Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-30 00:00:00

08 квітня 2020 року представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить зняти арешт з майна, що належить [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , зареєстрований як архівний запис про заборону відчуження всього невизначеного майна по [ADDRESS], реєстраційний номер обтяження 2020506, дата реєстрації 27 травня 2005 року, реєстратор - Приазовська районна державна нотаріальна контора, підстава обтяження - позика, б/н, Приазовський Ощадбанк; архівний номер 3547354 ZАР114 , архівна дата 02.11.2000, дата виникнення обтяження 11.02.1993, № реєстра 66249-245, внутр № 6101F5232CF12F308048. Представник позивачки позов обґрунтовує тим, що чоловіку позивачки - [PERSON] , померлому [INFO] належить земельна ділянка, площею 0,12 га та житловий будинок, розташовані по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на особисту власність. Після смерті чоловіка, позивачка як спадкоємець, звернулася до державного нотаріуса для оформлення спадщини, де їй повідомили, що державним реєстратором Приазовською державною нотаріальною конторою за № 2020506 в Державному реєстрі речових прав зареєстрована заборона на відчуження всього невизначеного майна по [ADDRESS] . На прохання зняти вказану заборону з майна спадкодавця державним нотаріусом було відмовлено, оскільки не можливо цього зробити без наявності відповідних документів про зняття заборони. На підставі ст.ст. 319, 391 ЦК України представник позивача вважає, що заборона відчуження належного на праві власності нерухомого мана є незаконною та безпідставною, що перешкоджає реалізації повноважень позивача як спадкоємця та власника. За таких обставин, просить задовольнити заявлені вимоги. Ухвалою Приазовського районного суду від 09 квітня 2020 року відкрито провадження по справі за правилами загального провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. Крім того, витребувано докази у відповідача щодо інформації про накладення арешту на майно [PERSON] , витребувано з Приазовської районної державної нотаріальної контори відомості щодо реєстрації обтяження за № 2020506 невизначеного (всього майна) [PERSON] . 04 травня 2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги позивача незаконні та необґрунтовані, оскільки позовні вимоги заявлено до неналежного відповідача, оскільки банк не наділений повноваженням щодо проведення реєстраційних дій з нерухомим майном, скасування заборони є функцією державного реєстратора. Крім того, позивачем не надано доказів, що саме між ним та відповідачем - Банком існують будь-які правовідносини, які б могли бути порушені Банком, та не наведено доказів, які б свідчили про існування перешкод щодо реалізації ним права розпорядження своєю власністю (нерухомим майном) та не наведено доказів, які б вказували на вину Банку в разі неможливості реалізації позивачем своїх прав. А тому, у позивача відсутні правові підстави для звернення із зазначеним позовом до Банку. На виконання ухвали суду від 09 квітня 2020 року щодо витребування доказів, АТ «Ощадний банк» повідомив, що [PERSON] як боржник в Банку не обліковується, нерухоме майно (земельна ділянка та будинок) за адресою [ADDRESS] в заставі Банку не перебуває. Ухвалою Приазовського районного суду Запорізької області від 07 травня 2020 року оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні та за клопотанням представника позивача витребувано з Приазовської районної державної нотаріальної контори повний Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта - [PERSON] із зазначенням всіх наявних архівних записів про обтяження майна. Ухвалою Приазовського районного суду Запорізької області від 25 травня 2020 року оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні. 12 червня 2020 року з Приазовської районної державної нотаріальної контори надійшли витребувані судом докази по справі. Ухвалою Приазовського районного суду Запорізької області від 12 червня 2020 року закрито підготовче провадження та справа призначена до розгляду по суті. В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, представник позивачки - адвокат Ковальов Д.В. надав суду заяву, в якій просить розглянути справу у їх відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач у судове засідання не з?явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за відсутності представника та постановити законне рішення за наявними в справі матеріалами та з урахуванням заперечень викладених у відзиві на позовну заяву. 3-я особа - державний нотаріус Приазовської районної державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Частинами 1, 2 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частинами 1-4 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Статтею 43 ЦПК України серед іншого визначено, що учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Частиною 1статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 лютого 2020 року /а.с. 9/ [PERSON] - позивачці по справі переходить у власність житловий будинок [ADDRESS] , який належав спадкодавцю [PERSON] , померлому [INFO] , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Приазовською селищною радою Приазовського району Запорізької області 25.05.2004 року. Крім того, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 лютого 2020 року /а.с. 12/ [PERSON] - позивачці по справі переходить у власність земельна ділянка, площею 0,12 га, розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю [PERSON] , померлому [INFO] , на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЗП 000015010448 від 09.12.1997 року з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта [PERSON] /а.с. 68-69/, яка витребувана судом, зазначено, що наявне обтяження - заборона (архівний запис) за № 2020506, зареєстровано 27.05.2005 року реєстратором: Приазовська районна державна нотаріальна контора; підстава обтяження: позика, б/н, Приазовський Ощадбанк, об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно [ADDRESS]. Зазначений факт також підтверджується наданим суду витягом з реєстру Приазовської районної державної нотаріальної контори для заборони відчуження жилих будинків (частин будинків) та кварти в багатоквартирному будинку ЖБК індивідуальних забудовників /а.с. 70-71/ в якому внесено про повідомлення 11 лютого 1993 року саме Приазовським ощадбанком про накладення заборони на майно по [ADDRESS], яке належить [PERSON] . Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази, на переконання суду є беззаперечним той факт, що у 1993 році виникли кредитні правовідносини між [PERSON] та Приазовським ощадбанком у вигляді позики з заставою, про наявність яких заперечує представник відповідача. Згідно ч. 2 ст. 48 ЦПК України, позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Таким чином, саме АТ «Ощадбанк», як юридична особа, яка має філії та представництва в розумінні ст.. 95 ЦК України, є належним відповідачем у справі, та ініціатором обтяження майна [PERSON] .. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до норми ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Положеннями ст.ст.319, 321 та 391 ЦК України передбачено, що: власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд; право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені; власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. ( ст .2 ЦПК України) За нормою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про скасування арешту майна є обґрунтованим та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, у зв`язки з тим, що підстави для заборони відчуження зазначеного у позові майна відсутні. 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX (далі - Закон № 540-IX). За змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» вказаного Закон № 540-IX під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Outcome: approved