Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

08 квітня 2014 року позивач звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на майно. (а.с. 2-4). Позивач у позовній заяві з урахуванням уточнень та представник позивача у судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог, посилались на те, що 04.03.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит № 955/1 про надання позичальнику кредитних коштів в сумі 500 000 грн., зі сплатою 14 % річних, з остаточним терміном погашення не пізніше 03.03.2028 року. Зі свого боку позивач виконав, передбачені кредитним договором умови та передав відповідачу грошові кошти в розмірі 500 000 грн., проте відповідач не виконувала належним чином взяті на себе зобов'язання у зв'язку з чим, у неї виникла заборгованість перед банком, яка станом на 31.03.2014 рік становить 523 139 грн. 80 коп. В забезпечення виконання зобов'язань за договором про іпотечний кредит від 04.03.2008 року між сторонами було укладено іпотечний договір від 04.06.2008 року про передачу в іпотеку банку: в житловому будинку літ. А-4 квартири [ADDRESS]. На підставі зазначеного, позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів - продажу позивачем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», за початковою ціною не менше 270 660 грн., з отриманням будь-яких документів необхідних для продажу квартири, а також витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням позивачу всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Крім того, позивач просив суд на період реалізації предмета іпотеки передати його в управління позивачу та покласти судові витрати на відповідача. (а.с. 2-4, 59) У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги з урахуванням уточнень підтримала у повному обсязі та наполягала на їх задоволенні.(а.с. 107) Відповідач у судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини не явки суд не повідомила, за таких обставин суд вважає можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України (а.с. 57, 102-104). Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, в судовому засіданні встановлено, що 04 березня 2008 року між ПАТ «Державний Ощадний банк України», як кредитодавцем та відповідачем [PERSON] як позичальником, було укладено договір про іпотечний кредит № 955/1, за умовами якого кредитодавець надав позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 500 000 грн., а позичальник зобов'язалась прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 500 000 грн., а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 14 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором. Кредит надавався на 240 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 03 березня 2028 року на придбання квартири за довго ром купівлі - продажу від 04.03.2008 року, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Окрім того, умовами вказаного кредитного договору передбачено право кредитодавця вимагати дострокове виконання позичальником грошових зобов'язань за кредитним договором у випадках невиконання умов цього договору із погашення заборгованості за кредитом. Викладені обставини підтверджуються копією зазначеного договору про іпотечний кредит від 04.03.2008 року, наявною в матеріалах справи. (а.с. 10-17). Виконання позичальником своїх договірних зобов'язань із повернення кредиту за договором про іпотечний кредит № 955/1 від 04 березня 2008 року забезпечено в повному обсязі іпотечним договором від 04.03.2008 року, укладеним між ВАТ «Державний Ощадний банк України», як іпотекодержателем, правонаступником якого є ПАТ «Державний Ощадний банк України», та відповідачем [PERSON], як іпотекодавцем. Предметом зазначеного договору іпотеки є належне іпотекодавцю на праві власності нерухоме майно - квартира [ADDRESS] в м. Дніпропетровську. Викладене підтверджується копією зазначеного іпотечного договору від 04.03.2008 року, копією договору купівлі-продажу квартири від 04.03.2008 року, копією Статуту ВАТ «Державний Ощадний банк України», та іншими письмовими доказами, наявними в матеріалах справи. (а.с. 18-22, 24-50). У судовому засіданні було встановлено, що 24.12.2013 року позивач направляв на адресу відповідача вимогу про дострокове повернення суми кредиту, сплати процентів та інших платежів за договором про іпотечний кредит № 955/1 від 04.03.2008 року в якій зазначив, що станом на 29.04.2013 рік відповідачем не виконуються взяті на себе зобов'язання та не дотримуються умови, передбачені п. 4.3.2 договору про іпотечний кредит № 955/1 від 04.03.2008 року в частині погашення кредиту та своєчасної сплати відсотків за користування кредитом, забезпеченням по якому виступає нерухоме майно згідно іпотечного договору б/н від 04.03.2008 року, а також зазначивши, що у випадку залишення без задоволення цієї вимоги, банк має намір стягнути заборгованість в примусовому порядку, тобто шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що підтверджується копією вимоги від 24.12.2013 року, наявною в матеріалах справи. (а.с. 23) Із матеріалів справи встановлено, що [PERSON] не виконує належним чином взяті на себе договірні зобов'язання за договором про іпотечний кредит № 955/1 від 04.03.2008 року, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку кредитодавець, скориставшись своїм правом вимагає достроково повернути кредит та сплатити нараховані відсотки, пеню та штраф, здійснивши дострокове погашення кредиту. Внаслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість розмір якої за період з 04.03.2008 року по 31.03.2014 рік складає 523 139 грн. 80 коп., з яких заборгованості за кредитом - 397 885 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 57 375 грн. 78 коп., пені в розмірі 42 999 грн. 46 коп., 3 відсотків річних за невиконання грошового зобов'язання - 9 185 грн. 64 коп., інфляційних збитків - 15 693 грн. 92 коп. Викладене підтверджується копією відповідного розрахунку заборгованості, наявною в матеріалах справи. (а.с. 5-9). Судом встановлено, що суб'єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем [PERSON] було проведено незалежну оцінку вартості об'єкта оцінки, відповідно до якої ринкова вартість об'єкта оцінки, що розташований за адресою: [ADDRESS] складає 270 660 грн., що підтверджується висновком про вартість майна та звітом про незалежну оцінку ринкової вартості квартири [ADDRESS], власником якої є [PERSON], наявними в матеріалах справи. (а.с. 60-95) Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень вищезазначених договорів, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про іпотеку». Так, відповідно до норм ст.ст. 11, 525, 627, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір, який є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Різновидом договору є кредитний договір, який обов'язково укладається в письмові формі (ст. 1054, 1055 ЦК України), а також іпотечний договір, який має бути нотаріально посвідченим (ст.ст. 3, 18 Закону України «Про іпотеку»). Нормою ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання. Згідно ст. 536 ЦК України, передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами, а розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до норми ст. 1050 ЦК України, в контексті положення ст. 1054 ч.2 ЦК України, якщо кредитним договором встановлений обов'язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась зі сплатою процентів. Згідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, різновидом якої є пеня, штраф (ст. 549 ЦК України). За змістом ст.ст. 546, 547, 573 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватись заставою, якою також може бути забезпечена вимога, яка може виникнути в майбутньому. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. При цьому відповідно до ст. 575 ЦК України різновидом застави є іпотека. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Нормою ст.ст. 3, 18 Закону України «Про іпотеку», ст. 574 в контексті ст. 575 ЦК України передбачено, що іпотека як форма застави виникає і на підставі договору. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення, що також передбачено і ст.ст. 577, 585 ЦК України. Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється в тому числі і на підставі рішення суду. Аналогічні положення містяться у нормах ст.ст. 589, 590 ЦК України. Умовами іпотечного договору від 04.03.2008 року, передбачено, що Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом, не забороненим законодавством, в тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса або рішення суду у встановленому чинним законодавство України та цим Договором порядку, в тому числі у відповідності до Застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в п. 6.6. цього Договору. Відповідно до змісту пункту 6.6. іпотечного договору застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя в порядку позасудового врегулювання здійснюється за цим договором Іпотекодержатель має право від свого імені здійснити продаж предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, та/або набути право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання Зобов'язань на підставі цього Договору або укладеного договору про задоволення вимог Іпотекодержателя в порядку, встановленому чинним законодавством. Іпотекодавець цим підтверджує, що він згоден з тим, що перехід Предмету іпотеки до Іпотекодержателя або третьої особи у випадку, передбаченому цим пунктом Договору, відбувається за його волевиявленням, яке міститься в цьому пункті, і такий перехід не потребує будь-яких додаткових узгоджень та обґрунтування. У цих випадках остаточна оцінка Предмета іпотеки визначається на підставі оцінки нерухомого майна, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид нерухомого майна, що підтверджується відповідним документом суб'єкта оціночної діяльності. Цим Договором Іпотекодавець доручає Іпотекодержателю укласти договір на проведення оцінки Предмета іпотеки з метою реалізації положень п. 6.6. цього Договору. Відповідно до змісту п. 6.1. іпотечного договору передбачено, що положення ч. 2 цього пункту не є перешкодою для реалізації права Іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 36 «Про позасудове врегулювання» Закону України «Про іпотеку» передбачено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Нормою ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу встановленою статтею 38 цього Закону, а також його початкова ціна для подальшої реалізації. Відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Суд при вирішення позовних вимог в частині заявленої позивачем початкової ціни предмету іпотеки, яка складає не менше 270 660 грн., виходив з того, що сторони укладаючи іпотечний договір від 04.03.2008 року погодили умови та визначили, що Іпотекодавець доручає Іпотекодержателю укласти договір на проведення оцінки предмета іпотеки з метою реалізації положень п. 6.6. цього Договору тільки в порядку позасудового врегулювання спору, однак як вбачається позивач для реалізації свого право звернувся за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку, а отже суд при вирішення питання щодо визначення розміру початкової ціни предмета іпотеки не приймає до уваги заявлену позивачем ринкову вартість об'єкта оцінки та вважає необхідний відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» відмовити позивачу в задоволенні цієї частини позовних вимог. Аналізуючи встановлені судом фактичні обставини в контексті викладених норм чинного законодавства, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення між сторонами у справі договору про іпотечний кредит № 955/1 від 04.03.2008 року, а також іпотечного договору квартири від 04.03.2008 року у відповідності до вимог чинного законодавства, а також встановлено факт невиконання відповідачем [PERSON], на відміну від кредитодавця (іпотекодержателя), своїх договірних зобов'язань за вказаними договорами, що зумовило виникнення у ПАТ «Державного ощадного банку України» права на звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартири [ADDRESS] Враховуючи встановлені судом та викладені вище фактичні обставини, норми чинного законодавства, суд приходить до висновку, що у відповідності до вимог ст. 591 ЦК України, ст.ст. 36, 38, 39, 41 Закону України «Про іпотеку» в яких зазначені способи реалізації предмета іпотеки, суд має право в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки зазначити у рішенні суду яким саме способом буде проведена реалізація предмету іпотеки, що в подальшому при виконанні рішення буде сприяти найбільш повному погашенню заборгованості відповідача за рахунок предмета іпотеки. Отже суд вважає за можливе задовольнити позовну вимогу ПАТ «Державний ощадний банк України» про звернення стягнення та встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом реалізації предмета іпотеки через публічні торги із встановленням початкової ціни на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат за позовом, суд на підставі ст.88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, суд вважає за необхідне судові витрати покласти на відповідача, в розмірі 4 004 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved