Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

09 жовтня 2020 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про встановлення юридичного факту та визнання права власності. В позовній заяві зазначає, що [INFO] помер [PERSON] , про що вказано у свідоцтві про смерть серії [NUMBER] від 19 грудня 2002 року. [INFO] у с. Грицеволя Радехівського району Львівської області померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 26.08.2014 року, виданим Радехівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західно міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львова). Оскільки, після смерті [PERSON] залишилася спадкова маса, а заповіт спадкодавцем не складався, мало місце спадкування майна померлої за законом. У склад спадкового майна, окрім іншого, увійшла земельна ділянка, загальною площею 2,2338 га, кадастрові номери 4623980600:11:000:0764, 4623980600:06:000:0764, 4623980600:10:000:0764, 4623980600:08:000:0764, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на які виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №739983 від 16 вересня 2005 року. Позивач хоча і набув права на спадкову масу, належну [PERSON] , шляхом проживання з померлою, однак із заявою про прийняття спадщини у органи нотаріату не звертався, а тому не переоформив право власності на нерухоме майно. Так само він не звертався до нотаріуса із заявою про відмову прийняття спадщини. Таким чином, позивач пропустив визначений законодавцем строк для прийняття спадщини і вагомих причин, за наявності яких можна було б клопотати про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, не має. Лише нещодавно позивач звернувся до нотаріуса із відповідною заявою, однак, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки пропущені строки для прийняття спадщини за законом, а також втрачено оригінал Державного акта на право власності на земельну ділянку. За таких обставин, більш дієвих заходів для забезпечення реалізації його майнових прав, окрім як звернення до суду, позивач немає. Просить суд: встановити факт, що [PERSON] постійно проживав по [ADDRESS] разом із [PERSON] без реєстрації до дня її смерті, тобто до [INFO] ; визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право власності на земельні ділянки загальною площею 2,2338 га, що складаються із чотирьох земельних ділянок площами: 0,3918 га із кадастровим номером 4623980600:11:000:0764, 0,7938 га із кадастровим номером 4623980600:06:000:0764, 0,7781 га із кадастровим номером 4623980600:10:000:0764, 0,2700 га із кадастровим номером 4623980600:08:000:0764, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Березівської сільської ради Радехівського району Львівської області, відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА №739983, виданого 16.09.2005 року, в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.4-7). У підготовчому судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, позов просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, проте скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнає (а.с.39). Також відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, проте надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнає (а.с.41). У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом ч.ч.1-2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти родинних відносин між фізичними особами, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, а також і інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд встановив, що [INFO] померла [PERSON] у віці 92 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно 26.08.2020 року Радехівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (а.с.12). Окрім цього, [INFO] у м. Львів помер [PERSON] у віці 83 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 19.12.2002 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського обласного управління юстиції (а.с.18). 23 лютого 1947 року [PERSON] та [PERSON] одружилися, після реєстрації одруження чоловікові та дружині присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] , виданого повторно 29 січня 1976 року (а.с.20). Родинні відносини позивача та відповідачів зі спадкодавцем підтверджуються наступними документами: копією свідоцтва про народження [PERSON] , серії [NUMBER] , виданого 23 березня 1959 року; копією свідоцтва про народження [PERSON] , серії [NUMBER] , виданого 25 листопада 1953 року; копією свідоцтва про народження [PERSON] , серії [NUMBER] , виданого 22 лютого 1951 року (а.с.11,21,23). Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , залишилась земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,2338 га, що розташована на території Березівської сільської ради Радехівського району Львівської області, та складається з чотирьох земельних ділянок: площею 0,3918 га із кадастровим номером 4623980600:11:000:0764, площею 0,7938 га із кадастровим номером 4623980600:06:000:0764, площею 0,7781 га із кадастровим номером 4623980600:10:000:0764, площею 0,2700 га із кадастровим номером 4623980600:08:000:0764, і належала спадкодавцю на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА №739983, виданого 16 вересня 2005 року (а.с.14-14 зворот). З довідки №638 від 25.08.2020 року, виданої виконкомом Лопатинської селищної ради Березівського старостинського округу, вбачається, що [PERSON] , яка померла [INFO] , постійно була зареєстрована та проживала по [ADDRESS] до дня смерті. Від імені померлої виконкомом Березівської сільської ради заповіт не посвідчувався (а.с.15). Відповідно до даних, що викладені у довідках №639 від 25.08.2020 року та №640 від 27.08.2020 року, виданих виконкомом Лопатинської селищної ради Березівського старостинського округу, констатовано, що на момент смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , разом з нею в одному житловому будинку по [ADDRESS] , зареєстрованих осіб не було. Проте [PERSON] проживав без реєстрації разом із мамою - [PERSON] , на день її смерті [INFO] по [ADDRESS] (а.с.16-17). З заяви [PERSON] , посвідченої 02.09.2020 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Козловою Н.В., вбачається, що відповідач після смерті матері - [PERSON] , не претендує на спадкове майно і не буде заявляти права на нього в майбутньому (а.с.22). Також [PERSON] відмовився від оформлення своїх спадкових прав після смерті матері - [PERSON] , про що написав відповідну заяву, посвідчену 27.08.2020 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лойко О.І. (а.с.24). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Факт, що [PERSON] постійно проживав по [ADDRESS] разом із [PERSON] без реєстрації до дня її смерті, тобто до [INFO] , підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , не довіряти показам яких у суду немає підстав (а.с.43). Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що втрачений оригінал правовстановлюючого документа, а також наявна суперечність між зареєстрованим та фактичним місцем проживання спадкоємця, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом встановлення факту спільного проживання спадкодавця зі спадкоємцем на момент відкриття спадщини та визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо встановлення факту спільного проживання спадкоємця зі спадкодавцем, визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати.

Outcome: approved