Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

10.06.2016 року позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Заводського районного суду м.Запоріжжя з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на таке. 09.11.2007 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] уклали кредитний договір ZРZ0АА00000337, згідно з яким позивач зобовязався надати [PERSON] кредит у розмірі 15632,12 [Долар США] на термін до 08.11.2010 року, а [PERSON] зобовязалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановленими вказаним договором. У забезпечення виконання зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і [PERSON] уклали договір поруки від 09.11.2007 року. Позивач виконав свої зобовязання за договором, надавши [PERSON] кредит. Проте [PERSON] свої зобов'язання за договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим станом на 10.05.2016 року має заборгованість 28600,60 [Долар США], яка складається з такого: - 6765.39 [Долар США] - заборгованість за кредитом; - 70,57 [Долар США] - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 65,16 [Долар США] - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; - 21699,48 [Долар США] - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Відповідно до вимог ст. ст. 610, 554 Цивільного Кодексу України, боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники. Згідно з умовами договору поруки, а саме, п. 5, відповідачам було направлено письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобовязань за договором ZРZ0АА00000337. Відповідно до п.6. договору поруки поручитель зобовязаний виконати зобовязання, зазначені в письмові вимозі кредитора протягом пяти календарних днів з моменту її отримання. Однак, вимога, що була предявлена до поручителя щодо виконання забезпеченого зобовязання, залишена без задоволення. Таким чином зобовязання за договором відповідачі не виконали, у звязку з чим позивач був вимушений звернутися до суду. Просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в сумі 28600,60 доларів США, що складає 719591,10 гривень та судові витрати. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов і просив суд задовольнити його у повному обсязі та стягнути з відповідачів як солідарних боржників заборгованість за кредитом. Суду пояснив, що [PERSON] отримала в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредит. В забезпечення умов кредитного договору було також укладено договір застави автомобілю з [PERSON] Згідно з цим договором [PERSON] передав в заставу автомобіль MERSЕDES-BENZ модель: E420 рік випуску: 1997, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: WDB2100721A460929, реєстраційний номер: АР8852ВА. У звязку з цим, позивач звертався раніше до Заводського районного суду м.Запоріжжя з позовом про звернення стягнення на предмет застави. Заочним рішенням суду від 18.10.2013 року позовні вимоги були задоволені, проте рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 21.01.2014 року заочне рішення Заводського районного суду м.Запоріжжя від 18.10.2013 року скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON], третя особа [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. 07.03.2014 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся з позовом до Кіровського міського суду до [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави, проте у звязку зі зміною територіальної підсудності судових справ із зазначеним позовом звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області. Заочним рішенням суду від 27.03.2015 року позов задоволено. Однак, оскільки фактично звернення стягнення на предмет застави не відбулося і заборгованість за кредитом не погашена, то кредитор має право для предявлення позову про стягнення заборгованості за тим самим договором. Також вважає, що 27.03.2015 року перебіг строку позовної давності переривався ухваленням рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецького області (пояснення а.с.130). Крім того зазначив, що [PERSON] не заявлено про припинення договору поруки, а тому порука вважається дійсною до моменту, коли судом не буде встановлено факт припинення договору (письмові пояснення а.с.118-123,129-135, 138-145 ) Представники відповідача [PERSON] вважають, що позов задоволенню не підлягає, в обґрунтування заперечень пояснили таке. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області по справі № 22/ц/778/140/14 заочне рішення Заводського районного суду м.Запоріжжя від 18.10.2013 року по цивільній справі № 2-1638\\11 за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON], третя особа: [PERSON], про звернення стягнення на предмет застави скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Пізніше, у 2015 році ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. Рішенням суду від 27.03.2015 року по цивільній справі ЄУН № 235/6727/14-ц позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволені. Вирішено вилучити у [PERSON] та передати в заклад ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» предмет застави автомобіль MERSЕDES-BENZ модель: E420 рік випуску: 1997, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: WDB2100721A460929, реєстраційний номер: АР8852ВА, що належить на праві власності [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором ZРZ0АА00000337 від 09.11.2007 р. шляхом продажу вказаного автомобіля з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем. Окремо зауважили, що в усіх раніше предявлених позовах ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» вимоги безпосередньо до [PERSON] та [PERSON] не заявлялись, останні були третіми особами. Також надали суду заяву, в якій просила застосувати позовну давність та в позові відмовити (письмові пояснення а.