової власності [PERSON] на 1/4 частки квартири за адресою: [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частки квартири за адресою: [ADDRESS]. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, покликаючись на вказані в позові обставини. Просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в останнє судове засідання не з'явилась, скерувавши на адресу суду письмові заперечення в яких просила суд відмовити в задоволенні позову за недоведеністю. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача та свідків, дослідивши всі обставини справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. З досліджених в судовому засіданні нотаріально посвідчених договорів: дарування від 21.01.2008 р. №241, від 29.10.2010 р. № 3-1788 та від 27.04.2012 р. № 1575 (а.с.5-21), встановлено, що позивач є власником 3/4 частки квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS]. Відповідно до Витягу про Державну реєстрацію прав, що виданий Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 18.01.2012 №32894366 (а.с.74) [PERSON], є власником 1/16 квартири за адресою: «[ADDRESS]». Крім того, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №5752592 від 05.07.2013 року [PERSON], є власником 3/16 квартири за адресою: «[ADDRESS] (а.с.75). Таким чином, співвласниками вищевказаної квартири являються [PERSON] розмір його частки - 3/4 та відповідач [PERSON] розмір її частки - 1/4. Відповідно до положень ч.1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Постановою Верховного Суду України від 16.01.2012 року визначено, що аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першоїстатті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Дане рішення прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, відповідно до положень ч.1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України. Як вбачається зі змісту позовної заяви та пояснень представника позивача та свідків [PERSON], [PERSON], даними в суді, між сторонами постійно виникають конфлікти, що стверджується, зокрема дослідженими в судовому засіданні копіями звернень позивача в правоохоронні органи, ці конфлікти відображаються також на стані його здоров'я, його звернення за медичною допомогою з даного приводу підтверджуються долученою до матеріалів справи медичною документацією (а.с.148-155). Зокрема свідок [PERSON] працює ДІМ за місцем проживання позивача та пояснює, що впродовж багатьох років відбуваються сварки та звернення до правоохоронних органів зі сторони [PERSON] Йому також відомо, що відповідач прожває у тому ж будинку у сусідньому підїзді. З матеріалів справи вбачається також, що відповідач [PERSON] не приймає участі в утриманні квартири, а таку повністю утримує позивач. Окрім цього, з досліджених в судовому засіданні відомостей з реєстру права власності на нерухоме майно (а.с.128), встановлено, що відповідач на момент пред'явлення даного позову була власником кв.[ADDRESS], відтак являється забезпеченою власним житлом. В свою чергу, доводи відповідача про те, що вона не являється власником вказаної квартири та як наслідок припинення права на частку у спірній квартирі може завдати її інтересам істотної шкоди, суд оцінює критично, оскільки розуміючи наслідки наявності у неї іншого житла та знаючи про наявність на розгляді в суді позовних вимог щодо квартири, розташованої за адресою [ADDRESS], вирішення яких в певній мірі залежить від наявності чи відсутності в неї іншого житла, відповідач, під час розгляду справи умисно заперечувала дану обставину та відчужила дане житло. Відповідно до висновку оціночно-будівельної експертизи №4666 від 18.03.2016 р. (а.с.171-176) ринкова вартість 1/4 частки квартири [ADDRESS], станом на час проведення дослідження, становить 350 996, 75 грн. Частиною 2 ст. 365 ЦК України, передбачено, що суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. З дослідженої в судовому засіданні копії квитанції про внесення готівки від 09.08.2016 року, вбачається, що позивач [PERSON] на виконання даних положень законодавства, вніс на депозитний рахунок, вартість частки [PERSON] в квартирі в сумі 350 996, 75 гривень. Враховуючи наведене та беручи до уваги те, що частка відповідача в спірній квартирі в порівнянні з часткою позивачів є незначною, спільне володіння та користування майном є неможливим через неприязні стосунки між сторонами, а також дії відповідача щодо свідомого приховування під час розгляду справи, іншого власного житла та надання йому позивачем компенсації вартості його частки в спірній квартирі, що в свою чергу свідчить про відсутність істотної шкоди інтересам відповідача як співвласника, суд вважає, що позов слід задовольнити та припинити право власності [PERSON] на 1/4 частку у спірній квартирі, визнати за позивачами право власності на 1/4 частку у ній визначивши, що [PERSON] є власником кв. [ADDRESS], виплативши відповідачу 350 996, 75 грн., внесених позивачами на депозитний рахунок суду.

Outcome: approved