Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

\~ \~ \~ \~ 10.04.2018 позивач звернувся до суду засобами поштового зв`язку із зазначеною позовною заявою, просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №4852 від 08.09.2015, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., про стягнення з позивача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором №ZPJF0RX01000099 від 19.11.2006. За змістом позову, 19.11.2006 між ним та ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є відповідач-1, укладено кредитний договір №ZPJF0RX01000099 із строком повернення коштів до 19.11.2009. Оригінал кредитного договору у позивача не зберігся у зв`язку із його погашенням. У березні 2018 року позивачу стало відомо про наявність виконавчого провадження, в межах якого він є боржником, що відкрито на підставі оскаржуваного виконавчого напису, вчиненого 08.09.2015 приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за вказаним кредитним договором, яка становить 27\~729,86 гривень, з урахуванням виконавчого збору. В межах виконавчого провадження накладено арешт на все майно позивача. Позивач вважає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчинений з пропущенням строків давності для вчинення, його не вчинено на документі, що встановлює зобов`язання за договором, Постанова КМУ, що є підставою для вчинення напису, скасована рішенням суду. Так, із посиланням на ч.1 ст. 87 Закону України «Про нотаріат», п. 3.1, 3.4 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, абз.7 п.11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» вказує, що виконавчий напис вчинений після спливу 6 років після настання строку виконання зобов`язань за кредитним договором, що свідчить про порушення нотаріусом вимог закону. За твердженнями позивача, виконавчий напис підшито до розрахунку заборгованості. Крім того, підставою для вчинення виконавчого напису є Постанова КМУ №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою внесено до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів кредитний договір. Проте, ухвалою ВАСУ від 01.11.2017, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 цю постанову визнано незаконною в частині доповнення переліку документів оригіналом кредитного договору. З підстав, передбачених ст. 15, 626, 629 ЦК України, ст. 1, 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 87-89 Закону України «Про нотаріат», Переліком, затвердженим Постановою КМУ №1172 від 29.06.1999, позивач просить задовольнити позов. Ухвалою судді від 10.05.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено її розгляд проводити за правилами загального позовного провадження, визначено дату, час і місце проведення підготовчого засідання. Задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову, а саме, зупинено стягнення на підставі виконавчого документу виконавчого напису №4852 від 08.09.2015, вчиненого приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТКБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором №ZPJF0RX01000099 від 19.11.2006. Ухвалою суду (під час перебування справи в провадженні судді Голубкової М.А.) від 06.12.2018 за клопотанням представника позивача постановлено витребувати у приватного нотаріуса ДМНО Бондар І.М. матеріали нотаріальної справи, заведеної при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису. Ухвала суду виконана 24.06.2019, що підтверджено матеріалами справи. Справа перебуває в провадженні судді Зарютіна П.В. з 28.02.2019 (ухвала про прийняття справи до провадження та призначення підготовчого засідання від 28.02.2019). Ухвалою суду від 18.07.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, визначено дату, час і місце проведення судового засідання з розгляду справи по суті, з повідомленням (викликом) сторін (учасників справи). АТ КБ «Приватбанк» скористався своїм правом, встановленим ч.1 ст. 191 ЦПК України на подання відзиву, за змістом якого позовні вимоги не визнає. Стверджує, що позивач порушив умови кредитного договору, а саме строки внесення платежів, що підлягали сплаті відповідно до його умов. Наголошує, що вчинення виконавчого напису за договором позики здійснюється з урахуванням вимог ст. 1050 ЦК України, Закону України «Про нотаріат», наказу МЮУ «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» №296/5 від 22.02.2012. Згідно з відзивом, якщо виконавчий напис не вміщується на оригіналі документа, яким встановлено заборгованість, він може бути продовжений або викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку. За твердженням відповідача, всі необхідні документи для вчинення виконавчого напису надані приватному нотаріусу, тому він відповідає вимогам чинного законодавства. Із посиланням на правовий висновок ВСУ від 05.07.2017 у справі №6-887цс17, відповідач вказує, що з урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Додатково зауважує, що нотаріус не є суб`єктом спірним правовідносин між сторонами. З урахуванням переривання строку позивачем шляхом часткової сплати наявної заборгованості за кредитним договором, нотаріус правомірно, з дотриманням строку відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та Порядку (п.3.1 гл.16 розділу ІІ) вчинив виконавчий напис. Позивачем не доведено погашення заборгованості. Неявка сторони позивача не перешкодила судовому розгляду. Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» в судовому засіданні присутній не був, у відзиві просить розглянути справу за відсутності сторони відповідача. Відповідач приватний нотаріус ДМНО Бондар І.М. згідно з заявою, вх.№ від 20.06.2019, просить розглядати справу за її відсутності. Представник третьої особи державний виконавець П`янида Б.В. надіслав до суду письмове клопотання, вх.№ від 10.06.2019, про розгляд справи без його участі, своїм правом, передбаченим ч.1 ст. 192 ЦПК України, на подання пояснень, не скористався. Зустрічної позовної заяви та інших заяв по суті справи не подано. Інших процесуальних дій під час розгляду справи судом вчинено не було, відповідні клопотання сторонами не заявлено. Вивчивши позовну заяву, дослідивши наявні письмові докази, судом встановлено підстави для задоволення позову у зв`язку із наступними встановленими фактичними обставинами справи та відповідними їм правовідносинами між сторонами. За матеріалами справи, 08.09.2015 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 4852, за Кредитним договором №ZPJF0RX01000099 від 19.11.2006, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів, а саме: залишок заборгованості за кредитом 709,08 гривень; сума заборгованості за відсотками 7\~522,39 гривень; комісія 87,25 гривень, пеня 16\~471,62 гривень, штраф 1\~239,52 гривень, що всього становить 26\~029,86 гривень; витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису 1\~700,00 гривень. Строк, за який провадиться стягнення (згідно з виконавчим написом) 8 років 9 місяців 12 днів, а саме, з 19.11.2006 по 31.08.2015. Період нарахування заборгованості також видно з виписки з рахунка боржника, сформованої станом на 31.08.2015, копія якої міститься у справі. Виконавчий напис має бути пред`явлений до виконання до відділу ДВС протягом 1 року з дня вчинення, набирає чинності з 08.09.2015. На підставі цього виконавчого напису нотаріуса державним виконавцем Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Гусаковим М.О. винесено постанову ВП №49122633 від 20.10.2015 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса ДМНО Бондар І.М. за № 4852 від 08.09.2015, про стягнення з [PERSON] заборгованості у сумі 27\~729,86 гривень. Також, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20.10.2015, державним виконавцем Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Гусаковим М.О. накладено арешт на все майно [PERSON] у межах вказаної суми із накладенням заборони на його відчуження. Згідно з ч.1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За загальним правилом ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч.1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ст.50 Закону України «Про нотаріат»). Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (далі - Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів міститься у Главі 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку. Так, згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Ст. 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (п. 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з пп.2.1 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Крім того, п.п. 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі - Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Пунктом 2 Переліку документів на час вчинення нотаріальної дії було передбачено, що для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором, за яким боржником допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, нотаріусу додаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Вказане положення Постанови КМУ від 29.06.1999 №1172 оскаржено в порядку адміністративного судочинства, проте, остаточне судове рішення у справі постановлено Вищим адміністративним судом України у справі № К/800/6492/17, № К/800/7651/17 (ухвала від 01.11.2017, якою касаційні скарги Кабінету Міністрів України та ПАТ КБ «Приватбанк» залишено без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 без змін). Тому доводи позивача в цій частині свого підтвердження не знаходять (стосовно переліку документів, необхідного для вчинення виконавчого напису нотаріуса у випадку стягнення заборгованості за кредитним договором). При цьому, Перелік документів не передбачав інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Задовольняючи позов, суд виходить з того, що вчинення нотаріусом виконавчого напису, як нотаріальна дія, полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку оперативно реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Однак, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не може обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису (правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі №137/1666/16-ц, пр. 14-84цс19). Судом встановлено, що суми, заявлені Банком до стягнення, підтверджені наданими нотаріусу розрахунками. Перелік документів, наданих Банком нотаріусу для вчинення нотаріальної дії, вбачається із заяви ПАТ КБ «Приватбанк» від 08.09.2015. Проте, як вбачається зі змісту виконавчого напису, період стягнення становить більше 8 років. Кредитний договір №ZPJF0RX01000099 від 19.11.2006 укладено між сторонами правочину із строком повернення коштів до 19.11.2009, що визнається сторонами та відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню, а виконавчий напис вчинено 08.09.2015, що вказує на пропуск трирічного строку звернення за вчиненням виконавчого напису з моменту виникнення права вимоги. В цьому випадку, вчинення виконавчого напису здійснено із порушенням ст. 88 Закону України «Про нотаріат». За обставин, встановлених судом, правових підстав для вчинення нотаріусом виконавчого напису не було, тому суд прийшов до висновку про визнання його таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є\~рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права. Судове\~рішення має\~відповідати завданню\~цивільного судочинства,\~визначеному цим\~Кодексом.\~ Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Отже, зважаючи на зазначені вище положення закону та обставини справи, надаючи їм належну оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заявлених позовних вимог. Задовольняючи позов\~з вимогою\~немайнового характеру,\~суд за\~нормою ст.\~141\~ЦПК України\~покладає судовий\~збір,\~сплачений позивачем\~у сумі\~704,80\~гривень,\~та судові витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи (забезпечення позову) у сумі 352,40 гривень, на відповідачів в рівних частках, та стягує його на користь [PERSON] .

Outcome: approved