Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

10.02.2017 року [PERSON] звернулася із позовом до ПАТ «АКБ «Експрес-Банк» «про стягнення відсотків, інфляційний витрат та 3-х відсотків річних», яким просила стягнути з відповідача на її користь: відсотки за користування вкладом за період з 27.10.2015 року по17.01.2017 року, включно 13059 гривень 51 копійку; індекс інфляції за весь час прострочення, за період з 27.10.2015 року по 17.01.2017 рік, включно, в розмірі 7789 гривень 93 копійки; три проценти річних від простроченої суми за період з 21.05.2014 року по 17.01.2017 року, включно, в розмірі 4473 гривні 87 копійок, поклав судові витрати на відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначено, що вона, 21 травня 2013 року з відповідачем - ПАТ «АКБ «Експрес-Банк», в особі начальника Дніпродзержинської відділення Дніпропетровської філії ПАТ «АКБ «Експрес-Банк» уклала договір 29054-10.04/1392/0210 про банківський строковий вклад (депозит) «Накопичувальний», в національній валюті з виплатою процентів в кінці терміну. Відповідно до п. 1.1. Договору вона передала, а відповідач прийняв на вкладний рахунок № [NUMBER] грошові кошти у сумі 56000 гривень на умовах Договору, на строк 12 місяців з 21 травня 2013 року по 20 травня 2014 року, включно (п. 1.2.Договору). Відповідно до п. 2.1.3. Договору Відповідач був зобов'язаний на вимогу Позивача повернути суму Вкладу по закінченню строку (терміну) його розміщення у порядку встановленому п. 3.4. Договору, згідно до якого датою повернення Вкладу є 21.05.2014 року. Але з вини відповідача позивач не отримала, згідно до умов договору як суму депозиту так і відсотки за договором, тому вимушена була звернутися до суду. Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25.12.2015 року позовні вимоги були задоволені частково, та за період з 20.05.2014 року по 26.10.2015 року, з відповідача на її користь було стягнуто 56000 гривень 00 копійок - суму вкладу за договором № 29054-10.04/1392/0210 про банківський страховий вклад (депозит) «Накопичувальний», 25885 гривень 80 копійок - суму процентів річних за фактичну кількість днів користування вкладом за договором, 32312 гривень 00 копійок - суму інфляційних втрат. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2016 року рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25.12.2015 року залишено в силі. Але лише 18.01.2017 року з боку відповідача виплачена їх сума вкладу в розмірі 56000 гривень 00 копійок та проценти річних, інфляційні втрати за Рішенням суду, який охоплювали період по 26.10.2015 року. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON], позовні вимоги [PERSON] підтримав у повному обсязі та суду пояснив, що згідно до п. 1.2. Договору № 29054-10.04/1392/0210 від 21.05.2013 року [PERSON] розмістила суму вкладу 56000 гривень 00 копійок на депозитному рахунку, зі строком 12 місяців, з 21.05.2013 року по 20.05.2014 рік. Згідно до п. 3.4. Договору датою повернення Банком [PERSON] вкладу визначено 20.05.2014 року, яке Банк повинен був здійснити шляхом безготівкового перерахування на рахунок вкладника № [NUMBER] відкритий в банку, але ці умови договору Банком не виконані. І лише 18.01.2017 року Банком виплачена сума депозиту [PERSON] в розмірі 56000 гривень. А тому згідно до умов п. 5.2. Договору, він припиняє свою дію за згодою сторін з моменту виплати Банком вкладнику суми вкладу та процентів, а також інших випадках, передбачених чинним законодавством України. Таким чином, лише 18.01.2017 року зазначений депозитний договір припинив свою дію. А тому за умовами договору по 17.01.2017 року з боку Банку, який утримував у себе гроші [PERSON] в розмірі 56000 гривень, є зобов'язання передбачені п. 1.3. Договору, що передбачає сплату банком за договором річних процентів на вклад в розмірі 19 %, що також підтверджено Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2016 року та рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25.12.2015 року, які набули чинності та встановлені обставини цими рішеннями не потребують доказуванню. Враховуючи що зазначеними судовими рішеннями з відповідача були стягнуті суми інфляційних втрат за період по 26.10.2015 року включно, та суму процентів річних за фактичну кількість днів користування вкладом за договором, з розрахунку 19 % річних по 26.10.2015 рік, включно, то даним позовом заявлені вимоги за період з 27.10.2015 року по день повернення депозиту, тобто по 17.01.2017 року включно, так як 18.01.2017 року сума депозиту була повернута позивачці. Щодо позовних вимог позивачки щодо стягнення з відповідача на її користь три проценти річних від простроченої суми за період з 21.05.2014 року по 17.01.2017 року, включно, в розмірі 4473 гривні 87 копійок, то ці вимоги заявлені вперше та ґрунтуються на ч. 2 ст. 625 ЦК України. Враховуючи що позивач [PERSON] є споживачем послуг банку, то до неї застосовуються вимоги Закону України «Про захист прав споживача», а тому витрати по справі у відповідності до вимог ст.. 88 ЦПК України, підлягають покладенню в повному обсязі на відповідача. Щодо позиції відповідача викладених у запереченнях, що за період з 27.10.2015 року по 17.01.2017 рік при розрахунку суми відсотків річних за депозитом необхідним є застосування ставки 0,1 % є невідповідним до умов Договору викладених у пунктах 1.3., 5.2. А тому просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач позовні вимоги [PERSON] не визнав надав заперечення на позов, згідно до яких вважає що строком дії договору є 20.05.2014 року, і саме до цієї дати визначеної договором застосовується відсоткова ставка річних в розмірі 19%. Відповідач не оспорює факт повернення вкладу [PERSON] 18.01.2017 року, яке здійснено банком на виконання рішення суду. Але вважає що датою припинення депозитного договору є не 18.01.2017 року, а 20.05.2014 року, та після цієї дати відсутні підстави для нарахування відсотків за умовами договору. Щодо інфляційних витрата та 3-х відсотків річних вважають відсутніми підстави для їх заявлення, так як після набуття рішенням суду законної чинності банк провів виплати [PERSON] всіх сум визначеним рішенням суду, без звернення позивача до виконавчої служби. Заявлені вимоги позивачем з посиланням на ч. 3 ст. 551 ЦК України, не підлягають задоволенню, так як є тягарем для Банку і значно перевищують суму самого вкладу, а тому просять у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. Представник відповідача - [PERSON], позовні вимоги [PERSON] не визнав та підтримав заперечення на позов, пояснив суду, що згідно до п. 1.3 договору банківського строкового вкладу укладеного між Банком та [PERSON] 21.05.2013 року були визначені умови договору, які підлягають застосуванню до даних правовідносин. А саме, згідно до п. 1.2. договору визначено строк дії вкладу - 12 місяців, з застосуванням 19% річних, а тому після закінчення строку дії договору необхідно застосовувати відсотки річних у розмірі визначеному умовами договору «Вклад на вимогу», що відповідає відсотковій ставці 0,1 %. Щодо періоду заявлених вимог та інфляційної ставки відповідач розрахунок не оспорює, але не погоджується з підставами для таких вимог. Дійсно 18.01.2017 року з боку Банку виплачена сума депозиту [PERSON] за Договором № 29054-10.04/1392/0210 від 21.05.2013 року, в розмірі 56000 гривень, відсотки з розрахунку 19% річних за період з 20.05.2014 року по 26.10.2015 року, та інфляційні втрати за період з 20.05.2014 року по 26.10.2015 рік. Також не оспорює право позивачки на зазначені суми в Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2016 року та рішенні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25.12.2015 року, які у повному обсязі виплачені [PERSON] 18.01.2017 року. Але враховуючи що позивачка отримує більшу суму ніж вклала на депозит, вважає що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Вислухав представників сторін, дослідив докази надані сторонами, суд приходить до наступного: Згідно до вимог ч. 2 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Ч. 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як встановлено в ході судового розгляду 21.05.2013 року між ПАТ «АКБ «Експрес-Банк», в особі начальника Дніпродзержинського відділення Дніпропетровської філії ПАТ «АКБ «Експрес-Банк» [PERSON], та [PERSON], як вкладника, укладено договір № 29054-10.04/1392/0210 банківського строкового вкладу (депозиту) «Накопичувальний», в національній валюті із виплатою процентів в кінці терміну, що не оспорюється сторонами та підтверджується договором (а.с. 11-12). Згідно до умов Договору викладених у п.1.1. зазначено, що Банк приймає від Вкладника грошові кошти в розмірі 56000 гривень. Згідно до п. 1.2. строк Вкладу становить 12 місяців, з 21.05.2013 року по 20.05.2014 року. Згідно до п. 1.3. розмір річних процентів на Вклад становить 19 (дев'ятнадцять цілих) %. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, що узгоджується з умовами Договору викладеними у п. 5.2., згідно до якого зазначено що Договір припиняє свою дію за згодою сторін - моменту виплати Банком вкладнику суми Вкладу та процентів, а також інших випадках, передбачених чинним законодавством України. Згідно до пояснень сторін встановлено що датою виплати Банком вкладнику - [PERSON] суми Вкладу є 18.01.2017 року, що також підтверджено заявою на видачу готівки № 5 (а.с. 13). А тому суд приходить до висновку що саме 18.10.2017 року є датою припинення умов Договору № 29054-10.04/1392/0210 від 21.05.2013 року. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Преамбула Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначає метою цього Законустворення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України). Факт порушення прав позивачки [PERSON] з боку відповідача, як наслідок невиконання умов Договору № 29054-10.04/1392/0210 від 21.05.2013 року, встановлений за Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2016 року та рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25.12.2015 року, та у відповідності до вимог п. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Згідно до правової позиції викладеної за результатами розгляду заяви про перегляд судових рішень у справі № 6-39цс13 Верховний Суд України прийняв постанову про те, що з банку на користь позивачів необхідно стягнути проценти за банківським вкладом за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладникам, а також 3 % річних та суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі частини другої статті 625 ЦК України. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу входить до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання згідно із частиною другою статті 625 ЦК України; виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, з врахуванням наданих доказів та встановлення фактичних данним під час розгляду справи, що зобов'язання за Договором між сторонами визначено у національній валюті - гривні, і до часу виконання зобов'язань - виплати суми вкладу Позивачці мав місце інфляційний процес, що не оспорювалося відповідачем, внаслідок якого відбулося знецінення національної валюти України, що завдало шкоди позивачці, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України, так як у відповідності до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивачка має право на отримання інфляційних втрат за період користування Банком коштами з дня настання обов'язку Банком повернення суми вкладу позивачці з підстав п. 1.2., п. 3.4. Договору, що є 20.05.2014 року, по час фактичного виконання зобов'язань за Договором, а саме повернення грошових коштів розміщених позивачкою на депозитному рахунку, тобто по 18.01.2017 рік. Але судом враховується, що попередні рішення судів прийняті за заявленими позивачкою вимогами, в тому числі про стягнення суми процентів річних за фактичну кількість днів користування вкладом за договором, виходячи з розрахунку 19 % річних, як викладено за умовами договору, та суми інфляційних втрат, за період з 20.05.2014 року по 26.10.2015 року, включно, а тому ці позовні вимоги заявлені позивачкою за період з 27.10.2015 року по 17.01.2017 року, враховуючи що днем виплати суми депозиту Банком позивачці є 18.01.2017 року, є обґрунтованими та підлягають задоволенню за вказаний період. Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Тому при розрахунку розміру відсотків річних за фактичне користування Вкладом, суд виходить з розміру суми боргу - 56000 гривень, розміру відсоткової ставки річних, яка визначена за рішеннями судів - Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2016 року та рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25.12.2015 року в розмірі 19 % річних, та період зобов'язань з 27.10.2015 року по 17.01.2017 рік, що становить 56000 гривень х 19 % х 448 календарних днів х 365 днів х 100% = 13059 гривень 51 копійки. При розрахунку інфляційних витрат за період з 27.10.2015 року по 17.01.2017 року, суд виходить з розрахунку (Індекс інфляції) - добуток щомісячних індексів за відповідний період, а тому (Збитки від інфляції) =(Сума боргу) ? (Індекс інфляції) / 100% - (Сума боргу). Судом враховуються Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ Лист ВСУ № 62-97 від 03.04.1997 року, згідно до якого сукупний індекс інфляції становить 116,68%, збитки від інфляції за період з 27.10.2015 року по 17.01.2017 року становлять 9341 гривню 06 копійок. Але враховуючи вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України, та те що розмір позовних вимог щодо інфляційних витрат заявлений в розмірі 7789 гривень 93 копійки, то ці вимоги підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення трьох процентів річних від дня простроченої суми за весь час прострочення, суд враховує що простроченою сумою є сума депозиту 56000 гривень, що зобов'язання відповідача на поверненню цієї суми виникли 20.05.2014 року, згідно до п. 3.4. Договору, але фактично виплачена сума Банком позивачці лише 18.01.2017 року, тому період розрахунку за даними вимогами становить 972 календарних дні, що згідно до розрахунку становить 56000х3%х972 календарних дні: 365 днів на рік:100% = 4473 гривні 87 копійок. Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем. А тому враховуючи вимоги ст.. 88 ЦПК України, Закону України «Про захист прав споживачів», судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі вищезазначеного та

Outcome: approved