Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-05 00:00:00

10.05.2018 року позивач звернулася в суд з даним позовом, позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 2014 року перебуває у шлюбі з відповідачем, за час спільного подружнього життя у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Подружнє життя з відповідачем у неї не склалося, причиною цього стало відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки, різниця характерів. У зв'язку з зазначеним, між сторонами постійно виникали сварки та скандали що негативно впливають на її емоційний стан та спричиняють душевні хвилювання. Вони спільно не проживають та не підтримують подружніх відносин, втратили один до одного почуття любові та поваги та стали чужими людьми. На примирення не згідна, тому просить розірвати шлюб, визначити місце проживання дітей разом з нею. Позивач в судове засідання не з'явилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність та зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю та просить такі задовольнити. Відповідач, який належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з'явився, однак подав заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутності. Так як всі учасники справи не явилися в судове засідання, фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Відповідно до ч. 6 ст. 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, враховуючи те, що заява про визнання відповідачем позову не порушує прав, свобод чи законних інтересів інших осіб, та не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу, а позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, суд вважає, що позов підлягає задоволеннюз наступних підстав. Сторони 27.06.2014 року зареєстрували шлюб у Раковецькій сільській раді Пустомитівського району Львівської області, актовий запис № 01, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, яке видане 27.06.2014 року серії [NUMBER] Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, вони спільно не проживають та не ведуть спільне господарство, втрачені всі фізичні та духовні зв'язки. Дані обставини унеможливлюють перебування позивача та відповідача у шлюбі, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки позивачем не надано доказів проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], позовні вимоги про визначення їх місця проживання разом з нею є передчасними та задоволенню не підлягають. Також з відповідача у відповідності зі ст.141 ЦПК України, слід стягнути в користь позивача 704,80 грн. понесених нею судових витрат зі сплати судового збору.

Outcome: partial