Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

09.08.2017 року позивач [PERSON] звернулася до Козельщинського районного суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що подружнє життя з відповідачем [PERSON] не склалося у зв'язку з втратою почуття любові, завдяки чому їхнє спільне життя і збереження сім'ї стало не можливим, а тому прохала розірвати шлюб, який укладений між нею та відповідачем. Після розірвання шлюбу залишити прізвище «[PERSON]». Судові витрати покласти на відповідача. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, але направила заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує та прохає задовольнити. Примиритися з відповідачем не бажає. В разі неявки відповідача прохає постановити заочне рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, належним чином за останнім відомим місцем проживання, був повідомлений через оголошення у пресі про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки в судове засідання, суд не повідомив. Згідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За письмовою заявою позивача, суд прийшов до переконання щодо ухвалення рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши письмові докази по справі, встановив наступне. У відповідності до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 20 серпня 1995 року в сільраді Овташен, Арташатського району, Руспубліки Вірменія, про що в книзі реєстрації актів зроблено відповідний актовий запис за № 03 та видано свідоцтво про одруження серія [NUMBER]. На даний час позивач та відповідач спільне господарство не ведуть та проживають окремо. Від даного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Майновий спір на даний час між сторонами відсутній. Позивач примиритися не бажає. Ст. 55 ЗУ «Про міжнародне приватне право» визначено, що право на шлюб визначається особистим законом кожної з осіб, які подали заяву про укладення шлюбу.. Ч.1 ст. 60 ЗУ «Про міжнародне приватне право» передбачено, що правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином. Згідно довідки Новогалещинської селищної ради вбачається, що відповідач проживав на території селищної ради по [ADDRESS]. Відповідно до паспорта позивача вбачається, що остання є громадянкою України, зареєстрована на території Новогалещинської селищної ради по [ADDRESS]. Отже, суд вважає, що необхідно застосувати до правовідносин, які склалися між позивачем та відповідачем право держави України, оскільки позивач є громадянкою України та зареєстрована на території Новогалещинської селищної ради по [ADDRESS], а також у зв'язку з тим, що подружжя мало останнє спільне місце проживання за вказаною адресою. Згідно до ст.ст. 110, 111, 112 СК України вбачається, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, суд вважає, що позов позивача про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, оскільки можливості відновлення подружніх стосунків між сторонами втрачені і подальше спільне проживання суперечить інтересам позивача. Відповідно до ст. 113 СК України вбачається, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачу [PERSON] залишити право іменуватися прізвищем «[PERSON]». Відповідно до статті 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати за розгляд позовної вимоги про розірвання шлюбу у сумі 640 грн.00 коп. З врахуванням викладеного і

Outcome: approved