Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

08.10.2015 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися з позовом про стягнення з [PERSON] відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 1 080,33 грн. на кожного з позивачів, моральної шкоди по 2 000,00 грн. на кожного. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі є співвласниками квартири [ADDRESS]. 14.09.2015 року, з належної відповідачеві квартири [ADDRESS], відбулося залиття квартири позивачів. Після залиття квартира позивачів зазнала матеріальної шкоди та потребує відновлювального ремонту. Внаслідок неправомірних дій відповідача, позивачам завдано моральної шкоди, яка полягає в негативних емоціях, переживаннях з приводу пошкодженого майна та неможливості нормального користування ним, порушення звичного способу життя. Позивачі та їх представник в судовому засіданні підтримали заявлені вимоги, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Щодо моральної шкоди пояснили, що її завдано [PERSON] і пов'язана вона з відмовою [PERSON] добровільно відшкодувати завдану шкоду. Відповідач в судовому засіданні пропонував позивачам укласти мирову угоду, за умовами якої він зобов'язувався повністю відшкодувати заявлену матеріальну шкоду, проте від укладення мирової угоди позивачі відмовилися. По суті заявлених вимог позивач і його представник заперечували проти задоволення позову з тих підстав, що розмір шкоди не доведений належними доказами, а достовірну причину затоплення не було встановлено. Представник КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» (ЖЕД №3) в судове засідання не з'явився. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві власності належить по 1/3 частині квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданим Святошинською районною у м. Києві радою від 19.03.2007 року згідно розпорядження №717. Право власності зареєстровано в БТІ м. Києва і записане у реєстрову книгу за реєстровим №5969 (а. с. 10). Після укладення шлюбу 10.08.2013 року, про що складено відповідний актовий запис №197, [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]». Дана обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] (а. с. 12). 12.09.2015 року відбулося залиття квартири позивачів з квартири №4, що знаходиться поверхом вище. Залиття сталося внаслідок тривалої експлуатації сан. технічного обладнання, що призвело до пориву гнучкої підводки, яка була встановлена власними силами мешканців квартири №4. Під час залиття у квартирі позивачів пошкоджено кухню - стеля підвісна (гіпсокартон, водоемульсійне пофарбування) сліди від залиття, стіни (шпалери покращеного гатунку) сліди від залиття, ванна, коридор - стеля (гіпсокартон, водоемульсійне пофарбування), стіни (шпалери з покраскою) сліди від залиття. Дані обставини встановлені в акті від 17.09.2015, складеному комісією у складі: головного інженера, майстра технічної, ремонтної дільниці, слюсаря-сантехніка. Акт затверджено начальником «ЖЕД-3» (а. с. 8). Згідно довідки форми №3, виданої ЄРРЦ філія № 803-804 №2166 від 14.08.2013 року, власником особового рахунку квартири [ADDRESS] є [PERSON] У вказаному житловому приміщення відповідач не зареєстрований (а. с. 11 - копія довідки). Відповідно до відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в м. Києві від 26.10.2015 року, [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] (а. с. 15). Право власності на квартиру [ADDRESS], зареєстроване за [PERSON] відповідно до Реєстраційного посвідчення № 009771 КМ БТІ (а. с. 42). Локальним кошторисом №2-1-1 на ремонт кв. [ADDRESS] (після залиття з вищерозташованої кв. 4) від 01.10.2015 року (а. с. 6 - 7) визначено вартість ремонтних робіт у розмірі 3 241 грн. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України). Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 1, ч. 2 ст. 1166 ЦК України). Частиною 1 ст. 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для встановлення пошкодженої речі (ч. 2 ст. 1192 ЦК України). Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України при розгляді справи N 6-183цс14 від 03.12.2014 року, законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір; наведене положення закону судами під час розгляду справи не враховано. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини і якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Факт заподіяння шкоди не заперечується сторонами і підтверджується матеріалами справи. Враховуючи акт від 17.09.2015 (а. с. 8), яким встановлено, що залиття квартири позивачів відбулося з квартири №4 (власником якої є відповідач), а також відсутність будь-яких доказів того, що шкода завдана не з вини відповідача, суд дійшов висновку про обґрунтованість звернення з позовними вимогами саме до відповідача. Щодо обґрунтованості зазначеного розміру шкоди суд враховує наступне. Відповідач в судовому засіданні неодноразово пропонував позивачам укласти мирову угоду, за умовами якої він зобов'язувався повністю відшкодувати заявлену матеріальну шкоду. Тобто, фактично він визнавав розмір заподіяної шкоди. В матеріалах справи наявний локальний кошторис №2-1-1 на ремонт кв. [ADDRESS] (після залиття з кв. 4) від 01.10.2015 року (а. с. 6 - 7), яким визначено вартість ремонтних робіт у сумі 3 241 грн. і обґрунтованість вказаних у кошторисі розрахунків не спростована відповідачем. У зв'язку із наведеним, суд вважає доведеним розмір заподіяної шкоди. За таких обставин, враховуючи приписи ст. ст. 22, 1166, 1192 ЦК України, роз'яснення Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року та правову позицію Верховного Суду України по справі N 6-183цс14 від 03.12.2014 року, з відповідача підлягає стягненню на користь відповідачів у відшкодування матеріальної шкоди, що завдана залиттям квартири, по 1080,33 грн. на кожного. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд звертає увагу на наступне. Стаття 23 ЦК України встановлює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Для відшкодування моральної шкоди, в силу наведених норм, необхідні наступні підстави: наявність душевних страждань, яких позивач зазнав у зв'язку із знищенням чи пошкодженням свого майна. Необхідними умовами також є неправомірність рішень, дій чи бездіяльності та наявність вини відповідача. В судовому засіданні позивачі зазначали лише про заподіяння моральної шкоди [PERSON], що полягала у відмові [PERSON] добровільно відшкодувати завдану шкоду. Проте, відповідач неодноразово пропонував добровільно відшкодувати завдані збитки, на що позивачі відповідали відмовою. Також сама обставина відмови добровільно відшкодувати завдану шкоду не є доказом заподіяння моральної шкоди. Позивачами не надано жодних належних доказів заподіяння моральної шкоди (наявності душевних страждань), що виключає можливість задоволення даних вимог.

Outcome: partial