Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

09 січня 2020 року позивач Хотинська міська рада звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в якій просили визнати [PERSON] , [PERSON] , такими що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, що знаходиться в [ADDRESS] . В обгрунтування позовних вимог посилаються на те, що Хотинській міській раді відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, на праві комунальної власності належить житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] .. Згідно будинкової книги, в будинку [ADDRESS] зареєстровані громадяни [PERSON] , [INFO] з 13.01.2014 року та його донька [PERSON] , [INFO] з 13.01.2014 року, які не проживають за вказаною адресою з моменту їх реєстрації, тобто понад один рік без поважних причин, про що складено акт про проживаючих осіб в житловому приміщенні від 03.12.2019 року представниками органу приватизації, що перебуває у комунальній власності Хотинської міської ОТГ. Вказують, що відповідач зі своєю родиною жодного дня не проживав в даному будинку, не сплачував комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі немає, поточний ремонт не здійснює і взагалі будинком не користується та не цікавиться його станом. Натомість відповідач зі своєю родиною проживає в Новоселицькому районі, більш точної адреси про їх місце проживання невідомо. Зазначають, що право користування житловим будинком [PERSON] та [PERSON] втратили з моменту припинення [PERSON] трудових відносин з Хотинським ВП Кельменецького ВП ГУНП України в Чернівецькій області ще в 2015 році, оскільки саме в 2015 році [PERSON] був переведений з посади начальника Хотинського ВП Кельменецького ВП ГУНП України в Чернівецькій області на посаду заступника начальника слідчого управління ГУНП України в Чернівецькій області, з якої і звільнився та вийшов на пенсію, адже раніше вказаний будинок рахувався як службовий ОВС до моменту добровільної передачі в комунальну власність Хотинської міської ради. Проте, починаючи з 2015 року [PERSON] разом зі своєю родиною жодного дня не проживав в [ADDRESS] , так як постійно проживав і проживає на даний час в Новоселицькому районі, Чернівецької області де володіє майном, тобто члени родини [PERSON] забезпечені житлом з надлишком. На квартирному обліку ні [PERSON] та члени його родини, як особи, які потребували поліпшення житлових умов не перебували і не перебувають на даний час, та з відповідною заявою про це не звертались. Факт реєстрації відповідача [PERSON] порушує право позивача Хотинської міської ради на вільне розпорядження і користування майном, оскільки міська рада позбавлена можливості передати майно особам з числа дітей, які позбавлені батьківського піклування і які перебувають на соціальному квартирному обліку при виконавчому комітеті Хотинської міської ради, чим створюють перешкоди у здійсненні права користування в розпорядження комунальним майном. 30.01.2020 року представник позивача надав до суду заяву про уточнення позовних вимог, зменшивши при цьому їх розмір, відповідно до яких просив визнати [PERSON] , таким що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] . Підтримуючи вищевикладене, просять задовольнити уточнені позовні вимоги та визнати [PERSON] , таким що втратив право користування житловим будинком з належними до нього будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] . 11.02.2020 року відповідач [PERSON] надав відзив на позовну заяву, в якому заперечував щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на викладене у відзиві, та просив викликати в судове засідання для допиту свідків [PERSON] та [PERSON] . Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Суду пояснив, він приходить до будинку часто, займався проведенням ремонту житлового приміщення, облаштував подвір`я та будинок, що можуть підтвердити свідки [PERSON] та [PERSON] , які також приймали участь в будівельних та господарських роботах біля цього будинку. Також вказав, що викладене позивачем в позовних вимогах не відповідає дійсності, оскільки позивач зазначає що він не проживає в будинку по місцю реєстрації з 2015 року, однак дане житло було передано на баланс Хотинської міської ради лише в квітні місяці 2019 року спільним наказом № 241 від 10.04.2019 року Хотинської міської ради та Хотинського РВ УМВС України в Чернівецькій області, а тому термін його не проживання у вказаному будинку в один рік, як на те вказує представник позивача відсутній. Представник відповідача [PERSON] . в судовому засіданні підтримав думку відповідача та просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що його декілька разів просив [PERSON] щоб він працював біля будинку по [ADDRESS] , а саме косив траву, вивозив мусор, викорчовував дерева, а [PERSON] йому за це платив гроші. В будинок він не заходив, вважає, що будинок придатний для проживання. Вказав, що він часто прибирає прилеглу територію біля цього будинку і під час його прибирання там неодноразово був присутнім і [PERSON] , він його там бачив і в цьому році і в минулому перед новим роком, восени та взимку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він прибирав територію від листя біля будинку по [ADDRESS] , замітав, обкопував дерева, стриг кущі, вивозив мусор, в будинок всередину не заходив, [PERSON] йому платив за це гроші. Бачив як до будинку приїхав [PERSON] із дружиною чи донькою, з ким саме йому невідомо, це було восени 2019 року. У будинку наявний електрогенератор, який постачав електроенергію до будинку. Суд, вислухавши думку позивача, відповідача, його представника, свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав. Так, згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що позивачу Хотинській міській раді відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер витягу 187236961 від 01.11.2019 року на праві комунальної власності на підставі рішення «Про передачу об`єкта житлового фонду права державної власності у комунальну власність Хотинської міської ради» належить житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією відповідного Витягу. Згідно будинкової книги, яка наявна в матеріалах справи, в житловому будинку [ADDRESS] зареєстровані громадяни [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 13.01.2014 року та його донька [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 13.01.2014 року. Відповідно до акту обстеження приміщення, будинку від 03.12.2019 року представниками органу приватизації, що перебуває у комунальній власності Хотинської міської ОТГ було складено відповідний акт, згідно якого в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] на час обстеження будинку будь-які особи, в тому числі члени сім`ї [PERSON] відсутні. Будинок знаходиться в стані непридатному до проживання та більше п`яти років вказаний будинок не використовується для проживання. Даний акт констатує, що тільки 03.12.2019 року, на час обстеження, яке проведене о 09:00 годині будь-які особи відсутні. Жодних рішень про визнання вказаного житлового будинку не придатним для проживання позивачем суду не надано, що підтвердив представник позивача в судовому засіданні. Даних про те, що будинок оглядався всередині немає, посилань та свідків, які можуть підтвердити факт не проживання відповідача у вищевказаному житловому будинку відсутні. Жодні свідки в судовому засіданні не підтвердили факт не проживання, відсутність відповідача [PERSON] у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право комунальної власності є непорушним. Згідно із частиною 1 статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Приписами статті 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Згідно положень статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування» в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом. Статтею 143 Конституції України встановлено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Також, у відповідності до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема пред`явивши вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням. Проте, як встановлено судом вказаний житловий будинок по [ADDRESS] був переданий на баланс Хотинської міської ради лише в квітні місяці 2019 року на підставі спільного наказу № 241 від 10.04.2019 року Хотинської міської ради та Хотинського РВ УМВС України в Чернівецькій області, а тому суд вважає, що термін не проживання у даному будинку [PERSON] в один рік, як на те вказує представник позивача відсутній та жодними іншими доказами суду не доведений. Крім того, в судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] разом зі своєю сім`єю приїжджав до будинку в минулому році неодноразово, наймав людей для прибирання на прилеглій території біля будинку, за що платив їм кошти. Вказаний факт, також був підтверджений в судовому засіданні і поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] . За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про виселення. Відповідно до ч. 3 ст. 81 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проте, як встановлено судом, позивач не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження фактів не проживання відповідача [PERSON] у вказаному будинку понад один рік, як не надано також і інших доказів на підтвердження викладених у позовній заяві обставин. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене суд вважає, що у задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити, оскільки судом не встановлено, що відповідач [PERSON] не проживав у вказаному будинку, як на те посилається представник відповідача з 2015 року, також вказане і спростовує пояснення свідків, які були надані в судовому засіданні. За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити. Згідно ст. 141 ЦПК України, в разі відмови в задоволенні позовних вимог, судові витрати стягненню не підлягають. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed