Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

07.12.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до ДП «Первомайськвугілля», третя особа Міністерство енергетики та вугільної промисловості України. В обґрунтування заявлених вимог, позивачем зазначено, що вона 29.05.2015 року звільнилася за власним бажанням з посади завідуючої медичного пункту відокремленого підрозділу ДП «Первомайськвугілля». Починаючи з 01.10.2014 року до 29.05.2015 року їй не виплачувалася заробітна плата, не виплачено також кошти за невикористану щорічну відпустку. На день звільнення їй було нараховано заробітну плату за період з 01.10.2014 року до 29.05.2015 року в розмірі 19 688, 64 грн., що підтверджується довідкою виданою ДП «Первомайськвугілля» за № 161/08. Зазначила також про те, що відповідно до п. 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Кабінетом Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року сума середнього заробітку за час затримки розрахунку складає 43 259, 88 грн. (2 791, 00 грн. (листопад 2014 року) + 2 791, 00 грн. (грудень 2014 року) : 24 дні (кількість фактично відпрацьованих робочих днів за 2 місяці роботи) = 232, 58 грн. (розмір середньоденної заробітної плати) х 186 (кількість днів затримки з 29.05.2015 року включно станом на 01.12.2015 року). Крім того, просила стягнути на її користь кошти за невикористану щорічну відпустку за 2014 рік у розмірі 5 581, 92 грн. (232, 58 грн. (розмір середньоденної заробітної плати) х 24 дні (кількість невикористаних днів щорічної відпустки). Просила стягнути з ДП «Первомайськвугілля» на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01.10.2014 року по 29.05.2015 року у розмірі 25 315, 35 грн., нараховані, але не виплачені грошові кошти за невикористану щорічну відпустку за період з 01.01.2014 року по 29.05.2015 року у розмірі 5 581, 92 грн., нараховану суму середнього заробітку за час затримки розрахунку заробітної плати з 29.05.2015 року, що складає 43 259, 88 грн. Будучи присутніми у судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити з зазначених у ньому підстав. Позивач повідомила суд про те, що через неможливість здійснення шахтою господарської діяльності у зв»язку з проведенням антитерористичної операції вона подала заяву на звільнення, яка була написана нею у грудні місяці 2014 року і саме тому відокремленим підрозділом шахти «Первомайська» 12.12.2014 року їй було видано довідку про те, що шахта має заборгованість перед нею щодо виплати заробітної плати з жовтня 2014 року по 01 січня 2015 року, яка складає 19 688, 64 грн. до складу якої було включену належну їй вихідну допомогу, оскільки вона мала пенсійний вік, а тому писала заяву про її звільнення у зв»язку з виходом на пенсію. Наказ про її звільнення було видано тільки 29.05.2015 року, а розрахунок при звільненні не проведено, а тому просила стягнути з відповідача нараховану їй заробітну плату станом на 01.01.2015 року у розмірі 19 688, 64 грн., компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 2014 рік, належну їй заробітну плату за весь період до моменту звільнення та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при її звільненні. Представник відповідача проти позову заперечувала. В обґрунтування своїх заперечень зазначила, що з 28.11.2014 року наказом по підприємству № 16 було призупинено діяльність відокремленого підрозділу ДП «Первомайськвугілля», оскільки поруч розташувалися незаконні озброєнні формування «Луганської Народної Республіки». У зв»язку з тим, що підприємство знаходиться на лінії зіткнення, простій в його роботі почався не з вини самого підприємства, а з незалежних підстав. До документів та архіву підприємства відсутній доступ, тому надана позивачем довідка про розмір її заробітної плати на час звільнення не є належним доказом у справі. Крім того, на цій довідці відсутня печатка підприємства. Не визнала представник відповідача також наданий позивачем розрахунок заборгованості. З підстав неналежності та недопустимості наданих позивачем доказів, просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Третя особа Міністерство енергетики та вугільної промисловості України про дату, час та місце розгляду справи повідомлено належним чином, явку свого представника у судове засідання не забезпечило, направлено на адресу суду письмові заперечення. Відповідно до змісту письмових заперечень, на виконання Постанови Кабінету Міністрів України № 595 від 07.11.2014 року «Про деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей», та Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 4 листопада 2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях» № 875/2014 від 14.11.2014 року, з метою поліпшення суспільно-політичної та соціально-економічної ситуації у Донецькій та Луганській областях, відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, що є додатком до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року № 1053-р, Міненерговугілля України 25.11.2014 року було видано наказ № 841 «Про заходи стабілізації соціально-економічної ситуації у Донецькій та Луганській областях», зокрема в якому було зазначено у п. 1, що з 28 листопада 2014 року припинити виробничу та фінансово-господарську діяльність державних підприємств, установ, організацій та об'єднань, що належать до сфери управління Міненерговугілля України та господарських товариств, щодо яких Міненерговугілля України здійснює управління корпоративними правами держави, які знаходяться у зоні здійснення антитерористичної операції. В переліку до Наказу № 841 «Про заходи стабілізації соціально-економічної ситуації у Донецькій та Луганській областях» про припинення підприємств зазначено і ДП «Первомайськвугілля», проте тільки частково. Трудові відносини між підприємством та працівником регулюються Кодексом законів про працю України. Зокрема, при звільненні працівника слід керуватися нормами ст. 49-2 Кодексу законів про працю України. Просили вирішити заявлений спір з урахуванням їх заперечень. Заслухавши думку учасників судового розгляду справи, дослідивши матеріали справи, письмові заперечення третьої особи Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] з наступних підстав. За правилами ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги; суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє. За даними трудової книжки, заведеної 04.11.1967 року на ім»я [PERSON], [INFO], освіта якої середня, професія - акушерка, 09.02.1996 року зроблено запис № 12 про зарахування на посаду завідуючої медичним пунктом поверхневої шахти «Первомайська» відповідно до наказу № 179-к від 03.09.1996 року, а 25.09.2015 року запис № 13 про звільнення за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням відповідно до наказу № 54-к від 29.05.2015 року (а.с.19-20). 07.12.2015 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до ДП «Первомайськвугілля» про стягнення заробітної плати, посилаючись на те, що за час роботи у відповідача не отримала заробітну плату за період з 01.10.2014 року по 29.05.2015 року, станом на 01.01.2015 року підприємство заборгувало їй 19 688, 64 грн., належну їй заробітну плату відповідачем не було їй виплачено і на момент її звільнення. За правилами статтей 94, 115, 116 КЗпП України: заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу; заробітна плати виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата; при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми можуть бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ч. 3 ст. 97 КЗпП України, конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті, а частиною другою визначено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Право на своєчасне одержання винагороди за працю гарантовано ст. 43 Конституції України. За даними довідки за № 161/08, виданої ДП «Первомайськвугілля», заборгованість по заробітній платі [PERSON] з жовтня 2014 року по 01 січня 2015 року складає 19 688, 64 грн., позивач у судовому засіданні підтвердила, що зазначена у довідці заборгованість по заробітній платі складається з невиплаченої їй заробітної плати включно по 01.01.2015 року та нарахованої їй вихідної допомоги у зв»язку з виходом на пенсію (а.с.10). Представник ДП «Первомайськвугілля», як представник роботодавця за правовідносинами з приводу яких виник спір, заперечувала зазначені позивачем підстави для позову, однак не надала суду доказів на їх спростування. Відтак, суд приймає до уваги як достовірні зазначені позивачем підстави для позову щодо перебування останньої у трудових відносинах із ДП «Первомайськвугілля» у період часу з 03.09.1996 року і по 29.05.2015 року включно, а також наявність заборгованості по заробітній платі станом на 01.01.2015 року у розмірі 19 688, 64 грн. до складу якої включено належну [PERSON] вихідну допомогу у зв»язку з виходом на пенсію. Крім того, будучи присутніми у судовому засіданні сторони у справі визнали, що середньомісячний заробіток [PERSON] на момент звільнення складав 3 210, 00 грн. Отже, заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі підлягають задоволенню судом у розмірі 35 738, 64 грн., що розрахований наступним чином: 19 688, 64 грн. (розмір заборгованості за довідкою № 161/08 з жовтня 2014 року по 01 січня 2015 року) + 3 210, 00 грн. (середньомісячний посадовий оклад позивача) х 5 (кількість місяців за період з 01.01. по 29.05.2015 року). Що ж стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку при її звільненні по день фактичного розрахунку за правилами ст. 117 КЗпП України, відповідно до якої у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, то вони підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. За правилами ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. 23 березня 2016 року у справі № 6-364цс16 Верховним Судом України зроблено правовий висновок з приводу застосування положень ч.1 статті 117, статті 116 КЗпП України наступного змісту: Згідно зі статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається із цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Частина перша статті 9 ЦК України передбачає застосування цього Кодексу до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо їх не врегульовано іншими актами законодавства. Оскільки трудовим законодавством не врегульовані відносини з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці відносини. Ураховуючи позовні вимоги, зокрема, щодо виплати компенсації у зв'язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, що регулюється главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства. Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили як надзвичайної або невідворотної за даних умов події. Отже, непереборною силою є надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла відвернути, і ця подія завдала збитків. Відповідно до статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо. За даними сертифікату Торгово-промислової палати України від 30 жовтня 2015 року за № 5369 встановлено, що торгово-промислова палата засвідчила настання обставин непереборної сили з 01 липня 2014 року по 30 жовтня 2015 року для ДП «Первомайськвугілля»при здійсненні господарської діяльності на території Луганської області (а.с. 73). Враховуючи вищезазначене, затримка виплати позивачці належних сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, відбулася не з вини відповідача у період часу з 01.07.2014 року по 30 жовтня 2015 року, а відтак [PERSON]. має право на компенсацію за час розрахунку при звільненні, з урахуванням заявлених нею вимог, тільки за період часу з 31.10.2015 року по 01.12.2015 року. За правилами п. 5 р. IV Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Час затримки виплати [PERSON] розрахунку при звільненні з 31.10.2015 року по день заявлених позивачем вимог, а саме по 01.12.2015 року складає 24 днів. Крім того, відповідно до правил ст.ст.74,75 та ст.83 КЗпП України позивач має право на грошову компенсацію за невикористану відпустку за відпрацьований 2014 рік тривалістю 24 днів. Сторони у справі у судовому засіданні визнали, що середньомісячний заробіток позивача у справі складає 3 210, 00 грн. Відтак, на користь [PERSON] необхідно стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за листопад місяць 2015 року та компенсацію за невикористану щорічну відпустку тривалістю 24 днів, що з урахуванням визначеного сторонами середньомісячного заробітку 3 210, 00 грн. (3 210,00 х 2 = 6 420, 00) складає 6 420, 00 грн. Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи на користь держави стягнути з відповідача за правилами ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial