Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

09 листопада 2020 року до суду надійшла вказана позовна заява [PERSON] , в якій позивач просить визнати за нею, як колишнім акціонером (учасником) ВАТ «Жовтневе», право на земельну частку (пай) ВАТ «Жовтневе» на території Золочівської селищної ради, загальною площею 7,03 умовних кадастрових гектарів, за рахунок нерозподілених земель, невитребуваних земельних часток (паїв) ВАТ «Жовтневе», земель запасу або резерву сільськогосподарського призначення комунальної власності Золочівської селищної ради. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона з 03.07.1986 розпочала свою трудову діяльність на посаді вихователя дитячого садку державного підприємства «Насінницький радгосп імені 15 років Жовтня». Наказом № 16-к від 18.03.1991 переведена помічником вихователя дитячого садку цього підприємства. Вказаний радгосп наказом регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області №2648-П від 24.12.1996 було перетворено у ВАТ «Жовтневе». В подальшому з певними перервами у часі вона працювала телятницею в цеху тваринництва ВАТ «Жовтневе». 22.01.1999 позивач була звільнена із ВАТ «Жовтневе» за власним бажанням. В процесі реорганізації підприємства позивач, будучи працівником радгоспу, стала акціонером ВАТ «Жовтневе» внаслідок отримання іменних цінних паперів цього господарського товариства у кількості 1380 штук. 28.07.2000 ВАТ «Жовтневе» отримало державний акт про право колективної власності на землю. З листа відділу у Золочівському районі ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 27.03.2020 позивач дізналася, що її не було включено до списку осіб, які мало право на земельну частку (пай) ВАТ «Жовтневе», у зв`язку з чим на її ім`я не виготовлявся відповідний сертифікат. Тому в цей час позивач змушена звернутися до суду, оскільки її право не визнається і вона не може розпорядитися своєю власністю. Ухвалою судді [PERSON] від 17.11.2020 справу було прийнято до свого розгляду, відкрито провадження та призначене підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 10.12.2020 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, завчасно подала до канцелярії суду письмову заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, позов задовольнити в повному обсязі. У поданій до суду письмовій відповіді на відзив зазначила, що вона стала акціонером ВАТ «Жовтневе» внаслідок отримання акцій цього товариства у кількості 1380 штук. На момент передачі державного акту на право колективної власності на землю ВАТ «Жовтневе» (28.07.2000) вона залишалася повноправним акціонером цього товариства та з цього часу у неї виникло право на земельну частку (пай). При цьому право на земельний пай у членів сільськогосподарського акціонерного товариства виникає у зв`язку з їх членством у товаристві на час паювання, а список осіб, які мають право на земельний пай, що затверджується на час паювання має відповідати реєстру власників акцій товариства на той же час, що підтверджується також положеннями статуту ВАТ «Жовтневе». Одночасно факт звільнення позивача з роботи 22.01.1999 не свідчить про виключення її з акціонерів (учасників) товариства. Крім того, забезпечення права на земельну частку (пай) колишніх членів сільськогосподарських підприємств, кооперативів, акціонерних товариств повинно здійснюватися в першу чергу за рахунок нерозподілених земель, невитребуваних часток (паїв) цих підприємств, які перебувають у колективній власності їхніх членів. Початок перебігу строку загальної позовної давності повинен відраховуватися з 27.03.2020, тобто з часу офіційного ознайомлення позивача з відомостями, зазначеними у листі відділу у Золочівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області. З часу видачі державного акту на право колективної власності ВАТ «Жовтневе» та до теперішнього часу законодавством України не визначено обов`язку учасника колективного сільськогосподарського підприємства ознайомлюватися чи дізнаватися в органах правління чи органах публічної влади про порушення (невизнання) за ним права на земельну частку (пай). Одночасно позивач вважала своє право на земельну частку (пай) гарантованим державою та непорушним та не отримувала жодної інформації про можливе обмеження її права, у зв`язку з чим просила також у випадку необхідності поновити строки позовної давності для визнання її права на земельну частку (пай) ВАТ «Жовтневе». Зазначивши при цьому, що застосування строків позовної давності не буде встановлювати справедливу рівновагу між позбавленням її законного права на земельну власність та повноваженнями відповідача у сфері регулювання земельних відносин. Представник відповідача Золочівський селищний голова Канівець Л.В. в судове засідання також не з`явився, завчасно подав через канцелярію суду письмовий відзив, в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, розглянути справу за відсутності їх представника. При цьому зазначив, що позивач не надала жодних доказів того, що вона була членом ВАТ «Жовтневе» при його розпаюванні. Так, позивач працювала у ВАТ «Жовтневе» до 22.01.1999, в той час, коли державний акт на право колективної власності вказаного товариства було видано у 2000 році. Отже, позивач на момент розпаювання земель не являлась членом ВАТ «Жовтневе» і не могла ним бути, оскільки вже не працювала у ньому, у зв`язку з цим її не було включено до списку та вона не має права на земельну частку (пай). Одночасно наявність акцій у позивача не свідчить про її право на земельну частку (пай). Крім того, задоволення позовних вимог за рахунок не витребуваних чи нерозподілених земельних часток (паїв) ВАТ «Жовтневе» є неможливим, оскільки це порушить права власників сертифікатів (або їх спадкоємців), які можуть виявити бажання отримати належні їм земельні ділянки та оформити право власності на них до 01.01.2025. Крім того, позов не підлягає задоволенню через сплив строку позовної давності, оскільки позивач не зверталася за захистом свого права протягом 20 років. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з п. 4 Статуту відкритого акціонерного товариства «Жовтневе» від 1998 року, зареєстрованого в Золочівській районній державній адміністрації на підставі розпорядження № 546 від 24.12.1996, перереєстрованого на підставі розпорядження Золочівської районної державної адміністрації № 320 від 29.06.1998, наданого начальником архівного відділу Золочівської райдержадміністрації Борох Н., акціонерами товариства можуть бути фізичні і юридичні особи, які набули право власності або акції товариства в процесі приватизації, випуску нових акцій на вторинному ринку цінних паперів. З трудової книжки серії [NUMBER] від 03.07.1986, виданої на ім`я [PERSON] вбачається, що остання з 03.07.1986 прийнята тимчасово на роботу вихователем дитячого садка на час декретної відпустки у радгоспі «ім. 15 Років Жовтня» відповідно до наказу № 53-к від 02.07.1986. 09.10.1990 зарахована кочегаром дитячого садка на підставі наказу № 13-к від 24.10.1990. 01.03.1991 переведена помічником вихователя за заявою на підставі наказу № 16-к від 18.03.1991. 15.02.1997 згідно з рішенням загальних зборів робочих та розпорядження Золочівської райдержадміністрації Харківської області від 24.12.1996 №546 радгосп «ім. 15 Років Жовтня» переіменовано у ВАТ «Жовтневе» на підставі наказу № 6 від 15.02.1997. 25.01.1999 звільнена за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (наказ № 4 від 22.01.1999). 05.11.2006 прийнята сезонно в цех тваринництва ВАТ «Жовтневе» телятницею на підставі наказу №54-к від 06.12.2006. 26.12.2006 звільнена з роботи за ст. 38. КЗпП України за власним бажанням на підставі наказу № 61-к від 26.12.2006. 17.02.2007 прийнята на роботу в цех тваринництва ВАТ «Жовтневе» Золочівського району Харківської області робочою на підставі наказу №10-к від 20.02.2007. 12.04.2007 звільнена з роботи за п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін на підставі наказу № 19-к від 12.04.2007. Відповідно до інформації регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях від 18.03.2020 №20-04-ПІ-37 наказом регіонального відділення від 24.12.1996 №2648-П було створено відкрите акціонерне товариство «Жовтневе» шляхом перетворення державного підприємства «Насінницький радгосп ім. 15 років Жовтня». Листом від 25.12.1997 №102 ВАТ «Жовтневе» до регіонального відділення було надано складений російською мовою перелік осіб, яким було розподілено акції відповідно до зазначеного вище договору, в якому під номером 222 значиться « [PERSON] » з кількістю акцій 1380 штук, на підтвердження чого надано витяги зі Списку учасників товариства покупців членів трудового колективу «Насінницького радгоспу ім. 15 років Жовтня» Золочівського району Харківської області на придбання об`єкта приватизації щодо [PERSON] з листом ВАТ «Жовтневе» від 25.12.1997 №102 та з відомості № 1 про результати розподілу акцій між акціонерами, які внесені до списку акціонерів ВАТ «Жовтневе», що придбали акції на пільгових умовах і мають право на викуп акцій відповідно до п. 57 Державної програми приватизації на 2000-2002 роки щодо [PERSON] .. Як вбачається з листів відділу у Золочівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 02.04.2020 вих. № 14/363-20 та від 27.03.2020 №9/363-20 розмір земельної частки (паю) на одну особу по ВАТ «Жовтневе» становить 7.03 в умовних кадастрових гектарах, вартість земельної частки (паю) загальною площею 7,03 в умовних кадастрових гектарах станом на 01.01.2020 становить 211648,40 грн, державний акт на право колективної власності ВАТ «Жовтневе» серії ХР-13-00-000697 видано на підставі рішення ІХ сесії ХХІІІ скликання Жовтневої сільської ради від 14.03.2000, зареєстровано у Книзі реєстрації державних актів на право колективної власності на землю за № 22 від 28.07.2000; [PERSON] не включена до списку громадян, який додається до державного акту на право колективної власності на землю ВАТ «Жовтневе»; сертифікат на право на земельну частку (пай) із земель колективної власності ВАТ «Жовтневе» на ім`я [PERSON] не виготовлявся; достовірною інформацією щодо наявності на території Золочівської селищної ради Харківської області нерозподілених (невитребуваних) земельних ділянок ВАТ «Жовтневе» станом на теперішній час відділ не володіє, так як розпорядником цих земель після 01.01.2019 є Золочівська селищна рада; протокол про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) ВАТ «Жовтневе» та список осіб, які взяли участь у їх розподілі у відділі відсутні. З інформації секретаря Золочівської селищної ради Колодька О.С. від 01.04.2020 №02-20/1307 видно, що на території Золочівської селищної ради наявні нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки ВАТ «Жовтневе». В Золочівській селищній раді відсутні протокол про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) ВАТ «Жовтневе» та список осіб, які взяли участь у їх розподілі. Начальника архівного відділу Золочівської районної державної адміністрації Борох Н. від 05.11.2020 №01-53/216 вказав, що відомості про відчуження акцій (іменних цінних паперів) ВАТ «Жовтневе» станом на 28.07.2000 на зберігання до архівного відділу не надходили. З відомостей Золочівського селищного голови Канівця Л.В. від 04.11.2020 № 02-20/4584 вбачається, що Золочівська селищна рада не володіє інформацією щодо відчуження належних [PERSON] акцій (іменних цінних паперів) ВАТ «Жовтневе» станом на 28.07.2000. При вирішенні спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України, Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», Земельного Кодексу України, Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року N 720/95. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» земля може належати підприємству на праві колективної власності, а також може бути надана у тимчасове користування, у тому числі на умовах оренди. Право підприємства на земельну ділянку зберігається при входженні його до складу агропромислових об`єднань, комбінатів, агрофірм та інших формувань. Право підприємства на земельну ділянку або її частину може бути припинено в порядку і на підставах, встановлених Земельним кодексом України, Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Члену підприємства, який побажав вийти з його складу, земельна ділянка надається із земель сільськогосподарських угідь підприємства, придатних для сільськогосподарського виробництва, в частині, що припадає на одного члена підприємства. Розподіл земель колективної власності підприємства здійснюється відповідно до Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності. Стаття 1 вказаного Закону перелічені особи, які мають право на земельну частку (пай). Так, право на земельну частку (пай) мають в том числі: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Громадянам, зазначеним в абзаці п`ятому частини першої цієї статті, земельні ділянки в натурі (на місцевості) виділяються із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. У разі відсутності на території відповідної ради необхідних площ земель запасу чи резервного фонду земельна ділянка за їх згодою може бути виділена в натурі (на місцевості) меншого розміру або за рахунок земель запасу чи резервного фонду, розташованих на території іншої ради в межах області. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Стаття 2 цього закону, визначає документи, що посвідчують право на земельну частку (пай). Так, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, зазначених в абзаці п`ятому частини першої статті 1 цього Закону, є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства чи нотаріально засвідчена виписка з неї. Стаття 3 цього ж закону, перелічує підстави для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв). Підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища). У разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Стаття 5 цього ж Закону встановлює, що сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) в тому числі: розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Стаття 13 регламентує питання використання нерозподілених та невитребуваних земельних ділянок і земельних часток (паїв). Так нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю). Невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості). Нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження. У разі якщо до 1 січня 2025 року власник невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки. Така невитребувана земельна частка (пай) після формування її у земельну ділянку за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради (у разі необхідності формування) за заявою відповідної ради на підставі рішення суду передається у комунальну власність територіальної громади, на території якої вона розташована, у порядку визнання майна безхазяйним. За позовом власнику невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємцю у разі пропуску строку для оформлення права власності на земельну ділянку з поважної причини суд може визначити додатковий строк, достатній для такого оформлення. У разі відсутності земель сільськогосподарських угідь колективної власності така земельна частка (пай) може бути виділена в натурі (на місцевості) за рахунок земель запасу комунальної власності відповідної територіальної громади (за наявності таких земель). Відповідно до ч. 2 ст. 19 Земельного Кодексу України земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі. Пунктом 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року N 720/95 передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Відповідно до положень п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16 квітня 2004р. сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності, то суд виходить із наступних міркувань. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року в справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року в справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Виходячи із суті правовідносин, які виникли між позивачем та відповідачем, слід зазначити, що позовну давність до позову про визнання за позивачем права на земельну частку (пай) застосувати не можливо, оскільки б це суперечило не тільки природі позову, а й праву, що захищається. У позивача, як члена сільськогосподарського товариства, виникло право на земельну частку (пай). Реалізація цього права не порушує майнові права відповідача та не призводить до правової невизначеності. Позивач сам вправі обирати час і спосіб, коли він реалізує своє право. Тому суд вважає, що строк позовної давності на звернення до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай) позивачем не пропущено. За таких обставин суд доходить висновку, що позивач [PERSON] до розпаювання земель колективної власності була прийнята до членів ВАТ «Жовтневе», де пропрацювала до 25.01.1999, а згодом також продовжувала там працювати на різних роботах, при цьому вона, будучи акціонером ВАТ «Жовтневе», добровільно не виходила та не була виключена з членів товариства на момент передачі землі у колективну власність у 2000 році та видачі 28.07.2000 державного акту на право колективної власності ВАТ «Жовтневе» відповідно до рішення ІХ сесії ХХІІІ скликання Жовтневої сільської ради від 14.03.2000, який було зареєстровано у Книзі реєстрації державних актів на право колективної власності на землю за № 22 від 28.07.2000 (рішення про виключення [PERSON] з акціонерів товариства суду не надано, інші відомості у суду відсутні), в зв`язку з чим набула право на земельну частку (пай) у відповідному розмірі площею 7,03 в умовних кадастрових гектарах з дня видачі цього акта відповідно до положень ст.ст.1-3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Враховуючи, що в цей час передача земельних ділянок у власність громадян на території сіл, селищ, міст відноситься до повноважень відповідних рад, земельна ділянка [PERSON] відповідно до положень ст.ст. 12, 19, 25 Земельного Кодексу України, ст.ст. 5, 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» має бути виділена з земель резерву або запасу комунальної власності Золочівської селищної ради Харківської області.

Outcome: approved