Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

09.09.2014 р. до Іллічівського міського суду Одеської області надійшов зазначений позов (т. 1 а.с. 3-8), в якому заявлені наступні вимоги: - в рахунок виконання основного зобовязання [PERSON], [PERSON], [PERSON] щодо оплати заборгованості у розмірі 4886746,61 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом 2879473,06 грн., сума заборгованості за відсотками 2007273,55 грн. за договором про надання споживчого кредиту, звернути стягнення заборгованості за договорами іпотеки від 15.12.2006 р. шляхом передачі іпотекодержателю предметів іпотеки у власність та визнання права власності за іпотекодержателем АТ «Дельта Банк» на предмет іпотеки, а саме: - будівля магазину, що знаходиться за адресою: м. Іллічівськ Одеської області, вул. Паркова, 12-М, опис предмету іпотеки будівля магазину з підвалом загальною площею 230,1 кв. м, розташована на земельній ділянці комунальної власності площею 0,0085 га; - квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], опис предмету іпотеки двокімнатна ізольована квартира на четвертому поверсі пятиповерхового будинку, та в цілому складається з слідуючих приміщень: 1 коридор 7,4 кв.м, 2 санвузол -2,6 кв. м, 3 кухня -6,6 кв. м, 4 житлова 13,8 кв.м., 5 житлова 14,0 кв.м, балкон 0,9 кв. м, загальна площа 45,3 кв. м., жила площа 27,8 кв. м.; - стягнути пропорційно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь АТ «Дельта Банк» (МФО 380236, ЄДРПОУ 34047020) судовий збір у розмірі 3654 грн. В судовому засіданні 07.09.2016 р. та в письмових поясненнях (а.с. 21-23 т. 2) представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги у повному обсягу, посилаючись на ті обставини, що в звязку з невиконанням кредитних зобовязань відповідно до п. 4.2 іпотечних договорів №№1, 2 від 15.12.2006 р. ПАТ «Дельта Банк» має право на звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру та будівлю магазину на підставі рішення суду. Представник відповідачів [PERSON] не визнав позовні вимоги, посилаючись у виступі в судовому засіданні 07.09.2016 р. та в письмових поясненнях (а.с. 94-97, 201-2014 т. 1, а.с. 5-7 т. 2) на ті обставини, що суд за правовідносинами сторін у цій справі не наділений повноваженнями вирішувати спір у названий позивачем спосіб. Заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши обставини справи та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені слідуючі фактичні обставини та відповідні правовідносини. 15.12.2006 р. між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №11096923000, згідно якому банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 252000 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,3 % на рік строком до 15.12.2027 р. (а.с. 9-18 т. 1). З метою забезпечення виконання грошового зобовязання за вказаним договором договорами іпотеки №№ 1, 2 від 15.12.2006 р. відповідачі передали в іпотеку нерухоме майно вказані у позові квартиру та будівлю магазину (т. 1 а.с. 25-28, 29-32). Ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в т.ч. права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно із ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, встановленому ст. 36 Закону України «Про іпотеку». Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано ст. 38 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачається лише ст. ст. 335, 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 1 ст. 38 Закону України «Про іпотеку»). Ст. 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне у позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України по справі №6-1851 цс 15 від 30.03.2016 р., яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися судам загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Крім того, п.п. 10, 11.3.1 іпотечного договору сторін передбачено позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань. Однак у позові та у матеріалах справи відсутні докази про дотримання цих умов. Пунктами 11.1, 11.2 кредитного договору (а.с. 33 т. 2) встановлено, що повідомлення (вимога) банку направляється листом (цінний з описом та повідомленням про вручення) або доставляється курєром на адресу позичальника. Докази на а.с. 37-41 т. 1 свідчать, що і ці умови договору банком не виконані. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed