Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

10.04.2018 до суду надійшла вказана позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: зняти арешт з квартири № 45, яка належить на праві приватної власності [PERSON] та розташована за адресою: [ADDRESS], накладений на підставі постанови б/н від 14.10.2011 ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві, реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, зареєстрований 24.10.2012 державним реєстратором: приватним нотаріусом Русанюк З.З. та зобов'язати відповідачів виключити відомості про арешт та заборону відчуження вказаної квартири з Єдиного реєстру заборон відчужень об'єктів нерухомого майна. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником вказаної квартири. Накладений арешт порушує її право власності на це майно, оскільки обмежує в можливості вільно володіти та розпоряджатися ним, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не з'явилася, звернулася до суду із заявою про слухання справи у її відсутність та просила позов задовольнити. Представник Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві просила розглядати справу за її відсутності. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Русанюк З.З. в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про судове засідання. Вивчивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить квартира № 45, що розташована за адресою: м. Київ, вул. А. Ахматової, 48, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 06.04.2013 /а.с. 8/. У квітні 2018 згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, позивачу стало відомо про те, що належна йому на праві власності квартира перебуває під арештом, накладеним постановою від 14.10.2011 Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, й зареєстрованого в Державному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна державним реєстратором: приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, м. Київ Русанюк З.З., особа, якої обтяжувалося майно: [PERSON] та під забороною відчуження, що був накладений державним реєстратором: приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, м. Київ Русанюк З.З. на підставі іпотечного договору № MRTG-00000006046/S, серія та номер:3987, виданий 03.08.2007, номер запису про обтяження: 577516 від 03.08.2007. Разом з тим, згідно з відповіддю Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Київ, Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 23.04.2018 року, у відділі на виконанні перебував виконавчий документ щодо стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ВАТ «Унікредитбанк». 25.12.2013 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, оскільки майно яке знаходиться в іпотеці в Іпотекодержателя реалізовано. Інше майно на яке можливо звернути стягнення не розшукано. Надати більш детальну інформацію та вчинити певні дії Відділ не має можливості в зв'язку зі знищенням вищезазначених документів переданих до архіву за 2000-2014 роки. Стаття 317 ЦК України визначає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч. 2 ст. 319 ЦК України). Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном, як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»). Частина 2 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Враховуючи викладене, оскільки право власності позивача ніким не оспорюється, підстави для арешту майна на даний час відсутні, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та необхідність зняти арешт з квартири [ADDRESS] та заборони на її відчуження. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України. Разом з тим, позивачем не надано доказів в підтвердження того, що їй було відмовлено у виключенні спірної квартири з Єдиного реєстру заборон відчужень об'єктів нерухомого майна. За таких обставин, суд вважає, що позивачем не доведено наявності порушених прав в цій частині заявлених вимог. Крім того, звільнення майна з-під арешту (зняття арешту) є відповідною правовою підставою для виключення його з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та додаткового застереження не потребує. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial