overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

08 серпня 2014 року представник позивача звернувся з позовом до суду в якому просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 25569,18 гривень за кредитним договором та 255,69 гривень судового збору. В судове засідання представник позивача не з'явився; на адресу суду направив заяву в якій позов підтримує та просить розглядати справу без його участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотань чи заяв від відповідача до суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 09 жовтиня 2014 року Іванківським районим судом було постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду у даній справі та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. Судом встановлено, що 07 лютого 2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №K20RF906264245, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 18180.99 гривень. В силу укладеного договору відповідач мав виконати взяті на себе зобов'язання про погашення отриманого кредиту у передбачений договором строк, також врегульовано ст. 1054 ЦК України. Однак відповідач, порушуючи умови договору, не виконував свої зобов'язання належним чином. Станом на 17.06.2014 року загальна заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором становить 25569,18 грн., а саме: 17731,78 грн. - заборгованість за кредитом; 14,55 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 6129,08 - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; штрафи: 500,00 грн. - (фіксована частина); 1193,77 грн. - (процентна складова). Відповідно до вимог ст.ст. 526 та 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений строк. Таким чином, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про задоволення позову у повному обсязі, оскільки він ґрунтується на законних підставах. В силу ст. 88 ЦПК України судові витрати слід стягнути з відповідача. На основі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

08 серпня 2014 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області ухвалено рішення, яким позов задоволено у повному обсязі. Згідно Ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2014 року цивільну справу №191/455/14-ц направлено для винесення додаткового рішення з приводу питання про розподіл судових витрат. Сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, але у судове засідання не з'явились, що не перешкоджає розглядові питання про винесення додаткового рішення суду. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. При подачі позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 243,60 грн. за квитанцією №978_27 від 23.01.2014 року. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України [PERSON], на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з відповідачів: [PERSON], [PERSON] понесені ним і документально підтверджені витрати на судовий збір по 121,80 грн., що відповідає загальній сумі в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

08 серпня 2016 року [PERSON], заінтересовані особи: відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маневицького районного управління юстиції, [PERSON], [PERSON], звернулася в суд з заявою про надання права на вступ у шлюб особі, яка не досягла шлюбного віку. Свої вимоги обгрунтувала тим, що на даний час вона перебуває в громадянському шлюбі з [PERSON] і від нього знаходиться на двадцять першому тижні вагітності і має намір з ним, як батьком майбутньої дитини, укласти шлюб. Оформити юридично шлюб вони не мають можливості, так як вона, [PERSON], [INFO], ще не досягла шлюбного віку, а тому просить надати їй право на реєстрацію шлюбу із [PERSON] В судовому засіданні заявник [PERSON] заяву підтримала, із зазначених у ній підстав, посилаючись на вагітність, просить надати їй право на укладення шлюбу із [PERSON] до досягнення нею шлюбного віку. Заінтересовані особи [PERSON], [PERSON], кожен зокрема, заяву підтримали із наведених у ній підстав. Представник заінтересованої особи [PERSON] в судове засідання не зявилася, але у своїй письмовій заяві просить слухати справу у її відсутності, що на думку суду є можливим, не заперечує про надання [PERSON] право на укладення шлюбу із [PERSON] до досягнення заявницею шлюбного віку. Заслухавши думку учасників судового процесу та проаналізувавши матеріали справи, суд приходить висновку про задоволення заяви з наступних підстав. За вимогами ст. 22 Сімейного кодексу України шлюбний вік для чоловіків та жінок встановлюється у вісімнадцять років. Відповідно до ст. 23 цього ж Кодексу право на шлюб мають особи, які досягли шлюбного віку. За заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Судом встановлено, що заявник народилась 20 травня 1999 року, що підтверджується матеріалами справи, а саме, копією її паспорта серії АЮ 264837, виданого Маневицьким РВ УДМС України у Волинській області 24 липня 2015 року, тобто вона досягла шістнадцятирічного віку. Згідно виписки № 503, виданої Маневицькою центральною районною поліклінікою 01 серпня 2016 року, [PERSON] перебуває на 21 тижні вагітності. Обєктивність вимог [PERSON] підтверджується поясненнями заінтересованої особи [PERSON], яка є матірю заявника, та пояснила, що вона та батьки [PERSON] не заперечують щодо укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON], воля в цьому яких є добровільною. [PERSON], як заінтересована особа, просить суд задовольнити заяву [PERSON]С, дозволити йому укласти з заявницею шлюб, їх бажання в цьому є добровільним і, крім того, вона є вагітною і чекає від нього дитину. Враховуючи що заявник досягла шістнадцятирічного віку, який дає суду підстави для надання їй права на шлюб, що шлюб між нею і майбутнім батьком дитини [PERSON] відповідає її інтересам, суд вважає, що є всі підстави заяву задовольнити і надати [PERSON] право на шлюб, як особі, яка не досягла шлюбного віку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

08 серпня 2016 року [PERSON], заінтересовані особи: Маневицький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Волинській області, [PERSON], [PERSON], [PERSON], звернулася в суд з заявою про надання права на шлюб особі, яка не досягла шлюбного віку. Свої вимоги обгрунтувала тим, що на даний час вона перебуває в громадянському шлюбі з [PERSON] і від нього знаходиться на пятому тижні вагітності і має намір з ним, як батьком майбутньої дитини, укласти шлюб. Оформити юридично шлюб вони не мають можливості, так як вона, [PERSON], [INFO], ще не досягла шлюбного віку, а тому просить надати їй право на реєстрацію шлюбу із [PERSON] В судовому засіданні заявник [PERSON] заяву підтримала, із зазначених у ній підстав, посилаючись на вагітність, просить надати їй право на укладення шлюбу із [PERSON] до досягнення нею шлюбного віку. Заінтересовані особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], кожен зокрема, заяву підтримали із наведених у ній підстав. Представник заінтересованої особи [PERSON] в судове засідання не зявилася, але у своїй письмовій заяві просить слухати справу у її відсутності, що на думку суду, є можливим, не заперечує про надання [PERSON] право на укладення шлюбу із [PERSON] до досягнення заявницею шлюбного віку. Заслухавши думку учасників судового процесу та проаналізувавши матеріали справи, суд приходить висновку про задоволення заяви з наступних підстав. За вимогами ст. 22 Сімейного кодексу України шлюбний вік для чоловіків та жінок встановлюється у вісімнадцять років. Відповідно до ст. 23 цього ж Кодексу право на шлюб мають особи, які досягли шлюбного віку. За заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Судом встановлено, що заявник народилась 22 липня 1999 року, що підтверджується матеріалами справи, а саме, копією її паспорта серії АЮ 279290, виданого Маневицьким РС УДМС України у Волинській області 20 листопада 2015 року. Згідно довідки № 26, виданої Маневицькою центральною районною лікарнею 03 серпня 2016 року, [PERSON] перебуває на 5 тижні вагітності. Обєктивність вимог [PERSON] підтверджується поясненнями заінтересованих осіб [PERSON] та [PERSON], які є батьками заявника, та пояснили, що вони та батьки [PERSON] не заперечують щодо укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON] [PERSON], як заінтересована особа, просить суд задовольнити заяву [PERSON], дозволити йому укласти з заявницею шлюб, їх бажання в цьому є добровільними і, крім того, вона є вагітною і чекає від нього дитину. Враховуючи що заявник досягла шістнадцятирічного віку, який дає суду підстави для надання їй права на шлюб, що шлюб між нею і майбутнім батьком дитини [PERSON] відповідає її інтересам, суд вважає, що є всі підстави заяву задовольнити і надати [PERSON] право на шлюб, як особі, яка не досягла шлюбного віку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-22 00:00:00

08 серпня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій зазначив, що позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті батька [PERSON] на земельну ділянку, так як у державному акті про право власності на земельну ділянку власник помилково записаний як «Дролюк Володимир Федорович», що стало підставою для відмови нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину. Заявник подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Заінтересованою особою представника до суду не направлено, пояснень не надано. Справа розглянута за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без здійснення фіксації судового засідання звукозаписувальним технічним засобом відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов переконання про наявність підстав для задоволення заяви. 22 червня 2001 року в с. Медисівка Теофіпольського району Хмельницької області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-БВ № 149522, виданим Гаврилівською сільською радою Теофіпольського району Хмельницької області. Рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 23 червня 2016 року, яке набрало законної сили 05 липня 2016 року, встановлено факт, що [PERSON], [INFO], який помер 22 червня 2001 року в с. Медисівка Теофіпольського району, є батьком заявника. Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ХМ № 006576, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 1,82 гектара на території Гаврилівської сільської ради Теофіпольського району. Приватний нотаріус [PERSON] Теофіпольського районного нотаріального округу своєю постановою від 01 серпня 2016 року № 381/02-31 відмовила заявнику у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначену земельну ділянку, так як прізвище померлого у свідоцтві про смерть та прізвище власника у Державному акті на землю не співпадають. Відповідно до довідки Гаврилівської сільської ради Теофіпольського району Хмельницької області від 01 серпня 2016 року № 341 на території сільської ради ніколи не проживав [PERSON], натомість проживав [PERSON]. Таким чином, дослідивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що факт належності покійному батькові заявника державного акту на земельну ділянку, доцільність його встановлення та неможливість його встановлення у позасудовому порядку знайшов своє підтвердження у суді.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

08 серпня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON], яким просить розірвати шлюб укладений між ними 06.02.2003 р. у відділі реєстрації актів громадянського стану Шевченківського РУЮ у м. Львові, актовий запис № 41. В обґрунтування своєї заяви зазначив про те, що від спільного шлюбу з відповідачкою у них дітей немає. Подружнє життя з відповідачкою не склалося. Шлюбні і сімейні відносини, а також спільне проживання між ними фактично припинені, тривалий час вони проживають окремо, їхня сімя розпалась повністю і остаточно, шлюб існує лише формально, примирення не можливе. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та надав пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася повторно, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без її участі, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 169, 224 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення позивача, зясувавши взаємини подружжя, дійсні причини заяви про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 06.02.2003 р. у відділі реєстрації актів громадянського стану Шевченківського РУЮ у м. Львові, актовий запис № 41. Від спільного шлюбу з відповідачкою у них дітей немає. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства. Сімя розпалася остаточно, примирення неможливе. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-18 00:00:00

08 серпня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом. Вказував, що перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі з 07 червня 2003 року. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей, 2003 та 2011 років народження. Зазначав, що спільне життя у них не склалося через різність характерів, життєвих інтересів та поглядів на життя, внаслідок чого між ними почали виникати сварки та непорозуміння, проживають окремо, він проживає з іншою жінкою, мають спільну дитину, тому через неможливість подальшого спільного проживання однією сім'єю, просив шлюб розірвати. Сторони у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у своїх заявах позивач позов підтримав, відповідач позов визнала, просили розглянути справу без їх участі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Із матеріалів справи вбачається, що з 07 червня 2003 року [PERSON], 1979 року народження, та [PERSON], 1985 року народження, перебувають у шлюбі, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Липоводолинського районного управління юстиції Сумської області, актовий запис №09. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. За таких обставин, за відсутності між сторонами взаєморозуміння, поваги, спільного вирішення сімейних проблем, відмови від поновлення та продовження подальших, у розумінні ст.3, ч.ч.5, 6 ст.7, ст.51 СК України шлюбних відносин, суд вважає, що подальше збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що в силу ч.2 ст.112 СК України є підставами для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя. Тому, позовні вимоги підлягають задоволенню, а шлюб - розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

08 серпня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] посилався на те, що 16 листопада 2007 року виконавчим комітетом Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб між ним та [PERSON], актовий запис № 71. Після реєстрації шлюбу дружині було присвоєне прізвище [PERSON]. Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. Позивач зазначив в заяві, що він та відповідач [PERSON] з березня 2016 року не підтримують сімейні відносини, не проживають спільно, не ведуть сумісного господарства, в звязку з протилежними поглядами на сімейне життя, різницею характерів, в звязку з чим, виникали суперечки і сварки, він втратив почуття любові та поваги до дружини, подальше спільне життя та збереження шлюбу він вважає неможливим, таким, що суперечить його інтересам. В звязку з наведеним, в позовній заяві [PERSON] просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, в своїй заяві просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує, Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, в своїй заяві просила суд розглянути справу без її участі, позов визнала, просила суд розірвати шлюб, в разі задоволення позову, просила її прізвище змінити на дошлюбне. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 16 листопада 2007 року виконавчим комітетом Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб між сторонами, актовий запис № 71, що підтверджується відповідним свідоцтвом. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. На підставі ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони з березня 2016 року не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, позивач втратив почуття любові та поваги до дружини, подальше спільне життя і збереження шлюбу вважає неможливим, за таких обставин суд приходить до переконання, що подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, що мають істотне значення, і шлюб підлягає розірванню. У відповідності до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В звязку з наведеним, вимоги відповідача [PERSON] є обґрунтованими, та вона має право відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

08 серпня 2016 року [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій зазначив, що [INFO] року померла його мати [PERSON], з якою він постійно з 2001 року проживав разом в с. Новаки Полонського району. Після смерті матері, яка була зареєстрована в с. Новаки, відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку. Не може оформити спадщину після смерті матері у зв'язку з тим, що він був зареєстрований в іншому населеному пункті. Мати заявника в зареєстрованому шлюбі ніколи не перебувала і інших дітей не мала, тому крім позивача інших спадкоємців не має. Просить встановити факт проживання однією сім'єю з [PERSON] на час відкриття спадщини. Представник заявника в суді вимоги заяви підтримує. Представник заінтересованої особи сільський голова [PERSON] подав письмову заяву про те, що не заперечує проти задоволення вимог заяви. Заслухавши пояснення представника заявника, показання свідків, дослідивши інші докази, суд вважає, що є підстави для задоволення заяви. Встановлено, що мати заявника [PERSON] померла [INFO] року. До смерті з 2001 року вона проживала разом із заявником. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, в тому числі на житловий будинок. Пояснення представника заявника та показання свідків узгоджуються з письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні - довідкою старости Буртинської сільської ради про місце проживання [PERSON] із [PERSON], копією заповіту, свідоцтвом про смерть [PERSON] Дані вказаних доказів повністю узгоджуються з показам свідків [PERSON] та [PERSON], які в суді показали, що мати заявника [PERSON] постійно до самої смерті жила в будинку разом з сином [PERSON] Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З огляду на встановлені обставини та правові положення суд вважає, що докази, досліджені в суді, об'єктивно підтверджують правдивість доводів заявника про те, що вона до часу смерті матері [PERSON] проживав з нею однією сім'єю з 2001 року і до часу смерті матері. Заяви про відмову від спадщини він не подавав, інших спадкоємців не має. Тому встановлення факту проживання однією сім'єю із [PERSON] з метою оформити спадщину має для заявника [PERSON] юридичне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

08 серпня 2016 року [PERSON]звернувся до суду із позовом в якому просить розірвати шлюб із відповідачем, зареєстрований 17 вересня 2010 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 1483. Посилаючись на те, що сімейні відносини із відповідачем не склалися, вони не підтримують сімейних стосунків та не ведуть спільне господарство. Під час судового розгляду позивач позов підтримав та заперечував проти надання часу на примирення. Вважав, що збереження сім'ї є неможливим. Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти розірвання шлюбу та просила надати час для примирення. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15.09.2016 року відмовлено відповідачу у задоволенні клопотання про надання часу на примирення та задоволено клопотання про відкладення розгляду справи для отримання правової допомоги. У наступні судові засідання сторони не з'явились, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Від позивача надійшла заява з проханням проводити розгляд справи у його відсутність. Зі змісту заяви убачається, що позивач позов підтримує та просить суд його задовольнити виходячи з доводів, якими обґрунтовується позовна заява. Відповідач про причини неявки суд не повідомила. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві 17 вересня 2010 року, про що складено відповідний актовий запис № 1483 та видане свідоцтво про шлюб (а.с. 3). Від шлюбу сторони малолітніх та неповнолітніх дітей не мають. Згідно із ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Між сторонами не склалися нормальні сімейні відносини з різних причин, а тому вони сімейних стосунків не підтримують, проживають окремо. Позивач впевнений, що сім′я їх розпалася і її збереження та примирення неможливе. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам [PERSON], а тому їх шлюб підлягає розірванню. На підставі ст. 88 ЦПК України судовий збір сплачений позивачем за позовною вимогою про розірвання шлюбу у розмірі 551,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на його користь.

Outcome: approved