Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

10.05.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дитини: [PERSON] [INFO] , відповідно до ст.ст.164, 165 Сімейного кодексу України. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона, [PERSON] , перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 13.07.1990 року по 11.11.2003 року. Після розірвання шлюбу їх сімейні стосунки не припинилися і вони продовжували проживати однією сім`єю з 11.11.2003 року по [INFO] . [INFO] у [PERSON] з відповідачем народився син [PERSON] , про що в Книзі реєстрації народжень 16.12.2005 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану №3 Харківського обласного управління юстиції зроблено актовий запис №4500. В квітні 2014 року вони розсталися, припинили спільне проживання, не ведуть спільного бюджету, спільного побуту, припинили взаємні права та обов`язки один до одного як чоловік та жінка, які проживали однієї сім`єю без реєстрації шлюбу. З цього часу [PERSON] повністю відокремився від дитини. Він тривалий час ігнорує та ухиляється від покладеного на нього у відповідності до ст. 180 СК України обов`язку утримувати свою дитину [PERSON] до досягнення сином повноліття. У зв`язку з ігноруванням відповідачем батьківських обов`язків та прав дитини по відношенню до їх сина позивач тривалий час самостійно повністю матеріально утримує сина, забезпечує його всім необхідним для того, щоб син ріс здоровим, мав повноцінний інтелектуальний, художній, моральний, фізичний розвиток, мав високий рівень успішності у навчанні. У добровільному порядку [PERSON] аліменти не сплачує. Тому позивач 30 березня 2017 вимушена була звернутися до Київського районного суду м. Харкова з позовною заявою про сплату аліментів та додаткових витрат на дитину (цивільна справа №640/4436/17). Позивач стверджує, що батько дитини вихованням, піклуванням, здоров`ям дитини, фізичним, духовним та моральним розвитком сина не цікавиться, участі у житті [PERSON] не приймає, до дитини не навідується, не утримує його. Поведінка [PERSON] протирічить інтересам сина [PERSON] та шкодить його здоров`ю, так як вона спрямована на корисливе вимагання матеріальних коштів та майна у [PERSON] . На цей час в декількох судах України є майнові спори з ініціативи відповідача [PERSON] . При цьому дитину відповідач зробив заручником своїх відношень з [PERSON] . Тривалий час поведінка відповідача демонструє сину, що він йому не потрібний, тому позивач просить суд позбавити його батьківських прав. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 25.05.2017 відкрито провадження у зазначеній справі та призначено до розгляду в судове засідання. 23.10.2017 представником відповідача [PERSON] до суду подано зустрічну позовну заяву, в якій [PERSON] просить суд визначити порядок його участі у вихованні дитини, зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди у спілкуванні батька з дитиною. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] зазначає, що після фактичного припинення стосунків із його колишньою дружиною, їх син залишився проживати з [PERSON] . Фактично, з самого моменту припинення спільного проживання [PERSON] однією сім`єю з [PERSON] , між ними склалися неприязні стосунки, внаслідок чого, відповідач почала спекулювати на тому, що обмежить участь позивача у вихованні сина, через що у них почали виникати непорозуміння стосовно відвідування сина [PERSON] , та зі сторони колишньої дружини почалися створюватися штучні перешкоди щодо неможливості нормального спілкування з сином. Всі намагання [PERSON] , з моменту припинення сімейних відносин з [PERSON] , нормальним, мирним шляхом врегулювати даний спір призводили лише до конфліктів, оскільки відповідач перешкоджає позивачу, не бажає його присутності та штучно створює такі обставини через які він не може нормально зустрітися із сином. Крім звичайних систематичних заборон в побаченнях з сином, постійного налаштування сина проти батька, через власні корисливі мотиви, всупереч інтересів їх сина, позивач вже одного разу намагалася позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина - [PERSON] , в зв`язку з чим 23.10.2015 року зверталася з відповідним позовом до Київського районного суду м. Харкова. Так, рішенням Київського районного суду м. Харкова від 10.12.2015 року по справі № 640/18239/15-ц вищезазначений позов [PERSON] задоволено. Проте, рішенням апеляційного суду Харківської області від 28.04.2016 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 10.12.2015 року по даній справі скасовано, а в задоволенні позовних вимог відмовлено, через їх безпідставність. Незважаючи на вказані дії [PERSON] , [PERSON] весь час намагався налагодити нормальний зв`язок із дитиною, приймати участь у його вихованні, утриманні, розвитку здібностей сина та забезпечувати його усім необхідним для нормального розвитку та становлення. Після чисельних марних спроб вирішити питання участі [PERSON] у вихованні сина мирним шляхом, шляхом переговорів, взаємних поступок з метою недопущення страждань та негативного впливу на дитину, в липні 2016 року позивач був звернувся до Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради із заявою про визначення порядку участі у вихованні дитини. Повторно із відповідною заявою він звернувся в листопаді 2016 року. Проте, [PERSON] лише було попереджено про недопустимість порушення прав батька на особисте спілкування з сином, та ситуація не покращилася, остання продовжила перешкоджати [PERSON] бачитися з сином. 07.09.2017, 08.09.2017, 11.09.2017 року та в інші дні. Він робив спроби поспілкуватися з сином під час перерв та після занять в «Авторській школі « Бойко », де навчається [PERSON] , проте співробітники даного навчального закладу та охоронці, найняті [PERSON] , повідомляли відповідача про приїзд [PERSON] , яка перешкоджала останньому зустрітися та поспілкуватися з дитиною як особисто, так і через своїх охоронців. 08.09.2017 року [PERSON] , дізнавшись про приїзд [PERSON] до школи, прибула через 10 хвилин та вчинила скандал на території навчального закладу, що негативно вплинуло на емоційний стан їх сина, якому довелося бачити вказану неприємну ситуацію, що є неприпустимим. В зв`язку із зазначеним, позивач надсилав лист на ім`я директора авторської школи «Бойко» з проханням не створювати штучних перешкод у спілкуванні з сином. Через постійне порушення прав [PERSON] зі сторони відповідача, 06.09.2017 року [PERSON] був вимушений в черговий раз звернутися зі скаргою до Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, в якій просив вжити заходів щодо усунення зазначених порушень з боку [PERSON] , і у відповідь йому рекомендовано звернутися за допомогою психолога з метою подолання конфліктної ситуації з відповідачем, або вирішити спір в судовому порядку. Позивач [PERSON] надіслав за місцем реєстрації та за місцем фактичного проживання [PERSON] рекомендований лист з кур`єрською доставкою, в якому, серед іншого, просив надати дозвіл забрати [PERSON] 22.09.2017 року після занять у школі та повернути о 21.00 год., проте, [PERSON] не отримала ці листи. Зазначені обставини [PERSON] вважає неприпустимими, оскільки бажає постійно бачити сина та мати можливість вільно, без участі будь-яких інших осіб спілкуватися з ним, вирішувати абсолютно різноманітні питання, пов`язані з його розвитком, як фізичним так і духовним, підвищувати його свідомість щодо оточуючого світу, забезпечувати його усім необхідним та виховувати свого сина в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї родини, батька. [PERSON] вказує, що любить свого сина, а тому бажає особисто спілкуватися з ним. як батько дитини, має на це право, оскільки [PERSON] відмовляється укласти з останнім договір про виконання [PERSON] батьківських прав щодо сина, чинить регулярні перепони у спілкуванні з ним, ігноруючи його намагання вирішити дане питання мирним шляхом. Зазначає, що він вживав всіх необхідних заходів, щоб вирішити питання про участь у вихованні сина без залучення органів державної влади, але відповідач продовжує перешкоджати йому у спілкуванні з сином [PERSON] . [PERSON] був змушений звернутися до третьої особи, але остання вже протягом тривалого часу не може вирішити питання про його участь у вихованні дитини, тому він звернувся з даним позовом до суду. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 14.12.2017 прийнято до спільного розгляду з позовом [PERSON] зустрічну позовну заяву [PERSON] 16.04.2018 до суду подано пояснення та висновок Департаменту служб у справах дітей щодо доцільності позбавлення батьківських прав. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями Київського районного суду м. Харкова від 06.07.2018 у зв*язку зі звільненням судді у відставку вказана справа розподілена в провадження судді Губської Я.В. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 20.08.2018 справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні. 11.12.2018 в судовому засіданні долучено документи за клопотанням позивача за первісним позовом. 11.12.2018 представником відповідача за первісним позовом - адвокатом Тищенко А.В. надано відзив на позов. 13.12.2018 в судовому засіданні до справи долучено відзив на зустрічний позов та клопотання про виклик свідків. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 13.12.2018 закрито підготовчий розгляд, справу призначено до розгляду по суті в судове засідання. 20.12.2018 до суду подано відповідь [PERSON] на відзив за первісним позовом. 29.03.2019 до суду подано заперечення представника відповідача - адвоката Тищенка А.В. В судових засіданнях, проведених за участі всіх учасників судового розгляду, позивач за основним позивом [PERSON] та її представники надали пояснення по суті позовних вимог, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, з підстав, зазначених в позовній заяві, просили вимоги задовольнити. Зазначали, що [PERSON] не чинилися перешкоди у спілкуванні дитини з батьком, однак поведінка батька не сприймається дитиною та приводить до погіршення їх взаємовідносин. Проти вимог зустрічного позову [PERSON] заперечували в повному обсязі. За клопотанням сторони були в судовому засіданні допитані свідки, заявлені під час підготовчого судового засідання. В наступні судові засідання, призначені судом з 28.01.2020 року ані [PERSON] , ані її представники не з`являлися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, неодноразово подавали до суду клопотання про відкладення розгляду справи, в тому числі 21.11.2020 з причин неможливості прибуття в судове засідання у зв`язку з карантином. Відповідач [PERSON] та його представники в судових засіданнях, проведених за участі всіх учасників, надав пояснення по суті позовних вимог, проти первісного позову заперечував в повному обсязі, посилався на безпідставність позову, повторне звернення позивача з даним позовом, посилаючись на свої намагання спілкуватися з дитиною, в чому йому перешкоджала [PERSON] , у зв`язку з чим він звертався до неї, адміністрації школи, служби у справах дітей, поліції, суду. Зустрічний позов [PERSON] , його представник підтримали з наведених у ньому підстав, проти наданих позивачем доказів та доводів заперечували, зазначали, що дитина негативно проти батька налаштована матір`ю, яка перешкоджає навіть у телефонних розмовах спілкуватися з батьком. В наступні судові засідання, призначені судом з 28.01.2020 року ані [PERSON] , ані його представники не з`являлися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник третьої особи - Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, в судовому засіданні висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина підтримала, та надала до суду заяву, в якій просить розглядати справу за їх відсутності. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Ефективність судового захисту залежить не тільки від досконалості процедури розгляду судами справ, а й від поведінки осіб, які беруть участь у справі, сумлінного здійснення ними своїх процесуальних прав і обов`язків. Відповідно до п. 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України неприпустимість зловживання процесуальними правами визнана однією з засад (принципів) цивільного судочинства. Роль суду у реалізації принципу змагальності сторін полягає, зокрема, у запобіганні зловживанню учасниками судового процесу їх правами. Добросовісне здійснення цивільних процесуальних прав потребує від осіб, котрі беруть участь у справі, такої реалізації прав, яка відповідала б їхньому призначенню та здійснювалась у спосіб, визначений цивільним процесуальним законом, не завдавала б шкоди правам інших учасників цивільного процесу. Критеріями добросовісної поведінки учасників процесуальних правовідносин є здійснення прав і обов`язків у відповідності до норм процесуального законодавства; усвідомлення сутності процесуальних правовідносин як відносин, що виникли з метою здійснення правосуддя у цивільній справі; відмова від реалізації своїх процесуальних прав та обов`язків з метою зловживання ними. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. Завдання правильного і своєчасного розгляду і вирішення цивільної справи ставиться перед органом судової влади, а не перед сторонами процесу проте жодною мірою не виправдовує поведінку осіб, що беруть участь у справі, направлене на те, що умисне зловживанням правами перешкоджає досягненню органом судової влади вказаних завдань. Враховуючи строки розгляду цивільної справи з 2017 року, а також ті обставини, що протягом судового розгляду сторони висловили свою позицію щодо предмету первісного та зустрічного позову усно та письмово, надані пояснення свідки, які з*явились до суду та явку яких забезпечили сторони, а також те, що термін проти карантинних заходів не є визначеним, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, що не прибули в судове засідання, та приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини і відповідні ним правовідносини. Положеннями ст. 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. За нормами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, як це передбачається вимогами ст. 155 СК України. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Згідно вимог ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом встановлено, що батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] є: мати - [PERSON] та батько - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] . (а.с.7) Відповідно паспортних даних відповідача [PERSON] шлюб з позивачем [PERSON] розірвано 11.11.2003. (25-28) Даних про укладення потворного шлюбу будь-якого зі сторін по справі не надано. Згідно акту виконавчого комітету Вільхівської сільської ради Харківського району Харківської обл. від 22.03.2017 [PERSON] разом із сином [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] .(а.с.8-9) Відповідно до інформації Харківського приватного навчально-виховного комплексу «Авторська школа Бойка», дитина [PERSON] , [INFO] навчається в даному закладі з 27.08.2005, питаннями навчання, оплати навчання займається мати дитини - [PERSON] (а.с.11) Згідно даних Міського любительського картинг-клубу «Піонер» від 21.10.2015 дитина [PERSON] відвідує зайняття в школі картингу, оплату за навчання вносить мати [PERSON] (а.с.12-13) Відповідно довідки ТОВ «Центр італійської мови та культури» до червня 2015 року [PERSON] відвідував зайняття з італійської мови.(а.с.14-15) Згідно даних керівника гуртка КНПЗ «Харківський міський комплексний центр клубів за місцем проживання» клуб «Старт» від 24.10.2016 [PERSON] , 24.11.2005 відвідує даний клуб, батько дитини не помічений на зайняттях та змаганнях за участі дитини.(а.с.16) Відповідного психологічного висновку Центру психології та логопедії «Старт» ФОП [PERSON] від 26.11.2016 щодо дитини [PERSON] встановлено емоційне відчуження до батька.(а.с.19) Згідно довідки КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №3» дитина [PERSON] [INFO] знаходиться під наглядом фахівців, до педіатра з приводу здоров`я дитини звертається мати.(а.с.30) Також позивачем за основним позовом долучені копії медичних довідок з приводу звернень до лікарів невролога, окуліста щодо стану здоров`я дитини [PERSON] .. Згідно листа Управління служб у справах дітей від 05.08.2016 №159/0/202-16 [PERSON] з приводу заяви [PERSON] щодо визначення порядку участі у вихованні дитини роз`яснено про передбачене чинним СК України право батька на особисте спілкування з дитиною, про відсутність права у іншого з батьків перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, необхідність пошуку шляхів порозуміння.(а.с.36) Згідно з рішенням апеляційного суду Харківської області від 28.04.2016. рішення Київського районного суду м. Харкова від 10.12.2015 скасовано, в позовній заяві [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відмовлено.(а.с.88-91) Відповідно до листа №2500/0/202-17 від 06.10.2017 у відповідь на скаргу [PERSON] Управлінням служб у справах дітей надано відповідь щодо можливості звернення до ЦСССДМ, суду щодо вирішення спору, або знайти між собою порозуміння, з метою попередження психологічної травми дитини через конфлікт між батьками.(а.с.94) Як вбачається з заяви директору школи Бойко, [PERSON] 15.09.2017 звертався до адміністрації закладу, де навчається син з метою отримання реквізитів для оплати навчання сина [PERSON] (а.с.95) Відповідно до листа та відомостей щодо поштового відправлення [PERSON] письмово звертався 20.09.2017 до [PERSON] з питаннями щодо узгодження порядку та часу спілкування з дитиною - їх сином [PERSON] .(а.с.96-97) Згідно пояснення Департаменту служб у справах дітей від 13.04.2018 №1056/0/202-18 представник, посилається на необхідність врахування думки дитини з приводу питання про встановлення порядку участі батька у вихованні дитини. Відповідно до висновку Департаменту служб у справах дітей від 13.04.2018 щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] або встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні дитини, департамент, який діє від органів опіки вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] та вважає за недоцільне встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітнього.(а.с.118-120 т.с.1) При цьому, з наданого до суду висновку вбачається, що пояснення малолітнього були ним надані письмово, при опитуванні про участь педагога або психолога при наданні пояснень малолітнім [PERSON] у висновку не зазначено. Крім того, зазначено, що [PERSON] документи для розгляду комісією не надавалися, проте у висновку не міститься відомостей про повідомлення його про дату та час засідання комісії з питання про встановлення участі батька у вихованні дитини. Згідно ч.ч.5,6 ст.19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Дослідивши наданий висновок, суд не вважає його таким, що є обґрунтованим та зроблений на повному та всебічному дослідженні всіх обставин справи щодо спілкування батьків між собою та з дитиною, та судом не приймається даний висновок, і при вирішенні цього питання судом буде надана оцінка всіх доводів сторін та висновку органу опіки та піклування, враховуючи перш за все інтереси дитини. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представники - адвокати Цибулько Л.С., Пономаренко Г.О. позовні вимоги первісного позову підтримали в повному обсязі, з підстав наведених в позові, просили суд також врахувати думку дитини та посилались на нехтування відповідачем батьківськими обов`язками та перешкоджання ним у виїзді дитини за кордон з метою лікування та відпочинку. Щодо зустрічних позовних вимог відповідач [PERSON] та її представники заперечували, посилаючись на відсутність бажання у дитини спілкуватися з батьком, порушення психоемоційного стану дитини внаслідок зустрічей з батьком, а також сприйняття іншого чоловіка батьком дитиною. В своїх поясненнях в судовому засіданні відповідач [PERSON] , повідомив, що проти вимог первісного позову заперечує, з матір`ю дитини [PERSON] у нього зіпсувалися стосунки, виникали конфлікти в тому числі щодо бізнесу, майна, що були також предметами судового розгляду, однак він любить свого сина [PERSON] , бажає приймати участі у його вихованні, спілкуватися з дитиною, приймати участь в його матеріальному забезпеченні, він не ухиляється від обов`язків щодо забезпечення сина, проте позивач за первісним позовом [PERSON] перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною, через свого водія, охорони дитини, шляхом звернення до адміністрації школи та гуртків, що відвідує дитина, настроює дитину проти нього, при намаганні зустрітися та спілкуватися з дитиною влаштовує скандали, що негативно впливає на дитину. Стосовно свого місця проживання не заперечує, що проживає поза межами м. Харкова, проте має бажання регулярно зустрічатися з сином, разом проводити відпустки, матеріально забезпечувати дитину. Щодо своєї відмови на надання дозволу на виїзд дитини за кордон пояснив, що коли позивач до нього зверталася він не мав змоги приїхати в м. Харків для підписання даної заяви у нотаріуса, і також пояснюючи свої мотиви вказував, що у Федорової були наміри щодо виїзду на постійне місце проживання до Італії, при цьому б його було позбавлено права на участь у вихованні дитини, зв`язок з дитиною може зовсім прерватися. Свій зустрічний позов [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали в повному обсязі. наполягали на необхідності його задоволення, з метою дотримання прав дитини та батька на участь у вихованні дитини. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно ст. 18 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основної уваги. Вимогами ст. 27 даної Конвенції передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, нести основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей рівень життя, необхідний для розвитку дитини. В пункті 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Статтею 3 Конвенції про права дитини, яка набрала чинності для України 27 лютого 1991 року, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Також, на необхідності дотримання вказаного принципу неодноразово наголошено у практиці ЄСПЛ, яка застосовується судами України на підставі частини четвертої статті 10 ЦПК України та положень Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року (Рішення ЄСПЛ від 06 липня 2010 року у справі «Neulinger and Shuruk v. Switzerland», п. 135; Рішення ЄСПЛ від 11 жовтня 2017 року «M.S. v. Ukraine», п. 77). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Mamchur v. Ukraine», п. 100). Пунктом 54 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (Заява № 31111/04) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у Справі Olssonv. Sweden (№ 2) від 27 листопада 1992 року, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Отже, при винесенні рішення суд приймає до уваги тільки інтереси дитини, які переважають над інтересами батьків. Відповідно до ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Згідно ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Преамбулою, ст.ст. 5, 9 Конвенції про права дитини встановлено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточені, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Держава поважає відповідальність, права і обов`язки батьків належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення прав дитини і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються, держава поважає право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками підтримувати на регулярній основі відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Під час вирішення спору щодо участі як батьків, так і інших родичів у вихованні дитини береться до уваги ставлення цих осіб до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Із системного тлумачення ч.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини», ст.ст.7, 141, 159, 263 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, або інших родичів, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При розгляді справи суд також приймає до уваги практику рішень ЄСПЛ, а саме: справа «М.С. проти України», в якій зазначено, що безсумнівно, врахування того, що слугує найкращим інтересам дитини, має вирішальне значення в кожній справі такого типу (справа «Ельшольц проти Німеччини»); справа «Нойлінґер і Шурук проти Швейцарії», в якій зазначається, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси. При визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, в найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки з сім`єю, окрім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або явно дисфункціональна; і по-друге, в найкращих інтересах дитини забезпечити її розвиток в безпечному, надійному і стабільному середовищі та в середовищі, що не є дисфункціональним (справа «Мамчур проти України»). Суд зазначає, що під час розгляду справи судом були допитані свідки як з боку [PERSON] , так і [PERSON] ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ), опитаний в суді за бажанням матері [PERSON] . Як вбачається з пояснень свідків, між батьками [PERSON] - сторін по справі в наявності конфлікт, в тому числі і з приводу виховання сина, встановлено відсутність між ними порозуміння, можливості домовитися між собою щодо місця проживання виховання дитини, участі у його вихованні, намагання вирішити майнові претензії батьками одне до одного шляхом погроз забрати дитину, і тому цей спір між батьками став предметом судового розгляду. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що дитиною опікується тільки вона, повністю утримує сина, про стягнення з відповідача аліментів вона до суду зверталася, у зв*язку з тим, що [PERSON] не приймає участі в матеріальному забезпеченні дитини. Суперечки між нею та колишнім чоловіком виникли через бізнесові інтереси. В разі загострення політичної ситуації в країні вона має намір виїхати разом з дітьми до Італії. Однак, суд зазначає, що допитані в судовому засіданні свідки інформації щодо протиправної поведінки [PERSON] у відношенні свого сина не надали, всі свідки є зацікавленими особами (друзями, підлеглими, родичами), і тому суд критично відноситься до їх показань. З приводу пояснень неповнолітнього [PERSON] в судовому засіданні судом надана їм оцінка та суд враховує, що протягом тривалого часу [PERSON] проживає з матір*ю і дані обставини впливають на його оцінку тому, що відбувається між батьками. Дослідивши всі надані сторонами докази в їх сукупності та враховуючи перш за все інтереси дитини, суд приходить до висновку, що обґрунтованих підстав для позбавлення відповідача за основним позовом [PERSON] батьківських прав по відношенню до сина відсутні, оскільки належних та допустимих доказів щодо протиправної поведінки [PERSON] по відношенню до свого сина не встановлено. При цьому, судом враховані напружені відносини між колишніми подружжя стосовно розподілу майна та бізнесу, наявність іншого чоловіка біля [PERSON] , врахований вік [PERSON] , 2005 р.н., бажання батька у спілкуванні з сином та перешкоджання матері у цьому, і суд зазначає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] не буде відповідати перш за все інтересам дитини. При вирішені даного питання враховані і надані дані про стан здоров*я дитини, однак ці обставини не спростовують висновків суду та даних про те, що спілкування сина з батьком погіршує здоров*я дитини суду не надано. Згідно ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. У відповідності до ст. 153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою. Відповідно до ст. 157 СК України, той з батьків, що проживає окремо від дитини, зобов`язаний приймати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Крім того, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до змісту ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Також відповідно до ст. ст. 11,15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Суд при встановленні способу спілкування, має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Із системного тлумачення ч.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини», ст.ст.7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Дослідивши усі надані сторонами докази в їх сукупності, вислухавши пояснення учасників справи та свідків, суд приходить до висновку, що позовні вимоги зустрічного позову про необхідність встановлення порядку участі батька у вихованні дитини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, щодо перешкоджання матері [PERSON] у спілкуванні батька з сином, яка розпоряджається не надавати дозволу спілкування з сином підтверджуються відповідними доказами, показаннями учасників та свідків, та є обґрунтованими, а тому права батька підлягають захисту в судовому порядку. Вирішуючи питання щодо встановлення порядку участіТаран В.О. у вихованні неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , суд вважає за необхідне зобов`язати мати дитини не перешкоджати участі батька у визначений судом час спілкуватися з дитиною. При цьому, суд також виходить з засад добровільності зі сторони дитини на такі побачення, враховуючи його вік та особисті погляди, з метою дотримання балансу прав дитини проводити час з батьком та прав батька на участь у вихованні дитини. Суд зазначає, що оскільки органом опіки не було визначено участь батька у спілкуванні, суд визначає спосіб спілкування та час, враховуючи всі обставини справи, пояснення неповнолітнього [PERSON] , можливість зайнятості у гуртках після шкільних занять та стан його здоров*я. Щодо інших вимог зустрічного позову [PERSON] про необмежене спілкування, зобов*язання повідомляти інформацію щодо місця знаходження дитини, суд зазначає, що дані вимоги суд вважає передчасними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню за недоведеністю. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 840,80 грн., сплачені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: partial