Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

08.07.2020 позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість у сумі 139481,09 грн. за кредитним договором б/н від 19.06.2008, згідно якого [PERSON] з метою отримання банківських послуг звернулась до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та підписала Заяву № б/н від 19.06.2008, якою підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Відповідач отримав кредитну картку, у подальшому кредитний ліміт було збільшено до 4000,00 грн. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, однак, в зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за вказаним договором станом на 31.03.2020 виникла заборгованість у розмірі 351999,59 грн., яка складається з: 2335,73 грн. - загальний залишок заборгованості за тілом кредиту; 346188,39 грн. - загальний залишок заборгованості за відсотками; 3475,47 грн. - заборгованість по пені. Посилаючись на те, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише всієї суми заборгованості, позивач просить стягнути з відповідача 139481,09 грн. (2335,73 грн. - загальний залишок заборгованості за тілом кредиту та 137145,36 грн. - заборгованість за відсотками за період з 19.06.2008 по 31.12.2018), разом із судовими витратами в сумі 2102,00 грн. До позову додав клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та про розгляд справи за відсутності позивача (а.с.5,7). Ухвалою від 01.09.2020 відкрито провадження у цій справі та з урахуванням ст. 274,279 ЦПК України вирішено її розглядати у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін. Надано відповідачу строк для подання відзиву (а.с.53). Копії ухвали направлено сторонам, а відповідачу разом із копією позовної заяви з додатками на 22 арк., яку остання отримала 10.09.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.56). Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений строк не надала, клопотань про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін від учасників справи не надходило. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше і, з урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, суд встановив наступне. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено договором кредиту і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, яка залишилася, та сплати процентів, належних йому. Як вбачається з матеріалів справи, 19.06.2008 між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н шляхом підписання заяви, в якій зазначено, що остання отримала платіжну картку кредитка «Універсальна», сума кредитного ліміту зазначена «3200», базова процентна ставка - 3 % на місяць на залишок заборгованості (а.с.25). Договір є дійсним та жодною зі сторін не оспорений. До кредитного договору банк додав розрахунок заборгованості (а.с.8-15), виписку за договором №б/н станом на 09.04.2020 (а.с.16-22), довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки [PERSON] (а.с.23), довідку про видачу кредитних карток [PERSON] (а.с.24), витяг з Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.26-35). Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта [PERSON] за картковим рахунком № [NUMBER] , кредитний ліміт змінювався в період з 23.06.2008 по 20.01.2020 в межах сум від 1000,00 грн. до 4000,00 грн. Остання зміна кредитного ліміту 19.08.2015 - зменшення кредитного ліміту до 2340,00 грн., який 20.01.2020 зменшено до 0,00 грн. (а.с. 23). Згідно з наданою випискою кредитного рахунку за договором №б/н [PERSON] користувалася кредитним коштами, із заявою щодо припинення користування карткою, її закриття до банку не зверталася (а.с.16-22). Таким чином факт існування кредитних відносин між сторонами підтверджується Кредитним договором (який є чинним). Оскільки сторони досягли домовленості згідно з положеннями чинного на момент укладання кредитного договору ЦК України та уклали цей договір, у якому передбачені певні умови, то вони підлягають виконанню. За нормами ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. З розрахунку заборгованості за договором б/н від 19.06.2008, наданого позивачем, вбачається, що станом на 31.03.2020 заборгованість за кредитом складає 351999,59 грн., яка складається з 2335,73 грн. - загальний залишок заборгованості за кредитом (тілом кредиту); 346188,39 грн. - загальний залишок заборгованості за відсотками; 3475,47 грн. - заборгованість по пені. Заборгованість до стягнення зазначено 139481,09, яка складається з: 2335,73 грн. - загальний залишок заборгованості за кредитом (тілом кредиту); 137145,36 грн. - загальний залишок заборгованості за відсотками за період з 19.06.2008 по 31.12.2018 (а.с.8-15). При цьому суд звертає увагу, що в розрахунку відсоткова ставка з 01.04.2015 по 31.01.2020 складає 43,20%, однак, суд зазначає, що вказане підвищення процентної ставки є таким, що не передбачене умовами договору. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 489/9289/14-ц, в разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Такий висновок наведений також у постанові Верховного Суду України від 11.10.2017 у справі № 6-1374цс17. Проте матеріали справи не містять жодних доказів направлення та отримання відповідачем повідомлень про зміну відсоткової ставки. Банком при нарахуванні відсотків застосовувались ставки, які не передбачені умовами кредитного договору від 19.06.2008, а належних доказів повідомлення позичальника про їх зміну матеріали справи не містять. Статтею 1056-1 ЦК України передбачено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Враховуючи викладене суд частково стягує борг за процентами, оскільки розрахунок боргу, наведений позивачем в цій частині, не узгоджується з умовами договору, згідно якого базова відсоткова ставка 36,0% (що відповідає базовій ставці в місяць 3% на місяць з розрахунку 360 днів у році, зазначеній в заяві). За наведених обставин, суд бере до уваги наданий розрахунок заборгованості за кредитом щодо заборгованості за процентами лише в частині, яка визначає відсоткову ставку до 31.03.2015, що складає 2546,39 грн., а з 01.04.2015 по 31.03.2020 розраховано заборгованість за процентами за наступною формулою: (А1*36,0%*А2)/360днів=Х, де А1 - 2335,73 грн. тіло кредиту, А2 - 1827 кількість днів у періоді, за який підлягають нарахуванню проценти, а 360 днів - кількість календарних днів у році, з розрахунку яких нараховуються проценти відповідно до умов договору, яка за вказаний період складає 4267,38 грн. Враховуючи наведене, стягненню з відповідача підлягають проценти у розмірі 6813,77 грн. (2546,39 грн. + 4267,38 грн.). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. За змістом статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.ст. 76-81, 83 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Аналізуючи зібрані докази та враховуючи зазначені норми права, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а саме підлягає стягненню з боржника сума заборгованості за кредитом - 2335,73 грн. та заборгованість за процентами - 6813,77 грн., а всього 9149,50 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 137,88 грн. (9149,50/139481,09 х2102,00).

Outcome: partial