Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

09.02.2021 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] . Позивач просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Позов обґрунтовує тим, що [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Зазначає, що [PERSON] подарувала належну їй частку квартири [PERSON] , фактично приблизно з 2016 року у квартирі не проживає, має власну сім`ю та проживає в іншому місці. Факт не проживання сестри [PERSON] в квартирі можуть підтвердити [PERSON] та [PERSON] , які зареєстровані та проживають за цією адресою. Перешкод у проживанні в даній квартирі [PERSON] ніхто не чинить. Добровільно з реєстрації вона не знялась, де перебуває на даний час позивачу не відомо, так як жодних відносин вони вже не підтримують, не спілкуються. Факт реєстрації відповідача у квартирі позивача є перешкодою у користуванні та вільному розпорядженні майном. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила задовольнити. Відповідач у судові засідання 22.03.2021, 09.04.2021, 17.05.2021 не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила. Суд направляв поштову кореспонденцію за зареєстрованим місцем проживання відповідача. На адресу суду повернулись поштові відправлення з причин їх не вручення адресату, тому в розумінні п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, повістка вважається врученою. Відзив на позов не надходив. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. На підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23.01.2004 у справі № 2-364/04 [PERSON] належить 1/3 частка кв. [ADDRESS] . На підставі договору дарування від 22.03.2016 [PERSON] подарувала [PERSON] 2/3 частки кв. [ADDRESS] . Відповідно до довідки № Д1-23399-ф/л від 03.02.2021 Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] ( [INFO] ) з 02.08.2005; [PERSON] ( [INFO] ) з 18.04.2001; [PERSON] ( [INFO] ) з 02.80.2006; [PERSON] ( [INFO] ) з 19.09.2014. Наразі [PERSON] знялась з реєстрації за заззначеною адресою, хоча є єдиним власником квартири. 04.02.2021 складено акт про те, [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) не проживає за місцем реєстрації більше одного року. Її особистих речей в квартирі не має. Акт складено начальником ВД №3 КП «Житлово-комунальний сервіс`Фонтанський» за участю сусіда [PERSON] (проживає в [ADDRESS] ) та осіб, які безосередньо зареєстровані та проживають в даній квартирі [PERSON] (проживає [ADDRESS] ), [PERSON] (проживає [ADDRESS] ) Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] (мати позивача) пояснила, що проживає та зареєстрована в кв. [ADDRESS] . [PERSON] є її племінницею. З 2016 року [PERSON] у квартирі не проживає. Перешкоди у користуванні майном ніхто не створює. Де точно проживає відповідач їй не відомо, але зі слів [PERSON] знає, що вона має власне житло та сім`ю. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що не є членом сім`ї чи родичем позивача. В даній квартирі проживає на умовах оренди з 2014 року. Реєстрація місця проживання у даній квартирі йому була потрібна для працевлаштування в м. Одесі. [PERSON] знає, але вона приблизно з 2016 року в квартирі не проживає і з того часу взагалі не появлялась. Вирішуючи спір суд виходив з наступного. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до положень частин першої, другої статті 319 ЦПК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За змістом частини другої статті 386 ЦПК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно із статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення (постанова Верховного Суду від 09.12.2020 у справі №209/2642/18). Судом з`ясовувалось питання тривалості відсутності відповідача у квартирі, чи не втратила особа інтерес до проживання у спірній квартирі, наявності чи відсутності перешкод у доступі до проживання в цій квартирі, чи справедливим буде визнання її такою, що втратила право користування житлом, в якому зареєстрована. В контексті обставин даної справи, суд бере до уваги те, що [PERSON] вже не є членом сім`ї позивача, проте зареєстрована у квартирі. Позивачем доведено факт не просто тимчасової, а постійної відсутності відсутності [PERSON] у спірній квартирі понад один рік без поважних причин. Також судом не встановлено обставин, які б свідчили про створення з боку позивача чи інших осіб перешкод [PERSON] у проживанні в даній квартирі. Інших поважних причин не проживання [PERSON] у квартирі не встановлено. Спільним побутом позивач та відповідач не пов`язані. Отже, підстав для продовження терміну зберігання за відповідачем права користування спірним житлом, передбачених ст. 71 ЖК України, немає. Реєстрація [PERSON] створює перешкоди у користуванні квартирою. Оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів у справі, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved