Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

07 грудня 2020 року Кіріченко В.М., який є представником акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК»), звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовною заявою, предметом якої є: стягнення з відповідача 29 437 грн 77 коп. в рахунок заборгованості за кредитним договором № б/н. 09 березня 2021 року представником позивача надано заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій представник просив: стягнути 23 314 грн 19 коп, з яких 17 277 грн 27 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 6036 грн 92 коп. - заборгованість за відсотками, нарахованим на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 12 травня 2015 року сторони уклали кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 18 жовтня 2020 року перед позивачем виникла вищезазначена заборгованість. Оскільки відповідач ухиляється від добровільного погашення боргу, банк змушений звернутися з позовом до суду. 12 травня 2021 року на уточнену позовну заяву представником відповідача подано відзив, в якому відповідач визнає позов в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 7 089 грн 93 коп. та відсотків, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України, в розмірі 441 грн 07 коп., а в решті позовних вимог просить відмовити. Так, представник зазначає, що сторони під час укладення кредитного договору не узгоджували розмір відсотків, у зв`язку із чим банком неправомірно було зараховано кошти, внесені на погашення тіла кредиту, в якості плати за користування ним (а.с. 132-137). Сторони в судове засідання не з`явилися про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, в якій він також зазначив, що повністю підтримує позовні вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 68). Дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 12 травня 2015 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з одного боку, та [PERSON] , з другого боку, був укладений кредитний договір, що складається з анкети-заяви позичальника (а.с. 13). З розрахунку заборгованості за договором слідує, що станом на 18 жовтня 2020 року заборгованість [PERSON] перед банком становить 29 437 грн 77 коп., з яких: 17 277 грн 27 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 6 036 грн 92 коп. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит відповідно до статті 625 ЦК України, (а.с. 8-11, 113-116). Судом також встановлено, що останній раз [PERSON] вносив кошти на погашення заборгованості за вказаним договором в сумі 6 123 грн 58 коп. в жовтні 2020 року (а.с. 116). Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в строк, встановлений в договорі, одностороння відмова від зобов`язання, якщо інше не встановлено договором, не допускається. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. За порушення зобов`язання винна особа несе цивільно-правову відповідальність, тобто зазнає основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні боржника певних прав або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує, заборгованість не погашає, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за тілом кредиту. Перевіряючи доводи представника відповідача щодо неправомірного зарахування в якості відсотків коштів, внесених відповідачем на погашення тіла кредиту, суд звертає увагу на таке. З матеріалів справи вбачається, що анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, підписана відповідачем, не містить умов щодо порядку нарахування та обов`язку сплати відсотків, а самі Умови та Правила, на які посилається банк, не містять підпису [PERSON] (а.с. 13-57). Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1054 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (частина 2 статті 1055 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (частина 1 статті 207 ЦК України) Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (частина 2 статті 207 ЦК України). Заява-анкета не містить підтвердження того, яку саме картку бажав отримати та отримав [PERSON] (а.с. 13), а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати відсотків саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядку нарахування. За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг та за відсутності в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору. Аналогічну позицію висловила Велика палата Верховного суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, зазначивши, що надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання до запропонованого договору. З урахуванням викладеного, а також того факту, що суду не надано письмового договору, підписаного відповідачем, про те, що він приймає умови щодо нарахування йому відсотків за ставкою 3,5% на місяць, а також враховуючи що банком отримано від відповідача 9837 грн 34 коп., які неправомірно зараховано на погашення відсотків, а не тіла кредиту, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову частково. Так, відповідачем отримано кредитних коштів 27 591 грн 95 коп., а повернуто - 20502 грн 02 коп., а тому стягненню підлягає сума 7089 грн 93 коп. - прострочене тіло кредиту (а.с. 137). Розглянувши позовну вимогу про стягнення відсотків, нарахованих на прострочений кредит відповідно до статті 625 ЦК України, суд дійшов такого. Відповідно до частини 1 статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 625 ЦК України). За змістом наданого банком розрахунку сума відсотків, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України становить 6 036 грн 92 коп.. З огляду на те, що в матеріалах справи відсутній договір щодо ставки нарахування відсотків за прострочення виконання грошового зобов`язання як спеціального виду цивільно-правової відповідальності боржника, суд виходить з того, що нарахуванню підлягають 3% річних відповідно до норми частини 2 статті 625 ЦК України. Оскільки до позовної заяви не долучено окремого розрахунку процентів відповідно до статті 625 ЦК України, що унеможливлює визначення базової суми, на яку проводилося нарахування, а також відсоткової ставки, суд задовольняє позовну вимогу в частині, яка визнається відповідачем з розрахунку 3% річних, а саме в розмірі 441 грн 07 коп. (а.с. 137). Розподіляючи судові витрати, суд враховує, що позивачем сплачено в рахунок судового збору за звернення до суду з цим позовом 2 102 грн 00 коп., що підтверджується відповідним платіжним дорученням (а.с. 1). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у розмірі 678 грн 99 коп.. На підставі викладеного,

Outcome: partial