Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

09 жовтня 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в якому зазначив, що йому на праві власності належить будинок [ADDRESS]. З 22 серпня 2008 року в зазначеному будинку значиться зареєстрованим відповідач у справі [PERSON] - колишній чоловік його дочки [PERSON], який з серпня 2010 року і до теперішнього часу фактично в будинку не мешкає. Формальна реєстрація відповідача в будинку змушує позивача нести додаткові витрати по утриманню житла, як-то плата за комунальні послуги, та створює йому перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю, тобто порушує його права як власника будинку. Позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням будинку [ADDRESS] у зв'язку з не проживанням в будинку понад встановлені законодавством строки, а також просить зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Донецькій області зняти відповідача із реєстрації за вище вказаною адресою.. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Зазначив, що з серпня 2010 року його дочка [PERSON] припинила спільне проживання з відповідачем, і з цього ж часу [PERSON] виїхав з будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], та більше не проживав в ньому, його особисті речі в будинку також відсутні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце його проведення був належним чином повідомлений у порядку ст.ст. 74, 76 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи - ГУ ДМС України в Донецькій області Воронін А.Ф. - в судовому засіданні не заперечував проти визнання [PERSON] особою, що втратила право користування жилим приміщенням в будинку [ADDRESS]. Однак при цьому проти зобов'язання Головного управління ДМС України в Донецькій області, як третьої особи, зняти [PERSON] із реєстрації у вище зазначеному будинку заперечував, зазначивши, що наявність судового рішення, що набуло законної сили, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, вже є підставою для зняття фізичної особи із реєстрації. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] пояснили, що вони є сусідами [PERSON], і їм відомо про те, що [PERSON] в будинку [ADDRESS] протягом чотирьох років не мешкає. Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку від 20 січня 1974 року, посвідченого нотаріусом Костянтинівської нотаріальної контори [PERSON] 14 березня 1974 року, за реєстром № 1857, право власності на будинок зареєстроване в Костянтинівському БТІ 10 липня 1989 року (а.с. 6-7). Як вбачається із домової книги для прописки громадян, що мешкають у будинку [ADDRESS] (а.с. 10-12) [PERSON] значиться зареєстрованим за зазначеною адресою з 22 серпня 2008 року. Згідно заочного рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03 грудня 2012 року, що набуло законної сили 13 грудня 2012 року (а.с. 9) розірвано шлюб, зареєстрований 23 серпня 2008 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] Відповідно до акту про непроживання від 24 серпня 2013 року (а.с. 8) [PERSON] в будинку [ADDRESS] не мешкає з серпня 2010 року, його особисті речі в будинку відсутні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або закону. Приймаючи до уваги, що відповідач [PERSON] з власної волі не проживає в [ADDRESS] більше одного року та враховуючи, що реєстрація відповідача в належному позивачеві будинку порушує його права як власника, оскільки останній позбавлений можливості вільно володіти та розпоряджатися ним, суд вважає за необхідне позовні вимоги в частині визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням у зазначеному будинку задовольнити. Позивачем також заявлені позовні вимоги про зобов'язання Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області зняти [PERSON] із реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS]. При цьому, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» однією з підстав зняття з реєстрації місця проживання особи є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, вимога позивача про зняття [PERSON] із реєстрації у належному йому будинку не є доцільною, до того ж дана вимога пред'явлена до третьої особи, яка не може відповідати за даним позовом, тому позовні вимоги в частині зобов'язання Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області зняти [PERSON] із реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] - задоволенню не підлягають.

Outcome: partial