Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

09.02.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку. В якій просить визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] В обгрунтування позову посилається на те, що 05 травня 2004 року він уклав договір дарування, яким подарував належний йому на праві спільної сумісної власності з відповідачкою [PERSON] житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] їхній онучці [PERSON]. Зазначає, що 07.06.2012 року Хотинський районний суд Чернівецької області виніс рішення, згідно якого визнав недійсним договір дарування житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями й спорудами, що розташований по [ADDRESS] Проте 26.07.2012 року дане рішення було скасовано Апеляційним судом Чернівецької області. В зв'язку з чим [PERSON] надіслав касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, яку суд розглянув і 05 жовтня 2012 року виніс ухвалу про її відхилення. Вказує, що на час укладення договору дарування позивачем на користь [PERSON], а також на час розгляду справи за його позовом до [PERSON] про визнання його недійсним, як в першій інстанції так і в апеляційній та касаційній, відповідачці не було відомо про відчуження спільно набутого майна під час шлюбу та про спір відносно нього в судовому порядку, так як вона проживала в іншому місці, а по приїзду він її нічого не повідомляв. Про факт відчуження їй стало відомо тільки в серпні 2013 року із слів позивача та надано копію документів для ознайомлення (договору, позовних заяв, рішень судів тощо). Після того як вона довідалась відразу звернулась з заявою до Хотинського РВ УМВС України в Чернівецькій області про порушення її права на власність ним та приватним нотаріусом який посвідчив договір. Отримавши відповідь Хотинського РВ, зібравши всі необхідні документи вона відразу звернулась до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, а пізніше і до Апеляційного суду Чернівецької області з заявою про перегляд рішень суду у зв'язку з ново виявленими обставинами. На що, Вищий спеціалізований суд заяву [PERSON] розглянув та виніс рішення, яким відмовив її у відкритті провадження, так як ним будь-яке рішення про скасування, зміну рішення Хотинського районного суду Чернівецької області чи рішення Апеляційного суду Чернівецької області по даній справі не приймалось. На підставі відмови Вищого Спеціалізованого Суду України вона звернулась до Апеляційного суду Чернівецької області з такими ж вимогами, який її заяву розглянув і в ухвалі про відмову від 05.03.2014 року зазначив, що [PERSON] має право звернутись до Хотинського районного суду Чернівецької області з окремим позовом про захист її порушеного права власності. У вересні 2014 року відповідачка [PERSON] звернулась до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовною заявою до позивача, [PERSON] та [PERSON] про скасування вищенаведеного договору дарування будинку та визнання за нею права власності на 1/2 частину будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами набутого за час шлюбу. 08 грудня 2014 року Хотинський районний суд Чернівецької області задовольнив її позовні вимоги та визнав недійсним договір дарування житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] укладений між позивачем і [PERSON] та визнав за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами. У зв'язку з цим фактично право спільної сумісної власності на майно набуте в шлюбі припинилось, так як відповідачка [PERSON]. в законний спосіб виділила належну її частку, яка відповідно до чинного законодавства України є рівною. Тому за наведених вище обставин позивач [PERSON], як співвласник в спільній сумісній власності має право виділити свою частку на майно набуте в шлюбі, тому і просить суд задовольнити його позовну заяву в повному обсязі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але від його представника [PERSON] надійшла заява, в якій він просить справу слухати в його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, але від від її представника [PERSON] надійшла заява, в якій він просить справу слухати в його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Вивчивши та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов обґрунтований та такий, що підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 травня 2004 року позивач [PERSON], який перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] уклав договір дарування, відповідно до умов якого, подарував належний на праві спільної сумісної власності житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] своїй онучці [PERSON]. Як вбачається з матеріалів справи, договір був посвідчений приватним нотаріусом Бричаєвим Ю.В. за № 289 і зареєстрований в Хотинському комунальному районному бюро технічної інвентаризації 12.05.2004 року. Також судом встановлено, що 07 червня 2012 року Хотинський районний суд Чернівецької області виніс рішення в цивільній справі № 2-305/2012 року за позовом [PERSON] до [PERSON], третьої особи [PERSON] про визнання недійсним договору дарування житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] Згідно вказаного рішення, позовну заяву [PERSON] Хотинським районним судом Чернівецької області задоволено в повному обсязі та визнано недійсним договір дарування житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] Однак, як вбачається з матеріалів справи Апеляційним судом Чернівецької області 26.07.2012 року рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 07 червня 2012 року про задоволення позовних вимог [PERSON] було скасовано. Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 05 жовтня 2012 року було відхилено касаційну скаргу [PERSON] Як встановлено судом відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, серії [NUMBER] підтверджується той факт, що між позивачем [PERSON] та [PERSON], 29 жовтня 1953 року дійсно був зареєстрований шлюб, про що відповідно був зроблений актовий запис № 974. Статтею 60 СК України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 317 ЦК України визначено, що на зміст права власності не впливають місце проживання власника на проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права, чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 368 ч. 3 ЦК України майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, або законом. Таким чином, виходячи з вищенаведеного та зважаючи на положення наведених норм закону та встановлені обставини справи, а саме те, що позивач [PERSON] є співвласником в спільній сумісній власності подружжя та має право на виділення своєї частки з майна набутого в шлюбі, суд вважає, що позовну заяву [PERSON] слід задовольнити в повному обсязі. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача [PERSON] судові витрати в розмірі 243,60 гривень. На підставі викладеного, та

Outcome: approved