Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-21 00:00:00

08.09.2021 року позивач звернулася до суду із позовною заявою до відповідачів та просить стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди за рахунок Державного бюджету України 15000 грн. 00 коп. шляхом безспірного спимання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку України. В обґрунтування позову зазначила, що підставою для звернення до суду стала постанова державного виконавця від 09.02.2021 за ВП №61390925, видана за виконавчим документом, судовий наказ №751/7782/15-ц від 08.09.2015 року, виданий Новозаводським районним судом м. Чернігова. За період з 01 лютого по 28 лютого 2021 року у [PERSON] було відраховано кошти в сумі 966 грн. 00 коп. У відповіді на адвокатський запит від 23.06.2021 року Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) повідомив, що 18.02.2021 надійшов відзив від ТОВ фірми «Тех Нова» про відсутність заборгованості по судовому наказу № 751/7782/15-ц від 08.09.2015 року, виданого Новозаводським районним судом м. Чернігова. 27.09.2021 року представник Державної казначейської служби України подав письмовий відзив на позовну заяву в якому просить відмоти [PERSON] у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування свої заперечень зазначив, що Казначейство діє відповідно до повноважень та компетенції, визначених, зокрема. Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215. Казначейство виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов`язаннями і є окремим учасником цивільних відносин відповідно до частини 1 статті 2 Цивільного кодексу України. Постановами Касаційного цивільного суду: від 29.08.2018 у справі № 686/16161/16-ц; від 04.07.2018 у справі № 641/2328/17; від 22.03.2018 у справі № 638/13100/14-ц; від 23.1.2019 у справі № 308/1990/16-ц висловлено правову позицію про неможливість відшкодування шкоди у разі відсутності судового рішення про визнання протиправними рішень, дій або бездіяльності державного органу чи конкретної посадової (службової) особи державного органу (заподіювана шкоди). Проте, позивач просить стягнути на підставі статті 56 Конституції України та статей 1174 ЦК України моральну шкоду, нібито заподіяну незаконними діями відповідача (зокрема, Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми). 06.10.2021 року представник позивача подала письмову відповідь на відзив в якій просила задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на те, що вимога державним виконавцем була направлена в той час, коли у сума боргу була повністю погашена. Даний факт відрахування коштів з заробітної плати позивача, навіть незважаючи на відповідь стягувана про відсутність заборгованості та не повернення коштів в подальшому, завдав позивачу моральної шкоди проявилися в душевних хвилюваннях та емоційному стресі, адже для позивача сума в розмірі 966 гри. є не маленькою, оскільки позивач отримує мінімальну заробітну плату. Хочу зазначити, що в тексті свого відзиву, відповідач не заперечує факту стягнення коштів за виконавчим провадженням, в тому числі з надлишковим розміром, які в подальшому були повернуті позивачу. Проте факт вчинення на думку сторони позивача незаконних дій відповідача полягає саме в незаконних безвідповідальних діях, які призвели до стягнення коштів, які в подальшому довелося повертати, в тому числі за допомогою звернення за професійною правничою допомогою. Пояснення, які Відповідачем надаються у відзиві на позовну заяву виглядають як намагання виправдати свої безвідповідальні дії, які призвели до незручностей, хвилювання та розчарування позивача, який змушений був витратити свій вільний час для вирішення даної проблеми. Позивач та її представник позов підтримали та просили задовольнити. Представник Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) заперечувала проти позову та пояснила, що виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого документа, при цьому на момент відкриття виконавчого провадження в матеріалах були відсутні документи, що підтверджували оплату боргу. Представник Державної казначейської служби України позов не визнала та заперечувала з підстав викладених у відзиві. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав. Казначейство діє відповідно до повноважень та компетенції, визначених, зокрема. Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215. Відповідно до пункту 2 Положення, Казначейство у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства фінансів України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України і Міністра фінансів України. Згідно з Положенням, Казначейство забезпечує казначейське обслуговування державного та місцевих бюджетів на основі ведення єдиного казначейського рахунка та управління наявними фінансовими ресурсами, що ним обліковуються. Казначейство є юридичною особою, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням та не несе відповідальності за дії органів державної влади. Крім того, Казначейство не є учасником даних правовідносин. Казначейство виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов`язаннями і є окремим учасником цивільних відносин відповідно до частини 1 статті 2 Цивільного кодексу України. Постановами Касаційного цивільного суду: від 29.08.2018 у справі № 686/16161/16-ц; від 04.07.2018 у справі № 641/2328/17; від 22.03.2018 у справі № 638/13100/14-ц; від 23.1.2019 у справі № 308/1990/16-ц тощо висловлено правову позицію про неможливість відшкодування шкоди у разі відсутності судового рішення про визнання протиправними рішень, дій або бездіяльності державного органу чи конкретної посадової (службової) особи державного органу (заподіювана шкоди). Верховним Судом, зокрема, у вищевказаних постановах, наголошується на тому, що відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої виключно незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Проте, позивач просить стягнути на підставі статті 56 Конституції України та статей 1174 ЦК України моральну шкоду, нібито заподіяну незаконними діями відповідача (зокрема, Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми). Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювана шкоди. Відсутність у діях особи умислу або необережності звільняє її від відповідальності, крім випадків, коли за нормами Цивільного кодексу України відповідальність настає незалежно від вини. Слід зазначити, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього органу чи його посадових чи службових осіб. При цьому, факт неправомірності (незаконності) прийняття рішення, вчинення дії чи бездіяльності органу влади, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку, тобто повинен підтверджуватись відповідним рішенням, ухвалою, постановою, вироком суду, яке має значення для справи про відшкодування шкоди. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили. Проте, в матеріалах справи відсутнє рішенням суд щодо визнання незаконними дій або бездіяльності Казначейства та вищевказаного органу виконавчої служби. Водночас, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. З Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні, з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань. Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Позивачка в обґрунтування моральної шкоди не надала жодного доказу на підтвердження факту душевних страждань, а такий спосіб захисту цивільних прав, як компенсація моральної (немайнової) шкоди, не повинен стати засобом безпідставного збагачення. [PERSON] не довела причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів та душевними стражданнями, руйнування життєвих планів, почуття розпачу, на які посилається позивачка, так як останньою не надано жодних доказів того, що зазначені страждання виникли внаслідок дій відповідачів. Також, позивачка не навела жодних доказів в обґрунтування моральної шкоди та не надала її розрахунку, не зрозуміло, з яких саме міркувань виходила позивачка визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 15000 грн. 00 коп. Адже, визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, позивач повинен наводити відповідні мотиви. При цьому розмір відшкодування суд визначає залежно від характеру та обсягів страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Враховуючи вище викладене, відсутні правові підстави для відшкодування з Державного бюджету України моральної шкоди у зв`язку із необґрунтованістю вимог позивача.

Outcome: dismissed