Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

08.08.2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом, де прохає стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 05.12.2005 р. в сумі 6271 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 05.12.2005 р. між Банком та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір відповідно до якого Банк надав відповідачу грошові кошти у сумі 1900 грн. у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення , що відповідає строку дії картки. Відповідач не повертає кошти , тому виникла заборгованість в сумі 6271 грн. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду. Представник позивача в судовому засіданні позов повністю підтримав. Представник відповідача позов не визнав та прохав відмовити у зв*язку з пропуском строку звернення до суду. Останній платіж [PERSON] внесла 28.02.2007 р. З лютого 2007 р. кредит не погашався , тобто з лютого 2008 р. у Банка виникло право вимоги за кредитним договором , яке вони реалізували лише у серпні 2014 р. Суд, заслухавши пояснення сторін , дослідивши матеріали справи , вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05.12.2005 р. [PERSON] отримала кредит у розмірі 1900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення , що відповідає строку дії картки. Відповідачка [PERSON] взятих на себе зобов»язань не виконує, а тому станом на 30.07.2014 р. р. борг складає 6271 грн. , а саме : - 938,72 грн. -заборгованість за кредитом ; -4557,47 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом ; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг : -500 грн. -штраф ( фіксована частина ) -274,81 грн. - штраф ( процентна складова ) . Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ст. ст. 546 ч. І, 549 ч. І, З ЦК України виконання зобов»язання може забезпечуватися неустойкою (штрафом пенею), порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. У відповідності до вимог ст. 611 ч. 1 п. 1, З ЦК України у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов»язання внаслідок односторонньої відмови від зобов»язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Відповідно до вимог ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідач заявив про застосування строку позовної давності. Відповідно до п. 9.12 Умов надання банківських послуг , до яких приєднався відповідач та підписання яких Позичальником не є обов'язковим , договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору , він автоматично лонгується на такий же термін. Банк вважає, що платіжна картка є спеціальним засобом для отримання та перерахування коштів , строк дії якої не припиняє строку дії договору , а Умови не містять положень , що строк дії договору та строк дії картки співпадають. Суд не погоджується з даним твердженням. Відповідно до умов Зави та п.4.1 Правил користування платіжною картою, погашення заборгованості по кредиту може здійснюватися шляхом внесення коштів на карту клієнтом або шляхом списання коштів з інших карт. Згідно п.5.3 Правил користування платіжною карткою , строки і порядок погашення по кредиту ( кредитний ліміт, кредитна лінія ) по платіжним картам зі встановленим мінімальним обов'язковим платежем наведений у пам*ятці клієнта, що є невід*ємною частиною договору. Платіж включає в себе плату за користування кредитом , передбачену тарифами і частину заборгованості по кредиту. Пунктами 9.6 , 9.7 Умов та правил надання банківських послуг визначено , що у разі ненадходження грошових коштів на кредитну карту на погашення заборгованості протягом 3 місяців з часу закінчення строку дії карти банк починає нараховувати комісію за користування рахунком , а при нульовому рахунку на картці на неактивному рахунку картка закривається. Кредитний рахунок також закривається при ненадходженні заробітної плати на карту протягом 6 місяців та дія кредитної картки не продовжується. Згідно наданого Банком розрахунку останній платіж був здійснений відповідачем 28.02.20207 р. У подальшому починаючи з лютого 2007 р. будь-яке погашення або шляхом внесення коштів [PERSON] , або шляхом перерахування Банком коштів з інших карт не здійснювалося. Згідно п.5.4 Правил користування платіжною карткою , строк погашення по кредиту ( кредитний ліміт, кредитна лінія ) по платіжним картам без установленого мінімального платежа , проводиться в наступному порядку : -строк погашення процентів по Кредиту -щомісячно за попередній місяць ; -строк погашення кредита - в повному обсязі , але не пізніше останнього дня місяця , вказаного на платіжній карті. Згідно п.6.9 Умов і Правил надання банківських послуг , в разі виникнення заборгованості , клієнт зобов*язаний її погасити протягом 30 днів з моменту її виникнення. Таким чином , моментом виникнення заборгованості слід рахувати 28.02.2007 р. З позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитом позивач звернувся до суду 08.08.2014 р. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк , у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як вбачається з матеріалів справи , відповідач припинила сплату коштів з 28.02.2007 р. , у наступному 2008 р. не продовжувала строку дії договору , нову кредитну карту не отримувала . Такими чином , права позивача були порушені з лютого 2007 р. коли припинилося внесення коштів відповідачем і Банк без поважних причин не звернувся до суду в межах строку позовної давності за захистом своїх прав. Жодна дія Банку та позичальника не свідчила про бажання сторін кредитного договору продовжити строк дії договору : позичальник з 28.02.2007 р. не знімала гроші і не повертала їх банку , а банк більше не кредитував рахунок позичальника. Вказання в договорі про те, що він діє до повного виконання ні є правомірним , оскільки відповідно до ст. 252 ЦК України строк визначається роками , місяцями , тижнями , днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію , яка має неминуче настати. Аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм , слід дійти висновку про те , що у випадку неналежного виконання позичальником своїх зобов*язань за кредитним договором , позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом , повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними платежами , повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначена правова позиція сформульована і в постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 р. по справі № 6-116 цс13. Сплив позовної давності , про застосування якої заявлено стороною у спорі , є підставою для відмови у позові ( ч.4 ст. 267 ЦК України ). Зі спливом позовної давності до основної вимоги , позовна давність спливає і до додаткової вимоги - стягнення неустойки , звернення стягнення на заставлене майно тощо ( ст. 266 ЦК України ).

Outcome: dismissed