Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

09 квітня 2014 року ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» (далі: АТ «Укрексімбанк»), яке є правонаступником ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України», звернулись до суду із вказаним позовом, за яким просили суд стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором № 5006С47 від 02 листопада 2006 року в розмірі 92 084,18 швейцарських франків та 644 548,61 грн., що складається з простроченої заборгованості зі сплати процентів за кредитом за період з 01.08.2011 року по 31.03.2014 року - 65 952,14 швейцарських франків; пені за основним боргом за період з 04.04.2013 року по 04.04.2014 року - 472 543,17 грн.; пені за процентами за період з 04.04.2013 року по 04.04.2014 року - 172 005,44 грн.; 3% річних на суму простроченого кредиту за період з 02.08.2011 року по 04.04.2014 року - 19 907,27 швейцарських франків; 3% річних на суму прострочених процентів за кредитом за період з 02.08.2011 року по 04.04.2014 року в розмірі 6 287,262 швейцарських франків; витрати по справі покласти на відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалися на те, що 02 листопада 2006 року між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 5006С47, відповідно до якого АТ «Укрексімбанк» надав відповідачу кредит в сумі 252 000,00 швейцарських франків зі сплатою процентів за користування кредитом у валюті кредиту у розмірі річної процентної ставки, яка визначається наступним чином: LIBOR (12m)+7,01% річних, але не нижче 8,99% річних (відповідно до п.п. 2.2.1. кредитного договору) з кінцевою датою погашення кредиту 01 листопада 2013 року. 03.10.2007 року у відповідності до додаткового договору № 5006С47-1 від 03.10.2007 року до кредитного договору № 5006С47 від 02 листопада 2006 року було збільшено суму кредиту, та встановлено її в розмірі 348 000 швейцарських франків із сплатою процентів за користування кредитом за наступною процентною ставкою: LIBOR (12m)+6,90% річних, але не менше 9,99%. 28 листопада 2007 року у відповідності до додаткового договору № 5006С47-2 від 28.11.2007 року до кредитного договору № 5006С47 від 02 листопада 2006 було змінено розмір процентної ставки, яка становить LIBOR (12m)+5,90% річних, але не менше 8,99% річних. Згідно з умовами кредитного договору (п.п.2.5.1) відповідач сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі, визначеному в підпункті 2.2.1. кредитного договору, у валюті кредиту. Такі проценти нараховуються на фактичну суму заборгованості за кредитом, із розрахунку фактичної кількості днів періоду нарахування процентів на основі банківського року і підлягають сплаті з 1 по 15 число кожного місяця. Відповідно до п.2.4.1 ст.2.4 кредитного договору, погашення кредиту позичальник повинен здійснювати у валюті кредиту у строки та у сумах, визначених графіком погашення кредиту за договором. Строки, передбачені графіком погашення кредиту за договором є обов'язковими для виконання позичальника. Згідно з умовами кредитного договору (п.п.2.5.1) позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі, визначеному в підпункті 2.2.1. кредитного договору, у валюті кредиту. Такі проценти нараховуються на фактичну суму заборгованості за кредитом, із розрахунку фактичної кількості днів періоду нарахування процентів на основі банківського року і підлягають сплаті з 1 по 15 число кожного місяця. У порушення зазначених норм закону та умов кредитного договору відповідач зобов'язання належним чином не виконував та не виконує, починаючи з 2009 року постійно порушував встановлений графік погашення кредиту, не сплачував своєчасно проценти за користування кредитом. В установлену кредитним договором кінцеву дату погашення кредиту 01.11.2013 року позичальником заборгованість за кредитом не погашена. Згідно п.2.4.2. кредитного договору, позичальник у разі порушення строків погашення кредиту, процентів та платежів за цим договором сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення, що діяла у період, за який сплачується пеня. З метою стягнення з позичальника простроченої заборгованості за кредитним договором банк 11.12.2009 року звернувся із відповідним позовом до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська про стягнення заборгованості за кредитним договором. 27.06.2013 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська винесено судове рішення по цивільній справі за позовом АТ «Укрексімбанк» до [PERSON], яким з [PERSON] на користь банка стягнуто суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 318 496,62 швейцарських франків та 217 794,27 грн., визначеної судом згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 02.08.2011 року, що містила такі складові: заборгованість за кредитом - 271 152,30 шв.франків; заборгованість по сплаті процентів, що нараховані та несплачені станом на 02.08.2011 року - 47 344,32 шв.франків; заборгованість по пені за основним боргом та за процентами за період з 02.08.2010 року по 02.08.2011 року - 217 794,27 грн. Вищезазначене судове рішення від 27.06.2013 року набрало чинності 22.10.2013 року, звернуто до виконання до Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ. На даний час вищезазначене судове рішення про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором не виконано, прострочена заборгованість за кредитним договором, стягнута з відповідача згідно рішення суду від 27.06.2013 року, не погашена. Факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань підтверджується наявністю відкритих виконавчих проваджень по примусовому виконанню вищезазначеного судового рішення від 27.06.2013 року, виписками по рахункам відповідача, що відображають розмір заборгованості та здійснені відповідачем платежі за кредитним договором за період з 02.11.2006 року по 03.04.2014 року, а саме по рахункам групи 2203 (довгострокові кредити на поточні потреби, що надані фізичним особам), групи 2207 (прострочена заборгованість за кредитами на поточні потреби, що надані фізичним особам), групи 2208 (нараховані доходи за кредитами на поточні потреби, що надані фізичним особам), групи 2209 (прострочені нараховані доходи за кредитами на поточні потреби, що надані фізичним особам). Відповідач свої зобов'язання зі сплати процентів за користування простроченим кредитом за період з 02.08.2011 року по цей час не виконує, що знов призвело до утворення нової простроченої заборгованості відповідача по сплаті процентів за користування кредитом за період з 01.08.2011 року по 31.03.2014 року, яка станом на 04.04.2014 року становить 65 952,14 швейцарських франків. В зв'язку з невиконанням Позичальником свого зобов'язання по погашенню заборгованості за кредитом та сплати процентів за його користування, відповідачу відповідно до пунктів 7.1,7.2. кредитного договору нараховано пеню у розмірі: пеня на прострочену заборгованість за процентами за період з 04.04.2013 року по 04.04.2014 року - 172 005,44 грн.; пеня на прострочену заборгованість за основним боргом (кредитом ) за період 04.04.2013 року по 04.04.2014 року - 472 543,17 грн. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України позивачем нараховано 3% річних на суму простроченої заборгованості в розмірі 26 194,89 швейцарських франків, а саме: 3% річних на суму простроченого кредиту за період з 02.08.2011 року по 04.04.2014 року - 19 907,27 швейцарських франків; 3% річних на суму прострочених процентів за кредитом - за період з 02.08.2011 року по 04.04.2014 року - 6 287,62 швейцарських франків. Таким чином, станом на 04.04.2014 року загальна сума простроченої заборгованості відповідача за кредитним договором № 5006С47 від 02 листопада 2006 року, що виникла в період з 01.08.2011 року по 04.04.2014 року становить 92 084,18 швейцарських франків та 644 548,61 грн. В зв'язку з чим, просили суд задовольнити їх позовні вимоги в повному обсязі.. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2014 року ухвалено: позов ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» - задовольнити частково; стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за відсотками за користування кредитом за кредитним договором № 5006С47 від 02.11.2006 року станом на 04.04.2014 року в сумі 65 952,14 швейцарських франків, пеню на суму нарахованих та не сплачених відсотків в межах річного строку з 04.04.2013 року по 18.03.2014 року в сумі 172 005,44 грн., 3% річних в розмірі 26 194,89 швейцарських франків, де 3% річних на суму простроченого кредиту за період з 02.08.2011 року по 04.04.2014 року - 19 907,27 швейцарських франків; 3% річних на суму прострочених процентів за кредитом - за період з 02.08.2011 року по 04.04.2014 року - 6 287,62 швейцарських франків; в решті позову - відмовити; стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» судовий збір у розмірі 3654 грн. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2015 року апеляційні скарги ПАТ «Укрексімбанк» та [PERSON] в особі представника [PERSON] задоволено частково, рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2014 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 вересня 2015 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2015 року в частині вирішення позовних вимог щодо стягнення пені та 3 % річних скасувано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, а в частині відмови у стягненні відсотків за користування кредитом залишено без змін. В апеляційній скарзі ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» просять рішення суду скасувати в частині відмови у стягненні пені за основним боргом в період з 04.04.2013 по 04.04.2014 року у розмірі 472 543,17 грн., та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі [PERSON] через свого представника [PERSON], просить рішення суду скасувати частково в частині стягнення з нього пені та відсотків за користування кредитом, в іншій частині рішення суду залишити без змін, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, вважає за необхідне апеляційну скаргу ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» задовольнити частково, апеляційну скаргу [PERSON] - відхилити, з наступних підстав. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає не в повній мірі. Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 02 листопада 2006 року між відкритим акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Укрексімбанк», та [PERSON] укладено кредитний договір № 5006С47, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 252000,00 швейцарських франків зі сплатою процентів за користування кредитом у валюті кредиту у розмірі річної процентної ставки, яка визначається наступним чином: LIBOR (12m)+ 7,01 % річних, але не нижче 8,99 % річних (відповідно до п.п. 2.2.1 кредитного договору) з кінцевою датою погашення кредиту 01 листопада 2013 року. У грудні 2009 року ПАТ «Укрексімбанк» звернулося з позовною заявою про стягнення з [PERSON] заборгованості за вказаним кредитним договором, а отже, скористалося своїм правом про дострокове стягнення заборгованості за цим договором. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2013 року, яке набрало законної сили 15 жовтня 2014 року, з [PERSON] на користь банку стягнуто суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 318 496,62 швейцарських франків та 217794 грн. 27 коп., яка складалася із заборгованості: за кредитом 271 152,30 швейцарських франків; сплаті процентів 47 344,32 швейцарських франків та пені 217794 грн 27 коп. (а. с. 95-96). Рішення суду не виконано, відкрито виконавчі провадження Бабушкінським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції з примусового виконання рішення суду (а. с. 37). Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги щодо стягнення пені за основним боргом в період з 04.04.2013 по 04.04.2014 року у розмірі 472 543,17 грн місцевий суд виходив з того, що, оскільки чинне цивільне законодавство виключає можливість подвійної відповідальності особи, а вказана вимога про стягнення пені вже була предметом розгляду в суді, та задоволенню не підлягає. Апеляційний суд не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У абз. 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599,601, 604,609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Відповідно до п. 2.4.2 кредитного договору від 02 листопада 2006 року № 5006С47 сторони погодили, що у разі порушення строків погашення кредиту, вказаних у графіку надання та погашення кредиту, процентів та платежів за цим договором, позичальник сплачує Банку за кожний день прострочки, включаючи день проплати, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення, що діяла у період, за який сплачується пеня. Пеня нараховується на суму прострочених платежів починаючи з дати виникнення простроченої заборгованості до дати повного погашення простроченої заборгованості за кредитом, процентами та платежами за цим договором у повному обсязі та підлягає сплаті на рахунок у філії ВАТ «Укрексімбанк» у м. Дніпропетровську. Отже, оскільки строк позовної давності за основним зобовязанням не пропущено та зобовязання залишилось невиконаним, позивач має право на стягнення пені (неустойки) за рік, що передує зверненню до суду, відповідно до п. 2.4.2 договору. Дострокове присудження до виконання основного зобовязання в натурі не тягне його припинення з дня набрання законної сили рішенням суду і не виключає стягнення процентів, пені та збитків, а також інших штрафних санкцій, передбачених угодою, до дня фактичного задоволення (повного розрахунку). Звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором у звязку з порушенням умов договору згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобовязань. Це спосіб цивільно-правової відповідальності боржника. У подальшому при невиконанні рішення суду у кредитора виникає право стягувати суми, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК, оскільки зобовязальні правовідносини не припинилися. У ст. 599 ЦК зазначено, що зобов'язання припиняються його виконанням, проведеним належним чином (а не в силу ухвалення рішення суду). Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобовязальних правовідносин сторін вказаного договору та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання, а також не позбавляє кредитора права на отримання коштів, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України. Вищенаведеним також спростовуються чим також спростовуються доводи апеляційної скарги [PERSON], щодо безпідставності вимог банку щодо стягнення пені та 3% річних. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України № 3-57гс10 від 20 грудня 2010 року, № 3-65гс11 від 04 липня 2011 року, № 3-73гс11 від 12 вересня 2011 року, № 3-89гс11 від 24 жовтня 2011 року, № 3-116гс11 від 14 листопада 2011 року та № 3-142гс11 від 23 січня 2012 року, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Суд першої інстанції, зазначене не врахував, належним чином не перевірив доводи позовної заяви, та наявні в матеріала справи докази, у звязку з чим дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені на прострочену заборгованість. За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягненні пені на прострочену заборгованість підлягає скасуванню із ухваленням в цій частині нового рішення.

Outcome: partial