Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-13 00:00:00

09.03.2017 року [PERSON] звернулась до Дружківського міського суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності приватним житлом, свої позовні вимоги обґрунтували тим, що їй на праві власності належить будинок за адресою: [ADDRESS]. В даному будинку крім неї також зареєстрована [PERSON] Відповідачка у будинку не мешкакомунальні послуги не сплачує, господарством не займається. В будинку немає її речей, але добровільно знятись з реєстрації відповідачка не бажає. Просить захистити її право на власність та зняти з реєстрації відповідачку [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та пояснила, що [PERSON] є її знайомою, яка зареєстрована в будинку, що належить їй на праві власності з 18.11.2014 року та ніколи в ньому не проживала. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи її було повідомлено належним чином, про що в справі є розписки, заяву з клопотанням про відкладення розгляду справи не надала, поважність причин неявки до суду не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.. 224 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Будинок, який розташовано за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], що підтверджується договором дарування житлового будинку від 19 листопада 1992 року, посвідченим старшим державним нотаріусом Дружківської державної нотаріальної контори Гурінович Л.І. номер в реєстрі 1-2525 та зареєстрований 07.12.1992 року Дружківським БТІ в книзі №16 за номером 5229 (а.с.11-12) . Згідно зі ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до положень ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і при домової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] зареєстрована у спірному будинку за адресою: [ADDRESS] з 18 листопада 2014 року, що підтверджується копією домової книги та інформацією наданою виконавчим комітетом Дружківської міської ради (а.с.14-18,27). Відповідно до частини 3 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє членів сім'ї права користування займаним приміщенням. Як пояснила позивач [PERSON] відповідачка є її знайомою, вона зареєстрована у будинку, який на праві власності належить їй, але відповідач ніколи не мешкала у вищезазначеному будинку. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили той факт, що відповідач більше року не мешкає в будинку [ADDRESS] та взагалі ніколи в ньому не мешкала. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Звертаючись до суду з позовом 09.03.2017 року [PERSON] просила визнати відповідачку [PERSON], такою, що втратила право користування житлом, посилаючись на те, що [PERSON] не проживає у спірному будинку з 18 листопада 2014 року, тобто понад два роки. Виходячи із змісту частин 1 ст. 182, частини 3 ст. 640 ЦК України право власності на спірний будинок у позивача [PERSON] виникло з моменту державної реєстрації з 07.12.1992 року. Тобто на час звернення власника будинку до суду (09.03.2017 року) з позовом про визнання [PERSON], такою, що втратила право користування жилим приміщенням в спірному будинку, минуло понад 2 роки. З зазначеного в позові моменту [PERSON] в спірному житловому приміщенні відсутня понад 2 роки, а тому є усі правові підстави для визнання її, такою, що на час звернення позивача до суду втратила право користування жилим приміщенням на підставі частини 2 ст. 405 ЦК України. Оскільки відповідачка не мешкає у будинку № 9 по вул. Львівський у м.Дружківка, не сплачує комунальних платежів, не веде ніяких господарських робіт, не має права власності на частину вказаного будинку позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved