Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

09.09.2015р. позивачка в особі представника звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила стягнути з відповідачки на її користь грошову суму за договором позики у розмірі 247950 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 02.01.2015р. [PERSON] надала [PERSON] 247950 грн., на підтвердження чого було складено розписку у присутності свідків. Кошти відповідач зобов'язався повернути 13.08.2015р., проте не виконав дані умови. Позивачка в судове засідання не з'явилася. 07.10.2015р. представник позивачки подав до суду заяву, в якій вказав, що на позовних вимогах наполягає, просив справу розглядати за їхньої відсутності, заперечень щодо ухвалення заочного рішення не надав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся в порядку, передбаченому ст. 76 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, а тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у ній даних і доказів. У відповідністю з ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Виходячи з положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 02.01.2015р. [PERSON] взяв у [PERSON] в борг грошові кошти у розмірі 15000 доларів США, що еквівалентно 247950 грн., які зобов'язався повернути до 13.08.2015 року, про що склав відповідну розписку у присутності свідків. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, відповідно до умов договору позики позивачем були надані відповідачу грошові кошти, чим позивач виконав свої зобов'язання перед відповідачем по справі, а взяті відповідачем на себе договірні зобов'язання перед позивачем не виконано. Неповернення боржником заборгованості перед позивачем за договором позики свідчить про грубе порушення ним його умов, а також вимог 525 ЦК України, які встановлюють неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобов'язань. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідності його задоволення в повному обсязі. В силу ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 2479,50 грн.

Outcome: approved