Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-09 00:00:00

07 листопада 2016 року директор Приватного підприємства «Автолайн Компані» (далі ПП «Автолайн Компані» або позивач) звернувся до [PERSON] (далі відповідач) з позовом у якому просив зобовязати відповідача на підставі Акту прийому-передачі передати ПП «Автолайн Компані» у виключне володіння та користування майно, визначене Договором оперативного лізингу від 04 травня 2016 року (далі Договір від 04.05.2016 року), якій був посвідчений приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Луганської області [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за № 1045. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що [PERSON] не виконав умови пунктів 1.1, 2.1, 3.1. Договору від 04.05.2016 року. Ухиляючись від виконання договірного зобовязання, відповідач порушує законні права та інтереси ПП «Автолайн Компані». Заочним рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 13 лютого 2017 року позов задоволено. Ухвалою від 11 липня 2017 року заяву про перегляд заочного рішення залишено без задоволення. В апеляційній скарзі представник відповідача [PERSON] - [PERSON], посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив: рішення скасувати; ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити. В обґрунтування доводів скарги представник відповідача зазначив, що [PERSON] не є власником автотранспорту, зазначеного у Договорі від 04 травня 2016 року. Суд першої інстанції не пересвідчився у повноваженнях представника позивача, не надіслав відповідачу уточнену позовну заяву, порушив встановлений законом порядок заочного розгляду справи, чим позбавив відповідача можливості реалізувати передбачені статтями 27, 31 Цивільного процесуального кодексу (ЦПК) України процесуальні права, не з'ясував та не залучив до участі у розгляді справи всіх заінтересованих осіб, залишив поза увагою ряд обставин, які підлягали встановленню для правильного вирішення спору. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення місцевого суду, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, зважаючи на таке. Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з частинами 1 та 3 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення. Рішення про задоволення заявлених ПП «Автолайн Компані» вимог суд першої інстанції ухвалив виходячи з висновку про доведеність обставин ухилення [PERSON] від виконання взятого на себе 04 травня 2016 року договірного зобов'язання. До правовідносин сторін суд застосував приписи статтей 806, 525, 526, 610 Цивільного кодексу (ЦК) України. Апеляційний суд з не погоджується з рішенням місцевого суду, оскільки зазначене рішення ухвалене з грубим порушенням норм процесуального права. Так, судовим розглядом встановлено, що 04 травня 2016 року між [PERSON], як лізингодавцем, від імені якого за нотаріально посвідченими дорученнями діяв [PERSON] та Приватним підприємством «Автолайн Компані», як лізингоодержувачем, в особі директора [PERSON] укладено Договір оперативного лізингу. Зазначений договір був посвідчений приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Луганської області [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за № 1045 (а. с. 4). В ідповідно до частин 1, 2, 4 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Згідно з частинами 1, 3 статті 626 ЦК України , договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Отже, договір є видом правочину. Відповідно до частини 1 статті 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. Відповідно до частини 1 статті 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). У цивільному процесуальному праві під предметом позову розуміють конкретну матеріально-правову вимогу, яку позивач предявляє до відповідача і стосовно якої суд повинен ухвалити рішення. Пункт 2 частини 2 статті 119 ЦПК України зобовязує викладати в позовній заяві ім'я (найменування) відповідача, тобто саме позивач визначає, до кого предявити позов. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 214 ЦПК України питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, суд вирішує під час ухвалення рішення. Сторонами Договору оперативного лізингу від 04 травня 2016 року є лізингодавець [PERSON] та лізингоодержувач ПП «Автолайн Компані». Відповідачем у справі про невиконання умов нотаріально посвідченого договору може бути лише сторона цього договору. Між тим, позов про порушення договірного порядку передачі майна в лізинг, було предявлено до громадянина [PERSON], який не є суб'єктом спірних правовідносин, а лише 04 травня 2016 року за відповідними довіреностями здійснював представництво фізичної особи - [PERSON]. Частиною 1 статті 33 ЦПК України передбачено, що суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Про те, що [PERSON] є неналежним відповідачем, а тому не має відповідати за пред'явленим до нього ПП «Автолайн Компані» позовом, місцевий суд не переконався, та не попередив позивача про можливі наслідки не вчинення такої процесуальної дії, як залучення до участі у справі належного відповідача. Задовольнивши позов до неналежного відповідача, суд першої інстанції грубо порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення норм процесуального права. За таких обставин, заочне рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 13 лютого 2017 року підлягає обовязковому скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПП «Автолайн Компані» до [PERSON]. Відповідно до статті 88 ЦПК України з ПП «Автолайн Компані» на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1.515,80 гривень.

Outcome: approved