Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

08 червня 2017 року заявниця звернулася до суду з вказаною позовною заявою, в якій просила встановити факт належності їй, [PERSON], право встановлювального документу свідоцтва про народження серії У11-НО №278164, виданого 27 лютого 1987 року. В якості обґрунтування своїх вимог вказала, що 06 травня 2017 року помер її батько, після його смерті вікрилась спадщина, за життя батько 18 вересня 2014 року у державного нотаріуса склав заповіт, в якому зробив розпорядження про те, що все своє майно на день своєї смерті заповідає їй та її сестрі. Після смерті батька вона звернулась до нотаріуса з заповітом та з заявою про прийняття спадщини, але при перевірці документів нотаріусом було виявлено, що в її свідоцтві про народження та в паспорті, в свідоцтві про шлюб, а також в самому заповіті є відмінності, а саме: в свідоцтві про народження датою її народження значиться 25 грудня 1951 року, а в паспорті, свідоцтві про шлюб, атестаті про середню освіту, в трудовій книжці 15 грудня 1951 рік. Посилається на те, що у звязку з цим нотаріус не може видати їй свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом, так як у право встановлювальних документах допущена помилка, та їй рекомендовано звернутися з заявою про встановлення факту належності право встановлювальних документів, оскільки дата народження в документах не збігається з датою народження у свідоцтві про народження. Крім цього, зазначає, що зверталася до органу реєстрації актів цивільного стану з питання щодо розбіжностей дати народження у документах, але їй було повідомлено, що внести зміни до її актового запису неможливо. У судовому засіданні заявниця [PERSON] заявлені вимоги підтримала, надала суду пояснення аналогічні викладеним у заяві, просила суд задовольнити її вимоги у повному обсязі у спосіб встановлення факту належності їй право встановлювального документу: свідоцтва про народження. 22 червня 2017 року заінтересована особа Добропільський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецькій області, надала через канцелярію суду заяву про розгляд справи без її участі. Дослідивши\~матеріали справи, оцінивши, відповідно до ст.ст. 212, 213 ЦПК України докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає заяву такою, що\~не підлягає задоволенню\~з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 грудня 1951 року народилася [PERSON], про що відділом РАЦСУ м. Добропілля Донецької області 20.01.1952 року в книзі реєстрації актів про народження зроблений запис № 17 та видано свідоцтво про народження серії VІІ- НО №278164. При цьому з долучених до матеріалів справи копій атестату про середню освіту серії Г № 358391 заявниці, свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (прізвище після реєстрації шлюбу «Яремко») [PERSON] серії І-АН №314899 та копії домової книги для прописки громадян, які проживають в [INFO], що датою народження [PERSON] зазначено 15 грудня 1951 року. Таким чином, дата народження заявниці, вказана у її свідоцтві про народження, не збігається з датою її народження, зазначеною у вищенаведених документах. Однак, при вирішенні справи суд бере до уваги наступні положення чинного цивільного процесуального законодавства. Так, відповідно до п. 6 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з імя, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи , зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. При цьому частиною третьою зазначеної статті передбачено, що справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в обєднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають. З огляду на вищенаведене,

Outcome: dismissed