с.41-42, промова у дебатах а.с.210-214). Відповідач [PERSON] в судові засідання не зявлявся. Подав суду письмові заперечення проти позову з тих самих підстав що і відповідач [PERSON], також вважає поруку припиненою, просив застосувати норми ст. 559 ЦК України, заявив про застосування позовної давності та відмову у позові (письмові пояснення а.с.104-105, 128, 136-137). Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідача [PERSON], дослідивши письмові заперечення відповідача [PERSON], вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до таких висновків. У відповідності до ст.ст.10,11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 09.11.2007 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] уклали кредитний договір ZРZ0АА00000337, згідно з умовами якого ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобовязався надати [PERSON] кредитні кошти у розмірі 15632,14 доларів США на термін до 08.11.2010 року. Відповідно до п.7.1. зазначеного договору щомісяця позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 416,76 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, відсотками, винагороди. Забезпеченням виконання зобовязань за вказаним договором (п.7.1. договору) виступає MERSЕDES-BENZ E420, WDB2100721A460929 (а.с.13 зворотній бік). У забезпечення виконання зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і [PERSON] уклали договір поруки від 09.11.2007 року (а.с.14). Відповідно до укладеного між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і [PERSON] договору застави рухомого майна від 09.11.2007 року, [PERSON] передав в заставу автомобіль MERSЕDES-BENZ модель: E420 рік випуску: 1997, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: WDB2100721A460929, реєстраційний номер: АР8852ВА. У звязку з неналежним виконанням зобовязань, відповідач [PERSON] станом на 10.05.2016 року має заборгованість 28600,60 [Долар США], яка складається з такого: 6765.39 [Долар США] - заборгованість за кредитом; 70,57 [Долар США] - заборгованість по процентам за користування кредитом; 65,16 [Долар США] - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 21699,48 [Долар США] - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Боржник [PERSON] та поручитель [PERSON] несуть відповідальність як солідарні боржники. Статтями\~14\~та\~526 Цивільного кодексу України\~встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1\~ст.1054 Цивільного кодексу України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.\~\~ Частиною другою статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1\~глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1\~ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У порушення зазначених норм та умов договору відповідачі зобовязання за вказаним договором від 09.11.2007 року належним чином не виконали, тому позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості. Як зазначалось, 09.11.2007 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] уклали кредитний договір ZРZ0АА00000337, згідно з яким позивач надав [PERSON] кредит у розмірі 15632,12 [Долар США] на термін до 08.11.2010 року. [PERSON] зобовязалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановленими вказаним договором. Останнім встановлено період сплати з «9» по «13» число кожного місяця. Щомісяця позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 416,76 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, відсотками, винагороди. Як встановлено судом [PERSON] припинила виконувати зобовязання за договором щодо сплати щомісячних платежів 26.07.2010 року. У той же час з вимогами до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором позивач звернувся до Заводського районного суду м.Запоріжжя лише 10.06.2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові ВСУ від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-169цс14. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Як вбачається з матеріалів справи, згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості, відповідач [PERSON] здійснила останній платіж 26.07.2010 року (а.с.5). З даним позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду 10.06.2016 року, що підтверджується вхідним штампом на позові (а.с.2), тобто поза встановленим законом строком позовної давності. Суд вважає безпідставними посилання представника позивача про переривання строків позовної давності 27.03.2015 року внаслідок ухвалення рішення Красноармійським міськрайонним судом Донецької області про звернення стягнення на предмет застави (з огляду на таке письмові пояснення а.с.130). Згідно з матеріалами цивільної справи № 2-1638\\11, що досліджувалися судом під час розгляду даного позову, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 21.09.2011 року звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. Як було встановлено судом під час розгляду зазначеної справи, жодних позовних вимог до [PERSON] позивач не заявляв, а право власності на заставне майно [PERSON] не належить. У звязку з цим ухвалою Заводського районного суду м.Запоріжжя від 17.06.2013 року [PERSON] виключена з кола відповідачів по справі та притягнута в якості третьої особи (матеріали цивільної справи № 2-1638\\11, а.с.147). Вказана ухвала суду позивачем не оскаржувалась. Заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18.10.2013 року позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON], третя особа [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави задоволений (матеріали цивільної справи № 2-1638\\11, а.с.174). Проте, рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 21.01.2014 року за апеляційною скаргою [PERSON] вищезазначене заочне рішення скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON], третя особа [PERSON], про звернення стягнення на предмет застави (матеріали цивільної справи № 2-1638\\11, а.с.241). У наведеному рішенні суд апеляційної інстанції вказав, що [PERSON] є неналежним відповідачем, оскільки предмет застави (автомобіль MERSЕDES-BENZ модель: E420) знятий з обліку 19.11.2009 року і належить на праві власності іншій особі, що не позбавляє позивача права звертатися з позовом до належного відповідача. Суд не вважає перериванням строку позовної давності посилання предстаника позивача про звернення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до Кіровського міського суду Донецької області з позовом до [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON], про звернення стягнення на предмет застави. Так, до суду не надано копію вказаного позову, відсутній документ з відміткою про дату його отримання судом. При цьому подана копія реєстру поштових відправлень №7 та копія накладної № 1727117 від 07.03.2014 р. (а.с.124) не містить інформація про позивача, а також про те, до кого саме предявлено позов, з яких підстав та з якими вимогами, тому є неналежним доказом. До того ж представником ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не заперечувався той факт, що провадження по справі Кіровським міським судом Донецької області не відкривалось, а докази про надходження позовної заяви до вказаного суду відсутні. Відповідно до частини другої статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. За змістом частини першої статті 118 ЦПК України позов пред'являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді. Пред'явлення позову до суду являє собою реалізацію позивачем права на звернення до суду. Саме із цією процесуальною дією пов'язується початок процесу у справі. Згідно з частиною першою статті 122 ЦПК України суддя відкриває провадження у цивільній справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому цим Кодексом. Так, позовна заява подається до районних, районних у містах, міських та міськрайонних судів з дотриманням правил підсудності, визначених статтями 108 - 114 ЦПК України. Позовна заява оформлюється з додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, за її подання сплачується судовий збір. За змістом викладеного перебіг позовної давності шляхом пред'явлення позову може перериватися не в разі будь-якого направлення позову поштою, а здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства, зокрема статей 109, 119, 120 ЦПК України. Якщо судом у прийнятті позовної заяви відмовлено або її повернуто, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подача позову з недодержанням правил підсудності. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в своїй постанові від 2 грудня 2015 року № №6-895цс15. У подальшому, як зазначає представник позивача і не оспорюється представниками відповідача - 28.11.2014 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON]В про звернення стягнення (письмові пояснення представника позивача на а.с.119). Заочним рішенням суду від 27.03.2015 року позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення задоволений (а.с.110). При цьому предявлення вищевказанного позову та постановлення вищезазначеного рішення, на що посилається позивач, також не є підставою вважати, що перебіг позовної давності перервався, оскільки сам позов був поданий з пропуском позовної давності тривалістю у три роки і вимоги до відповідачів по даній справі [PERSON] та [PERSON] у ньому не висувалися. Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Про застосування строку позовної даності відповідачі письмово заявили. Враховуючи вищевикладене позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволенню не підлягають. Оскільки в задоволенні позовних вимог суд відмовляє, підстави для стягнення судового збору з відповідачів на підставі ст.88 ЦПК України також відсутні.

Outcome: dismissed