Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

08 квітня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення судових витрат, мотивуючи свої вимоги фактичним припиненням сімейних відносин і неможливістю збереження сімї. Позивач [PERSON], була належним чином сповіщена про час та місце судового розгляду, але не використала свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, через канцелярію суду подала письмову заяву, датовану 13.05.2015 року про підтримання заявлених позовних вимог та клопотання про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення /а.с. 30/. У позовній заяві зазначено, що з 18.02.2011 року позивач [PERSON] перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Внаслідок несумісності характерів між подружжям постійно виникали суперечки та сварки на побутовому ґрунті, що призвело до втрати почуття любові один до одного. За цих підстав вони припинили шлюбні відносини, мешкають окремо за різними адресами, не ведуть спільне господарство і фактично не спілкуються між собою. За час окремого проживання вона дійшла висновку, що примирення між ними та подальше спільне проживання неможливе, а збереження шлюбу суперечить інтересам кожного із них. На підставі наведених обставини, позивач [PERSON] просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON], після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]» та стягнути з відповідача судові витрати у сумі 243,60 грн. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача [PERSON] про місце, день та час розгляду справи. Так, відповідно до вимог ст.127 ЦПК України судом за зареєстрованим місцем проживання відповідача було надіслано повідомлення про виклик до суду на 17.04.2015 р., копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви із доданими документами, яке відповідачем було отримано /а.с.13/. Відповідно до вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України 10.04.2015 року та 27.04.2015 року судом на адресу відповідача було спрямовано листи про необхідність явки до судових засіданнь, призначених на 29.04.2015 р. та 13.05.2015 р. відповідно, з роз?ясненням положення ч.4ст.169 ЦПК України. У матеріалах справи міститься поштове повідомлення про отримання відповідачем кореспонденції особисто /а.с.17/. Окрім того, у порядку ч.3 ст.76 ЦПК України судом вручалася судова повістка з розпискою виконавчому органу місцевого самоврядування. Відповідач не мешкає за місцем реєстрації з 01.05.2015 року, що унеможливлює вручення йому судової повістки, про що складений відповідний акт /а.с.21,26/. Незважаючи на прийняті судом заходи, відповідач [PERSON] у судове засідання не з?явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило. Аналізуючи наведені обставини, суд приходить до переконання, що відповідачем [PERSON] недобросовісно здійснюються його процесуальні права, у зв'язку з чим, суд приходить до висновку про належне повідомлення відповідача, а тому, відповідно до положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України, та враховуючи згоду представника позивача, суд вважає можливим відповідно до правил частини 1 статті 224 ЦПК України розглядати справу за відсутності відповідача у порядку заочного провадження на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України ) установив наступне. [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб 18 лютого 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м.Слов?янську Слов?янського міськрайонного управління юстиції, актовий запис № 48 /а.с.5/. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, згідно припису статті 112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Як убачається із матеріалів справи і встановлено судом, [PERSON] і [PERSON] припинили шлюбні відносини, не проживають однією сімєю і не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснили дій щодо збереження родинних стосунків, між ними встановились неприязні взаємовідносини. Суд вважає, що за таких обставин надання подружжю строку для примирення у даному випадку суперечить моральним засадам суспільства. Згідно до положень статті З СК України сім?ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обовязки. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу вимог статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання кожного з них продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя [PERSON] і [PERSON] та збереження їх сім?ї неможливе і суперечить інтересам кожного з них, що має істотне значення, заява відповідає дійсній волі дружини, тому позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Позивачем документально підтверджено платіжним дорученням сплата при зверненні з позовом до суду судового збору в розмірі 243,60 грн., який відповідно до вимог статті 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved