Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

09.07.2020 [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 17 жовтня 2015 року по 02 липня 2019 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] . Дочка проживає з позивачкою. Відповідач не приймає участі у матеріальному забезпеченні дитини. Позивачка просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді від 13.07.2020 прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.16). Позивачка в судове засідання не з`явилася, в позовній заяві просила справу розглядати у її відсутність (а.с. 3). Відповідач в судове засідання не з`явився, про день розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 41-44). Відзив на позовну заяву не подав. Згідно ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідно до положень ст.ст. 280, 281 ЦПК України, судом ухвалено провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановлено ухвалу суду від 25.11.2021 про проведення заочного розгляду справи. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Встановлено, що сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 13). [PERSON] проживає разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою від 03.07.2019 (а.с.9). Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами 2, 3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Главою 15 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Зазначений обов`язок, згідно з засадами ч.6 ст.7 СК України, в рівній мірі стосується обох батьків та покладається на них за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст.ст. 180, 181, 182 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька. Мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, позов підлягає до задоволення, так як батько повинен надавати матеріальне утримання своїй дитині до досягнення нею повноліття. Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача [PERSON] на користь держави у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved