Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

08.10.2020 позивач звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок вона купила у відповідача, який зобов`язувався знятись з реєстрації. Проте станом на дату подання даного позову відповідач взяте не виконав. Ухвалою від 23.11.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження ( а.с. 16). У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити. Відповідач у призначене судове засідання повторно не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений, відзиву, заяви про розгляд справи без його участі до суду не направив. Відповідно до вимог ст. ст. 223, 280, 281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи позивач не заперечує . Заслухавши пояснення позивача, покази свідка [PERSON] , дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. У судовому засіданні встановлено, що позивачу на праві власності належить житловий будинок, що розташований за адресою : [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 11.06.2019, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.06.2019 (а.с. 8-10). Також встановлено, що у вказаному будинку зареєстрована позивач та [PERSON] , що підтверджується довідкою Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області від 29.09.2020 № 1164 (а.с. 11). Відповідач є колишнім власником вказаного будинку, що підтверджується договором купівлі-продажу від 11.06.2019 та відповідно до п. 7 зобов`язувався звільнити житловий будинку та знятися з реєстрації ( а.с. 9-10). Згідно вимог ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а також відповідно до змісту ч. 2 вказаної статті, обрати способи захисту цивільних прав та інтересів, в тому числі припинення правовідношення та припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення . А також, с уд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 та 2 ст.317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За змістом ч.1 та 2 ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до вимог ч.1 ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до абзацу другого та третього ч .1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Будь-яких належних і допустимих доказів того, що на виконання умов договору купівлі-продажу відповідач знявся з реєстрації в будинку, або, що в порядку ст.158 Житлового кодексу УРСР сторони уклали договір найму будинку, що давало б відповідачу право користуватися належним позивачу житловим приміщенням, суду надано не було та не зазначено джерел їх здобуття. Листи, направлені відповідачу повернулись до суду з відміткою про те, що відповідач за вказаною адресою місця реєстрації не проживає. Оскільки право власності відповідача на зазначений в позовній заяві будинок було припинено у зв`язку його відчуженням на підставі укладеного сторонами договору купівлі-продажу житлового будинку від 11.06.2019 і відповідач не виконав в`язати на себе зобов`язання щодо зняття з реєстрації, та, як стверджує позивач, що відповідачем не спростовано, тривалий час не проживає в будинку, суд дійшов висновку, що доводи позивача є обґрунтованими, оскільки відповідач втратив право користування вказаним жилим приміщенням. Відповідно до ст.141 ЦПК України позивач вимоги щодо стягнення понесених судових витрат не заявляє. На підставі викладеного,

Outcome: approved