Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

08.07.2016 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем по справі вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 20.11.2002 року. Від даного шлюбу народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Діти перебувають на її утриманні, в добровільному порядку згоди про розмір коштів на утримання дітей між нею та відповідачем не досягнуто. Відповідач матеріальної допомоги не надає і аліментів на утримання малолітніх дітей в добровільному порядку не сплачує, участі у додаткових витратах по утриманню їх дітей не приймає. Самостійно вона не може забезпечити матеріальне утримання дітей. Відповідач офіційно працевлаштований на контрактній основі військовослужбовцем, має стабільний досить високий заробіток. Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи від дня подачі позову і до досягнення ними повноліття. Відповідачем [PERSON] було подано заперечення на позовну заяву, відповідно до якого заявлені позовні вимоги не визнає, просить в задоволенні позову відмовити, так як він хоча й зареєстрований за іншою адресою, ніж позивач, однак проживає разом із нею та малолітніми дітьми однією сімєю, ведуть спільне господарство, тобто він бере безпосередню участь у вихованні та утриманні дітей, а тому підстав для стягнення з нього аліментів на утримання дітей немає, так як відповідно до чинного законодавства стягувати аліменти із другого з батьків має право той, з ким проживає неповнолітня дитина. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позовній заяві, просила суд їх задоволити. Суду показала, що добровільно відповідач грошових коштів їй на утримання дітей не надає, тому вона щоразу повинна у нього просити їх. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов не визнав з підстав, наведених у запереченні на позовну заяву. Заслухавши сторін по справі, дослідивши докази в справі, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, що стверджується свідоцтвом про одруження серії 1-ЕГ № 060364 від 20.11.2002 року (а.с. 3). З свідоцтв про народження [PERSON], [INFO], серії 1-ЕГ № 101349 від 15.05.2003 року (а.с. 4) та [PERSON], [INFO], серії 1-ЕГ № 058937 від 02.04.2008 року (а.с. 5) вбачається, що відповідач є батьком неповнолітніх дітей. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. У відповідності до ст. 180 та ч. 3 ст. 181 СК України на кожного з батьків покладається обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З того з батьків, який ухиляється від виконання цього обов'язку, за рішенням суду на утримання дитини присуджуються аліменти у частці від його заробітку (доходу) і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 р. - за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з яким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Вказане також випливає із ч. 2 ст. 181 СК України, відповідно до якої: за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Таким чином законодавством встановлено, що право на отримання аліментів має той з подружжя з ким проживає дитина. Суд не приймає як доказ довідку Звірівської сільської ради Ківерцівського району №384 від 05.07.2016 р. щодо проживання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] тільки разом з позивачем по справі (а.с. 6), так як даний доказ було спростовано в судовому засіданні сторонами по справі, які не оспорюють, що діти проживають з обома батьками, тобто з позивачем та відповідачем, останні ведуть спільне господарство та перебувають у шлюбі між собою. Щодо усунення відповідача від виховання та утримання дітей, позивачем доведено не було, а тому відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України позивач позовні вимоги не довів. А тому суд вважає за правильне в задоволенні позову відмовити.

Outcome: dismissed