Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

10.06.2016 року позивач звернулася до суду з цивільним позовом про визнання недійсним договору дарування. 13.02.2017 р. вона уточнила свої позовні вимоги та просила суд: - визнати незаконним та скасувати рішення Шевченківської районної у м.Дніпрі ради №605 від 18.09.1998 р. та свідоцтво Шевченківської районної у м.Дніпрі ради від 28.09.1998 р. про право власності за [PERSON], [PERSON] на підвальне приміщення №41 по вул.Сєрова,15 в м.Дніпрі; - визнати недійсним договір дарування підвального приміщення №41 в будинку №15 по вул. Сєрова в м.Дніпрі від 28.12.1998 р., посвідчений Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою та зареєстрований за № 4-14265, укладеного між [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що в 1998 році було незаконно відчужено підвальне приміщення № 41 по вул. Сєрова, 15 в м. Дніпрі без дозволу співвласників приватизованих та неприватизованих квартир у вказаному будинку, порушено право користування цим приміщенням позивача та інших співвласників. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідно до вказаної заяви, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з*явилися, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача та відповідачів за правилами ст.169,224,225,226 ЦПК України- заочно. В звязку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що за заявою [PERSON] та [PERSON], власників [ADDRESS], яка належить їм на підставі договорів дарування від 01.02.1997 р. та свідоцтва про право власності від 28.10.1996 р. надано дозвіл на продаж підвального приміщення вул. Сєрова,15 виконкомом Бабушкінської районної ради 18.09.1998 р. згідно рішення № 605. Вказаним рішенням встановлено: - дозволити громадянам [PERSON] та [PERSON] продати підвальне приміщення загальною площею 10 м2, яке входить до складу квартири [ADDRESS]; - відновити порядковий номер підвального приміщення - № 41; - вважати квартиру № 13, яка складається з пяти кімнат житловою площею 80,3 м2, загальною площею - 396,6 м2, приведенною площею - 400,8 м2; - видати замовлення бюро технічної інвентаризації на проведення заміни правовстановлюючих документів на кв.13 та підвальне приміщення №41 по вул.Сєрова,15; - внести відповідні зміни до технічної документації, згідно пунктів 2 та 3 цього рішення. 28.09.1998 р. Шевченківською районноїю у м. Дніпропетровську радою видано свідоцтво про право власності на підвальне приміщення №41 по вул.Сєрова,15, площею 100,0 м2, згідно якого воно належить на праві приватної власності [PERSON] та [PERSON] Вказане свідоцтво зареєстровано в КП «ДМБТІ» 28.09.1998 р. за № 185-12 в книзі за № 4 НФ. Згідно договору дарування ААР №085935, реєстр 4-14265 від 28.12.1998 року, посвідченого Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, [PERSON] придбала нежиле в підвалі приміщення №41 в будинку №15 по вул. Сєрова ([PERSON]) в м.Дніпрі у [PERSON] та [PERSON] 22.09.2006 р. [PERSON] зареєструвала своє право власності на вказане приміщення у встановленому законом порядку. По договору дарування від 18.03.2013 р. №589, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] придбала вказане нерухоме майно у [PERSON] та в цей день зареєструвала своє право власності за № 372889 у встановленому законом порядку. По договору купівлі-продажу квартири від 18.08.2011 р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 1701, позивач придбала квартиру [ADDRESS] у [PERSON] Вказана нерухомість належала продавцю на підставі Свідоцтва про право власності (приватизації) виданого 12.05.1999 року виконкомом Бабушкінської районної Ради народних депутатів м.Дніпропетровська та було зареєстровано КП «ДМБТІ» 12.05.1999 року в книзі №479п за № 1048-555. Позивач зареєструвала придбане майно в КП «ДМБТІ» 20.09.2011 року за № 34357598 у встановленому законом порядку. Рішеннями Конституційного Суду України №4-рп/2004 від 02.03.2004 р. та № 14-рп/2011 від 09.11.2011 р. визначено правовий режим допоміжних приміщень (підвалів, сараїв, тощо). Так на підставі аналізу ст.ст. 41,55,143 Конституції України, ст.19 Закону України «Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку», ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» Конституційний Суд України прийшов до висновку про те, що допоміжні приміщення, в т.ч. підвали, є обєктами права спільної сумісної власності співвласників багатоквартирного будинку, є неподільним майном та не підлягає відчудженню. Питання щодо згоди власників квартир співвласників допоміжних приміщень багатоквартирного будинку на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень повинно вирішуватися відповідно законів про власність та інших законів, передусім ст.113 Цивільного Кодексу УРСР, який діяв на момент виникнення спірних відносин. При цьому, підтвердження права власності на це допоміжне приміщення підвалу не потребує здійснення додаткових дій з боку зазначених осіб, а також органів державної влади чи місцевого самоврядування. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпоряджання спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, повинна бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпоряджання спільним майном. Правочин щодо розпоряджання спільним майном, вчинений такою особою без повноважень або з перевищенням повноважень, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника. Таким чином, передача будь-якого допоміжного приміщення у власність чи в користування одному або декільком співвласникам зачіпає інтереси інших мешканців будинку в тому числі і Позивача і може призводить в подальшому до обмеження прав у користуванні інших співвласників. За законодавством України допоміжне приміщення у дво-або багатоквартирному будинку, має своє функціональне призначення,яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. Під поняттям «мешканці» треба розуміти власників, співвласників, наймачів, орендарів, окремих житлових і нежитлових приміщень будинку, які проживають у будинку і становлять визначене коло субєктів, які реалізують право спільної власності на окремий її обєкт допоміжні приміщення. Відповідно до ст.150 Конституції України, ст.69 Закону України «Про Конституційний Суд України» рішення Конституційного Суду України є обовязковим для виконання. Відповідно до ст.ст.32,35 Закону України «Про власність», який діяв на момент виникнення спірних відношень, субєктом права комунальної власності є адміністративно-територіальні одиниці в особі районних рад народних депутатів, а обєктом такого права є державний житловий фонд. Зазначене передбачається і ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 р. №280/97-ВР в редакції від 21.05.1997 р. де, крім іншого, визначені права органів місцевого самоврядування щодо володіння, користування та розпорядження обєктами права комунальної власності. Відповідно до ст.143 Конституції України, п.5 ст.60 Закону №280 органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження обєктами права комунальної власності, в т.ч. виконують всі майнові операції, можуть передавати обєкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам,здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчудження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування обєктів,що приватизуються у користування і оренду. Як вбачаэться із матеріалів справи приватизація чи купівля-продаж підвалу не вчинялись, згода співвласників на його відчудження не надавалась. Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 01.03.2013 р., №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане відповідно до закону, належить до документів, на підставі яких згідно зі статею 19 Закону України від 01.07.2004р. №1952-1У проводиться реєстрація права власності, яке вони посвідчують. У звязку з цим суд відповідно до ч.1 ст.21, ст.393 ЦК України визнає незаконним і скасовує такий акт,виданий владним органом, повністю або частково, якщо він суперечить актам цивільного законодавства та порушує цивільні права або інтереси. Такі спори за участю фізичних осіб розглядаються в порядку цивільного судочинства. Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування,їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1, п.10 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади,органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади АРК або органом місцевого самоврядування,якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Наведене свідчить про те, що передумовою для визнання недійсним рішення та акта є невідповідність їх вимогам законодавства та/або визначений законом компетенції органу,який видав цей акт, порушення у звязку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Із наданої суду КП «ДМБТІ» ДОР технічної документації № 11218 від 21.08.2017 р. слідує, що підвальне приміщення № 41 в будинку № 15 по вул. Сєрова в м. Дніпрі відноситься до комунальної власності, зареєстровано 17.09.1990 р. за рішенням Дніпропетровського міськвиконкому № 68 від 25.01.1990 р. Над ним знаходиться на першому поверсі квартира № 1, на другому поверсі квартира № 3-а, на третьому поверсі квартира №5. Отже, квартира №13 ніякого відношення до підвального приміщення № 41 ніякого відношення не має. Крім того, рішенням щодо цього приміщення розпорядився не власник підвального приміщення Дніпропетровська міська рада, а Бабушкінська районна у м. Дніпропетровську рада, який є не компетентним органом. Згідно додатка 1 КДП-204/12 Україна 193-91 Положення про систему технічного обслуговування, ремонту, та реконструкції жилих будівель в містах і селищах України, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству N 135 від 31.12.91 р., і який втратив чинність із введенням в дію Правил утримання жилих будинків та прибудинкової території, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України N 76 від 17.05.2005 р., зареєстрованих в МЮ України 25.08.2005 р. за N 927/11207, допоміжними приміщеннями є приміщення жилого будинку, призначені для забезпечення експлуатації будинку чи побутового і культурного обслуговування населення за місцем проживання. До допоміжних приміщень жилого будинку відносяться сходові клітини, вестибулі, перехідні шлюзи, поза квартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, підвали, горища та інші аналогічні приміщення. \~Належність приміщення спірного підвалу до допоміжних приміщень, які забезпечують функціонування та обслуговування будинку №15 по вул. Сєрова в м. Дніпрі підтверджується довідкою директора ОСББ «Будинок Андрієвського» від 23.02.2017 р., із якої вбачається, що через підвальне приміщення проходять транзитні мережі тепло-водо- та каналізації, які обслуговують житлові квартири будинку. Функціонування загальнобудинкових мереж та комунікацій тепло-водо-каналізації частини будинку без мереж і комунікацій, розташованих в даному підвальному приміщенні не можливо. Тобто без даного підвального приміщення забезпечення експлуатації житлового будинку неможливе. В своєму рішенні районна рада 18.09.1998 р. надає дозвіл на продажу підвального приміщення №41 не власнику нерухомого майна, а свідоцтво про право власності було видано тільки 28.09.1998 р. Крім того в рішенні не було визнано право власності на підвальне приміщення за [PERSON] та [PERSON] Даним рішенням та свідоцтвом районна рада приєднує до жилих приміщень нежиле підвальне приміщення № 41 площею 100 кв.м. За своїм змістом спірне рішення не є актом приватизації підвалу чи його продажу. Відповідно до ст. 4 Житлового кодексу України до житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру. В ст. 1 Закону № 2866 наведено визначення поняття нежилих приміщень: це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду, є самостійним об'єктом цивільно-правових угод. Оскільки підвали є допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку, а також неподільним майном житлового комплексу не призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру, а отже, не належать до категорії нежилих. З наведених норм законодавства випливає, що допоміжне приміщення в багатоквартирному будинку підвал, горище, яке є частиною жилого будинку, належить до житлового фонду. Підтвердженням цьому є положення ст.1 Закону та відповідно до ст.10 Закону такі приміщення окремо приватизації не підлягають. Таким чином, об'єкти нерухомого майна розмежовуються на жилі та нежилі під час вводу цих об'єктів в експлуатацію і оформлення на них права власності. Підставою розмежування є норми чинного законодавства України, матеріали технічної інвентаризації та акт вводу об'єкта в експлуатацію. Органи місцевого самоврядування можуть прийняти рішення про віднесення підвалів та горищ, що є допоміжними приміщеннями, до неподільного або загального майна, або про переведення до об'єктів нежилого фонду. При цьому не може бути розмежований конкретний будинок, а тільки весь житловий фонд на підставі відповідного рішення міської ради. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу та іншим законам. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України недійсність правочину є недодержання в момент вчинення цього правочину вимог ч.1 ст.203 ЦК України. Враховуючи, що 28.12.1998 р. співвласник допоміжного підвального нежилого приміщення №41 в буд.№15 по вул.Сєрова в м.Дніпрі [PERSON] та інші співвласники дозволу на відчудження цього приміщення не надавали, договір дарування, що оспорюється позивачем цього приміщення вчинено з порушенням законів. Незаконність актів щодо передачі у власність підвального приміщення [PERSON] та [PERSON] тягне недійсність договору дарування. На підставі викладеного, та

Outcome: approved