Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-03 00:00:00

\~ \~ \~ \~07 червня 2017 року заступник прокурора Одеської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Одеської міської ради до [PERSON] про витребування земельної ділянки загальною площею 0,1 га, що розташована по Французькому бульвару, 54/5 в м. Одесі, кадастровий номер земельної ділянки : 5110137500:51:003:0286, вартістю 4\~379\~870,00 грн., з незаконного володіння [PERSON] на користь Одеської міської ради. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08.02.2007 р. у справі № 2-460/2007 р., [PERSON] отримала в Управлінні земельних ресурсів у м. Одесі державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована по Французькому бульвару, 54/5 в м. Одесі, серія ЯГ № 954604 від 05.03.2007 р., зареєстрований Одеською регіональною філією державного підприємства «Центр державного кадастру» в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010750500282. В подальшому [PERSON] відчужила вищевказану земельну ділянку на користь [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 13.03.2007 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за р. № 3391, після чого [PERSON] отримав в Управлінні земельних ресурсів у м. Одесі державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована по Французькому бульвару, 54/5 в м. Одесі, серія ЯГ № 954816 від 06.04.2007 р., який зареєстрований Одеською регіональною філією державного підприємства «Центр державного кадастру» в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010750500448. Згодом вищевказане рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08.02.2007 р. у справі № 2-460/2007 р. було скасоване ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08.07.2009 р. та ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02.09.2009 р. позов [PERSON] до Одеської міської ради, Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам» про визнання права власності на земельну ділянку залишено без розгляду.Також позивач зазначає, що Одеська міська рада як розпорядник земель комунальної власності не приймала жодного рішення щодо передачі [PERSON] згаданої спірної земельної ділянки. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 липня 2017 року позовні вимоги заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради задоволено повністю та вирішено витребувати земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована по Французькому бульвару, 54/5 в м. Одесі, кадастровий номер земельної ділянки : 5110137500:51:003:0286, з чужого незаконного володіння [PERSON] (ІПН : [NUMBER], [NUMBER], виданий Біляївським РВ УМВС України в Одеській області 15.01.1998 р., що зареєстрований за адресою : [INFO], а проживає за адресою : [INFO], корп.. 3, кв. 71) на користь територіальної громади міста [PERSON] в особі Одеської міської ради; стягнути з [PERSON] на користь прокуратури Одеської області (адреса місцезнаходження : 65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, буд. 3, р/р № 35213085000564 в ДКСУ м. Київ, МФО 820172, код ЄРПОУ : 03528552, неприбуткова організація) у відшкодування судових витрат 65698 (шістдесят пять тисяч шістсот девяносто вісім) грн. 06 коп; дане рішення є підставою для внесення запису щодо скасування права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована по Французькому бульвару, 54/5 в м. Одесі, кадастровий номер земельної ділянки : 5110137500:51:003:0286. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17 серпня 2017 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 липня 2017 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 листопада 2017 року скасовано рішення Приморського районного суду міста [PERSON] від 04 липня 2017 року та ухвала апеляційного суду Одеської області від 17 серпня 2017 року, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції для встановлення, з якого часу особі, в інтересах якої пред?явлено позов, стало відомо про порушене право. При цьому в ухвалі суду зазначено, що суди дійшли правильного висновку про обґрунтованість позовних заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради, однак при вирішенні спору неправильно застосував положення статей 261, 267 ЦК України. Відповідно до Закону України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII Цивільний - процесуальний Кодекс викладено у новій редакції, який набрав чинності з 15.12.2017 року. Згідно п. 9 ч.1 Перехідних Положень (розділ ХІІІ) справи, провадження яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03 січня 2018 року суддя Чернявська Л.М. прийняла справу в своє провадження та призначила справу до розгляду в загальному порядку за правилами ЦПК України, який набрав чинності 15.12.2017 року. 24 травня 2018 року представник [PERSON] подав адресовану суду письмову заяву про застосування строків позовної давності, відповідно до якої просить відмовити в задоволенні позову заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до [PERSON]. про витребування земельної ділянки з підстав спливу строку позовної давності. 05 червня 2018 року заступником прокурора Одеської області надані пояснення у справі, в яких прокурор посилається на те, що положення про позовну давність до заявлених позовних вимог про витребування майна у порядку ст. 388 ЦК України не застосовується. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18 червня 2018 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено цю справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні представник позивача [PERSON] та представник Одеської міської ради [PERSON] підтримали позов, а представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] не визнав позов та просив відмовити у задоволенні позову у звязку з пропуском позивачем строку позовної давності. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи і вислухавши пояснення представників сторін, суд доходить висновку, що позовна заява позивача підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 14 Конституції України, ч. 1 ст. 1 ЗК України та ст. 373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Відповідно до ст. 13 Конституції України земля є обєктом прав власності Українського народу; від імені Українського народу права власності здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. За приписами ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право власності є непорушним. Частиною 2 ст. 78 ЗК України та ст. 373 ЦК України передбачено, що право власності на землю набувається і здійснюється відповідно до закону. Судом установлено і матеріалами справи підтверджено, що 08 лютого 2007 року Приморським районним судом м. Одеси було ухвалене рішення у справі № 2-460/2007 р. за позовом [PERSON] до Одеської міської ради, Одеської регіонального філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам» про визнання права власності на земельну ділянку, яким було визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,1 га, яка розташована по Французькому бульвару, 54/5 в м. Одесі, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, а також зобовязано Одеську регіональну філію ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам» видати [PERSON] державний акт на право власності на вказану земельну ділянку. На підставі зазначеного судового рішення від 08 лютого 2007 року у справі № 2-460/2007 р., Одеське міське управління земельних ресурсів видало [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 954604 від 05.03.2007 р., а саме на земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована по Французькому бульвару, 54/5 в м. Одесі, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки : 5110137500:51:003:0286, зареєстрований Одеською регіональною філією державного підприємства «Центр державного кадастру» в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010750500282. 13 березня 2007 року [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за р. № 3391, відчужила вищевказану земельну ділянку на користь [PERSON], після чого Одеське міське управління земельних ресурсів видало [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 954816 від 06.04.2007 р., а саме на земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована по Французькому бульвару, 54/5 в м. Одесі, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки : 5110137500:51:003:0286, зареєстрований Одеською регіональною філією державного підприємства «Центр державного кадастру» в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010750500448. Однак в подальшому ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08 липня 2009 року у справі № 2-460/09 було скасоване рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2007 року у справі № 2-460/2007 р. у звязку з нововиявленими обставинами, після чого цій справі було присвоєно новий № 2-10105/09, та ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02 вересня 2000 року у справі № 2-10105/09 згаданий позов [PERSON] до Одеської міської ради, Одеської регіонального філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам» про визнання права власності на земельну ділянку - залишено без розгляду. \~ \~ \~ \~Вирішуючи дану справу, суд також враховує, що земельна ділянка площею 0,1000 га, яка розташована по Французькому бульвару, 54/5 в м. Одесі (кадастровий номер земельної ділянки: 5110137500:51:003:0286), відповідно до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 80 ЗК України є власністю територіальної громади м. Одеси, на території якої вона знаходиться та від імені якої повноваження власника реалізуються Одеською міською громадою. Відповідно до ст. 12 ЗК України, п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення питань у сфері регулювання земельних відносин є винятковою компетенцією Одеської міської ради та вирішуються виключно на її пленарних засіданнях, в тому числі питання щодо розпорядження землями територіальної громади і передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадянам та юридичним особам. Крім того, Одеська міська рада здійснює контроль за використанням та охороною земель комунальної власності. Аналогічні положення містяться в ст. 373 ЦК України та в ст. 116 ЗК України, якими визначено, що громадяни набувають право власності земельними ділянками із земель комунальної власності виключно на підставі відповідних рішень органів місцевого самоврядування. Відповідно до ст.ст. 126, 128 ЗК України державний акт на право власності на земельну ділянку, яка раніше знаходилась у комунальній власності, видається виключно особі, що набула її у відповідної міської ради або на підставі договору купівлі-продажу, або в межах процесу приватизації. Проте Одеська міська рада не приймала будь-яких рішень щодо передачі або продажу [PERSON] та/або [PERSON] спірної земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, [PERSON] не є особою, яка у встановлений законом спосіб набула право власності на спірну земельну ділянку, а право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку похідне від права власності на неї [PERSON] Отже, власником спірної земельної ділянки, в тому числі на момент її незаконного вибуття з комунальної власності, є Одеська міська рада, як орган, який уповноважений розпоряджатися землями комунальної власності у межах населених пунктів та яка в межах компетенції не приймала жодних рішень щодо передачі цієї земельної ділянки у власність відповідача. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Стаття 387 ЦК України передбачає право власника витребувати майно від особи, яка незаконним чином ним заволоділа. За приписами частини 1 статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що добросовісний набувач не знав і не міг знати, власник має право витребувати це майно у випадку, коли воно вибуло з володіння поза його волею іншим шляхом. Враховуючи, що спірна земельна ділянка придбана відповідачем у особи, яка не мала права її відчужувати, тому суд доходить висновку, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ст. 388 ЦК України. Також суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 16 квітня 2014 року у справі № 6-146цс13 та у постанові від 11 квітня 2014 року у справі № 6-52цс14, стосовно того, що за змістом частини 1 статті 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але у подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Пункт 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р № 9 «Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсним» містить розяснення стосовно того, що рішення суду про задоволення позову про витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. Статтею 330 ЦК України встановлено, що в разі, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України майно не може бути витребувано у нього. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 29 червня 2016 року у справі № 6-137цс16, до спірних правовідносин про витребування земельних ділянок із володіння набувачів та повернення їх у власність держави підлягає застосуванню стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/WestAlliansLimited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном і гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Прийняття рішення про передачу у приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (ст. 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі відповідно державної чи комунальної власності. В цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією т законами України (ст.ст. 14, 19 Конституції України). Отже правовідносини, повязані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес. Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Згідно з практикою ЄСПЛ (зокрема, рішення від 8 липня 1986 року в справі «Літгоу та інші проти Сполученого Королівства») одним із елементів дотримання принципу «пропорційності» при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обгрунтованої компенсації, тому покупець, у якого вилучається майно, не позбавлений можливості порушувати питання про відшкодування завданих збитків на підставі статті 661 ЦК України, яка встановлює, що у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. Вирішуючи дану справу, суд також враховує, що відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, отже здійснення відповідною радою права власності, зокрема розпорядження майном не у спосіб та не у межах повноважень, передбачених законом, не може вважатись вираженням волі територіальної громади, як власника, на вибуття такого майна з його (власника) волі. Таким чином, здійснення радою права власності, зокрема розпорядження майном не у спосіб та не у межах повноважень, передбачених законом, не може оцінюватись вираженням волі територіальної громади, як власника, на вибуття такого майна з його (власника) володіння. Відповідно до ст. 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Згідно ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенція якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Статтею 16 ЦК України встановлено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, та відшкодування збитків. Таким чином, суд погоджується з доводами позивача стосовно того, що оскільки спірна земельна ділянка незаконно вибула з комунальної власності, а органом місцевого самоврядування в особі Одеської міської ради не вжито жодних заходів щодо відновлення порушеного права територіальної громади на неї, тому прокурор вимушений самостійно звернутися до суду з даним позовом. Представники позивача та Одеської міської ради пояснили суду, що випадки незаконного відчуження земельних ділянок, що належать Одеській міській раді, носять непоодинокий характер та по мірі проведення моніторингу та виявленню таких фактів прокуратурою направляються до суду позови щодо повернення земельних ділянок у власність територіальної громади м. Одеси, та зазначений факт порушення був встановлений у 2016 році. Більш того, суд бере до уваги, що Верховний Суд України у своїй постанові від 05 жовтня 2016 року у справі № 916/2129/16 висловив правову позицію про те, що положення законодавства про позовну давність до позовних вимог про витребування майна у порядку ст. 388 ЦК України не застосовуються, та таке право особи на власність підлягає захисту протягом усього часу наявності у особи титулу власника. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічні висновки були зроблені Вищим господарським судом України у постанові від 26 квітня 2016 року по справі № 916/2129/15, у постанові від 03 жовтня 2017 року по справі № 908/1740/13-908/1024/13 та у постанові від 12 грудня 2017 року по справі № 904/11078/16 за результатами розгляду аналогічних позовних заяв прокурорів про витребування майна. Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати в сумі 65698,06 грн., повязані із сплатою судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved