Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

07.12.2015 року [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом. З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 11.01.2017 року, позивач просила наступне: - Встановити факт описки в державному акті на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 24.08.2008 р., у частині площі земельної ділянки, а саме визнати вірною загальну площу земельної ділянки - 0,0360 га, а не 0,0431 га. - Визнати частково недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки по [ADDRESS], між [PERSON] та [PERSON] від 05.12.2013 р., реєстраційний № 3910, посвідчений приватним нотаріусом Качан В.О., а саме: в п. 1.1. Договору вважати вірним розмір земельної ділянки 0,0360 га, а не 0,0431 га. - Визнати частково недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки по [ADDRESS], між [PERSON] та [PERSON] від 25.06.2016 р., реєстраційний № 1381, посвідчений приватним нотаріусом Качан В.О., а саме: в п. 1.1. Договору вважати вірним розмір земельної ділянки 0,0360 га, а не 0,0431 га. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що житловий будинок і господарські будівлі по [ADDRESS], знаходиться у спільній частковій власності 4-х співвласників: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Поділу (виділу) в натурі не проводилося. Земельна ділянка на якій розташований житловий будинок знаходиться у спільному користуванні всіх 4-х співвласників. Суміжним землекористувачем ([ADDRESS]), є відповідач [PERSON], яка в серпні місяці цього року звернулася до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, в якому відповідачами зазначила двох співвласників житлового будинку, - [PERSON] та [PERSON] Інших двох співвласників житлового будинку і користувачів земельної ділянки по [ADDRESS] до розгляду у справі не залучали. Під час розгляду зазначеної справи позивачу стало відомо про незаконний договір купівлі-продажу земельної ділянки від 25.12.2013 року суміжному землекористувачу (відповідачу по справі) [PERSON], площею 0,0431 га, для обслуговування придбаної частки житлового будинку за цією адресою. Державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER], який видано 14.08.2008 року Новоград-Волинською міською радою за розміром площі земельної ділянки має розбіжності з цивільно-правовою угодою (договором дарування) на 0,0071га. Відповідно до вищезазначеного державного акта на право власності на земельну ділянку, яким визначені межі, з лівої сторони будинку, межа земельної ділянки [PERSON] проходить під стінами помешкання позивача, тобто по земельній ділянці, що відноситься до житлового будинку по [ADDRESS]. До укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки відповідачем [PERSON], позивач вважала, що огорожа між земельними ділянками по [ADDRESS] є саме тією межею, що розділяє земельні ділянки. 25.12.2013 року [PERSON] (від імені якого за дорученням діяв [PERSON]) продав земельну ділянку [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, який був посвідчений приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу, Качан В.О. У цьому договорі земельна ділянка вже складає 0,0431 га. Таким чином, при оформленні договору купівлі продажу земельної ділянки в 2013 році приватний нотаріус Качан В.О. всупереч діючого законодавства не взяла до уваги правовстановлюючий документ на земельну ділянку площею 0,0360 га (договір-дарування), а лише посилається на державний акт, який є додатком до договору дарування. Крім того, нотаріус не витребувала в Новоград-Волинському управлінні Держземагенства витяг з Держреєстру. Тобто, в порушення законодавства України приватний нотаріус незаконно внесла в договір купівлі-продажу від 25 грудня 2013 року площу земельної ділянки 0,0431 га, що на 0,0071 га більше, ніж зазначено в договорі дарування. Під час розгляду даної справи відповідачем [PERSON] укладено договір купівлі-продажу належної їй земельної ділянки з [PERSON] від 25.06.2016 р., який позивач також просила визнати недійсним в частині розміру земельної ділянки з тих самих підстав. Позивач та її представник у судовому засіданні просили задовольнити вимоги, викладені в уточненій позовній заяві від 11.01.2017 року. Інші учасники в судове засідання повторно не прибули, що відповідно до ст. 169 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. Від представника відповідача [PERSON] (останнього власника спірної земельної ділянки) надійшла письмова заява про визнання позову в повному обсязі та розгляд справи без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно державного акту від 29.05.1999 р. земельна ділянка площею 0,0360 га по [ADDRESS], належала [PERSON], який 07.12.2006 р. уклав договір дарування 46/100 ідеальних частин житлового будинку та земельної ділянки площею 0,0360 га по [ADDRESS], з [PERSON] Договір посвідчено приватним нотаріусом Качан В.О. та зареєстровано в реєстрі за № 1271 (а.с.16,18) На підставі зазначеного договору було видано державний акт [NUMBER], де площа земельної ділянки зазначена як «0,0431 га», кадастровий номер - [NUMBER], яка розташована по [ADDRESS], належить [PERSON] (а.с. 10) Разом з тим, відповідно до висновку відділу земельних ресурсів у м. Новоград-Волинський № 338 від 07.07.2008 р. було погоджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів про посвідчення права власності на земельну ділянку площею - 0,0360 га по [ADDRESS], громадянину [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель. Така ж площа підтверджується технічною документацією на земельну ділянку На підставі вищевикладеного, вбачається помилка в державному акті, а саме площа спірної земельної ділянки під час виготовлення нового акту була зазначена помилково. Згідно відмітки у паспорті позивача [NUMBER] від 01.11.1997 р. вбачається, що вулиця «Свердлова» в м. Новоград-Волинський була перейменована на «Академіка Лисіна» Відповідно до договору купівлі продажу земельної ділянки від 25.12.2013 р., зареєстрованого в реєстрі за № 3910, посвідченого приватним нотаріусом Качан В.О., [PERSON] продав [PERSON] земельну ділянку площею 0,0431 га, кадастровий номер - [NUMBER], яка розташована по [ADDRESS]. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]» 25.06.2016 р. [PERSON] уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу земельної ділянки, розміром 0,431 га, яка розташована по [ADDRESS]. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абз. 2 п. 2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей 8, 124 Конституції України, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України, статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками; про визнання недійсними угод купівлі-продажу, дарування, застави, обміну, ренти земельних ділянок, договорів довічного утримання, за якими набувачеві передаються у власність земельні ділянки, укладених із порушенням встановленого законом порядку. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце у разі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішень чи угод. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Відповідно до ст. ст. 91, 96, 103 ЗК України, власники та землекористувачі суміжних земельних ділянок повинні жити за правилами добросусідства, тобто зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них, не порушувати законні права один одного. Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про землеустрій» N 858-IV від 22.05.2003р. заходи із землеустрою це передбачені документацією із землеустрою роботи щодо раціонального використання та охорони земель, формування та організації території об'єкта землеустрою з урахуванням їх цільового призначення, обмежень у використанні та обмежень (обтяжень) правами інших осіб (земельних сервітутів), збереження і підвищення родючості ґрунтів. Згідно ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» N 3613-VI від 07.07.2011р. відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України. Відповідно до ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У випадку відсутності спору факти встановлюються в порядку окремого провадження, спірні факти встановлюються в порядку позовного провадження (ч. 6 ст. 235 ЦПК України) Враховуючи, що спірні договори та державний акт оформлені відповідно до чинного законодавства, а спір існує лише про розмір земельної ділянки, суд вважає за можливе встановити факт описки в державному акті на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 24.08.2008 р., кадастровий номер [NUMBER], у частині площі земельної ділянки, а саме визнати вірною загальну площу земельної ділянки - 0,0360 га, а не 0,0431 га. Оскільки площа та конфігурація земельної ділянки відповідає наданій суду технічній документації, суд дійшов висновку, що в даному випадку відсутня необхідність визнання державного акту недійсним, оскільки таке рішення призвело би до надмірного втручання в право власності відповідачів, що пов'язано з процедурою повторного оформлення права власності. Задоволення такої позовної вимоги є належним способом захисту прав позивача, оскільки чинне законодавство не передбачає можливості внесення виправлень у раніше видані акти про право власності на землю. Помилкова інформація про площу земельної ділянки була включена до тексту оспорюваних договорів. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як встановлено судом, у правовстановлюючих документах невірно було вказана площа суміжної земельної ділянки, а саме замість площі 0,0360 га вказано 0,0431 га. Земельна ділянка по [ADDRESS] суміжна із земельною ділянкою по [ADDRESS]. При невірному визначені площі земельної ділянки її межа проходить по земельній ділянці позивача, що порушує її права. Зі змісту заяви представника відповідача [PERSON], який на теперішній час є власником земельної ділянки, по [ADDRESS], вбачається, що він не заперечує проти уточнення площі земельної ділянки та внесення відповідних змін до тексту правовстановлюючих документів. За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в частині оспорювання договорів, а саме: - визнати частково недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER], що розташована по [ADDRESS], від 25.12.2013 р., укладений між [PERSON] та [PERSON], а саме: в п. 1.1. Договору вважати недійсною площу земельної ділянки 0,0431 га; вважати, що предметом договору є та ж земельна ділянка площею 0,0360 га.; - визнати частково недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER], що розташована по [ADDRESS], від 25.06.2016 р., укладений між [PERSON] та [PERSON], а саме: в п. 1.1. Договору вважати недійсною площу земельної ділянки 0,0431 га; вважати, що предметом договору є та ж земельна ділянка площею 0,0360 га. Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідачів на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмір 243 грн. 55 коп. з кожного.

Outcome: approved