Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

09 квітня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з серпня 2012 року по [INFO] вона проживала в цивільному шлюбі з [PERSON]. За час спільного проживання ними за спільні кошти 09 жовтня 2012 року була придбана квартира [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу було оформлено на [PERSON], так як вона на той час ще не розірвала шлюб з першим чоловіком і тому свою частину на себе вона не оформила. Вони стали спільно проживати в квартирі, зробили в ній ремонт, поміняли вікна, проводку, шпалери. 29.10.2012 року вона офіційно розірвала шлюб з першим чоловіком.[INFO] [PERSON] помер. Вона здійснила його поховання та панихіду. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складалася, у тому числі із зазначеної вище квартири. Рішенням Новогродівського міського суду від 16 жовтня 2013 року було встановлено факт її спільного проживання з [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з серпня 2012 року по день його смерті. Вона звернулася до Новогродівської нотаріальної контори для оформлення спадщини, проте отримати свідоцтво на право на спадщину не змогла, оскільки до нотаріуса також звернувся брат чоловіка - відповідач [PERSON]. Вважала, що квартира належить їм з померлим чоловіком порівну, тому просила суд визнати за нею право у спільній сумісній власності подружжя на 1/2 частину квартири [ADDRESS], а також визнати за нею як спадкоємцем [PERSON] право на ? частини в порядку спадкування, а всього - 3/4 частини спірної квартири. Рішенням Новогродівського міського суду від 25 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 28 травня 2015 року, позов [PERSON] до [PERSON] про визнання обов'язкової частки в праві спільної сумісної власності задоволено частково. За [PERSON] визнано право на ? частину спільної сумісної власності квартири [ADDRESS]. В задоволенні іншої частини позову відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду та відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального права. Судом не враховано, що перебування [PERSON] в іншому шлюбі не надає їй права на визнання за нею права власності як дружини на придбане майно.А той факт, що вона надавала частину коштів для придбання квартири не доведено належними та допустимими доказами. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 18 листопада 2015 року ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 28 травня 2015 року скасовано в частині позовних вимог про визнання частки в праві спільної сумісної власності, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В решті ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 28 травня 2015 року залишено без змін. В судове засідання сторони не з'явилися, однак надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із доведеності [PERSON] факту придбання спірної квартири за спільні кошти під час проживання однією сім'єю із [PERSON], у зв'язку з чим є підстави для визнання за нею права на 1/2 частини у спільній сумісній власності подружжя. Разом з тим, такий висновок суперечить нормам матеріального та процесуального права. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 09 жовтня 2012 року, посвідченого державним нотаріусом Новогродівської нотаріальної контори, [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS]. Рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 29 жовтня 2012 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] Рішення набрало законної сили 08 листопада 2012 року. Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO]. Рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 16 жовтня 2013 року встановлено факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] з серпня 2012 року по [INFO]. Суд першої інстанції в порушення вимог ст.212-214 ЦПК України, не взяв до уваги те, що на час придбання спірної квартири позивач перебувала в іншому зареєстрованому шлюбі. Визнавши за [PERSON] право на ? частину у спільному сумісному майні подружжя, суд першої інстанції не врахував, що положення ст.74 СК України носять імперативний характер, тому навіть за наявності встановленого факту спільного проживання [PERSON] із [PERSON] виключається можливість визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, оскільки остання перебувала в іншому зареєстрованому шлюбі. За встановлених обставин рішення суду в частині визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину у спільному сумісному майні підлягає скасуванню з відмовою в задоволенні позову в цій частині. В іншій частині рішення суду не оскаржується.

Outcome: dismissed