Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

07 вересня 2015 року [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду Харківської області з позовною заявою про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, після смерті батька [PERSON], померлого 12 січня 2013 року. У судовому засіданні представник позивача, яка діє на підставі довіреності, після зменшення позовних вимог прохала позов задовольнити . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 12 січня 2013 року помер батько позивачки: [PERSON], який за свого життя отримав державний на право приватної власності на землю площею ,для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташовану на території [PERSON] сільської ради Шевченківського району Харківської області .За свого життя вказану земельну ділянку батько за життя заповідав сестрі позивачки - [PERSON]. Після смерті батька та відкриття спадщини,зясувалось ,що сестра не прийняла спадщину та до натуральної контори для її оформлення не зверталась. Окрім того виявилось , що написаний батьком заповіт не зареєстрований відповідно до діючого законодавства , а також зясувалось що оригінал право установчого документу на землю був втрачений за невідомих обставин. Звернувшись у відповідні органи для вирішення цього питання позасудовим шляхом , позивач отримала відмову та їй було запропоновано звернутися для захисту свого невизнаного права до суду. Окрім сестри ,спадкоємцем після смерті батька є брат [PERSON], який від мовився від прийняття спадщини на користь позивача. Враховуючи вищевказане позивач звернулась до суду, та просить визнати право власності на земельну ділянку, після смерті батька [PERSON]. В судове засідання представник [PERSON] сільської ради Шевченківського району Харківської області не зявився, надавши до суду письмову заяву з клопотанням про розгляд справи у своєї відсутності та проти задоволення позову [PERSON] не заперечував. Відповідачка в судове засідання не зявилася, надала до суду письмову заяву з клопотанням про розгляд справи за своєї відсутності., прот и задоволення позовних вимог не заперечувала . Суд заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, вважає що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст.11 Цивільного кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 60 ЦПК України передбачає ,що кожна сторона зобовязана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом установлені такі факти, і відповідні їм правовідносини. Зі змісту свідоцтва про народження ( серія ЯГ №249433, виданного Великобурлуцьким ЗАГС Харківської області 9 січня 1952 року,вбачається , що 9 листопада 1948 року народилась [PERSON]. Свідоцтво ( серія ЯЖ №182066 видане Великобурлуцьким ЗАГС Харківської області 21 січня 1956 року) вбачається, що 11 січня 1956 року народилась [PERSON], їх батьком та матірю в зазначених свідоцтвах про народження вказані: [PERSON] та [PERSON]. 21 червня 1974 році позивач за справою зареєструвала шлюб що засвідчується свідоцтвом ( серія І-ВЛ №314157 виданим [PERSON] сільським ЗАГСом Шевченківського району Харківської області від 21 червня 1974 року) та набула прізвища [PERSON]. Сестра позивачки - [PERSON], зареєструвала шлюб та набула прізвища [PERSON], який згодом розірвала , відповідно до свідоцтво про розірвання шлюбу (серія І-ВЛ №2364999 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Купянського МУЮ Харківської області від 04 березня 2005 року) та вдруге одружилася,що підтверджується свідоцтвом про шлюб (серія 1-ВЛ №036387 виданим [PERSON] сільською радою Шевченківського району Харківської області від 20 квітня 2007 року) та набула прізвища [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про смерть ( серія І-ВЛ № 353389 ,виданого [PERSON] сільською радою Шевченківського району Харківської області від 14 січня 2013 року), 12 січня 2013 року [PERSON], помер. За своє життя [PERSON] отримав державний акт на право приватної власності на землю( серія ІІІ-ХР № 014297) на земельну ділянку площею 7.51 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території [PERSON] сільської ради Шевченківського району Харківської області 13 травня 2000 року. Вказану земельну ділянку [PERSON] заповідав своїй донці, яка доводиться сестрою позивачці [PERSON], на даний час [PERSON], згідно заповіту від 01 вересня 2006 року, посвідченого виконкомом [PERSON] сільської ради Шевченківського району Харківської області, та зареєстрованого в реєстрі за № 112. Згідно відповіді Печенезьської державної нотаріальної контори від 11 листопада 2015 року відомості про складання заповіту в Спадковому реєстрі відсутні. На теперішній час [PERSON], від прийняття та оформлення спадщини після смерті батька за заповітом, відмовилася на користь позивача [PERSON] Оригінал державного акту на землю було втрачено за невідомих обставин про, що було зроблено оголошення в районній газеті «Краєвид» від 06 вересня 2014 року за №№ 71-72 (1481-1482) та подано заяву до Шевченківської районної державної адміністрації про видачу дублікату державного акту. Згідно листа Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області від 20 серпня 2014 року № 02-33/2088 позивачці надано відповідь про те, що видача дублікатів державних актів на право власності на земельну ділянку постановами Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» та від 01 серпня 2011 року № 835 «Деякі питання надання Державним агентством земельних ресурсів та його територіальними органами адміністративних послуг» (зі змінами) - не передбачена. У випадку втрати чи псування державного акту на право власності на земельну ділянку для набуття права власності на земельну ділянку в порядку спадкування було рекомендовано звернутися до суду. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно після померлого 12 січня 2013 року [PERSON], позивачка [PERSON] звернулась до Шевченківської державної нотаріальної контори Харківської області, яка відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину (згідно листа від 27 серпня 2015 року № 248/02-14), в зв'язку з відсутністю державного акту на земельну ділянку, та також рекомендовано звернутися до суду. За правилами ст. 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа може звернутися до суду за захистом свого невизнаного , оспрюваного майнового, немайнового права або інтересу. Відносини спадкування регулюються Цивільним кодексом України, який вступив у дію 01 січня 2004 року. Відповідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним. Згідно до ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 1216 Цивільного кодексу України , передбачено ,що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно ст.1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.1 ст.1220 ЦК України). Спадкоємці відповідно до ст. 1258 Цивільного Кодексу України одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом згідно ст. 1261 Цивільного Кодексу України мають діти спадкодавця, у тому числі зачатті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно до ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Частиною 1 статті 1223 Цивільного кодексу України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 1 ст. 1274 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом. Пунктом 4.15 Наказу Мін'юсту від 22 лютого 2012 № 296/5 зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» вказано, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-1V, однією із підстав державної реєстрації прав на нерухоме майно є рішення судів, що набрали законної сили, оскільки визнання права власності на нерухоме майно є прерогативою суду. Оцінивши надані докази у їх сукупності , надавши їм належну правову оцінку, також враховуючи той факт ,що позивач є спадкоємцем першої черги за законом, інші спадкоємці від прийняття спадщини відмовились на її користь , визнання за нею права власності не порушають нічиїх прав та інтересів, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є доведеними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved