Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

10.01.2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Київського Відділу Державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, в якому просить зняти арешт зі всього майна, яке йому належить, накладений постановою державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції Білобородовою А.В. про арешт майна боржника від 01.08.2016 року в межах виконавчого провадження ВП №43334695 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-72, виданого Саратським районним судом Одеської області 02.02.2011 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], у розміні 300 гривень, щомісячно та до повноліття [PERSON], тобто до [INFO] з індексацією відповідно до закону, починаючи з 16.12.2010 року. На виконанні Київського Відділу Державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області знаходилось виконавче провадження ВП43334695 щодо примусового виконання виконавчого листа 2-72/11 про стягнення з боржника [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON]. 01.08.2016 року постановою державного виконавця Київського Відділу Державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Білобородовою А.В. було накладено арешт на все майно позивача [PERSON], у межах суми заборгованості по аліментам в розмірі 6800 гривень. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 11.12.2017 року по виконавчому листу №2-72 від 02.02.2011 року складає 9900 гривень. 13.12.2017 року позивачем були сплачені на депозитний рахунок Київського Відділу Державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області грошові кошти в якості сплати заборгованості та поточних аліментів в сумі 10200 гривень.14.12.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про зняття арешту з його майна. Однак незважаючи на те, що борг, у зв'язку із виникненням якого було накладено арешт на майно, погашено у повному обсязі, арешт з майна не знято. Про відмову у знятті арешту Відділом ДВС надано письмову відповідь та запропоновано звернутися до суду. До судового засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить позов задовольнити та проводити розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач до судового засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, на виконанні Київського Відділу Державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області знаходилось виконавче провадження ВП 43334695 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-72, виданого Саратським районним судом Одеської області 02.02.2011 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], у розміні 300 гривень, щомісячно та до повноліття [PERSON], тобто до [INFO] з індексацією відповідно до закону, починаючи з 16.12.2010 року. 01.08.2016 року постановою державного виконавця Київського Відділу Державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Білобородовою А.В. було накладено арешт на все майно позивача [PERSON], у межах суми заборгованості по аліментам в розмірі 6800 гривень. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 11.12.2017 року по виконавчому листу №2-72 від 02.02.2011 року складає 9900 гривень. Як вбачається з матеріалів справи, 13.12.2017 року позивачем були сплачені на депозитний рахунок Київського Відділу Державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області грошові кошти в сумі 10200 гривень (а.с.11) Однак, відповідачем арешт з майна не знято (лист за №16172 від 20.12.2017 року, а.с.10) 15.12.2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Згідно з п.п. 9 п. 1 Розділу ХІІ «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Матеріали справи не містять доказів, які були б відхилені судом. Суд зазначає, що спірні правовідносини регламентуються положеннями ст. ст. 16, 317, 321 ЦК України. Згідно з ч 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. На підставі ст.59 ч. 1 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч. 2 даного закону у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Позивачем доведено, що заборгованість по сплаті аліментів відсутня. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про зняття арешту підлягають задоволенню у повному обсязі, так як законні та обґрунтовані.

Outcome: approved