Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

07 липня 2017 року позивач перший заступник керівника Лозівської місцевої прокуратури Харківської області звернувся до суду в інтересах держави з вказаним позовом до [PERSON] управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Харківській області, [PERSON], Приватного акціонерного товариства «Краснопавлівський комбінат хлібопродуктів», в якому просить: 1.визнати незаконним та скасувати наказ [PERSON] управління Держземагентства у Харківській області «Про передачу в оренду земельних ділянок» від 12.11.2014р. № 3062-СГ; 2.визнати недійсними, укладені 12.12.2014р. між [PERSON] управлінням Держземагентства у Харківській області та [PERSON] договори оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства, загальною площею 413,9186га, які розташовані за межами населених пунктів на території Шебелинської сільської ради Балаклійського району Харківської області, скасувавши їх державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №№ 18051257, 18047798, 18052960, 18051973, 18050640, 18052646, 18053211, 18053419, 18051624, 18052323, 18050286 від 16.12.2014р.; 3.визнати недійсними, укладені 03.03.2015р. між [PERSON] та ПРАТ «Краснопавлівський комбінат хлібопродуктів», договори суборенди земельних ділянок сільськогосподарського призначення, загальною площею 413,9186га, які розташовані за межами населених пунктів на території Шебелинської сільської ради Балаклійського району Харківської області, скасувавши їх державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №№ 20352872, 20352278, 20351880, 20352472, 20352093, 20351979, 20352383, 20352790, 20351765, 20353315, 20352192 від 28.03.2015. В обґрунтування\~вказує про\~те,\~що Балаклійським відділом Лозівської місцевої прокуратури в ході вивчення стану законності відведення земельних ділянок для ведення фермерських господарств встановлено, що [PERSON] 14 жовтня 2014 року звернувся до [PERSON] управління Держземагентства у Харківській області із заявою про надання в оренду земельних ділянок для ведення фермерського господарства загальною площею 413,9186га, що розташовані за межами населених пунктів на території Шебелинської сільської ради Балаклійського району Харківської області. До заяви заявником додані графічні матеріали земельних ділянок, довідки форми № 6-зем, копія паспорту, довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, диплом про вищу освіту та обґрунтування розмірів земельних ділянок з урахуванням перспективи діяльності фермерського господарства. Наказом [PERSON] управління Держземагентства у Харківській області «Про надання в оренду земельних ділянок» від 12 листопада 2014 року № 3062-СГ [PERSON] надано в оренду 11 земельних ділянок державної власності сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства, загальною площею 413,9186га, які розташовані за межами населених пунктів на території Шебелинської сільської ради Балаклійського району Харківської області, строком на 49 років. Пунктом 3.3. наказу встановлено, що земельні ділянки використовувати за цільовим призначенням, з дотриманням вимог статті 96, 103 Земельного кодексу України, Закону України «Про фермерське господарство» та інших нормативно-правових актів. На підставі вищевказаного наказу 12 грудня 2014 року між ГУ Держземагентства у Харківській області та [PERSON] укладено договори оренди вищевказаних земельних ділянок, які 13 грудня 2014 року зареєстровано реєстраційною службою Балаклійського районного управління юстиції Харківської області. В подальшому, 26 лютого 2015 року [PERSON] звернувся з заявою до [PERSON] управління Держземагентства у Харківській області щодо надання згоди на передачу в суборенду вищевказаних земельних ділянок та 02 березня 2015 року [PERSON] управлінням Держземагентства у Харківській області надано погодження за № 19-20-14-4961/0/9-15 на передачу цих земель в суборенду, при цьому не зазначено кому саме будуть передаватись вказані землі в суборенду, для яких цілей, на яких умовах та на який строк. 03 березня 2015 року між [PERSON] та ПРАТ «Краснопавлівський комбінат хлібопродуктів» укладено договори суборенди цих же земельних ділянок, які 27 березня 2015 року зареєстровано реєстраційною службою Балаклійського районного управління юстиції Харківської області. Наказ [PERSON] управлінням Держземагентства у Харківській області, на думку позивача, прийнято з порушенням вимог земельного законодавства, у зв'язку з чим надання у користування (оренду) [PERSON], а в подальшому в суборенду ПРАТ «Краснопавлівський комбінат хлібопродуктів», вищевказаних земельних ділянок відбулося незаконно. Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 17 серпня 2017 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі (том 2 а.с. 16-20). За ухвалою апеляційного суду Харківської області від 05 грудня 2017 року рішення\~Балаклійського районного суду Харківської області від 17 серпня 2017 року\~залишено без змін (том 2 а.с. 73-81). За постановою Верховного Суду від 05 вересня 2018 року рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 17 серпня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 05 грудня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до Балаклійського районного суду Харківської області (том 2 а.с. 157-160). За ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 13 листопада 2018 року закрито провадження у цивільній справі (том 2 а.с. 213-215). За постановою Харківського апеляційного суду від 17 січня 2019 року ухвалу Балаклійського районного суду Харківської області від 13.11.2018р. скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (том 3 а.с. 48-53). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями\~28.01.2019р.\~справа передана судді Стригуненко В.М.\~ В суді представник позивача підтримав позовні вимоги з наведених у позовній заяві підстав. Вказав, що [PERSON] отримав земельні ділянки для ведення фермерського господарства, однак фермерське господарство не створив, а передав ці земельні ділянки в суборенду. Представником відповідачів [PERSON] та ПРАТ «Краснопавлівський комбінат хлібопродуктів» [PERSON] 05.03.2019р. до суду надавались відзиви на позовну заяву, в яких вона просила відмовити в задоволенні позову. Вказала, що позивачем не надано і не доведено наявність порушень при виданні оспорюваного наказу ГУ Держземагенства у Харківській області, оскільки наказ був виданий з дотриманням чинного на той час законодавства, що в свою чергу передбачає відсутність підстав для визнання зазначеного наказу недійсним та його подальшого скасування а звідси і визнання недійсними договорів оренди, укладених між [PERSON] управлінням Держземагенства у Харківській області та [PERSON] та договорів суборенди, укладених між [PERSON] та ПРАТ «Краснопавлівський КХП». Ця норма прописана в договорі оренди землі, але коли передавати землю в суборенду, ніколи не вказувалось та не вказується в договорах оренди, потрібна лише письмова згода орендатора, а вона у [PERSON] була. Також зазначила, що жодних істотних умов договору оренди, відсутність яких могла б стати підставою для визнання договору недійсним, прокурор не зазначив. Додала, що 16.02.2018р. було скасовано реєстрацію іншого речового права за спірними договорами суборенди землі, тобто ці договори на даний час не діють. Посилалась на наявність у [PERSON] на момент надання йому в оренду землі достатнього обсягу досвіду роботи в сільському господарстві, отримання відповідної освіти в сільськогосподарському технікумі, укладення договорів оренди сільськогосподарської техніки, тому відсутні підстави для скасування спірного наказу. З 2014р. спірні земельні ділянки використовуються за призначенням, сплачуються податки, фермерське господарство було створено [PERSON] після отримання земельних ділянок, а саме 07.12.2017р., тому позовні вимоги є незаконними та безпідставними (том 3 а.с. 69-72, 105-109). В суді представник відповідачів [PERSON] позовні вимоги не визнала, посилалась на отримання [PERSON], а потім ПРАТ «Краснопавлівський КХП», земельних ділянок у користування у встановленому на той час законодавством порядку. Вважала, що позивачем не доведено порушення інтересів держави і представництво прокурором інтересів держави в суді. Зазначила, що податки за користування земельними ділянками сплачуються, зауважень від контролюючих органів немає, земля обробляється. Представник відповідача [PERSON] управління Держгеокадастру у Харківській області до суду не з'явився, просив розглядати справу за його відсутністю (том 3 а.с. 129), 06.11.2018р. надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначив, що [PERSON] при зверненні до [PERSON] управління Держземагенства у Харківській області з клопотанням про надання земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства, які розташовані на території Шебелинської сільської ради за межами населених пунктів Балаклійського району Харківської області, додав до нього усі документи, передбачені законом для отримання земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства, а вимагання додаткових матеріалів та документів забороняється. Твердження позивача про відсутність у [PERSON] зареєстрованої спеціальної техніки, необхідної для обробітку землі є хибним, оскільки Головне управління Держгеокадастру в Харківській області, відповідно до ст. 122 Земельного кодексу України, не може перевіряти наявність чи відсутність такої техніки. На підставі наказу [PERSON] управління Держземагенства у Харківській області [PERSON] було надано в оренду 11 земельних ділянок сільськогосподарського призначення та укладено договори оренди, недійсність яких, на думку представника відповідача, є недоведеним. Також зазначив, що укладені 03.03.2015р. між [PERSON] та ПРАТ «Краснопавлівський комбінат хлібопродуктів» договори суборенди вищевказаних земельних ділянок сільськогосподарського призначення є законними, оскільки відповідно до п. 30 договорів оренди землі від 12 грудня 2014 року, укладених між ГУ Держземагенства у Харківській області і [PERSON], і на підставі п. 6 ст. 93 Земельного кодексу України, орендар має право передавати в суборенду земельну ділянку або її частину без зміни її призначення, за погодженням з орендодавцем. Вказав, що вищезазначені дії [PERSON] управлінням здійснювались відповідно до законодавства та в межах наданих повноважень. Крім того, посилався на те, що прокурор не мав права звертатися в цьому випадку до суду в інтересах держави, оскільки скасувати акти [PERSON] управління Держгеокадастру в Харківській області може також Голова Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та Міністр аграрної політики та продовольства України. У зв'язку з чим наявний орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (т. 2 а.с. 195-199). Судом встановлені обставини і визначені відповідні до них правовідносини. Відповідно до статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Положеннями ч. 1 та ч. 3 ст.\~23\~Закону України\~«Про прокуратуру» визначено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Тлумачення частини третьої\~статті 23 Закону України «Про прокуратуру»\~дозволяє зробити висновок, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: (а) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; (б) у разі відсутності такого органу. Таким органом відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. Згідно з ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Відповідно до ст.ст. 5, 6 Закону України «Про державний контроль за використанням і охороною земель», постанови КМУ № 15 від 14.01.2015р. Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру є центральним органом виконавчої влади, до повноважень якої належить здійснення контролю за додержанням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю. За змістом п.п. 30 п. 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру в Харківській області, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області здійснює державний нагляд (контроль) в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, в тому числі за дотриманням вимог земельного законодавства в процесі укладення цивільно-правових договорів, передачі у власність та надання у користування, у тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок. Натомість, прокуратура в силу вимог ст. 131-1 Конституції України, ст. 56 ЦПК України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», наділена повноваженнями щодо звернення до суду з метою захисту інтересів держави у сфері регулювання земельних відносин і охорони землі шляхом усунення порушень неправомірного володіння земельною ділянкою. Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. Звертаючись до суду з позовом, прокурор в обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що порушення інтересів держави полягає в недотриманні [PERSON] управлінням Держземагенства у Харківській області, правонаступником якого є Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, вимог законодавства, що призвело до незаконної предачі у користування [PERSON], а згодом в суборенду ПРАТ «Краснопавлівський КХП» без проведення обов'язкових земельних торгів (аукціону) земельних ділянок сільськогосподарського призначення, чим підривається авторитет держави в особі органів державної влади, які уповноважені на виконання функцій держави та реалізації державної політики на конкретній території. Оскільки Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, який є органом, уповноваженим державою на здійснення державного нагляду (контролю) в частині дотримання земельного законодавства, у т.ч. законності укладення цивільно-правових угод, є відповідачем по данній справі, тому прокурор звертається до суду з цим позовом самостійно. При цьому, зазначив, що звернення прокурора до суду в цих спірних правовідносинах спрямоване саме на припинення незаконної діяльності органу виконавчої влади та зміцнення авторитету держави, а також відновлення законності при вирішенні суспільно значимого питання з урахуванням принципу справедливої рівноваги між суспільними інтересами та необхідністю дотримання прав власників, оскільки прийняття незаконних рішень органами виконавчої влади порушує рівновагу у соціально-економічних відносинах та негативно впливає на зміцнення їх авторитету у супільстві, у зв'язку з чим цей позов заявляє в інтересах держави прокурор як позивач. Отже, звертаючись до суду з позовом в інтересах держави, прокурор посилалася на те, що оспорюваним наказом [PERSON] управління Держземагенства у Харківській області порушено порядок надання у користування земельної ділянки державної форми власності та порушення у сфері контролю за використанням земельної ділянки державної власності, однак вказані порушення Головне управління Держгеокадастру у\~Харківській областіне визнає, тому не може бути позивачем у цій справі, що відповідно до статті 23 Закону України «Про прокуратуру»\~є підставою для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом пред'явлення цього позову. Таким чином, прокурором наведено достатньо підстав для представництва держави в суді. Матеріалами справи встановлено, що 14 жовтня 2014 року [PERSON] звернувся до [PERSON] управління Держземагентства у Харківській області із заявою про надання в оренду земельних ділянок для ведення фермерського господарства загальною площею 413,9186га, що розташовані за межами населених пунктів на території Шебелинської сільської ради Балаклійського району Харківської області. До заяви заявником додані графічні матеріали земельних ділянок, довідки форми № 6-зем, копія паспорту, довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, диплом про вищу освіту та обґрунтування розмірів земельних ділянок з урахуванням перспективи діяльності фермерського господарства (том 1 а.с. 19-49). Наказом [PERSON] управління Держземагентства у Харківській області «Про надання в оренду земельних ділянок» від 12 листопада 2014 року № 3062-СГ [PERSON] надано в оренду 11 земельних ділянок державної власності сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства, загальною площею 413,9186га (кадастрові номери 6320287200:04:000:0204; 6320287200:04:000:0503; 6320287200:04:000:0502; 6320287200:04:000:0505; 6320287200:04:000:0504; 6320287200:04:000:0205; 6320287200:04:000:0209; 6320287200:04:000:0208; 6320287200:04:000:0206; 6320287200:04:000:0202; 6320287200:04:000:0203), які розташовані за межами населених пунктів на території Шебелинської сільської ради Балаклійського району Харківської області, строком на 49 років (том 1 а.с. 50, 51). Пунктом 3.3. наказу встановлено, земельні ділянки використовувати за цільовим призначенням, з дотриманням вимог статті 96, 103 Земельного кодексу України, Закону України «Про фермерське господарство» та інших нормативно-правових актів. На підставі вищевказаного наказу, 12 грудня 2014 року між ГУ Держземагентства у Харківській області та [PERSON] укладено договори оренди вищевказаних земельних ділянок, які рішеннями від 16 грудня 2014 року зареєстровано реєстраційною службою Балаклійського районного управління юстиції Харківської області за №№ 18051257, 18047798, 18052960, 18051973, 18050640, 18052646, 18053211, 18053419, 18051624, 18052323, 18050286 (том 1 а.с. 52-94). В п. 14 вказаних договорів вказано, що земельна ділянка передається в оренду для ведення фермерського господарства та в п. 30 вказано, що орендар має право передавати в суборенду земельну ділянку або її частину без зміни цільового призначення за письмовим погодженням з орендодавцем. В подальшому, 26 лютого 2015 року [PERSON] звернувся з заявою до [PERSON] управління Держземагентства у Харківській області щодо надання згоди на передачу в суборенду вищевказаних земельних ділянок та 02 березня 2015 року [PERSON] управлінням Держземагентства у Харківській області надано погодження за № 19-20-14-4961/0/9-15 на передачу цих земель в суборенду, при цьому не зазначено кому саме будуть передаватись вказані землі в суборенду, для яких цілей, на яких умовах та на який строк (том 1 а.с. 139-141). 03 березня 2015 року між [PERSON] та ПРАТ «Краснопавлівський комбінат хлібопродуктів» укладено договори суборенди цих же земельних ділянок, які рішеннями від 28 березня 2015 року зареєстровано реєстраційною службою Балаклійського районного управління юстиції Харківської області за № 20352872, 20352278, 20351880, 20352472, 20352093, 20351979, 20352383, 20352790, 20351765, 20353315, 20352192 (том 1 а.с. 95-138). Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, [PERSON] зареєструвався як фізична особа-підприємець 07 грудня 2017 року (том 2 а.с. 206, 207). Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України (в редакції, що діяла на той час) громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. З огляду на положення статей\~22,\~31,\~93,\~124 ЗК України\~землі сільськогосподарського призначення можуть надаватися громадянам для ведення фермерського господарства та використовуватися цим господарством, зокрема, на умовах оренди. За правилом\~статті 124 ЗК України\~передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними\~статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою\~статті 134 цього Кодексу. Частинами другою та третьою\~статті 134 ЗК України\~(у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначені випадки, коли земельні торги не проводяться, а передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється в порядку, встановленому\~статтею 123 цього Кодексу. Зокрема, земельні торги не проводяться в разі передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства. Відповідно до частини другої\~статті 123 ЗК України\~особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, в якому зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Органам, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених\~статтею 122 ЗК України, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Частиною третьою\~статті 123 ЗК України\~передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову в його наданні. Підставою відмови в наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Отже,\~стаття 123 ЗК України\~врегульовує загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування в тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться; визначає вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; забороняє компетентним органам вимагати не передбачені цією статтею матеріали та документи; установлює загальні підстави для відмови в наданні такого дозволу. Разом з тим відносини, пов'язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються, крім\~ЗК України,\~Законом України «Про фермерське господарство»\~та іншими нормативно-правовими актами України (стаття 2 цього Закону). У таких правовідносинах цей Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, а\~ЗК України\~- загальним. Відповідно до частин першої та другої\~статті 1 Закону України «Про фермерське господарство»\~(у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.\~ Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім'ї, відповідно до закону. Можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов'язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов'язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства (стаття 8 цього Закону). Порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства передбачений спеціальним\~Законом України «Про фермерське господарство». Так, згідно з абзацами 1, 2 частини першої\~статті 7 цього Закону\~для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради. У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі. Частинами другою та четвертою\~статті 7 цього Закону\~передбачено, що заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна або міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки. Проект відведення земельної ділянки погоджується та затверджується відповідно до закону. У разі відмови органів державної влади та органів місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки для ведення фермерського господарства питання вирішується судом. Отже, спеціальний\~Закон України «Про фермерське господарство»\~визначає обов'язкові вимоги до змісту заяви про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства, які дещо відрізняються від загальних вимог, передбачених\~статтею 123\~ЗК України до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Зокрема, в заяві про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства потрібно зазначити не лише бажаний розмір і місце розташування ділянки, але й обґрунтувати розміри земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. Зазначені вимоги відповідають загальним принципам земельного законодавства (стаття 5 ЗК України) та меті правового регулювання земельних відносин у сфері діяльності фермерських господарств, яка полягає в створенні умов для реалізації ініціативи громадян щодо виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, а також для забезпечення раціонального використання і охорони земель фермерських господарств, правового та соціального захисту фермерів України (преамбула\~Закону України «Про фермерське господарство»). Крім того,\~Закон України «Про фермерське господарство»\~передбачає, що заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна бути розглянута по суті. При цьому норми цього\~Закону\~не містять імперативної вказівки про задоволення заяви за наявності певних формальних умов, допускаючи можливість прийняття органом державної влади чи органом місцевого самоврядування рішення про відмову в задоволенні заяви без визначення виключного переліку підстав для такої відмови. При вирішенні позовних вимог про законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування щодо надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства застосуванню підлягає порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства, визначений\~статтею 7 Закону України «Про фермерське господарство»\~як спеціального по відношенню до\~статті 123 ЗК України. Таким чином, за змістом статей\~1,\~7,\~8 Закону України «Про фермерське господарство»\~заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна містити сукупність передбачених частиною першою\~статті 7\~цього Закону відомостей і обставин. У свою чергу, розглядаючи заяву громадянина по суті, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування (а в разі переданого на судовий розгляд спору - суд) повинен дати оцінку обставинам і відомостям, зазначеним у заяві, перевірити доводи заявника, наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки, з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів. За наслідками зазначеної перевірки орган державної виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування повинен пересвідчитися в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого типу - виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства. Натомість відсутність належної перевірки, формальний підхід до вирішення заяви громадянина створює передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними суб'єктами в користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обов'язковою процедурою - без проведення земельних торгів. Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 03 лютого 2016 року ухваленої на спільному засідання цивільної та господарської палат (справа № 6-2902цс15). З матеріалів справи вбачається, що у жовтні 2014 року [PERSON] звернувся до [PERSON] управління Держземагентства у Харківській області з заявою про надання в оренду терміном на 49 років земельних ділянок загальною площею 413,9186га для ведення фермерського господарства, які розташовані на території Шебелинської сільської ради Балаклійського району Харківської області. Згідно вимог\~Закону України «Про фермерські господарства»\~у клопотанні має бути зазначено не лише бажаний розмір і місце розташування земельних ділянок, але й обґрунтування їх з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. Заява [PERSON] про надання йому в оренду земельних ділянок обґрунтована тим, що він вирішив зайнятися вирощуванням і реалізацією овочів. Однак, приймаючи наказ про надання [PERSON] в оренду земельні ділянки, а також укладаючи договори оренди з відповідачем [PERSON], Головне управління Держземагентства у Харківській області не звернуло увагу, що подана [PERSON] заява взагалі не містять жодного обґрунтування розміру земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів. З наявного в матеріалах справи обґрунтування вбачається, що вони викладені у формі окремого документу, не є складовою частиною заяви про виділення землі і в них відповідач лише висловлює своє переконання про можливість використання земельної ділянки без зазначення певної площі. Тобто жодних обґрунтувань зазначені документи не містять. В заяві [PERSON] зазначає, що фермерське господарство буде вести одноосібно, а в обґрунтуванні в п. 5 - з залученням членів сім'ї. При зверненні з заявою про надання в оренду спірних земель [PERSON] не підтверджено наявності в нього необхідної матеріально-технічної бази для обробітку такої площі землі (найманих працівників, сільськогосподарської техніки тощо). З наданого представником відповідача договору про оренду техніки від 15.11.2013р. вбачається, що термін її оренди було встановлено до 15.11.2014р., тоді як спірний наказ було прийнято 14.12.2014р., а з договору про виконання сільськогосподарських робіт від 15.11.2013р. взагалі не вбачається терміну його дії (том 3 а.с. 114-117), до того ж ці документи не подавалися разом з заявою про надання в оренду земельних ділянок. В той же час з наявного у матеріалах справи листа [PERSON] управління Держпродспоживслужби в Харківській області від 24 травня 2017 року вбачається, що відповідно до реєстру реєстрації техніки за [PERSON] сільськогосподарської техніки станом на 01.01.2014р. не зареєстровано (том 1 а.с. 142). Крім того, [PERSON] до заяви не додано відомостей, щодо наявності у нього відповідної аграрної освіти або досвіду роботи у сільському господарстві. Надані суду виписка з семестрових та екзаменаційних відомостей до диплому та копія трудової книжки не надавались під час подання заяви про надання земельних ділянок в оренду. [PERSON] додано до заяви лише копію диплому серії ДТ № 785775 від 29.06.1982р., виданого Красноградським технікумом механізації сільського господарства імені [PERSON], про те, що [PERSON] присвоєно кваліфікацію «техніка-електрика» за спеціальністю «електрифікація» (том 1 а.с. 47). Однак, освіта [PERSON] у галузі «електрифікації» немає жодного відношення до ведення сільського (фермерського) господарства, що залишено поза увагою ГУ Держземагенствтва в області при розгляді заяви та документів заявника. [PERSON] управлінням Держземагентства у Харківській області під час розгляду заяви громадянина [PERSON] не перевірено можливість самостійно ним та працею найманих працівників вести фермерську діяльність, чи мав (має) він власну техніку для обробітку землі, ресурси для залучення найманих працівників чи оренди сільськогосподарської техніки, чи мав [PERSON]І потенційних контрагентів, ресурси яких він може на договірних засадах залучити для ведення фермерського господарства, а також загалом, чи зможе потенційний орендар проводити діяльність на наданій земельній ділянці. Таким чином, Головне управління Держземагентства у Харківській області не пересвідчилось в дійсності волевиявлення громадянина [PERSON] на створення фермерського господарства та спроможності вести господарство такого виду, виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства, не перевірив, чи матиме можливість фермерське господарство, створене заявником, обробляти орендовані землі, чи буде досягнута законна мета оренди земельних ділянок, тобто чи насправді виникли та існують законні сподівання на здійснення майнового права - оренду землі, чи є такі сподівання практичними в своїй реалізації. До того ж, відповідно до ст. 8 Закону України «Про фермерське господарство» після одержання засновником державного акту на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб. Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, громадянином [PERSON] з часу укладення договорів оренди (12.12.2014р.) до 26.06.2017р.(час формування витягу) фермерське господарство не створено (том 1 а.с. 144-146). Крім того, зі змісту положень Закону України «Про фермерське господарство» встановлено, що останній передбачає особисту участь засновників фермерського господарства (голови) та членів у веденні фермерського господарства з метою реалізації їх ініціатив у сфері товарного сільськогосподарського виробництва. Проте, [PERSON] 03.03.2015р., тобто через три місяці після укладення первинних договорів оренди вищевказаних земель із ГУ Держземагентства у Харківській області, передав останні в суборенду ПРАТ «Краснопавлівський комбінат хлібопродуктів», що свідчить про небажання [PERSON] використовувати земельні ділянки за первинними цілями. Відомості про створення відповідачем [PERSON] будь-якого фермерського господарства відсутні. Вказані обставини свідчать про відсутність у [PERSON] намірів займатися веденням фермерського господарства. При цьому дії з передачі земельних ділянок в суборенду були здійснені [PERSON] як фізичною особою, оскільки фермерське господарство останнім не створено, що є порушенням вимог ст. 14 Закону України «Про фермерське господарство», оскільки лише фермерське господарство, як юридична особа може передавати земельні ділянку в суборенду. Вищевказаний факт залишено поза увагою ГУ Держземагентства у області при наданні [PERSON] погодження (лист від 02.03.2015 № 19-20-14-4961/0/9-15) на передачу спірних земель в суборенду. До того ж, ГУ Держземагентства у Харківській області, будучи розпорядником даних земель державної власності та органом державного контролю, у тому числі в частині дотримання вимог законодавства при укладенні цивільно-правових угод щодо користування земельними ділянками, договори суборенди не перевірялись та не погоджувались, а також останнім не перевірено кому саме будуть передаватись спірні землі в суборенду, для яких цілей, на яких умовах, на який строк тощо. Таким чином, дії [PERSON] були спрямовані для отримання ПРАТ «Краснопавлівський комбінат хлібопродуктів» в користування вищевказаних земельних ділянок за спрощеною процедурою, а саме без проведення земельних торгів (аукціону), що передбачені ст.ст. 124, 134 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на той час), а сам [PERSON] не мав жодних намірів на створення фермерського господарства та використання земель за призначенням. У зв'язку з вищевикладеним, [PERSON] управлінням Держземагентства у Харківській області, усупереч вимогам ст.ст. 122, 123, 124, 134, 150, 186, 186-1 Земельного кодексу України, ст.ст. 7, 8, 14 Закону України «Про фермерське господарство» (в редакції, що діяла на той час), прийнято наказ від 12.11.2014р. № 3062-СГ, яким без розгляду належним чином розробленої, погодженої та затвердженої землевпорядної документації, незаконно передано [PERSON] у користування, а в подальшому ПРАТ «Краснопавлівський комбінат хлібопродуктів», земельні ділянки державної власності сільськогосподарського призначення, загальною площею 413,9186га. Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ст. 2 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» діяльність міністерств та інших центральних органів виконавчої влади ґрунтується на принципах верховенства права, забезпечення дотримання прав і свобод людини і громадянина, безперервності, законності, забезпечення єдності державної політики, відкритості та прозорості, відповідальності Частиною 3 ст. 152 ЗК України також визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ч. 1ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Згідно вимог\~ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Договір, укладений на підставі правового акту органу державної влади має відповідати цьому акту (ст. 648 ЦК України). Договори суборенди земельних ділянок були піддані державній реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Внаслідок визнання недійсними договорів суборенди земельних ділянок необхідно було б скасувати рішення реєстраційної служби Балаклійського районного управління юстиції Харківської області про державну реєстрацію договорів оренди Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Однак з інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т. 3 а.с. 73-100) убачається, підтверджено в судовому засіданні представником відповідачів та не спростовано представником позивача, що рішення про реєстрацію вказаних договорів суборенди було скасовано на підставі рішення суду, доказів її поновлення суду не надано, тому в частині позову необхідно відмовити. Внаслідок задоволення позову судові витрати покладаються на відповідачів. На підставі викладеного,

Outcome: partial