Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-07 00:00:00

09 серпня 2017 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить розірвати шлюб з відповідачкою. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач та відповідачка перебувають у шлюбі, зареєстрованому 04 серпня 2012 року Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1110. Під час шлюбу в сторін народилася дочка: [PERSON], [INFO]. Причиною звернення до суду стало те, що подружнє життя не склалося через несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини. З червня 2017 року сторони проживають окремо. Внаслідок чого, сім'я фактично розпалася, втрачені всі фізичні та духовні зв'язки між сторонами. У судове засідання позивач та відповідачка не з'явилися, подавши заяви про розгляд справи за їх відсутністю та розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи, підстави позовних вимог вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, виданого повторно 12 липня 2017 року Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, копія якого долучена до справи, [PERSON] та [PERSON] 04 серпня 2012 року зареєстрували шлюб, про що був здійснений актовий запис № 1110. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON], дружині [PERSON]. Під час шлюбу в сторін народилася дочка: [PERSON], [INFO], батьком якої є позивач, мати - відповідачка, що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого долучена до матеріалів справи, яка залишається проживати разом з відповідачкою. Як вбачається із змісту позовної заяви, фактичні шлюбні відносини між сторонами припинились в червні 2017 року внаслідок того, що у сторін не склалися нормальні сімейні стосунки, через несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини, втрати поваги один до одного, сварки. Відповідачка разом з дитиною виїхала проживати до м. Славутич. За таких обставин шлюб існує лише формально. Збереження шлюбу суперечить інтересам як позивача, так і відповідачки. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно ч. 2 ст. 18, п. 3 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сім'ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім'я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки і відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст.110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається з позовної заяви, спору щодо розподілу сумісно нажитого майна у сторін немає. Питання матеріального забезпечення дитини вирішено між сторонами за домовленістю. У відповідності до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно письмової заяви відповідачки після розірвання шлюбу вона бажає відновити своє дошлюбне прізвище [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved