Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

08 квітня 2020 року [PERSON] звернувся до [PERSON] , [PERSON] з позовом, в якому вказує, що останні є батьками його малолітньої онуки [PERSON] , [INFO] , яка з народження проживає в його сім`ї. Мати дитини [PERSON] не проживає з донькою з 01 жовтня 2012 року, а батько дитини [PERSON] - з грудня 2016 року. Перешкоди в спілкуванні останніх з донькою ніхто не чинить. Відповідачі участі у вихованні та навчанні доньки не приймають, не цікавляться її життям та здоров`ям, не надають допомоги в її лікуванні, матеріально не забезпечують. Останні свідомо нехтують своїми батьківськими обов`язками, не бажають бачитися з дитиною. За місцем проживання [PERSON] характеризується як особа, яка схильна до вживання спиртних напоїв та бродяжництва. У 2011 році останню позбавили батьківських прав відносно сина [PERSON] , 2006 року народження, а у 2015 році - відносно доньки [PERSON] , 2014 року народження. Посилаючись на викладене вище, просить позбавити [PERSON] , [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] . У зв`язку з тим, що позовна заява не відповідала вимогам ст. 177 ЦПК України ухвалою судді Білопільського районного суду Сумської області від 13 квітня 2020 року її було залишено без руху та надано термін для усунення недоліків протягом 10 днів з дня отримання копії ухвали. 22 квітня 2020 року позивач усунув недоліки позовної заяви. Цього ж дня ухвалою судді Білопільського районного суду Сумської області відкрито провадження в даній справі та призначено її до підготовчого судового засідання. 18 травня 2020 року проведено підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання останні відсутні, інформації щодо своєї адреси суду не надали, а тому відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається, що судова повістка вручена їм належним чином (а. с. 52, 53, 78, 80). Представник Органу опіки та піклування Ворожбянської міської ради Білопільського району у судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 83). Представник Служби у справах дітей Білопільської районної державної адміністрації - Головаченко С . А . просила задовольнити позовні вимоги та вирішити питання про стягнення аліментів. У зв`язку з тим, що належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання відповідачі в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суду не повідомили, відзиву не подали, за згодою позивача було проведено заочний розгляд справи. Заслухавши позивача, представника третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що з 18 листопада 2011 року по 23 квітня 2013 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку [PERSON] , [INFO] (а. с. 33, 35, 42). Позивач [PERSON] являється батьком відповідача [PERSON] (а. с. 22). Дитина [PERSON] зареєстрована та проживає в квартирі [ADDRESS] , яка на праві власності зареєстрована за [PERSON] , його дружиною [PERSON] та сином [PERSON] (а. с. 27, 43). Як вбачається з довідок Виконавчого комітету Ворожбянської міської ради Білопільського району від 18 грудня 2019 року [PERSON] з 2012 року, а [PERSON] з 2016 року проживають окремо від доньки [PERSON] , участі в її вихованні не приймають, матеріально не забезпечують (а. с. 31). Згідно з довідками Ворожбянської НВК: ЗОШ І-ІІІ ступенів - ДНЗ №1 [PERSON] навчається в 2 класі вказаного навчального закладу. Батьки останньої [PERSON] та [PERSON] не цікавляться навчанням доньки, не приймають участі в її вихованні, не відвідують батьківські збори. Дитиною опікуються дідусь з бабусею (а. с. 28-29). Відповідно до характеристики депутата Ворожбянської міської ради Кукси Ю.Я. від 18 грудня 2019 року за час проживання за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] зарекомендував себе незадовільно, періодично зловживав алкогольними напоями, постійної роботи не мав. З 2016 року на території м. Ворожба не проживає. За останні три роки вихованням дитини не займався, матеріально не забезпечував (а. с. 30). Згідно з характеристикою Вирівського старостинського округу Річківської сільської ради від 29 січня 2020 року [PERSON] має схильність до вживання спиртних напоїв та бродяжництва (а. с. 14). Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 12 лютого 2014 року, яке набрало законної сили 10 вересня 2014 року, [PERSON] попереджено про необхідність змінити ставлення до виховання своєї доньки [PERSON] , [INFO] , а на Орган опіки та піклування Ворожбянської міської ради покладено контроль за виконанням [PERSON] батьківських обов`язків щодо дитини (а. с. 73-75). Згідно з висновками Органу опіки та піклування Ворожбянської міської ради [PERSON], [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно доньки [PERSON] . Вказані висновки мотивовані тим, що відповідачі з дитиною не проживають, її життям не цікавляться, матеріально не забезпечують, дитина проживає разом з дідом та бабою. [PERSON] незважаючи на попередження суду про необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої доньки ставлення до своїх батьківських обов`язків не змінила (а. с. 23-24). Свідок [PERSON] суду показала, що в 2017-2018 роках вона була вихователем [PERSON] в дитячому садочку. Батьки останньої жодного разу до садочку не прийшли, дитиною не цікавилися, хоча перешкод у спілкуванні їм ніхто не чинив. Вихованням дитини займалися виключно бабуся з дідусем. Свідок [PERSON] показала, що вона працює на посаді вчителя початкових класів і з 2018 року навчає [PERSON]. Батьки дитиною не цікавляться, хоча перешкод у спілкуванні їм ніхто не чинить. Свідок [PERSON] показала, що вона проживає в сусідньому будинку з позивачем. Мати [PERSON] - [PERSON] зникла, коли дитині було 6-7 місяців. Після цього жодного разу до дочки не приїздила, допомоги не надавала, життям не цікавилася. Батько дитини - [PERSON] останні 4 роки також не проживає в м. Ворожба, допомоги не надає, дочкою не цікавиться. Відповідачам ніхто перешкод у спілкуванні з дитиною не чинить. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 7 ст. 7 СК України). Частиною 2 ст. 1 Конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованої Законом України від 03 серпня 2006 року №69-V, визначено, що предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, від 16 липня 2015 року). Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу (ч. 4 ст. 164 СК України). Тлумачення пункту 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклуються про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, не проявляють до неї інтересу, позовні вимоги про позбавлення [PERSON] , [PERSON] батьківських прав необхідно задовольнити. Також суд, вважає за необхідне вирішити питання про стягнення з відповідачів аліментів на утримання неповнолітньої доньки, незважаючи на те, що така вимога не була заявлена позивачем. Як вбачається з ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ст. 180, ч. 3 ст. 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Ухвалою судді Білопільського районного суду сумської області від 13 квітня 2020 року позовну заяву було залишено без руху та роз`яснено позивачу положення ч. 3 ст. 166 СК України. Проте, останній позовні вимоги не збільшив, питання про стягнення аліментів не поставив. З урахуванням обставин справи, суд вважає за необхідне стягнути зі [PERSON] та [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму з кожного, на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , шляхом перерахування на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Також необхідно зобов`язати [PERSON] у місячний строк з дня набрання рішенням суду законної сили відкрити на ім`я [PERSON] особистий рахунок у відділенні Державного ощадного банку України. Крім того, відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача та держави слід стягнути по 840 грн. 80 коп. судових витрат з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved