Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

09 березня 2021 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся АТ «Кредобанк» із позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що 13 листопада 2019 року між АТ «Кредобанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №CL-23741, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 124970,66 гривень, зобов`язавшись повернути кредит до 12 листопада 2024 року в порядку та на умовах договору, сплативши 35% річних за користування кредитом. При укладенні кредитного договору позичальником в Анкеті-заяві на отримання кредиту зазначено про перебування [PERSON] у шлюбно-сімейних відносинах з [PERSON] , а тому позивач вважає останню солідарним боржником у спірних правовідносинах. Посилаючись на те, що позичальник не виконував належним чином взяті на себе договірні зобов`язання із повернення кредиту, в позасудовому порядку добровільно борг в порядку дострокового повернення кредиту не здійснив, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором станом на 29 жовтня 2020 року в загальному розмірі 157519,93 гривень, з яких: 124970,66 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 32235,91 гривень - заборгованість за процентами за користування кредитом, 313,36 гривень - пеня, позивач просив стягнути солідарно вказану заборгованість з відповідачів, а також покласти на відповідачів судові витрати, в тому числі витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2021 року позов залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позову. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2021 року у зв язву із повним та своєчасним усуненням позивачем недоліків позовної заяви останню прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2021 року задоволено заяву ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» та залучено останнє до участі у справі в якості правонаступника позивача АТ «Кредобанк». В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, наполягав на задоволенні позову з викладених у ньому підстав, проти заочного розгляду справи не заперечував. В останні два судові засідання відповідачі не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним, про причини своєї неявки суд не повідомили, відзиви не подали. Відповідач [PERSON] в ході розгляду справи факт отримання ним кредиту та наявності в нього кредитної заборгованості не заперечував. За таких обставин суд вважає за можливе на підставі ст.ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України провести судове засівання та здійснити розгляд даної цивільної справи в заочному порядку відповідно до Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України. Вислухавши представника позивача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 13 листопада 2019 року між АТ «Кредобанк», як кредитодавцем, та відповідачем [PERSON] , як позичальником, було укладено кредитний договір №CL-237411, з умовами якого позичальник отримав кредит в розмірі 124970,66 гривень, зобов`язавшись його повернути до 12 листопада 2024 року щомісячними платежами, сплативши 35% різних за користування кредитом. Умовами кредитного договору також передбачено обов`язок позичальника сплатити кредитодавцю пеню за несвоєчасне виконання (прострочення) грошових зобов`язань за договором в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, за кожен день прострочення кожного невиконаного грошового зобов`язання, але не більше 15% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання. Крім того кредитним договором перебачено і право кредитодавця вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів у випадку прострочення сплати щомісячного платежу (процентів, тіла кредиту) щонайменше на один календарний місяць. Такому праву кредитодавця кореспондує відповідний обов`язок позичальника. Викладені обставини підтверджуються копією означеного кредитного договору, копією меморіального ордеру. Із матеріалів справи також встановлено, що позичальник, на відміну кредитодавця, не виконував належним чином взяті на себе договірні зобов`язання, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед АТ «Кредобанк», яку останній, скориставшись передбаченим договором правом, своєю письмовою досудовою вимогою від 12 листопада 2020 року просив позичальника погасити, здійснивши дострокове повернення кредиту. Зазначена письмова досудова вимога відповідачем [PERSON] не виконана, а розмір заборгованості за кредитом станом на 29 жовтня 2020 року становить в загальному розмірі 157519,93 гривень, з яких: 124970,66 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 32235,91 гривень - заборгованість за процентами за користування кредитом, 313,36 гривень - пеня. Викладені обставини підтверджується копією меморіального ордеру, розрахунком заборгованості, довідкою про рух коштів на рахунку позичальника. 25 червня 2021 року між АТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» укладено договір факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами №250621/1, за умовами якого з урахуванням додатку до договору ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» набуло належних АТ «Кредобанк» прав вимоги в тому числі за кредитним договором №CL-237411 від 11 листопада 2019 року. Про заміну кредитора у зобов`язанні вказаним кредитним договором було письмово повідомлено позичальника [PERSON] . Наведені обставини підтверджуються копією договору факторингу з додатками, копією платіжного доручення, копією повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні з поштовою документацією. Правовідносини, які виникли між сторонами у справі, окрім положень зазначених вище договорів, врегульовані нормами ЦК України. Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмові формі (ст.ст.1054, 1055 ЦК України). Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Відповідно до норми ст.1050 ЦК України, в контексті положення ст.1054 ч.2 ЦК України, якщо кредитним договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась зі сплатою процентів. При цьому за змістом ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, різновидами якої є штраф та пеня (ст.549 ЦК України). Положеннями ст.549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Нормою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом положень ст.ст.512-514, 516 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсягах і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Нормами ст.ст.1077-1079, 1082 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Згідно ст.16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача за кредитним договором №CL-237411 від 13 листопада 2019 року з урахуванням на договір факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами №250621/1 від 25 червня 2021 року, приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшли підтвердження факти укладення таких договорів із дотриманням вимог законодавства щодо порядку їх укладення, змісту та форми таких договорів, а також підтверджено факт набуття позивачем ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції», як новим кредитором, прав вимоги первісного кредитора АТ «Кредобанк» до відповідача [PERSON] , як позичальника за цим кредитним договором, та встановлено невиконання останнім своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором по відношенню до кредитодавця, що зумовило виникнення у відповідача [PERSON] кредитної заборгованості та права у позивача ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» вимагати її стягнення на свою користь в судовому порядку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню, однак частково - шляхом стягнення наведеної позивачем суми заборгованості виключно з відповідача [PERSON] . Частковість задоволення позову зумовлена тим, що позовні вимоги до відповідача [PERSON] і, як наслідок, про солідарне стягнення кредитної заборгованості з обох відповідачів ґрунтуються на твердженнях позивача про те, що кредит отриманий позичальником в інтересах сім`ї, а також на тому, що в Анкеті-Заяві №CL-237411 позичальником зазначено, що [PERSON] є його дружиною, кредитний договір - дрібним побутовим правочином, а в паспорті позичальника міститься штамп про реєстрацію шлюбу з [PERSON] . Однак суд не може прийняти такі твердження і документи як достатні підстави для задоволення позов в повному обсязі, оскільки відповідно до ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Так згідно ст.27 СК України, ст.ст.12, 14, 18 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» належними та допустимим доказами факту укладення та існування шлюбу є відповідне свідоцтво про державну реєстрацію шлюбу та/або витяг з Державну реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу, а не твердження позичальника чи штамп у його паспорті. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.ст.133, 137, 141 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача, понесені останнім судові витрати у справі у вигляді судового збору в розмірі 2362,8 гривень. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то з огляду на неподання стороною позивача детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, неподання доказів сплати таких витрат позивачем, суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність заявлених до стягнення стороною позивача витрат на професійну правничу допомогу, а отже і відсутність підстав для стягнення з відповідача [PERSON] даного різновиду судових витрат на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial