Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

09 березня 2016 року Публічне акціонерне товариство «Кредобанк» звернулося до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі\~ 15642,84 грн. та судові витрати по справі. В позовній заяві зазначав, що 20.03.2008 року [PERSON] уклала з ВАТ «КРЕДОБАНК» додатковий договір до договору банківського рахунку № 8/229 від 04Л2.2002 року. Відповідно до умов Кредитного договору Банк встановив позичальнику кредитний ліміт в розмірі 5 166,00 грн., а Позичальник зобовязувалася в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. [PERSON] свої зобов'язання за Кредитним договором виконав, однак станом на 04.02.2016 року заборгованість [PERSON] перед ВАТ «КРЕДОБАНК» за кредитом згідно Кредитного договору, складає - 15 642, 84 грн., з яких 5 165,38 грн. - неповернута сума кредиту; 5 641,34 грн. - прострочені відсотки; 322,57 грн. прострочена сума комісії, 4513,55грн. пеня. Посилаючись на те, що за час користування кредитом відповідач не виконує умови договору та не сплачує кредитні платежі, просив стягнути їх з відповідача на свою користь та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав заяву з проханням розглядати справу без його участі, позов просив задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином за зареєстрованим місцем проживання, що підтверджується даними поштового повідомлення (а.с. 558), у звязку з чим суд допустив заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Так, судом було встановлено, що 04 грудня 2002 року між сторонами було укладено договір про видачу та обслуговування зарплатної платіжної картки (а.с. 21). Згідно п. 2.6 Договору строк дії картки 3 роки. Для заміни картки Клієнт подає до [PERSON] відповідну заяву (п. 11.3). Відповідно до заяви [PERSON] від 20.03.2008 року, остання звернулася до [PERSON] із заявою про встановлення кредитного ліміту на її заробітну картку в розмірі 5166 грн. (а.с. 45). Згідно рішення кредитного комітету № О8/229-08 від 20.03.2008 року, було вирішено про надання кредитного ліміту [PERSON] на картковий рахунок на наступних умовах: 1) овердрафт на картковий рахунок та 2) б/н (без розшифрування вказаного скорочення) (а.с. 46). У колонці під назвою «б/н» слідує про встановлену суму кредиту у розмірі 5166грн. зі сплатою 20 %. Розмір та сплата комісії, термін кредитування, порядок погашення кредиту не зазначені. Вказані графи мають запис «б/н» без розшифрування даного скорочення. Зі змісту додаткового Договору слідує, що кредитний ліміт встановлено в розмірі 5166 грн. на весь строк дії платіжної картки. Як вже зазначено вище, строк дії картки становить три роки. Згідно п. 3.1 Додаткового Договору за користування кредитом Клієнт сплачує [PERSON] процентну ставку, визначену Тарифами [PERSON]. В той же час, даних щодо розміру [PERSON] банку з надання кредиту, суду не надано. Рішення кредитного комітету про надання кредиту на умовах сплати 20 % не може бути розцінено як [PERSON]. Так, стандартним тарифом на обслуговування клієнтів є тарифи, що затверджені уповноваженим органом [PERSON] щодо відкриття, обслуговування рахунків Клієнта, ведення операцій по ним, випуску та обслуговування карток, обслуговування зарплатного проекту Клієнта та інших операцій, що надаються Клієнту в рамках Договору. Тарифи розміщуються на [PERSON] та є публічною офертою [PERSON] для невизначеного кола осіб. Коли певні умови кредитування, в тому числі процентна ставка, встановлюється не на умовах стандартних тарифів [PERSON], а індивідуально за конкретним кредитним договором, умови кредитування процентна ставка має бути визначена умовами вказаного Договору. В той же час, умовами вищевказаного Договору (додаткового Договору) не визначено розмір процентної ставки, а мається відсилка на [PERSON]. Більш того, суду не надано будь-яких доказів щодо погодження із клієнтом такого розміру процентної ставки та підписання нею Додаткового договору саме на таких умовах кредитування. Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» - Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Відповідно до приписів ст.ст.10, 60 ЦПК України \~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В той же час, суду не надано доказів щодо умов кредитування із встановленням процентної ставки, вказаної [PERSON] як 20 %. За вищевказаного суд також позбавлений можливості визначити суму пені, яка згідно п. 5.1 додаткового Договору встановлюється у розмірі подвійної процентної ставки, так як вже зазначено вище, суду не надано доказів щодо належного встановлення та погодження сторонами розміру процентної ставки. Суду також не надано доказів щодо встановлення [PERSON] комісійних виплат за адміністрування кредиту. Так, ані умови Додаткового Договору, ані умови рішення кредитного комітету не передбачено встановлення комісійних плат. За вищевказаного [PERSON] не доведено підстав стягнення з відповідачки процентів за користування кредитом у вказаному ним розмірі, а також комісії за адміністрування кредитом та пені, а тому в цій частині позовні вимоги не можуть бути задоволені. Щодо стягнення основної суми кредиту, то умовами Додаткового договору передбачено, що датою видачі кредиту вважається день списання Клієнтом кредитного ліміту або його частини з карткового рахунку (п. 2.3 Договору). Відповідно до меморіального ордеру № 669640 (а.с. 2), відповідачці видано кредит в розмірі 5165, 38 грн. Згідно п. 4.1 Додаткового Договору, Клієнт зобовязаний повернути кредит у повному обсязі до кінця строку дії платіжної картки. Відповідно до заяви-анкети [PERSON] остання оформила банківську платіжну картку 20.03.2008 року (а.с. 44). Згідно п. 2.6 основного Договору строк дії карки три роки. Даних щодо продовження строку дії картки суду не надано. За такого, строк повернення кредиту минув 20.03.2011 року. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Проте, як вже зазначено вище, суду не надано доказів щодо встановленого договором розміру процентів за користування кредитними коштами. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обовязку виконання зобовязання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. За положеннями ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до меморіального ордеру від 29.07.2010 року, Банк надав відповідачці кредит в розмірі 5165,38 грн., який останньою не повернуто, у звязку з чим в цій частині позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. В іншій частині (стягнення процентів, комісії та пені), у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки також належить стягнути на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог в розмірі 454,74 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial