Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

07 червня 2016 року до суду звернулися [PERSON] та [PERSON] зпозовною заявою до Березоволуцької територіальної громади, [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю. У позовній заяві позивачі вказували, що з 25.05.2004 року вони фактично проживають у будинковолодінні за адресою: [ADDRESS]. У 2004 році за їх заявою було проведено газопостачання до вказаного житлового будинку та проводилася оплата комунальних платежів. У 2005 році на території зазначеного будинковолодіння вони побудували гараж розміром 4 х 3. У травні 2016 року їм стало відомо, що на вказане будинковолодіння претендує спадкоємець [PERSON], який на момент смерті сам проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] - [PERSON]. Посилаючись на те, що вони добросовісно заволоділи будинковолодінням, яке знаходиться за вищевказаною адресою, відкрито та безперервно володіли цим нерухомим майном протягом дванадцяти років, тому просили визнати за ними право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] пред`явивзустрічний позов до [PERSON] та [PERSON] про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння та виселення. В обґрунтування позову позивач зазначив, що після смерті його батька - [PERSON], який одиноко проживав у власному будинковолодінні за адресою: [ADDRESS], він подав заяву про прийняття спадщини та в листопаді 2004 року отримав у Гадяцькій державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на належний покійному батькові земельний пай. Після смерті [PERSON], за пропозицією сім`ї [PERSON], він погодився на продаж успадкованого ним домоволодіння, що знаходиться за вищевказаною адресою. 10 травня 2005 року ним було надано доручення [PERSON] на ведення цивільної справи в суді терміном на три роки та інші необхідні документи. Відповідач [PERSON], діючи на підставі його доручення, оформила на нього в судовому порядку право власності на спадкове господарство. Після цього вони мали вирішити питання про продаж вказаного нерухомого майна. Але протягом тривалого часу відповідачі вводили його в оману, а саме говорили про відсутність у них правовстановлюючих документів на його домоволодіння. Навесні 2016 року, він особисто вирішив знайти вказані документи. Звернувшись до Гадяцького районного суду, отримав копію рішення суду від 24.06.2005, яким за ним визнано право власності на спадкове будинковолодіння по [ADDRESS] 20.05.2016 дане рішення суду було зареєстроване ним у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Увівши його в оману, подружжя [PERSON] давно мало намір, користуючись його похилим віком та проживанням на значній відстані, незаконно заволодіти належним йому будинковолодінням. Для цього вони більше десяти років обманювали його, вказуючи на відсутність правовстановлюючих документів, а потім подали позов до суду про визнання за ними права власності, в якому умисно зазначили невірно його місце проживання - с. Березова Лука, при цьому знаючи, що він проживає у м. Рівне. Більше того, у первісному позові позивачі зазначили, що їм стало відомо про те, що він, як спадкоємець претендує на вказане майно, лише весною 2016 року, що спростовується копією виданого ним доручення від 10.05.2005, тому відповідачі достовірно знали, що не мають права на вказане майно, у зв'язку з чим, на думку позивача за зустрічним позовом, [PERSON] та [PERSON] не можуть бути добросовісними набувачами. Посилаючись на вищевикладене, у зустрічному позові [PERSON] просив повернути з незаконного користування [PERSON] та [PERSON] належне йому будинковолодіння, що знаходиться по [ADDRESS] та виселити їх з вказаного домоволодіння без надання іншого житлового приміщення. Ухвалою Гадяцького районного суду Полтавської області від 12.07.2016 зустрічний позов об'єднаний в одне провадження з первісним позовом. Ухвалою Гадяцького районного суду Полтавської області від 02.11.2016 прийнято відмову [PERSON] та [PERSON] від позову до Березоволуцької територіальної громади, [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник по довіреності [PERSON] у судовому засіданні зустрічну позовну заяву підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у позові та просили повернути з незаконного користування [PERSON] та [PERSON] належне позивачу будинковолодіння, що знаходиться по [ADDRESS], шляхом виселення відповідачів із нього, а також стягнути з відповідачів судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 1102,40 грн та інші понесені ними судові витрати, зокрема витрати, пов'язані з явкою до суду та за видачу в електронному вигляді копій технічних записів судових засідань, розмір яких, за їх підрахунками, становить 7 600 грн. Представник відповідачів за зустрічним позовом по довіреності [PERSON] у судовому засіданні зустрічний позов [PERSON] не визнав, суду пояснив, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] на даний час не проживають у спірному будинковолодінні, про що надав довідку виконавчого комітету Березоволуцької сільської ради, тому даний позов на думку представника відповідачів є безпідставним та задоволенню не підлягає, як не підлягають до задоволення і клопотання позивача щодо відшкодування йому витрат, пов'язаних з явкою до суду та за видачу в електронному вигляді копій технічних записів судових засідань. Представник третьої особи територіальної громади в особі Березоволуцької сільської ради у судове засідання не з'явився, направив на адресу суду заяву про можливість розгляду справи без представника сільської ради. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази у справі, приходить до висновку, що зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння та виселення підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] фактично проживали без реєстрації за адресою: [ADDRESS] з 25.05.2004, про що свідчить довідка виконавчого комітету Березоволуцької сільської ради Гадяцького району № 200 від 31.05.2016. Згідно розпорядження сільського голови № 02-06/2 «Про перейменування вулиць та провулків на території сільської ради» від 15.01.2016, вулицю [ADDRESS] З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] 10.05.2005 своєю довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Гадяцького районного нотаріального округу Солодовник Н.С., уповноважував [PERSON] вести від його імені справи у суді з усіма правами, які надано законом позивачу з правом підпису. Дана довіреність діяла до 10.05.2008. Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 24.06.2005, яке набрало законної сили 25.07.2005, за [PERSON] визнано право власності на спадкове майно після смерті [PERSON], який помер [INFO], що знаходиться [ADDRESS], у вигляді домоволодіння, яке складається з житлового будинку - А1, літньої кухні - Б, сараю - В, погребу - в, сараю-прибудови - в`, сараїв - Г, Д, Е, гаража - Ж, вбиральні - З, огорожі № 1-2, колодязя - № 3, розташованого на земельній ділянці площею 0,41 га фонду Березоволуцької сільської ради Гадяцького району. Зі змісту вищевказаного рішення суду вбачається, що з позовом про визнання права власності на спадщину зверталась [PERSON], як представник [PERSON], що прямо вказує на те, що їй було відомо про наявність законного власника спірного домоволодіння. Право власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями зареєстровано за [PERSON] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16.05.2016 за реєстраційним № 924062253204, про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Зі змісту довідки виконавчого комітету Березоволуцької сільської ради Гадяцького району Полтавської області № 258 від 17.10.2016 слідує, що за адресою: [ADDRESS] знаходиться домоволодіння (номер по господарського обліку - 01-0309-1), власником якого є [PERSON] Погосподарський номер відкрито 04.10.2016, згідно поданої заяви [PERSON] За даною адресою з 04.10.2016 зареєстрована дочка позивача - [PERSON]. Відповідно до довідки виконавчого комітету Березоволуцької сільської ради Гадяцького району Полтавської області № 466 від 22.05.2017, відповідачі [PERSON] та [PERSON] з 06 січня 2017 року фактично проживають за адресою: [ADDRESS] в домогосподарстві дочки [PERSON], але як пояснив позивач ключі від будинку йому не передано та в господарстві знаходяться речі відповідачів, а тому він позбавлений можливості користуватися своїм домогосподарством, в зв'язку з чим наполягав на розгляді його позовних вимог та їх задоволенні. У судовому засіданні представник відповідачів підтвердив, що ключі від будинку відповідачами позивачу не передано, у зв'язку з тим, що він до них не звертався по цьому питанню та у разі звернення вони їх повернуть. Згідно частин 1,3,6 статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.97 року №475/97-ВР, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Судом встановлено, що [PERSON], як власник домоволодіння за адресою: [ADDRESS], не зважаючи на те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] з січня 2017 року не проживають у спірному будинку, позбавлений можливості користуватись своїм нерухомим майном, оскільки у нього відсутні ключі від будинку. Позивач [PERSON], як власник нерухомого майна, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, що передбачено ст. 391 Цивільного кодексу України. Предметом такого позову становитиме вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном у тому числі шляхом виселення громадян з неправомірно займаних жилих приміщень власника. Відповідно до ч.1 статті 109 Житлового кодексу України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 20.02.2017, яке набрало законної сили 03.04.2017, [PERSON] та [PERSON] відмовлено у задоволенні позову до Березоволуцької територіальної громади Гадяцького району, [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно, зокрема будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] та договору купівлі-продажу вказаного будинку дійсним. Оскільки, як було встановлено судом, між сторонами не досягнуто згоди щодо вирішення спору у добровільному порядку, жодних правочинів щодо спірного майна не укладено, відповідачі за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] своїми діями чинять позивачу перешкоди у користуванні власністю, тому суд вважає, що зустрічний позов [PERSON] про виселення відповідачів підлягає до задоволення. При подачі [PERSON] зустрічного позову, ним відповідно до Закону України «Про судовий збір» у редакції, що діяла на момент подачі вказаного зустрічного позову, сплачено судовий збір в загальній сумі 1102,4 грн, що підтверджується квитанціями про сплату від 30.06.2016 № 404 (551,20 грн) та № 403 ( 551,20 грн), виданими ТВБВ № 10017/01 філії - Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк», як за дві позовні вимоги немайнового характеру, а саме: про повернення з незаконного користування [PERSON] та [PERSON] будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] та про виселення відповідачів з вказаного домоволодіння без надання іншого житлового приміщення. У позовній заяві позивачем була заявлена вимога щодо повернення з незаконного користування [PERSON] та [PERSON] належного йому будинковолодіння, яке знаходиться по [ADDRESS], шляхом виселення відповідачів. У ході розгляду справи інших позовних вимог позивачем заявлено не було, тому сума судового збору повинна складати за одну пред'явлену позовну вимогу у розмірі 551,20 грн. Позивачем при подачі зустрічної позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 1102,40 грн. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається у разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Відповідно до Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного або місцевого бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року № 787 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 вересня 2013 року за № 1650/24182, суд вирішує питання про повернення надміру сплаченого судового збору. За таких обставин сплачений позивачем судовий збір в розмірі 551,20 грн, згідно квитанції № 404 від 30 червня 2016 року, виданої ТВБВ № 10017/01 філії - Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» підлягає поверненню позивачу. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачів [PERSON] та [PERSON] підлягають до стягнення на користь позивача судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 551 грн 21 коп., тобто по 275 грн 60 коп. з кожного. Згідно ст.79 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, віднесено витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 85 ЦПК витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Відповідно до паспортних даних, позивач [PERSON] та його представник [PERSON], яка діє за дорученням, зареєстровані у м. Рівне. Згідно наданих позивачем проїзних документів, витрати, понесені позивачем та його представником для проїзду з м. Рівне до м. Гадяч Полтавської області, для участі у судових засіданнях по даній справі, складають 5903 грн 60 коп., які підлягають до стягнення з відповідачів на користь [PERSON] Витрати за видачу в електронному вигляді копій технічних записів судових засідань, не входять до складу витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, передбачених ст. 79 ЦПК України, тому не підлягають стягненню з відповідачів.

Outcome: approved