Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

08 квітня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу та судових витрат. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона працює у ПУБЛІЧНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на посаді касира. 05.09.2013 року до Житомирського центрального відділення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» звернувся [PERSON] для проведення операції по перерахуванню грошових коштів із карткового рахунку № [NUMBER] на розрахунковий рахунок Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського районного управління юстиції. Для проведення операції по перерахунку грошових коштів [PERSON] надав реквізити Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського районного управління юстиції та карту банку, з якої необхідно було списати кошти. Під час здійснення операції [PERSON] виявила, що на картковому рахунку відповідача відсутня потрібна сума коштів, про що і повідомила останнього. Проте, на прохання [PERSON], вона повторно здійснила перевірку балансу картки клієнта і знов не виявила на ній необхідної суми коштів. Відповідач став дуже знервований, почав робити зауваження щодо некомпетентності позивача. Після цього, [PERSON] попросив перерахувати кошти на рахунок Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського районного управління юстиції шляхом готівкової операції, для чого [PERSON] внесла необхідні зміни в процес зарахування коштів через касу банку і помилково провела зарахування готівки грошових коштів через касу банку на рахунок Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського районного управління юстиції в сумі 26 459,70 гривень. Позивач видала [PERSON] квитанції (чеки) для їх підписання, які останній підписав та отримавши відповідні копії квитанцій (чеків) вийшов з приміщення. Того ж дня, при перевірці каси, [PERSON] виявила недостачу у касі банку на суму 26 459,70 гривень, про що повідомила керівництво. Внаслідок телефонної розмови між керівником Житомирського центрального відділення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» Захарчуком О.О. та [PERSON] встановлено, що з карткового рахунку останнього кошти не були списані, тому останній повідомив, що протягом десяти днів він сплатить зазначену суму у касі банку. Однак, у зазначений термін відповідач кошти не повернув, на телефонні дзвінки не відповідав. Після проведення внутрішньої перевірки Житомирським центральним відділенням ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» [PERSON] сплачено суму недостачі у розмірі 26 459,70 гривень. На прохання Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського районного управління юстиції повернути кошти в розмірі 26 459,70 гривень, було відмовлено, так як вказані кошти були перераховані на розрахункові рахунки стягувача. Позивач звернулась до прокуратури Житомирської області з заявою про факт вчинення протиправних дій [PERSON], але після проведення перевірки не було встановлено будь-яких протиправних дій. В зв'язку з викладеним, [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на її користь суму боргу в розмірі 53 713.20 гривень, з яких: сума основного боргу - 26 459,70 гривень, частина втраченого доходу у розмірі - 26 459,70 гривень; 3 % річних від простроченої суми у розмірі - 793,80 гривень та судові витрати. Позивач до судового засідання не з'явилась, про день, місце і час розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджено відповідними поштовими повідомленнями. До суду надала заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. У судове засідання відповідач - [PERSON] не з'явився, про день, місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджено відповідними поштовими повідомленнями, жодних доказів або заперечень не надав. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] про стягнення суми боргу та судових витрат слід відмовити виходячи із наступного. Так предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України). Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним процесуальним Кодексом України. Статтею 60 ЦПК України крім того покладено обов'язок доказування і подання доказів сторонами. Із зазначеної статті слідує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Приписами статті 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Для виникнення зобов'язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: збільшення майна однієї сторони (набувачем), з одночасним зменшенням його у іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Майно (кошти) не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Довідкою про доходи, видану 25.04.2014 року підтверджено, що [PERSON] працює на посаді касир-операціоніст з 05.08.2013 року в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» м. Дніпропетровськ (а.с. 28). Згідно відповіді Житомирського МВ КМВС України в Житомирській області № 13351/13 від 06.03.2014 року за розглядом звернення [PERSON] будь-яких протиправних дій, вчинених [PERSON] не встановлено (а.с. 11). З інформації вих. № 24/3-28/29420 від 16.10.2013 року, наданої керівнику Житомирського центрального відділення ПАТ КБ «Приватбанк» начальником Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського районного управління юстиції Котвицьким С.В. встановлено, що 05.09.2013 року на їх депозитний рахунок надійшли кошти в розмірі 23585,22 гривень та 422,30 гривень від [PERSON], спрямовані на погашення заборгованості по виконавчому листу № 2-922 від 12.05.2011 року, виданому Корольовським районним судом м. Житомира про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», які перераховані згідно цільового призначення у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 12). У квитанціях № 3571.168.3 від 05.09.2013 року на суму 263,26 грн. (призначення платежу - комісія), № 3571.168.2 від 05.09.2013 року на суму 170,00 грн. (призначення платежу - адміністративний штраф), № 3571.168.5 від 05.09.2013 року на суму 373,77 грн. (призначення платежу - індекс державного виконавця 1), № 3571.168.4 від 05.09.2013 року на суму 1645,15 грн. (призначення платежу - індекс державного виконавця 1), № 3571.168.7 від 05.09.2013 року на суму 422,30 грн. (призначення платежу - індекс державного виконавця 24), № 3571.168.6 від 05.09.2014 року на суму 23585,00 грн. (призначення платежу - індекс державного виконавця 24) зазначено платника - [PERSON] (а.с. 13). До позовної заяви [PERSON] надала квитанції, які взагалі не мають доказу того, що саме внаслідок дій відповідача - [PERSON] їй завдано шкоду, крім того згідно відповіді Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області будь-яких протиправних дій, вчинених [PERSON] не встановлено. Так відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивачем не надано суду належних доказів, які б свідчили про те, що відбулось особисте збагачення саме відповідача [PERSON] внаслідок набуття майна (коштів) або його збереження без достатніх правових підстав та завдання внаслідок цього шкоди, у зв'язку з чим, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed