Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

09 лютого 2021 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису стосовно свого колишнього цивільного чоловіка [PERSON] . Заяву обґрунтувала тим, що перебувала з [PERSON] у цивільному шлюбі, від якого мають малолітню дитину - дочку [PERSON] , [INFO] . Спільне сімейне життя між ними не склалося, а тому на даний час вони проживають окремо. [PERSON] разом із дочкою, а також неповнолітніми синами [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , проживають за адресою: [ADDRESS] . За твердженням заявниці, протягом останнього часу вона та її діти страждають від психологічного та фізичного домашнього насильства з боку [PERSON] , випадки якого відбуваються безпосередньо за місцем її з дітьми проживання. [PERSON] проживає по [ADDRESS] , однак систематично приходить до житла заявниці, вчиняє конфлікти, скандали, які безпосередньо пов`язуються із застосовуванням з його боку в її адресу та адресу дітей насильства. Крім того, заявниця стверджує про те, що її колишній чоловік постійно переслідує її, чим здійснює щодо неї психологічне насильство. 01 лютого 2021 року Володимир-Волинським РВП ГУНП у Волинській області вже видавався тимчасовий заборонний припис № 021763 стосовно кривдника [PERSON] , згідно якого його було зобов`язано залишити місце проживання [PERSON] , заборонено вхід та перебування в місці проживання [PERSON] та заборонено в будь-який спосіб контактувати з [PERSON] . Не дивлячись на встановлені заборони [PERSON] порушував умови обмежувального припису, у зв`язку з чим заявниця зверталась до поліції Посилаючись на існування вірогідності продовження вчинення кривдником домашнього насильства, заявниця просить суд видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] на строк шість місяців із відповідними заходами тимчасового обмеження його прав, а саме: заборонити наближатися ближче ніж на 500 метрів до місця проживання (перебування) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; обмежити спілкування з дітьми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; заборонити наближатись на відстань ближче ніж 100 метрів до [PERSON] ; заборонити особисто або через третіх осіб розшукувати [PERSON] , а якщо вона за власним бажанням перебуває у невідомому для [PERSON] місці, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити вести листування, телефонні переговори з [PERSON] , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. У судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали заяву про встановлення обмежувального припису щодо [PERSON] у повному обсязі, наполягали на її задоволенні з викладених підстав. [PERSON] в судовому засіданні частково погодився з вимогами [PERSON] щодо встановлення щодо нього обмежувального припису, однак заперечував можливість встановлення йому заборони у спілкуванні із своєю малолітньою дочкою, яка проживає із матір`ю. Просив його не позбавляти можливості бачитись та спілкуватись із рідною дочкою. Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.3502 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон). Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Відповідно до положень пунктів 3, 6, 8, 17 частини першої статті 1 Закону, домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Дитина, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала дитина), - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані,, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Обмежувальний припис стосовно кривдника являє собою встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Відповідно до змісту частини першої статті 26 Закону, у разі вчинення домашнього насильства постраждала особа або її представник, у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування мають право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника. Частинами другою-четвертою статті 26 Закону визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. З огляду на викладене, враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Зважаючи на положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в цивільному шлюбі. Від спільного проживання мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . На цей час [PERSON] разом із дочкою [PERSON] , [INFO] , а також неповнолітніми синами [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , проживають за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] в даний час постійно проживає за адресою: [ADDRESS] , та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно повідомлення Володимир-Волинського районного відділу поліції ГУ НП у Волинській області № 1705/52/01-2021 від 02.02.2021 року, в період з 01.01.2020 року по теперішній час [PERSON] 7 (сім) разів зверталася до Володимир-Волинського РВП, з приводу протиправних дій співмешканця [PERSON] , а саме 03.08.2020 року, 21.09.2020 року, 22.09.2020 року, 03.10.2020 року, 11.11.2020 року, 30.01.2021 року, 01.02.2021 року. Вказані матеріали були зареєстровані в ІТС ІПНП (журналі ЄО) Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області Постановою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 15 жовтня 2020 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні насильства в сім`ї, тобто адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, за фабулою якої він 22.09.2020 року перебуваючи по [ADDRESS] , нецензурно лаявся в бік своєї співмешканки [PERSON] та погрожував фізичною розправою, чим вчинив насильство в сім`ї . Крім того, постановою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 20 січня 2021 року [PERSON] визнано винуватим у повторному протягом року вчиненні насильства в сім`ї, тобто адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, за фабулою якою 13.12.2020 року близько 14 год. 35 хв., [PERSON] перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за місцем проживання своєї співмешканки ( [ADDRESS] вчинив психологічне насильство відносно співмешканки [PERSON] , під час якого ображав її нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим завдав шкоди психічному здоров`ю останньої. Під час розгляду адміністративних справ [PERSON] в судовому засіданні стверджував про визнання вини та щире каяття, однак як встановлено розглядом даної справи, систематично продовжував психологічне насильство по відношенню до заявниці. 01 лютого 2021 року Володимир-Волинським районним відділом поліції ГУНП у Волинській області видано терміновий заборонний припис стосовно [PERSON] терміном на 10 діб, зобов`язано залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи [PERSON] , заборонено вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи, заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Зважаючи на вказані докази, а також пояснення заявниці є підстави вважати, що вчинення [PERSON] насильства в сім`ї, носить тривалий та систематичний характер. Із вказаних доказів вбачається, що сварки, сутички та конфлікти між учасниками справи тривають тривалий час та такі конфлікти переростають у насильницькі дії з боку [PERSON] психологічного характеру (образи, погрози, висловлювання нецензурними словами, залякування, тощо). Такі дії зокрема вкрай негативно відображаються на психологічному стані малолітніх дітей, які стають невимушеними очевидцями таких подій. Відтак, на підставі положень п.2 ч.1 ст.1 Закону в даному випадку діти [PERSON] , [PERSON] , є постраждалими від домашнього насильства, оскільки є свідками такого насильства. Про серйозність сприйняття фактів домашнього насильства; переживання з приводу можливих повторень таких; важкі наслідки спричинені цим та бажання заявниці попередити такі та захистити від таких себе, свідчать наведені вище докази. Зважаючи на те, що заявниця і кривдник проживають окремо, і кожен із них самостійно забезпечений житлом, крім прав та обов`язків щодо виховання і утримання спільної дитини, не мають інших спільних інтересів, а цілеспрямованість кривдника на вчинення насильницьких дій стосується виключно заявниці, тому суд прийшов до висновку про можливість та доцільність задоволення заяви [PERSON] про видання обмежувального припису в частині що стосується її безпосередньо у повному обсязі. В той же час, зважаючи на тривалість та системність негативної поведінки [PERSON] , а також те, що він, не усвідомлюючи серйозності можливих негативних наслідків для двох малолітніх дітей, які проживають разом із матір`ю, продовжує насильство по відношенню до заявниці, не бажає змінювати свою поведінку, повторює таку з регулярністю, суд вважає доведеним ризик продовження останнім таких дій по відношенню до заявниці, які відбуваються у присутності малолітніх [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , та з метою захисту їх прав і свобод вважає за необхідне по відношенню до дітей також задовольнити заяву, однак частково зважаючи на наступне. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. На підставі ст.15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина,\~яка проживає\~окремо від\~батьків або\~одного з\~них,\~має право\~на підтримання\~з ними\~регулярних особистих\~стосунків і\~прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відтак на переконання суду, позбавлення батька можливості тривалий час спілкуватися із своєю дитиною, буде порушенням його права, може навпаки призвести до негативних наслідків у формі збільшення проявів агресії по відношенню до колишньої дружини, що також не буде сприяти інтересам дитини, а тому в частині обмеження спілкування з спільною дитиною сторін [PERSON] , слід відмовити. В той же час в судовому засіданні не було встановлено жодного факту застосування кривдником насильства у будь-якій формі по відношенню до малолітньої дочки [PERSON] . Зважаючи на вказане, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Застосування таких заходів як вбачається із наведених вище норм Закону та практики ЄСПЛ є виправданим, оскільки прав спілкування з дитиною заінтересована особа не позбавляється, а таке право лише законно тимчасово обмежується з метою забезпечення реалізації та захисту прав потерпілої особи, а саме прав на життя, здоров`я, безпеку, житло, свободу, тощо, що є у даному випадку пріоритетним. Такі заходи є законними, переслідують законну мету та пропорційними зазначеній меті (необхідними в демократичному суспільстві та в даному випадку). У відповідності до ст.3506 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство. Згідно ч.1 ст.3507 ЦПК України, за заявою осіб, визначених статтею 3502 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 3506 цього Кодексу. У зв`язку з наведеним,

Outcome: partial