Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

08.07.2010 року між позивачем та відповідачкою був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між нею і Банком Договір, що підтверджується підписом відповідачки у заяві. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інші витрати. Позивач свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідачка погодилась з умовами договору та зобов'язалася сплачувати кредит та погашати відсотки за користування кредитом щомісяця, але дану вимогу не виконала. Загальна заборгованість відповідачки станом на 30.06.2017 року становить 48670,16 грн. та складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 7002,58 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 36139,16 грн., заборгованості за пенею та комісією в розмірі 2734,60 грн. та штрафів: фіксована частина в розмірі 500 грн. і процентна складова в розмірі 2293,82 грн., яку у добровільному порядку відповідачка відмовляється сплатити. Також просить стягнути з відповідачки понесені судові витрати. Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» - Шуліков І.А. в судове засідання не з'явився, але в позовні й заяві зазначив, що просить суд розглянути справу у відсутність представника позивача та у разі неявки відповідача в судове засідання розглянути справу в заочному порядку. Відповідачка [PERSON] в судове засідання неодноразово не з'явилася, хоча належним чином, через оголошення у пресі, повідомлялася про дату, місце і час розгляду справи, що дає суду право розглянути справу на підставі наявних у справі доказів та постановити заочне рішення по справі, на чому наполягав представник позивача. Дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» уклали кредитний договір № б/н від 08.07.2010 року, згідно якого відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 8000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 08.07.2010 року [PERSON] станом на 30.06.2017 року має заборгованість за кредитом в сумі 48670,16 грн. та складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 7002,58 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 36139,16 грн., заборгованості за пенею та комісією в розмірі 2734,60 грн. та штрафів: фіксована частина в розмірі 500 грн. і процентна складова в розмірі 2293,82 грн. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між нею і Банком Договір, що підтверджується підписом відповідачки в заяві. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що 1. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 2. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 1050 ЦК України встановлено, що 1. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 ЦК України, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Статтями 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має бути виконано належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. ст. 530 ч.1 ЦК України зазначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК України). Суд вважає, що до правовідносин, що склались між сторонами необхідно також застосувати Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року з змінами та доповненнями від 12 лютого 2015 року. Відповідно до преамбули Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», цей Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення. В пункті 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов'язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» № 405/2014 від 14 квітня 2014 року, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення. На виконання цього Закону 30 жовтня 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 1053-р, яким було затверджено Перелік нанесених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно п.20 ч.1 цього Розпорядження Володарський район Донецької області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Проте, 05 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 1079-р про зупинення дії Розпорядження №1053-р від 30 жовтня 2014 року. Проте, згідно ст.1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом» район проведення антитерористичної операції це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. Згідно Наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ № 33/6/а від 07 жовтня 2014 року «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення», відповідно до якого районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). Як вбачається з матеріалів справи, про що не заперечує позивач, відповідачка [PERSON] зареєстрована в с. Криничне (Октябирьське), Нікольського (Володарського) району, Донецької області, тобто на неї розповсюджуються норми Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідно до ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень визначено, що термін дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення. Даний Закон набрав чинності з 15 жовтня 2014 року, опублікований 14 жовтня 2014 року в газеті «Голос України» № 197. Аналізуючи вказаний Закон, суд приходить до висновку, що позивачем безпідставно в порушення вимог зазначеного Закону нараховані: пеня в сумі 2734,60 грн. та штрафи в сумі 500 грн. (фіксована частина) і 2293,82 грн. (процентна складова), а тому в цій частині позовних вимог необхідно відмовити. Таким чином, враховуючи, що відповідачці [PERSON] було відомо про необхідність виконання взятих на себе зобов'язань, але ж на вимоги Банку вона не відреагувала, а тому з неї слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 08.07.2010 року, яка утворилась станом на 30.06.2017 року в розмірі 43141,74 грн. та складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 7002,58 грн. і заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 36139,16 грн., задовольнивши вимоги позивача саме в цій частині. Відповідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем при звернені до суду по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача. Однак, враховуючи, що позовні вимоги задоволені на 88,64 %, з відповідачки на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1418,24 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial