overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

09 грудня 2015 року позивач звернулась із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 27 серпня 2005 року, від шлюбу сторони мають доньку, [PERSON], [INFO]. Разом з чим зазначає, що протягом останніх трьох років шлюбні відносини не підтримують, проживають окремо один від одного. Кожен з подружжя має діаметрально протилежні погляди на сімейне життя. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, позов просила задовольнити. Відповідач позов визнав та проти розірвання шлюбу не заперечував, йому було роз'яснено судом наслідки визнання позову, передбачені ст. 174 ЦПК України. Заслухавши пояснення сторін у справі, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено. 27 серпня 2005 року [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції м. Києва, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 490. Після реєстрації шлюбу позивач взяла прізвище [PERSON]. Від шлюбу сторони мають доньку, [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, сторони бажають розірвати шлюб, клопотань про надання строку для примирення сторони не заявляли. Частиною 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За таких обставин, оскільки сторони наполягають на припинені шлюбних відносин, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін, що має істотне значення. Враховуючи наведене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

09 грудня 2015 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 18 вересня 1998 року, мотивуючи позов тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. 17 грудня 2015 року через канцелярію суду позивач подала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує. 18 грудня 2015 року відповідач через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, вказавши, що позов визнає. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 18 вересня 1998 року, актовий запис № 1380 (а/с 3). Від даного шлюбу сторони мають двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Подружні відносини подружжя припинило, спільне господарство не ведеться, подальше збереження шлюбу позивач вважає не можливим, оскільки це суперечить її інтересам. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких умов суд вважає, що подальше збереження шлюбу між сторонами суперечитиме їхнім інтересам, а тому шлюб підлягає розірванню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

09 грудня 2015 року позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, в якому вказує, що 16 жовтня 2000 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Подружжя має двох дітей: син - [PERSON], [INFO]; та донька - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, через різні склади характерів і різні погляди на сімейні стосунки в сім`ї виникали непорозуміння та сварки, які привели до розпаду сім`ї, спору щодо розподілу майна на даний час не має, тому позивач просить розірвати шлюб. У судовому засіданні позивач на позовних вимогах наполягає, просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити за нею прізвище «Новікова». Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечує проти розірвання шлюбу. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 16.10.2000 року виконавчим комітетом Мирненської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, актовий запис № 04, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 16.10.2000 року (а.с.7). Подружжя має двох дітей: сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 07 грудня 2012 року (а.с.9 ); доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 07 грудня 2012 року (а.с.8). Згідно ч. 2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що на теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, спільного господарства не ведуть. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, позивачка не згодна перебувати в шлюбних відносинах з відповідачем. Спору майнового характеру на даний час між ними немає, тому шлюб між ними має бути розірваний. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки, позивачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

09 грудня 2015 року позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, в якому вказує, що 16 серпня 2013 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Подружжя має доньку - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, через різні склади характерів і різні погляди на сімейні стосунки в сім`ї виникали непорозуміння та сварки, які привели до розпаду сім`ї, спору щодо розподілу майна на даний час не має, тому позивач просить розірвати шлюб. У судовому засіданні позивач на позовних вимогах наполягає, просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити за нею прізвище «[PERSON]». Відповідач в судове засідання не з'явився, відповідно до телефонограми від 18.01.2016року, повідомив суду, що з'явитись в судове засідання не має змоги, так як на даний час перебуває в зоні АТО, проти задоволення позовних вимог не заперечує, просить розірвати шлюб з [PERSON], справу розглянути за його відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 16.08.2013 року відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Гуляйпільського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 44, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 16.08.2013 року (а.с.7). Подружжя має доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 07 березня 2014 року (а.с.8). Згідно ч. 2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що на теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, проживають вони окремо з вересня 2014року, спільного господарства не ведуть. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, позивачка не згодна перебувати в шлюбних відносинах з відповідачем. Спору майнового характеру на даний час між ними немає, тому шлюб між ними має бути розірваний. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки, позивачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

09 грудня 2015 року позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, який був зареєстрований 15 липня 2006 року відділом РАЦС Іванківського РУЮ за актовим записом № 51. У шлюбі у них народився син - [PERSON], [INFO]. Протягом сімейного життя зясувалось, що сторони мають різні погляди на життя, сімю, виховання дитини та ведення домашнього господарства; вони втратили почуття любові та взаємоповаги. Негаразди у сімейному житті призвели до того, що сімя фактично розпалася, шлюбних стосунків позивач із відповідачем не підтримують, живуть роздільно - позивач більшу частину часу перебуває на території Російської Федерації. Отже, укладений шлюб існує лише формально у вигляді актового запису про нього. Питання щодо поділу спільно набутого майна та місця проживання дитини будуть вирішувати окремо. Посилаючись на вищевикладене, позивач просить шлюб із відповідачем розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON], судові витрати по справі покласти на відповідача. Сторони у судове засідання не зявились, про слухання справи повідомлені у встановленому законом порядку. Представник позивача подав до суду заяву про те, що позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу підтримує, та просить справу розглянути без його участі. Відповідач також звернувся до суду із заявою, у якій проти позову не заперечує, просить справу розглянути без його участі. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 15 липня 2006 року за актовим записом № 51 у Відділі РАЦС Іванківського РУЮ Київської області (свідоцтво про шлюб серія 1-ОК № 025396 від 15.07.2006 р.). Від даного шлюбу мають спільного сина [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серія 1-ОК № 304581 від 12.08.2015 р.). Суд прийшов до висновку, що спільна сімя позивача з відповідачем розпалася, зазначений шлюб є формальним і таким, що може бути розірваним. Судові витрати по справі на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

09 грудня 2015 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування своїх вимог позивач вказала, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, мають одну малолітню дочку [PERSON], [INFO]. На даний час шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведуть. Малолітня дитина проживає разом з позивачем, на утримання якої відповідач матеріальної допомоги не надає, що є обтяжуючим фактором. Тому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частині його заробітної плати (доходів) щомісячно до повноліття дочки. Через канцелярію суду позивач подала заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги визнає. Відповідач до суду не з'явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, про причину не явки суду не повідомив. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності всі досліджені у справі докази, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню. До такого висновку суд приходить на підставі наступного. Матеріалами справи встановлено та підтверджено. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, який укладено 16 січня 2016 року відділом ДРАЦС Криворізького районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 2 (а.с. 6). Від шлюбу, подружжя мають одну малолітню дочку [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження а.с. 7). Сімейні відносини не склались, подружжя спільне господарство не ведуть, мешкають окремо. Малолітня дитина проживає з матір'ю, позивачкою по справі та перебуває на її утриманні. Позивач не в змозі самостійно забезпечувати та утримувати малолітню дитини, що є обтяжуючим фактором. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги не надає, чим ставить позивача в скрутне матеріальне становище, аліментних стягнень на користь третіх осіб не має. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд, перевіривши та дослідивши матеріали справи, надані докази в їх сукупності, дійшов висновку, що вимоги [PERSON] є обґрунтованими, та такими, що відповідають вимогам ст. 180 СК України, а тому підлягають задоволенню. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд керується ст. 88 ЦПК України та стягує з відповідача судовий збір по справі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

09 грудня 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просить ухвалити рішення про визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням квартирою № 41 в будинку № 23 по вул. Тичини в м. Львові. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона, [PERSON] зареєстрована та проживає у вказаній квартирі [ADDRESS]. Квартира складається з двох житлових кімнат загальною площею 52 кв.м, житловою площею 27,90 кв.м. В цій же квартирі зареєстрований, але з 2012 року без поважних причин не проживає відповідач по справі [PERSON] Оскільки такі дії відповідача не дають можливості оформити субсидію та спричиняють позивачці зайві нарахування за комунальні послуги, вона змушена звернутися до суду. В судове засідання позивачка не зявилась подавши на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що стверджується відмітками в журналі реєстрації вихідної кореспонденції суду, а також долученою до матеріалів справи газетою «Високий Замок» № 4 (5404) від 12 січня 2016 року, в якій міститься оголошення про виклик відповідача в судове засідання. Заперечень на позовну заяву відповідачем суду подано не було. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилась подавши на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, згідно вимог ст.ст. 169, 224 ЦПК України, на підставі наявних доказів. У відповідності до ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою всіх учасників процесу, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] зареєстровані та проживають в [INFO]. Крім цього у вказаній квартирі зареєстрований [PERSON] відповідач по справі. Дана обставина стверджується долученої до матеріалів справи копією довідки № 3247 від 23.11.2015 року з місця проживання про склад сімї і прописку ЛКП «Балатон 409». Відповідно до актів від 01 вересня 2015 року та 11 листопада 2015 року складених працівниками ЛКП «Балатон 409» в квартирі [ADDRESS] відповідач [PERSON] зареєстрований, але фактично там не проживає з 01.07.2012 року. У відповідності до ч. 1 ст. 70 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення, оскільки в судовому засіданні доведено, що відповідач без поважних причин більше шести місяців не проживає в [INFO].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

09 грудня 2015 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що відповідно до договору від 08.06.2010 року відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 17000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У порушення умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 31.10.2015 року має заборгованість 22014,40 грн., що складається з 16878,40 грн. - заборгованість за кредитом, 3511,50 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 100 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штраф 1524,50 грн. Представник позивача просить стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 22014,40 грн. та судові витрати по справі, що складаються із судового збору у сумі 1218 грн. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій підтримав позов у повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причина неявки суду невідома, у звязку з чим суд вважає можливим застосувати положення ст.224 ЦПК України та розглянути справу заочно. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору від 08.06.2010 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 17000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 6-8). Однак, відповідач зобовязань за договором по погашенню кредиту, сплати процентів за користування кредитом не виконує, в результаті чого станом на 31.10.2015 року відповідач має заборгованість у сумі 22014,40 грн., що складається з: 16878,40 грн. - заборгованість за кредитом, 3511,50 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 100 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штраф 1524,50 грн. (а.с. 3-5). Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 22014,40 грн., а також судовий збір в сумі 1218 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

09 грудня 2015 року Саратським районним судом Одеської області було ухвалено рішення за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, позов задоволено. 14 січня 2016 року позивачка звернулася до суду із заявою про винесення додаткового рішення, вказуючи на те, що в резолютивній частині рішення не вказано з якого числа стягувати аліменти, тому у неї в державній виконавчій службі відмовились прийняти виконавчий лист до виконання. Сторони, будучи належним чином повідомлені про час та місце судового засідання в телефоннім режимі, до суду не зявилися. Відповідно до п. 1 ч.1, ч. 3 ст. 220 ЦПК України суд що ухвалив рішення може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: ... стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Суд ухваляє додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін, їх присутність не є обов'язковою. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. 191 Сімейного кодексу України, суд вважає необхідним ухвалити додаткове рішення, в якому встановити, що аліменти на дітей присуджуються від дня предявлення позову, тобто з 19 жовтня 2015 року.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

09 грудня 2016 року [PERSON], в особі представника за довіреністю, звернулося в Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про зобов'язання вчинити певні дії. Ухвалою від 13 грудня 2016 року судді вищевказаного суду відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON], в особі представника за довіреністю, до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про зобов'язання вчинити певні дії,до судового розгляду справу призначено на 10 годину 00 хвилин 16 січня 2017 року. Але розгляд справи було відкладено в зв'язку з перебуванням судді на лікарняному на 14 годину 00 хвилин 20 лютого 2017 року. 06 лютого 2017 року представник відповідач письмово звернувся до суду з клопотанням про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Вирішення судом питання про участь відповідача у судовому засіданні в режимі відеоконференції було призначено на 09 годину 45 хвилин 14 лютого 2017 року, про що було повідомлено всіх учасників цивільного процесу. В судовому засіданні: позивач та представник позивача висловились про необхідність відмови у задоволення клопотання та про проведення судового засідання за особистої присутності представника відповідача Представник відповідача в судове засідання не з'явився, але звернувся до суду із письмовою заявою, яка містить клопотання про розгляд питання за відсутності представника відповідача. Дослідивши клопотанням про участь представника ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Рожко Сергія Миколайовича у судовому засіданні в режимі відеоконференції ( у подальшому тексті - Клопотання) суд дійшов висновку, що Клопотання не підлягає задоволенню, з наступних підстав: Клопотання представника ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Рожко Сергія Миколайовича аргументовано посиланнями відповідача на неможливість явки в судове засідання внаслідок значної відстані від місця проведення розгляду справи та місця перебування представника ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (м.Чернігів). Ч.ч.І, 2, 3, 10 ст.1581 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи іншого учасника цивільного процесу може постановити ухвалу про їх участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. У клопотанні про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в обов'язковому порядку зазначається суд, в якому необхідно забезпечити її проведення. Таке клопотання може бути подано не пізніш як за сім днів до дня проведення судового засідання, в якому відбуватиметься така участь. За фактичних обставин, коли: Клопотання подано в порушення вимог ч.2 ст.158-1 ЦПК України, зміст Клопотання фактично не містить беззастережних підтверджень викладених в якості обґрунтування клопотання фактів - суд вважає, що Клопотання задоволенню не підлягає. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed