Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

09 грудня 2020 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що одруження виявилось невдалим, між ними стали виникати непорозуміння, конфлікти, суперечки через розбіжності в сімейних цінностях, що в подальшому призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Протягом півтора року вони проживають окремо та не підтримують шлюбні відносини. Після розірвання шлюбу позивачка просила залишити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Згідно ухвали суду від 14 грудня 2020 року справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду направила заяву про розгляд справи за відсутністю позивачки, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, на примиренні з відповідачем заперечує . Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду направив заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає та прохає його задовольнити. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цієї статтею. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив таке. Судом встановлено, що 22 липня 2016 року сторони уклали шлюб у Козельщинському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 21, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 22.07.2016. Від даного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до ч. 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною п`ятою статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст. 110, 111, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже суд вважає, що позовна вимога позивача про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, оскільки можливості відновлення подружніх стосунків між сторонами втрачені і подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін, а примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 113 СК України вбачається, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З врахуванням позиції позивача, суд вважає, що останній необхідно залишити право іменуватися дошлюбним прізвищем « [PERSON] ». На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору у сумі 840, 80 гривень, про що свідчить квитанція про сплату судового збору. Відповідач [PERSON] є інвалідом другої групи, що підтверджується наданою ним довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією АВ № 0021830. Тобто відповідач є особою, звільненою від сплати судового збору у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». З врахуванням того, що позов позивача підлягає задоволенню, а відповідач звільнений від сплати судового збору, суд відповідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України приходить до висновку про необхідність компенсувати судові витрати на користь позивача у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: approved