Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

08 лютого 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № НМXRRХ13680006 від 12.09.2007 року [PERSON] 12.09.2007 року отримав кредит у розмірі 11\~996, 76 грн. на термін 24 місяці з 12.09.2007 р. по 12.09.2009 р зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, комісії в сумі 143,96 грн., єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1999,46 грн. (погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати з 15 по 20 число кожного місяця, клієнт має вносити щомісячний платіж 709,62 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії та інших витрат згідно Умов). Вказує, що ПАТ КБ «Приват Банк» свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит, однак в порушення умов кредитного договору а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, позичальник свої зобовязання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому порядку та строки. А тому утворилася заборгованість, у звязку із чим позивач звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з відповідача в сумі 15\~452, 65 грн. (з яких 11\~996,76 заборгованість за кредитом, 2022, 70 грн. заборгованість за відсотками, 1151,68 грн. заборгованість за комісією та 281, 51 грн. пені) за період з 12.09.2007 р. по 26.05.2008 р., а судовим наказом Хмельницького міськрайонного суду від 20 червня 2008 року було стягнуто з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «Приват банк» (правонаступник ПАТ КБ «ПриватБанк») заборгованість в сумі 15\~452, 65 грн., судові витрати в сумі 77, 26 грн. та ІТЗ в сумі 15 грн. Таким чином, зважаючи на те, що сума в розмірі 15\~452, 65 грн. була задоволена судом раніше, банк просить стягнути з [PERSON] залишок заборгованості за кредитним договором у розмірі 105\~632, 84 грн. за період з 26.05.2008 р. по 25.11.2016 р., яка складається із 98\~193, 24 грн. - заборгованості за процентами за користування кредитом, 1439, 60 грн. заборгованості по комісії та 6000 грн. пені. 22.11.2017 року позивач в судовому засіданні зменшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача заборгованість по відсоткам за договором № НМХRRX 13680006 від 12.09.2007 р. нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 25.11.2011 р. по 25.11.2016 р. у розмірі 56 790,04 грн. та судові витрати, мотивуючи свої вимоги тим, що при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, він сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 8,5 % на місяць розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості. Основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування, і ця умова є істотним фактором при наданні кредитних коштів, враховуючи що важливою ознакою кредитної операції є те, що вона надається за рахунок залучених грошових коштів. Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, однак позичальник в порушення вимог ст.ст. 525, 530, 629, 1054 ЦК України взяті на себе зобов'язання за договором належним чином до сьогодні не виконав, у звязку з чим, розмір простроченої заборгованості [PERSON] по кредиту перед ПАТ КБ ПРИВАТБАНК відповідно до детального розрахунку станом на 25.11.2016 р. складає 11113,51 грн. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під чає дії договору і як вбачається з розрахунку заборгованості, порушення умов договору по поверненню кредитних коштів, сплати відсотків зі сторони [PERSON], мало місце ще до настання дати сплати останніх щомісячних платежів. Отримані Позичальником кредитні кошти до теперішнього часу Банку не повернуті, тим самим, враховуючи, що Кредитний договір не є розірваним, чи припиненим згідно до правових підстав визначених ст.ст 599,651,654 ЦК України, відповідно до п.4.8 Кредитного договору відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами, оскільки розрахунок заборгованості здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно з п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам сторони дійшли згоди, що терміни позовної давності по вимогам щодо стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів встановлюються сторонами тривалістю 5 років. Виходячи з вищенаведеного, ПАТ КБ ПРИВАТБАНК вважає за необхідне захистити свої права в судовому порядку та стягнути з боржника на користь Банку суму заборгованості по нарахованим на прострочену заборгованість відсоткам за період відповідний збільшеному терміну позовної давності встановленого п. 5.5 Умов, з 25.11.2011 р. по 25.11.2016 р. Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з наведених підстав. Представник відповідача заперечив щодо задоволення позову в частині того, що позивачем неправомірно нараховані відсотки, а саме позивач почав застосовувати дану процентну ставку з листопада 2007 року (згідно розрахунку), проте до цього часу, останній не повідомив позичальника про зміну процентної ставки, як того вимагає ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, яка діяла на момент зміни процентної ставки. Відповідно до ч. 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Отже, недотримання позивачем вимог ЗУ «Про захист прав споживачів» в частині неповідомлення відповідача про зміну процентної ставки, тягне за собою недійсність такої ставки. Зазначає, що за таких обставини, при розрахунку заборгованості відповідача має користуватись відсотковою ставкою в розмірі 1% на місяць, яка передбачена в Заяві позичальника. Враховуючи загальний строк позовної даності, вважає за правомірне нарахування процентів за користування кредитом в розмірі 4318,83 гривень, виходячи з наступного розрахунку: 11996,76 грн. (сума боргу) х 1%(процентна ставка в місяць) х 36 місяців = 4318,83 грн. Також просить застосувати позовну давність. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № НМXRRХ13680006 від 12.09.2007 року [PERSON] 12.09.2007 року отримав кредит у розмірі 11\~996, 76 грн. на термін 24 місяці з 12.09.2007 р. по 12.09.2009 р зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, комісії в сумі 143,96 грн., єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1999,46 грн. (погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати з 15 по 20 число кожного місяця, клієнт має вносити щомісячний платіж 709,62 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії та інших витрат згідно Умов). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Отже, при укладанні договору сторони керувались положенням ч. 1 ст.634 ЦК України, який визначає, що договір приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до Договору № НМXRRХ13680006 від 12.09.2007 р. банк перераховує кошти в сумі 9997,3 грн. на рахунок №26009052401798 з призначенням платежу - перерахування коштів згідно рахунку-фактури ЯР-000145 від 12.09.2007 року, суму 1999,46 грн. перераховує на рахунок № 61117959903860 - призначення платежу - Сплата єдиноразової фінансової винагороди за надання фінансового інструменту згідно договору, що вбачається із виписки по рахунку № 22031057094990 та меморіальних ордерів. Для виконання зобов'язань банк відкриває клієнту рахунок № 29092058569057 для внесення коштів на погашення зобов'язань згідно договору. Згідно п. 4.2. Умов при порушені умов договору із погашення кредиту клієнт сплачує відсотки за користування кредитом в подвійному розмірі від розміру зазначеному у тарифах та заяві в розмірі 8,5% в місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «Приват Банк» свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит, однак в порушення умов кредитного договору а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, позичальник свої зобовязання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому порядку та строки. А тому утворилася заборгованість, у звязку із чим позивач звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з відповідача в сумі 15\~452, 65 грн. (з яких 11\~996,76 заборгованість за кредитом, 2022, 70 грн. заборгованість за відсотками, 1151,68 грн. заборгованість за комісією та 281, 51 грн. пені) за період з 12.09.2007 р. по 26.05.2008 р., а судовим наказом Хмельницького міськрайонного суду від 20 червня 2008 року було стягнуто з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «Приват банк» (правонаступник ПАТ КБ «ПриватБанк») заборгованість в сумі 15\~452, 65 грн., судові витрати в сумі 77, 26 грн. та ІТЗ в сумі 15 грн. Відповідно до ст. 627, 638 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. За Умовами і правилами надання банківських послуг, мінімальний обов'язковий платіж - розмір боргових зобов'язань позичальника, які щомісячно підлягають сплаті в межах строку дії картки. Прострочений кредит - кредитні кошти, які були надані держателю платіжної картки і не були повернуті банку в термін, передбачений договором. При порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, він сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 8,5 % на місяць розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості. (п.4.2), що сторони погодили в договорі. Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, однак позичальник в порушення вимог ст.ст. 525, 530, 629, 1054 ЦК України взяті на себе зобов'язання за договором належним чином не виконав, у звязку з чим, розмір простроченої заборгованості [PERSON] по кредиту перед ПАТ КБ ПРИВАТБАНК відповідно до розрахунку станом на 25.11.2016 р. складає 11\~113, 51 грн. Згідно зі ст. ст.526,\~527,\~530 ЦК України\~зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно до\~статті 629 Цивільного кодексу України\~договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно із статтею 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Відповідно до вимог\~статті 527 Цивільного кодексу України\~боржник зобовязаний виконати свій обовязок за договором та погасити заборгованість перед кредитором. Відповідно до п. 2 ч.1\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов'язання. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, при цьому розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором. Згідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором. Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 р. у справі за № 6-1206цс15. В пунктах 3.2.2, 3.2.3, 3.2.9 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, до яких приєднався відповідач підписуючи Договір (заяву), визначено обовязок позичальника здійснювати погашення кредиту у порядку та строки відповідно до заяви, сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до Заяви та п.п.4.1, 4.2 даних Умов та Тарифів. Повністю повернути кредит до дати, зазначеної в Заяві. При непогашенні кредиту в строки, зазначені в Заяві, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту нарахування відсотків здійснюється відповідно до п. 4.2 Умов з дати виникнення простроченої заборгованості. Отже, датою 12.09.2009 р. в Договорі (заяві) саме визначено кінцеву дату виконання позичальником дій щодо повернення кредиту за умов відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання [PERSON] своїх грошових зобовязань за договором та припинення зобовязань в цілому. Відповідно до п.п. 4.1, 4.7 Умов, за користування кредитом у період з дати укладення договору до дати погашення кредиту позичальник щомісяця в період сплати сплачує відсотки у розмірі, зазначеному у Заяві. При непогашенні кредиту в строки, установлені у Заяві й п.3.2.2 Умов, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту нарахування відсотків здійснюється згідно п. 4.2 Умов з дати виникнення простроченої заборгованості. Отримані відповідачем кредитні кошти до теперішнього часу банку не повернуті, тим самим, враховуючи що Договір не є розірваним, чи припиненим відповідно до правових підстав визначених ст. ст. 599. 651. 654 ЦК України, відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту як плату за весь час Фактичного користування кредитними коштами, оскільки розрахунок заборгованості здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. Отже, з моменту ухвалення судового рішення банк здійснював нарахування процентів, тобто з 26.05.2008 р. по 25.11.2016 р., оскільки боржник безвідсотково користується наданим кредитом, кредит не погашений. Проте, позивач просить стягнути заборгованість по нарахованим на прострочену заборгованість відсоткам за період відповідний збільшеному терміну позовної давності встановленого п. 5.5 Умов, з 25.11.2011 р. по 25.11.2016 р. у розмірі 56 790,04 грн. Однак суд не погоджується з твердженням позивача про стягнення заборгованість по нарахованим на прострочену заборгованість відсоткам за період відповідний збільшеному терміну позовної давності встановленого п. 5.5 Умов, з 25.11.2011 р. по 25.11.2016 р., внаслідок наступного. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в пять років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Крім того, у заяві позичальника від 12.09.2007 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. Саме до цього зводиться правовий висновок, що викладений в постанові Верховного суду України від 11 березня 2015 року у справі №6-16цс15. А тому, враховуючи, що відповідач все ж таки допустив неналежне виконання зобовязань, отримані відповідачем кредитні кошти до теперішнього часу банку не повернуті, з відповідача слід стягнути заборгованість по нарахованим на прострочену заборгованість відсоткам в межах трирічного строку позовної давності за період з 25.11.2013 р. по 25.11.2016 р. у розмірі 34 168 грн. Так, строк прострочення за тілом кредиту за період 25.11.2013 р. по 25.11.2016 р. становить 1098 днів, розмір простроченої заборгованості складає 11 113,51 грн., розмір % ставки в день дорівнює 0,28 %, а отже, сума заборгованості по відсоткам згідно розрахунку складає: 11 113,51 грн.*0,28 %*1098 днів прострочення/100= 34 168 грн. Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що примусовому стягненню з відповідача підлягає стягненню заборгованість по відсоткам за договором від 12.09.2007 року, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 25.11.2013 р. по 25.11.2016 р. у розмірі 34 168 грн. Судовий збір розподіляється згідно ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial