Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

09 серпня 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду із позовною заявою до [PERSON] Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 15 липня 2010 року між ним та відповідачкою було укладено кредитний договір, відповідно до якого ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надало відповідачці кредит в розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із відсотковою ставкою 20,40 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, який в подальшому був змінений відповідно до згоди відповідачки, що була передбачена Умовами та правилами надання банківських послуг,а остання була зобовязана щомісячно сплачувати платіж в рахунок погашення кредиту та відсотків за його користування. Відповідачка не виконувала своїх зобовязань зі сплати обовязкового щомісячного платежу в рахунок повернення кредиту та сплату відсотків. Її заборгованість за зазначеним вище договором станом на 30 червня 2017 року складає 72761 грн. 26 коп. Посилаючись на викладене, просив стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості за кредитним договором. Представник позивача в судове засідання не зявився. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності його представника, в якій, крім цього, зазначив, що повністю підтримує позовні вимоги. Крім того, від представника позивача [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив представника відповідачки, в якій вона зазначила, що неправомірними є посилання представника відповідачки на Закон України «Про захист прав споживачів», оскільки цей Закон не поширюється на спірні правовідносини. Крім того, посилається, що позивачем надано належні докази про ознайомлення відповідачки з Умовами та правилами надання банківських послуг та наказом банку яким вони були затвердженні, а тому вважає, що твердження відповідачки про те, що в матеріалах справи відсутні докази її ознайомлення з вказаними Умовами та правилами не відповідають дійсним обставинам справи. Також представник позивача заперечує щодо пропущення позивачем строку позовної давності при зверненні до суду з даним позовом, на що вказує представник відповідачки, вважає, що строк позовної давності, як загальний так і спеціальний, позивачем при зверненні до суду дотримано. Позовні вимоги просила задовольнити. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не зявилися про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Представником відповідачки до суду було надано відзив на позовну заяву в якому він просить застосувати наслідки позовної давності та позовні вимоги залишити без задоволення. При цьому представник відповідачки не заперечував, що між сторонами по справі було укладено правочин у формі підписаної заяви про надання відповідачці банківської послуги у виді видачі кредиту. Посилається, що будь-яких інших договорів про умови надання банківських послуг сторони не укладали і позивачем на підтвердження цього не надано суду жодних належних доказів. Крім того, посилаючись на Закон України «Про захист прав споживачів» вважає, що позивач звернувся до суду поза межами позовної давності. Дослідивши письмові докази, надані сторонами, суд дійшов наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Факт укладання кредитного договору від 15 липня 2010 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] підтверджується відповідною анкетою-заявою позичальника (а.с.6-7). Вказана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, викладеними на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/складає договір про надання банківських послуг, а тому між сторонами виникли договірні відносини, що походять з кредитного договору. Зазначене підтверджується змістом заяви позичальника, в якій вказано, що вона із вищезазначеними документами ознайомлена та погоджується, що ці документи разом із заявою складають кредитний договір. Одним із загальних принципів цивільного законодавства є принцип свободи договору, який знайшов своє відображення у ст.ст. 3 та 627 ЦК України. Свобода договору включає в себе й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обовязки учасників. Відповідачка звернулася до банку з проханням про видачу кредиту в обумовленому розмірі, з свого боку банком її потреби було задоволено та надано кредитні кошти. Зазначені умови кредитного договору є суттєвими і оговорені в самому договорі, а його форма та зміст відповідають положенням ст. 203 ЦК України. Відповідно до спірного договору, позичальниця [PERSON] отримала кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із відсотковою ставкою 20,40% річних на суму залишку заборгованості за кредитом і була зобовязанна щомісячно сплачувати платіж в рахунок погашення кредиту та відсотків за його користування. Відповідно до п. 2.1.1.5.5. Умов та Правил надання банківських послуг, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. У випадку порушення позичальником строків платежів по якомусь із грошових зобовязань, передбачених цим договором, більш ніж на тридцять днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій (п. 2.1.1.7.6. Умов). Цей договір містить всі істотні умови, необхідні для його укладення, зміст умов даного договору є чітким та зрозумілим для сторін, договір підписаний відповідачкою та Банком. При цьому, відповідачка, маючи необхідний обсяг цивільної дієздатності, вчинила підпис при укладанні договору власноручно, волевиявлення учасниці правочину було вільним та в письмовій формі. Про згоду [PERSON] з умовами договору свідчить також той факт, що вона протягом певного часу користувалася кредитними коштами. Представником відповідачки не наведено жодних доказів, які б свідчили про те, що спірний договір був укладений без вільного волевиявлення відповідачки або що вона була обмежена у праві вибору умов кредитування. Отже, умови, передбачені вказаним кредитним договором, не порушують співвідношення майнових інтересів сторін та не позбавляють відповідачку того, на що вона розраховувала при укладенні договору, оскільки, укладаючи кредитний договір, вона зобовязувалася повернути позивачеві кредит, сплатити останньому проценти та інші суми по кредиту. Посилання представника відповідачки на те, що позивач звернувся до суду поза межами строку позовної давності суд вважає безпідставними, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Разом із тим, позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч. 1 ст. 259 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею боргу або іншого обовязку. Після переривання строк позовної давності починається заново. Як вбачається з п. 1.1.7.31. Умов та Правил надання банківських послуг, строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) становить 50 років, а відтак доводи щодо пропуску строку позовної давності уваги не заслуговують. Отже, судом встановлено, що відповідачка не виконувала своїх зобовязань зі сплати обовязкового щомісячного платежу в рахунок повернення кредиту та сплати відсотків за його користування. ЇЇ заборгованість за зазначеним вище договором станом на 30 червня 2017 року складає 72761 грн. 26 коп., з яких: 4193 грн. 80 коп. заборгованість за кредитом; 60586 грн. 45 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 4040 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також суми штрафів 500 грн. (фіксована частина) та 3441 грн. 01 коп. (процентна складова). Ці обставини підтверджуються розрахунком заборгованості за кредитним договором (а. с. 4-5). Крім того, із вказаного розрахунку вбачається, що з 01 вересня 2014 рокупозивачем було збільшено розмір ставки для нарахування процентів до 34,80% річних, а з 01 квітня 2015 року до 43,20% річних. Разом із тим кредитним договором не передбачено збільшення процентної ставки до вказаних розмірів, і в матеріалах справи відсутні докази щодо погодження з відповідачкою такого збільшення. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в строк, встановлений в договорі, одностороння відмова від зобовязання, якщо інше не встановлено договором, не допускається. Згідно зі ст. 1056-1 ЦК України встановлений кредитним договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Суд дійшов висновку, що відповідачка порушила умови договору та не виконала взяті на себе зобовязання, тобто в односторонньому порядку відмовилася від виконання договірних зобовязань, а тому у суду є підстави для задоволення позову. Разом з тим, суд вважає що позивачем було збільшено розмір процентів в односторонньому порядку з порушенням умов договору та вимог чинного законодавства, а тому проценти на прострочену заборгованість слід стягнути, виходячи з 20,40 % річних, на суму заборгованості за кредитом 4193 грн. 80 коп. за період з 01 вересня 2014 року по 30 червня 2017 року, тобто за 1034 дня, що складає 2423 грн 63 коп. (4193 грн. 80 коп. х 20,40% : 365 х 1034). Крім того, підлягають стягненню проценти, нараховані до 01 вересня 2014 року згідно з розрахунком у розмірі 1394 грн. 83 коп., а всього 3818 грн. 46 коп. Відповідно й штраф (процентна складова) підлягає стягненню у розмірі 5% від суми заборгованості за кредитом, заборгованості за відсотками та заборгованості з комісії (4193 грн. 80 коп. + 3818 грн. 46 коп. + 4040 грн.), що становить 602 грн. 61 коп. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню у розмірі 13154 грн. 87 коп., з яких: заборгованість за кредитом 4193 грн. 80 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 3818 грн. 46 коп., заборгованість з пені та комісії 4040 грн., штрафи 500 грн. (фіксована частина) та 602 грн. 61 коп. (процентна складова). Позивачем сплачено в рахунок судового збору за звернення до суду із цим позовом 1600 грн., що підтверджується відповідним платіжним дорученням. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у розмірі 289 грн. 27 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial