overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-30 00:00:00

09 грудня 2020 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , в якій позивач просить розірвати зареєстрований між ними шлюб, посилаючись на те, що сторони шлюбних стосунків не підтримують і шлюбні відносини між ними не можуть бути поновлені. Від цього шлюбу мають неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 24 грудня 2020 року вказаний позов прийнято до розгляду, призначено судове засідання. 14 травня 2021 року подружжю надано строк для примирення до 14 вересня 2021 року, зупинено провадження у справі. 13 вересня 2021 року поновлено провадження у справі. Позивач до судового засідання подав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач до судового засідання подала заяву про визнання позову та розгляд справи без її участі. Після розірвання шлюбу просить залишити прізвище « [PERSON] ». Враховуючи викладене, суд вважає можливим розглянути справу та ухвалити рішення за відсутності сторін, на підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого: Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 25 квітня 2001 року, місце реєстрації: Україна, м. Миколаїв, відділ реєстрації одружень, актовий запис № 257. Шлюбні стосунки сторони припинили, сумісне господарство не ведуть. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, приймаючи до уваги, що сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. [PERSON] не висловила бажання змінити прізвище на дошлюбне. За змістом ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

09 грудня 2020 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати укладений між нею та [PERSON] шлюб, зареєстрований 25.06.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Хортицького районного управління юстиції м.\~Запоріжжя, актовий запис №270. В обґрунтування позову зазначила, що відносини між сторонами зіпсовані, існують великі розбіжності в інтересах і в поглядах на життя, внаслідок чого спільне життя і збереження шлюбу не можливе. Шлюбні відносини сторонами припинено в грудні 2019 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що проживає з матір`ю. Ухвалою судді від 03 лютого 2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні, з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка подала до судового засідання заяву про розгляд справи без її присутності. На розірванні шлюбу наполягає. Проти розгляду справи в порядку заочного провадження заперечень не виклала. Дошлюбне прізвище їй просить не відновлювати. Відповідно до ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідач до суду не з`явився, у визначений строк не надав суду відзив на позовну заяву, тому у відповідності до ст.ст. 279, 280, 281 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи в порядку спрощеного провадження. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. 25 червня 2005 року сторони уклали шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Хортицького районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис №270, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6). [INFO] у вказаному шлюбі народився [PERSON] (а.с.7). Як вказує позивач у позові, і проти чого не надано заперечень відповідачем, сім`я остаточно розпалась, сторони з грудня 2019 року фактично припинили шлюбні відносини і не ведуть спільне господарство. Бажання до примирення у сторін відсутнє. Відновити шлюб неможливо, оскільки між сторонами відсутня любов, взаємна довіра і повага. Спору щодо місця проживання неповнолітнього [PERSON] з матір`ю, та щодо розподілу майна сторони на цей час не мають. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Таким чином, позов є обґрунтованим і відповідно ч.3 ст. 105, ст.ст. 110, 111, 112 СК України підлягає задоволенню. Питання про відшкодування судових витрат позивачем не ініційоване, а тому судом не вирішується.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

09 жовтня 1998 року було укладено шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON] (дошлюбне прізвище «Мицик»), [INFO], зареєстрований 09 жовтня 1998 року Новомиколаївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 33, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (повторне) серії І-ЖС № 196545 від 26.10.2017. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (повторне) серії І-ЖС № 348338 від 26.10.2017. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. За правилами частини четвертої статті 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Обставин, що перешкоджають предявленню даного позову, визначених частиною другою зазначеної статті, судом під час розгляду справи не встановлено. Судом, відповідно до ст. 112 СК України, зясовано фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Зважаючи на вказані обставини та письмові заяви сторін, суд визнав недоцільним вжиття заходів щодо примирення подружжя у даній справі. Враховуючи неможливість примирення сторін, та виходячи із закріпленого у статті 24 СК України принципу добровільності шлюбу, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленого позову. Відповідач, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, у заяві від 28.11.2017 зазначила про своє бажання залишити теперішнє прізвище після розірвання шлюбу, що є її правом, передбаченим статтею 113 СК України. З огляду на викладене, суд визнає позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До позовної заяви позивачем додано квитанцію від 26.10.2017 № 8, якою підтверджується сплата позивачем судового збору в розмірі 640,00 грн., отже відповідна сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

09 жовтня 2007 року між ВАТ «Ощадбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитиний договір № 6411, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит на споживчі потреби у розмірі 103 500 гривень, строком на 10 років зі сплатою 16% річних, з кінцевим терміном повернення не пізніше 08 жовтня 2017 року. В забезпечення виконання боржником зобов'язань за кредитним договором 09 жовтня 2007 року між Банком та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки. Кредитні кошти були надані позичальнику 12 жовтня 2007 року. Відповідно до умов кредитного договору позичальник зобов'язувався щомісячно проводити погашення кредиту рівними частинами у сумі 862 гривні 50 копійок, сплачувати проценти нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом, комісійні винагороди та штрафні санкції. Відповідач своє зобов`язання належним чином не виконував та, отримавши кредитні кошти на умовах повернення, строковості та платності, систематично порушував свої договірні зобов'язання, щодо строків повернення кредиту, процентів за його користування, пені, що призвело до виникнення простроченої заборгованості. В рахунок погашення заборгованості за кредитним боргом [PERSON] сплатив Банку всього 77 387 гривень. Рішенням Мурованокуриловецького районного суду від 13 серпня 2012 року, яке набрало законної сили 24 серпня 2012 року, стягнуто із [PERSON] прострочену заборгованість за кредитним договором у сумі 45 103 гривні 34 копійки, в т.ч. 27588 гривень 67 копійок - прострочений основний борг, 10813 гривень 12 копійок - прострочені проценти, 6701 гривня 55 копійок - пеня за простроченими основним боргом та процентами. Коштів в органи ДВС на виконання виконавчого листа за таким судовим рішенням не надходило. Разом з тим, позичальник продовжує ухилятись від виконання своїх договірних зобов'язань щодо строків повернення кредиту, процентів за його користування, пені, у зв'язку з чим Банк звернувся до суду з вимогою про дострокове солідарне стягнення із [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитом, що станом на 09 січня 2015 року складає 118 098 гривень 81 копійка, в тому числі: основний борг - 56062 гривні 50 копійок, проценти за користування кредитними коштами - 35727 гривень 77 копійок, пеня за простроченим основним боргом і процентами - 26308 гривень 54 копійки. На підставі ст. 625 ЦК України позивач просив стягнути з відповідачів інфляційні втрати від прострочених сум заборгованості за кредитним договором у сумі 16500 гривень 81 копійка та 3 % річних від прострочених сум заборгованості у розмірі 4686 гривень 49 копійок. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав із підстав, викладених у позовній заяві, а також пояснив, щ, починаючи із 05 серпня 2011 року відповідач припинив сплату кредиту та відсотків за кредитним договором № 6411 від 09 жовтня 2007 року. Не виконується реально рішення суду від 13 серпня 2012 року про стягнення простроченої заборгованості. 26 грудня 2014 року на адресу [PERSON] та [PERSON] направлялись вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту та повне погашення кредитної заборгованості, які залишились без належного реагування.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

09 жовтня 2012 року між позивачем та відповідачкою [PERSON] був укладений договір № б/н, згідно якого позивач надав відповідачці кредит в сумі 300,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак отримавши кредит, відповідачка [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 31 серпня 2015 року виникла заборгованість за кредитом у сумі 15413,87 грн., заборгованність за кредитом 3279,00 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом 9075,59 грн, заборгованність за пенею та комісією 1849,10 грн, а також штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 710,18 грн., всього загальна сума забогованості склала 15413,87 гривень. Тому представник позивача просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № б/н від 09 жовтня 2012 року в розмірі 15413,87 грн. та судові витрати. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, згідно заяви просить справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги визнає. Дослідивши докази по справі суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачкою [PERSON] 09 жовтня 2012 року укладено кредитний договір № б/н, згідно якого позивач надав відповідачці кредит в сумі 15413,87 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Однак отримавши кредит, відповідачка [PERSON] всупереч вимогам ст.526 ЦК України свої зобовязання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 31 серпня 2015 року виникла заборгованість за кредитом у сумі 15413,87 грн., заборгованність за кредитом 3279,00 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом 9075,59 грн, заборгованність за пенею та комісією 1849,10 грн, а також штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 710,18 грн., всього загальна сума заборгованості склала 15413,87 гривень. Задоволення позову згідно ст.88 ЦПК України покладає на відповідачку обов'язок по сплаті судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

09 жовтня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 28 грудня 1999 року виконавчим комітетом Великомочульської сільської ради Теплицького району Вінницької області, вказавши, на протязі останніх років відносини між ним погіршувались, через непорозуміння між ними та різні погляди на вирішення сімейних питань, зрадила йому в подружній вірності. Дружина проявляє до нього неповагу, що привело до припинення шлюбних відносин. Від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, підтримує заявлені позовні вимоги. Надання строку на примирення не бажає. Від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позов визнає. Надання строку на примирення не бажає. Судом встановлено, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 28 грудня 1999 року. Шлюб зареєстрований виконавчим комітетом Великомочульської сільської ради Теплицького району Вінницької області, актовий запис № 09. Від шлюбу мають синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Через непорозуміння між ними та неналежну поведінку відповідача сім'я розпалась. Позивач після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище «[PERSON]». Дані правовідносини регулюються ч. 2 ст. 112 СК України, де вказано, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що сторони миритись не бажають, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд вирішує справу по суті, - тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

09 жовтня2014року [PERSON]звернувся до суду з позовом до[PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого виконавчим комітетом Щаснівської сільської ради Волочиського району Хмельницької області 10 липня 1988року, актовий запис № 4, посилаючись на те, що їх сім'я не може бути збереженау зв'язку з тим, що під час сумісного проживання між ними часто виникали непорозуміння, вони втратили почуття поваги і любові, шлюбні відносини між ними припинені і вони проживають окремо. Неповнолітніх дітей від шлюбу немає. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, проти надання строку для примирення з відповідачем заперечує. Відповідач [PERSON].в судове засідання не з'явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого неповнолітніх дітей не мають. В силу зазначених причин між ними втрачені почуття любові та взаємоповаги. Сторони припинили шлюбні відносини, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Дані факти підтверджуються: свідоцтвом про одруження, довідкою про склад сім'ї позивача, і не оспорюються сторонами. За таких обставин по справі суд приходить до висновку, що сім'я сторін розпалась, їх подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе та суперечить їх інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

09 жовтня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] в зв'язку з його навчанням в Хмельницькому інституті соціальних технологій в розмірі ? частини із всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 1 вересня 2014 року і по 30 червня 2018 року. На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що син перебуває на її утриманні, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. В судове засідання позивачка не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнає та не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO],в розмірі ? частини із всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 1 вересня 2014 року і по 30 червня 2018 року. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в порядку, передбаченому ст. 174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

09 жовтня 2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], який знаходиться на її утриманні, де просила винести рішення про стягнення із відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до повноліття дитини. В судове засідання 06.11.2014 року надійшла заява позивачки [PERSON], згідно якої заявлений нею позов до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підтримує повністю; просить справу слухати у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання 06.11.2014 року надав заяву, згідно якої заявлений до нього позов про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини визнає повністю; справу просить слухати в судовому засіданні в без його участі. В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що сторони мають одну неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні позивачки. Батьком дитини являється відповідач. Дані обставини підтверджуються матеріалами справи. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ст.ст. 180, 181, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, що передбачено ч.1 ст.181 СК України. Відповідно до ч.3 ст181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і(або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи із заявлених позовних вимог позивачки про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача та повне визнання заявленого позову відповідачем, суд приходить до висновку, що заявлений позов про стягнення із відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку в місяць, підлягає повному задоволенню, починаючи від дня пред'явлення позову до суду, тобто з 09 жовтня 2014 року і до досягнення сином повноліття, тобто до [INFO]. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України суд стягує із відповідача судовий збір на користь держави в розмірі 243-60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

09 жовтня 2014 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON] Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є її і відповідача дітьми та у теперішній час проживають із нею. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Добровільної згоди про сплату аліментів між ними не досягнуто. Просила стягнути з відповідача аліменти у розмірі однієї третьої заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого законодавством України. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України, до суду не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивачки та дослідивши письмові докази, що є у справі, суд дійшов наступного. [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є дітьми позивачки і відповідача, які у теперішній час проживають із матір'ю. Зазначені обставини підтверджуються дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, а саме копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05 березня 2013 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Очаківського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19 січня 2012 року, виданого виконавчим комітетом Рівненської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 19 жовтня 2012 року виданого виконавчим комітетом Рівненської сільської ради Очаківського району Миколаївської області та довідкою Рівненської сільської ради Очаківського району Миколаївської області № 616 від 08 жовтня 2014 року про склад сім'ї позивачки. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу (далі -СК) України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, суд вважає вимоги позивачки обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, на підставі ст. 180 та ст. 191 Сімейного кодексу України. Крім того, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп., від сплати якого при зверненні до суду із цим позовом позивачка звільнена. На підставі викладеного,

Outcome: approved