Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

08 липня 2020 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя від позивача надійшла позовна заява, в якій позивач просить суд: визначити місце проживання доньки - [PERSON] , [INFO] , з матір`ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що до травня 2019 року Позивач мешкала разом з Відповідачем без реєстрації шлюбу. Мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] батьком якої є Відповідач. До досягнення дитиною трирічного віку проживали однією сім`єю. Після розірвання стосунків з Відповідачем він проживає окремо, дитина проживає та зареєстрована з позивачем за адресою : [ADDRESS] . У липні 2018 року знаходячись у декретній відпустці позивач була вимушена звернутися до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом про стягнення аліментів на утримання нашої доньки, оскільки Відповідач нехтував своїми обов`язками щодо фінансового забезпечення дитини. 29 травня 2020 року мені повідомлено із місця роботи Відповідача, що виконавчий лист повертається мені у зв`язку із закінченням контрактної служби. Тобто на даний час Відповідач не працює. Позивач ніколи не перешкоджала і не має наміру перешкоджати спілкуванню батька з дитиною, коли батько бажає він бере доньку на прогулянки, забирає із садочка, бере в гості до себе. Останнім часом виникають проблеми щодо узгодження між ними участі батька у спілкуванні з дитиною. Від укладання договору щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини відповідач категорично відмовляється, на пропозиції врегулювання складної ситуації між позивачем та відповідачем страждає дитина, оскільки відповідач постійно намагається влаштувати сварку з погрозами в присутності дитини та сторонніх людей. Відповідач приходить у вечірній час, влаштовує сварки, намагається проникнути у житло, ці дії негативно впливають на морально-психологічний стан дитини яка спостерігає, бачить та чує все це. Оскільки відповідач систематично висловлюється з погрозами на адресу позивача, що забере та увезе дитину і вона їй більше ніколи не побачить, знайти спільну мову, налагодити спілкування не вдається. Позивач вимушена звертатися до поліції за допомогою та фіксуванням цих фактів порушення щодо протиправної поведінки відповідача. Такі дії відповідача завдають шкоду здоров`ю дитини та порушують вимоги ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, які закріплюють обов`язок батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Виходячи з того, що донька весь час проживає з позивачем, займається її вихованням та піклується про неї, займається лікуванням та оздоровленням. У зв`язку з чим позивач змушена звернутися до суду з позовом. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 липня 2020 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2020 року було зобов`язано районну адміністрацію Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, надати акт обстеження умов проживання [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] та висновок про визначення проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2020 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явилась, але надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив. Заяв з проханням розглядати справи без його участі або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи до суду не надходило. Заперечень стосовно позовних вимог позивача суду не надав. Представник третьої особи - орган опіки та піклування в особі відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, у судове засідання не зявився, але надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності та просили ухвалити рішення з урахуванням інтересів малолітньої дитини та відповідно до висновку про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , 2016 року народження. Відповідно до ч.1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч.3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами ст. ст. 128, 131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з`явився у судове засідання без поважних причин. Прийнявши до уваги заяву представника позивача, суд ухвалою від 27 листопада 2020 року постановив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяву представника позивача, приходить до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони мають малолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданий Комунарським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 340, серії [NUMBER] від 25.05.2016 року (а.с. 7). Згідно з довідкою № 04-28/3-6352 від 01.06.2020 року виданою Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 12.09.2016 року по теперішній час (а.с.10). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер витягу: 9510544 від 17.09.2013 року, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер:5678 від 17.09.2013 року(а.с.12). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 17 червня 2020 року було проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , стан житла відповідає санітарно-гігієнічним нормам. Дитина забезпечена всім необхідним для виховання, розвитку та відпочинку (а.с.22). 05.07.2020 року було виписано терміновий заборонений припис стосовно кривдника серія АА № 032985, відповідно до якого [PERSON] , у зв`язку зі скоєнням ним домашнього насильства за адресою: [ADDRESS] відносно [PERSON] (а.с. 21). Відповідно до висновку щодо розв`язання спору про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , 2016 року народження, № 2576/01-37/05 від 11.11.2020 року, комісія дійшла висновку, що за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю - [PERSON] (а.с.44). Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Відповідно до ст. 141 СК України батько і мати мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини. Ч. 2, 3 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Ст. 11 та 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Права, обов`язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Ч. 5 ст.157 СК України передбачено, що той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі. Згідно з ч. 2 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст.161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Таким чином, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Відповідно до ст.ст. 81, 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов обґрунтованого висновку, що визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю - [PERSON] , повністю відповідає інтересам малолітньої дитини, а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Також, суд вважає за необхідне звернути увагу сторін на те, що визначення місця проживання дитини з матір`ю не розлучає її з батьком, оскільки він не обмежений у своєму праві на спілкування з донькою, виявлення до неї турботи та на участь у її вихованні. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем зазначена вимога не заявлена, тому суд вважає за можливе не стягувати з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved