Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

10.04.2017р. [PERSON] (далі - позивач) звернувся з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про визнання за ним права приватної власності на земельну ділянку площею 0,15 га, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS]. Позов обґрунтований тим, що 05.06.2008р. позивач купив у [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований по [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу нерухомості був посвідчений приватним нотаріусом Врадіївського нотаріального округу Миколаївської області та зареєстрований в реєстрі за № 370. Незважаючи на ту обставину, що купівля-продаж житлового будинку, проводилась сторонами у законний спосіб, земельна ділянка площею 0,15 га, яка надана для обслуговування вказаного житлового будинку [PERSON], спадкоємцем не переоформлювалась та наданий час на праві власності належить покійній. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є її донька [PERSON], яка не бажає переоформлення вказаної земельної ділянки. Тому існує причина яка перешкоджає позивачу у позасудовому порядку узаконити право власності на земельну ділянку. Позивач в судове засідання не з'явився, проте 25.05.2017р. подав до суду заяву, в якій підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу за його відсутності, судові витрати просить залишити за ним. Відповідач в судове засідання не з'явилася, проте 25.05.2017р. подала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить розглянути справу в її відсутність. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, проте 24.05.2017р. подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу в його відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, враховуючи те, що визнання відповідачем пред'явленого до неї позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. До такого висновку суд прийшов на підставі наступного. Так, як вбачається з матеріалів справи, [INFO] померла [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER]), спадкоємцем якої є [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.01.2007р., свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 11.04.1961р. та інформацією Врадіївської державної нотаріальної контори Миколаївської області № 500/01-16 від 25.05.2017р. Згідно інформації Врадіївської державної нотаріальної контори Миколаївської області № 500/01-16 від 25.05.2017р. на ім'я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок, який розташований по [ADDRESS], який зареєстрований за № 588 від 26.11.2007р., що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 47858694 від 25.05.2017р. Згідно договору купівлі-продажу від 05.06.2008р. позивач купила у спадкоємиці померлої - [PERSON] житловий будинок по [ADDRESS]. Вказаний договір укладений письмово та нотаріально посвідчений 05.06.2008р., зареєстрований в реєстрі за номером 370. Факт реєстрації договору підтверджено витягом з Державного реєстру правочинів № 6039554 від 05.06.2008р. У відповідності до рішення Врадіївської селищної ради Миколаївської області № 21 від 29.01.2017р. [ADDRESS]. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 88102128 від 26.05.2017р. житловий будинок по [ADDRESS] зареєстровано за позивачем на підставі договору-купівлі продажу від 05.06.2008р. В матеріалах справи відсутні відомості щодо нікчемності чи визнання вказаного договору купівлі-продажу недійсним в порядку визначеному чинним законодавством. Водночас, земельна ділянка площею 0,15 га, яка надана [PERSON] в приватну власність для обслуговування житлового будинку не була предметом договору-купівлі продажу. Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], земельна ділянка площею 0,15 га, яка розташована на території Врадіївської селищної ради передана у власність [PERSON] для обслуговування вищевказаного житлового будинку, на підставі рішення виконкому Врадіївської селищної ради народних депутатів від 28.07.1993р. за №126. Зазначена земельна ділянка після смерті [PERSON] успадкована відповідачем, однак не переоформлена останньою на своє ім'я. Згідно звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки станом на 30.03.2017р. вартість вказаної земельної ділянки становить 15 818 грн. 00 коп. Встановивши вказані обставини, суд вважає, що між сторонами виникли відносини щодо визнання права власності на земельну ділянку, яка надана для обслуговування житлового будинку без зміни цільового призначення та існує причина, яка перешкоджає встановити це право у позасудовому порядку. Так, згідно ч. 2 ст. 373 ЦК України (в редакції, яка діяла на час укладення договору купівлі-продажу житлового будинку від 05.06.2008р.), право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на земельну ділянку набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Статтею 381 ЦК України визначено, що садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 120 ЗК України (в редакції, яка діяла на час укладення договору купівлі-продажу житлового будинку від 05.06.2008р.), при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки. У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Разом з тим, при відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об'єкт нерухомості, як і у даному випадку, слід враховувати наступне. Частина 4 ст. 120 ЗК України (в редакції, яка діяла на час укладення договору купівлі-продажу житлового будинку від 05.06.2008р.) передбачала, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Аналіз змісту норм ст. 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При цьому при застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності. Вищевказана позиція також висловлена в постановах Верховного Суду України від 12.10.2016р. у справах за № 6-2225цс16 та № 6-2099цс16. Враховуючи той факт, що власник земельної ділянки [PERSON] померла, а спадкоємиця не бажає переоформлювати цю земельну ділянку через відчуження у законний спосіб усієї садиби позивачу по справі, в іншому окрім судового порядку, підтвердити своє право власності на земельну ділянку, яка надана для обслуговування житлового будинку, позивач не може, а тому його право підлягає захисту в суді. На підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи думку позивача витрати зі сплати судового збору в сумі 640 грн. 00 коп. підлягають залишенню за останнім.

Outcome: approved