Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

09.08.2016 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про визнання квартири квартири [ADDRESS] об'єктом спільної сумісною власності та визнання за позивачем права власності, в порядку поділу майна подружжя, на 1/2 частину цієї квартири. Позовні вимоги мотивувала, що квартира була придбана за спільні кошти подружжя, під час перебування у шлюбі. Позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнав, не погодившись з оцінкою майна. 30 жовтня 1976 року сторони уклали шлюб, який був розірваний 08 вересня 1999 року рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова. Згідно із свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER], шлюб між сторонами розірваний 06 жовтня 1999 року, про що зроблений актовий запит № 1033 (а.с. 8). 09.12.1992 року під час перебування у шлюбі сторонами було придбано нерухоме майно - квартира [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 09.12.1992 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Чернігівської державної нотаріальної контори Н. С. Пилипенко. Відповідач визнав той факт, що ця квартира є спільною сумісною власністю подружжя, а тому цей факт не підлягає доказуванню в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ст.. 22 КпШС , майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно з ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За змістом ч.1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 22, п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Відповідно до ч. 4 та 5 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У зв'язку із вищенаведеним, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки, суд дійшов висновку, що квартира [ADDRESS] є спільним майном подружжя, так як придбана за спільні кошти подружжя, в порядку поділу майна подружжя необхідно визнати за [PERSON] та за [PERSON] за кожним право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS]. Вказівка суду в резолютивній частині рішення на те, що спірна квартира є спільним сумісним майном є зайвою з огляду на те, що суд в подальшому ділить це майно. З відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір, пропорційно задоволеним вимогам, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial