Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

08.02.2014 року комунальне підприємство Житомирської обласної ради «Обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» (далі Фонд) звернулося до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача 4258,43 грн. простроченої заборгованості за договором позики посилаючись на те, що 10 травня 2006 року між Фондом та відповідачем було укладено договір позики № 347, відповідно до якого позивач надав відповідачу пільгову безвідсоткову позику на строк 10 років на купівлю індивідуального житлового будинку в сумі 17800 грн. Відповідач допустив порушення умов договору, внаслідок чого станом на 04.02.2014 року прострочена заборгованість складає 4258, 43 грн., в тому числі заборгованість по тілу кредиту - 3668,00 грн., заборгованість по відсоткам за прострочення виконання - 438 грн. та неустойка - 152,43 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача понесені ним судові витрати. В судове засідання позивач та представник відповідача, які були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, не з'явилися. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, при цьому позовні вимоги він підтримав в повному обсязі. Відповідачем подано до суду заяву в якій він, визнавши позов повністю, просив поводити розгляд справи за його відсутності. Судом встановлено, що 10 травня 2006 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики № 347, відповідно до якого позивач надав відповідачу пільгову безвідсоткову позику на строк 10 років на купівлю індивідуального житлового будинку в сумі 17800 грн. При поданні позовної заяви позивачем сплачено 243,60 грн. судового збору, що підтверджується платіжним дорученням № 1021 від 04.02.2014 року. Відповідно до частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона, відповідно до положень частини 1 статті 624 ЦПК України, підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Статтею 625 цього ж Кодексу визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд бере до уваги розрахунки, надані позивачем, згідно яких станом на 04.02.2014 року прострочена заборгованість складає 4258, 43 грн., в тому числі заборгованість по тілу кредиту - 3668,00 грн., заборгованість по відсоткам за прострочення виконання - 438 грн. та неустойка - 152,43 грн. Відповідно до частини 4 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно статті 88 частини 1 ЦПК України суд стягує з відповідача понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб,

Outcome: approved