Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

09.06.2017 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати недійсним договір дарування від 22.12.2015, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1460 та визнати недійсним договір дарування від 28.09.16, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 723. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є власником квартири за адресою: [ADDRESS], на підставі договору міни від 05.12.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] та зареєстрованого у Харківському міському бюро технічної інвентаризації 10 грудня 2001 року за реєстровим № П - 1 - 2730. 28 серпня 2015 року Дзержинським районним судом м. Харкова ухвалено заочне рішення, яким задоволено позовні вимоги [PERSON] та припинено право спільної сумісної власності на спірну квартиру, визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS], житловою площею 64,8 кв.м, загальною площею 96,6 кв.м., визнано за ним право власності на 1/2 частину квартири. 11 січня 2017 року рішенням апеляційного суду Харківської області заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 серпня 2015 року скасовано і ухвалено нове, а саме відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до нього про визнання права власності на 1/2 частину майна. В 2015 та 2016 рока відповідач [PERSON] уклала два договори дарування часток у праві власності на квартиру з [PERSON], а саме: договір дарування від 22.12.15, відповідно до якого передано у власність [PERSON] 1/6 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1460 та договір дарування від 28.09.16, відповідно до якого передано у власність [PERSON] 3/12 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 723. Оскільки за договорами дарування передано майно, власником якого він є, вказаними договорами порушується його право власності, а тому договори дарування є недійсними.. Позивач [PERSON] та у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявились, надали суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомили. Третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомили. Третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не зявилась, надала суду заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. У відповідності до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] належала квартири за адресою: [ADDRESS], на підставі договору міни від 05.12.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] та зареєстрованого у Харківському міському бюро технічної інвентаризації 10 грудня 2001 року за реєстровим № П - 1 - 2730. (а.с. 6) Заочним рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 серпня 2015 року задоволено позовні вимоги [PERSON] та припинено право спільної сумісної власності на спірну квартиру, визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS], житловою площею 64,8 кв.м, загальною площею 96,6 кв.м., визнано за ним право власності на 1/2 частину квартири. 11 січня 2017 року рішенням апеляційного суду Харківської області заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 серпня 2015 року скасовано і ухвалено нове, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину майна. Таким чином, право власності позивача, [PERSON] було поновлено. 22.12.2015 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1460, відповідно до якого передано у власність [PERSON] 1/6 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS]. Крім того, 28.09.16 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 723, відповідно до якого передано у власність [PERSON] 3/12 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS]. Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкту нерухомого майна від 19.05.2017 № 87564834, власниками спірної квартири є 3/12 частини та 1/6 частина квартири належить [PERSON], 1/12 частина квартири належить [PERSON] (а.с. 15-16) Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, а частиною 2 цієї статті передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом ч. 1 ст. 317 Цивільного Кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 , ч. 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1 ст. 391 Цивільного Кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Тобто, лише власнику належить право розпорядження своїм майном, в даному випадку квартирою № 12 у будинку № 1 по вул. Бакуліна в місті Харкові Статтею 215 Цивільного кодексу України закріплено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені у статті 203 Цивільного Кодексу України, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Таким чином, лише власник може укладати договір дарування майна та передати у власність майно. Аналізуючи наведене, враховуючи, що відповідачі не були власниками спірної квартири на час укладання договорів дарування від 22.12.15 та від 28.09.16, отже є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, статті 203 ЦК України, відповідно підлягають визнанню недійсними, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 1280 грн., які підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача, на підставі ст. 88 ЦПК України, оскільки, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved