Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

07 серпня 2017 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтований тим, що згідно укладеного між позивачем і відповідачем договору б/н від 03.12.2007 року відповідач отримав у позивача платіжну картку, відповідно до тарифів якої позивач надав відповідачу кредит в сумі 3000,0 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідач свої зобовязання по поверненню кредиту та відсотків не виконав, внаслідок чого станом на 30.06.2017 року у нього утворилась заборгованість в сумі 28593,08 грн., яка складається з: 2916,83 грн. заборгованість за кредитом; 21176,58 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2900,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи в сумі 250 грн. штраф (фіксована частина) та 1349,67 грн. штраф (процентна складова). У звязку з цим, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в загальній сумі 28593,08 грн., а також покласти на відповідача судові витрати, а саме суму судового збору 1600,00 грн. Позивач в судове засідання не зявився, у поданій заяві звернувся до суду з проханням розглядати справу за відсутності представника позивача, на позовних вимогах наполягає, проти заочного вирішення справи позивач не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання 22.08.2017 року та 13.09.2017 року не прибув, про причини неявки суду не повідомив. Судові повістки направлялись відповідачу за зареєстрованим місцем проживання і були повернуті підприємством поштового звязку через те, що відповідач за вказаною адресою не проживає. Таким чином, на підставі ч. 5 ст. 74 ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Приймаючи до уваги згоду позивача на заочний розгляд справи, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ст. 197 ЦПК України в зв'язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Згідно зі статтею 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 10 ЦПК України). Під час розгляду справи судом встановлено, що 03.12.2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір, шляхом ознайомлення відповідача з Умовами та правилами надання банківських послуг і підписанням відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, згідно якого відповідач отримав у позивача кредитну картку «Універсальна», відповідно до тарифів якої позивач надав відповідачу кредит в сумі 3000,0 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, обумовивши пунктами 3.1, 3.2 Умов і правил надання банківських послуг, право банку на зміну (збільшення або зменшення) кредитного ліміту в будь-який момент. Відповідно до п. 3.1 Умов і правил надання банківських послуг, банк відкриває клієнту карткові рахунки, видає клієнту картки, їх вид і строк дій визначений в заяві і в памятці клієнта, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Згідно з п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідачем зобовязання по сплаті кредиту не виконувались належним чином, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість. Згідно наданого банком розрахунку заборгованості, який охоплює період з 06.12.2007 року по 30.06.2017 року, починаючи з січня 2015 року у відповідача почала виникати безперервна прострочена заборгованість за кредитом, у звязку з чим банком нарахована позичальнику сума заборгованості станом на 30.06.2017 року в сумі 28593,08 грн., яка складається з: 2916,83 грн. заборгованість за кредитом; 21176,58 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2900,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи в сумі 250 грн. штраф (фіксована частина) та 1349,67 грн. штраф (процентна складова). В силу ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Доказів належного виконання зобовязань по сплаті кредиту відповідачем надано не було. Сума нарахованої банком пені, яка передбачена Довідкою про умови кредитування підлягає стягненню в повному обсязі в сумі 2900 грн. 00 коп. Таким чином, суд вважає, що з відповідача має бути стягнута сума заборгованості по кредиту за кредитним договором б/н від 03.12.2007 року, а саме: 2916,83 грн. заборгованість за кредитом; 21176,58 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2900,00 грн. заборгованість за пенею. Стосовно заявлених позивачем вимог про стягнення штрафу в розмірі 1599,67 грн. (250 грн. - фіксована частина та 1349,67 грн. - процентна складова), суд виходить з наступного. Пунктом 8.6 Умов і правил надання банківських послуг передбачено суму штрафу за порушення клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань більше ніж на 120 днів, в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості. Водночас, банком нараховано позичальнику пеню за несвоєчасне погашення заборгованості. Таким чином, сума штрафу та пені передбачені за однакове за характером порушення порушення строків сплати обовязкових платежів, і визначення підстав для сплати штрафу як порушення зобовязань більше ніж на 30 днів, не змінює суті і характеру такого порушення. Відповідно до\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга\~статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя\~статті 549 ЦК України). За положеннями\~статті 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до\~ст. 549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~ст. 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року. У звязку зі стягненням на користь позивача суми пені, то стягнення суми штрафів, які нараховані також за прострочення виконання грошового зобовязання, суперечить ст. 61 Конституції України, а тому в цій частині позову слід відмовити. На підставі ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог суму судового збору в розмірі 1504 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial