Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

09 квітня 2019 керівник Артемівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі позивача Управління охорони здоров'я Бахмутської міської ради в особі Комунального некомерційного підприємства «Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування м. Бахмут» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину. В обґрунтування позову вказує, що [PERSON] обвинувачувалася у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому [PERSON] середньої тяжкості тілесні ушкодження, у зв`язку з чим він знаходився на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні Комунального закладу охорони здоров`я «Бахмутська центральна районна лікарня» (нині - Комунальне некомерційне підприємство «Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування м. Бахмут») в період з 17 серпня 2018 року по 31 серпня 2018 року. Згідно з відповіддю на запит Комунального некомерційного підприємства «Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування м. Бахмут» (далі - КНП «БЛІЛ м. Бахмут») від 25 березня 2019 року № 1324, на лікування та утримання [PERSON] в травматологічному відділенні лікарні витрачено 7181 грн. 72 коп. (вартість одного ліжко-дня складає 512 грн. 98 коп.), чим заподіяно матеріальну шкоду лікарні. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26 грудня 2018 року кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрито у зв`язку з примиренням з потерпілим [PERSON] . Ухвала Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26 грудня 2018 року набрала законної сили 03 січня 2019 року, проте на теперішній час управлінням охорони здоров`я Бахмутської міської ради, Комунальним некомерційним підприємством «Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування м. Бахмут» не вирішено питання щодо відшкодування шкоди, завданої діями [PERSON] . Невідшкодування витрат лікарняного закладу спричиняє шкоду економічним інтересам держави, порушує порядок надходження, акумулювання та використання коштів бюджету, що може призвести до неможливості фінансування видатків та необхідності в додатковому фінансуванні установи з бюджету. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 22 квітня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження по справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву, однак у строк, встановлений судом, відзиву на позовну заяву відповідачем подано не було. Прокурор Кудріна Є.А. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник позивача Божко Л.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, вона у встановленому законом порядку була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що відповідач визнає позовні вимоги у повному обсязі. Однак зазначив, що відповідач на теперішній час перебуває у скрутному матеріальному становищі, у зв`язку із чим просить суд при ухваленні рішення по справі розстрочити його виконання на вісім місяців з дня ухвалення такого рішення. Суд, заслухавши думку прокурора, учасників справи, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з огляду на наступне. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень, викладених у ст. ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. За правилами ст. 131-1 Конституції України, прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 56 ЦПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду із позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор який звертається до суду в інтересах держави в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державною здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 ЦПК України. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором. Цивільний позов може бути поданий прокурором у випадках, встановлених законом, також в інтересах громадян, які через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність неспроможні самостійно захистити свої права. Частиною 7 цієї ж статті КПК України встановлено, що особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Суд встановив, що ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26 грудня 2018 року кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрито у зв`язку з примиренням з потерпілим [PERSON] та [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за скоєння даного злочину. Цивільний позов прокурора в інтересах КЗОЗ «Бахмутська центральна районна лікарня» до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 7181 грн. 72 коп. залишено без розгляду (а.с. 5-6). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з зазначеними положеннями ЦПК України, вищевказані обставини, а також винність відповідача у вчиненні кримінального правопорушення, що визначені ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26 грудня 2018 року, не підлягають доказуванню в ході розгляду даної цивільної справи. Від вчиненого відповідачем кримінального правопорушення потерпілий [PERSON] отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, у зв`язку з чим він знаходився на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні Комунального закладу охорони здоров`я «Бахмутська центральна районна лікарня» (нині - Комунальне некомерційне підприємство «Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування м. Бахмут») в період з 17 серпня 2018 року по 31 серпня 2018 року. На лікування та утримання [PERSON] в травматологічному відділенні лікарні витрачено 7181 грн. 72 коп. (вартість одного ліжко-дня складає 512 грн. 98 коп.), що підтверджується довідкою КНП «Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування м. Бахмут» № 1324 від 25 березня 2019 року (а.с. 12). Як встановлено з листів Комунального некомерційного підприємства «Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування м. Бахмут» № 1309 від 22 березня 2019 року та Управління охорони здоров`я Бахмутської міської ради № 01-36/0332 від 28 серпня 2019 року, управління та КНП «БЛІЛ м. Бахмут» не зверталися до суду з позовом до [PERSON] про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] і не перебуває позов з вказаним предметом на розгляді в суді (а.с. 15-16). Відповідно до ч. 1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Згідно з ч. 3 ст. 1206 ЦК України, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 1, 3, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 07 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», відповідальність за відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, може покладатися на засуджених при заподіянні шкоди як умисними, так і необережними діями. Питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 (545-93-п) від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів,проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість даного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікування. Відповідно до Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів Українивід 16 липня 1993 року № 545, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебуває на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі та вартості витрат на його лікування. Аналізуючи наведене, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь держави в особі Управління охорони здоров`я Бахмутської міської ради в особі Комунального некомерційного підприємства «Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування м. Бахмут» витрат на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] у розмірі 7181 грн. 72 коп. Відповідно до ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Підставою для відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Згідно з п. 2 ч. 7 ст. 265 ЦПК України, у разі необхідності в резолютивній частині рішення також вказується про надання відстрочення або розстрочення виконання рішення. За таких підстав, враховуючи ступінь вини відповідача у виникненні спору, надзвичайні події (поширення на території України хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2) та перебування відповідача у скрутному матеріальному становищі, суд вважає за необхідне задовольнити заяву представника відповідача [PERSON] про розстрочення виконання рішення на вісім місяців з дня ухвалення рішення. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1921 грн. 00 коп.

Outcome: approved