Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

08.06.2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за №15101 за Кредитним договором №DN05NL00000002 від 08.08.2008 року укладений між [PERSON] ( [ADDRESS]) та ЗАТ «КБ «Приватбанк» правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» ( м.Київ, вул. Грушевського,1 Д ЄДРПОУ 14360570), мотивуючи позов тим, що виконавчий напис був вчинений з порушенням норм чинного законодавства, зокрема нотаріусом не перевірено безспірність заборгованості. Ухвалою суду від 12.06.2018 року відкрито провадження в даній справі. Ухвалою суду від 28.09.2018 року, постановленою на місці без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. До судового засідання представник позивача [PERSON], адвокат [PERSON] надав заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити та розглядати справу за його відсутністю. Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Відзиву на позов до суду не надходило. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявився, однак надав до суду заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутністю. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Одеської області [PERSON] в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з положеннями\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст.2 ЦПК). Згідно ч.1 та ч.2\~ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Достовірними, відповідно до\~ст.79 ЦПК України\~є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1\~ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч.1 та ч.6\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріалами справи встановлено, що 01.07.2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до позивача, в якому просив стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором № DN05NL00000002 від 08.08.2008 року в розмірі 141 955,29 грн. та витрати, пов'язані із зверненням до суду. Позов обґрунтував тим, що на підставі кредитного договору № DN05NL00000002 від 08.08.2008 року, укладеного між ним та позивачем, Банк надав останньому кредит у розмірі 18 000,00 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 30,60 % річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07.05.2014 року по справі №520/8249/13-ц позов ПАТ «КБ«ПриватБанк» задоволено частково, а саме стягнуто з позивача на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за анкетою-заявою позичальника № DN05NL00000002 від 8.08.2008 року в розмірі 17449,89 грн. - заборгованість за кредитом, 16882,81 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом, 250,00 грн. - штраф та суму судового збору в розмірі 1419,55грн.; в іншій частині позовних вимог відмовлено. Судом встановлені та підтверджені матеріалами справи наступні обставини. 08.08.2008 року між ЗАТ «КБ «ПриватБанк», та позивачем була укладена анкета-заява позичальника № DN05NL00000002про надання останньому кредит на суму 18 000,00 грн. зі сплатою відсотків в розмірі 30,60 % за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. На 05.04.2013 року у позивача виникла заборгованість перед Банком за вказаним договором в розмірі 141 955,29 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 17 449,89 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 16 882,81 грн.; пені за несвоєчасність виконання за договором - 100 624,72 грн.; штрафу (фіксована частина) - 250,00 грн.; штрафу (процентна складова - 6 747,87 грн. Задовольняючи частково позовні вимоги Банку на підставі вимог ст.ст. 526, 611, 612, 1054 ЦК України, суд виходив з того, що вони відповідають вказаним нормам матеріального права, однак на підставі ч.3 ст.551 ЦК України вважав, що пеня і штрафи, які нарахував Банк значно перевищують тіло кредиту та заборгованість по процентам, у зв'язку з чим, відмовив Банку в частині позову про стягнення пені у розмірі 100 624,72 грн. і штрафу (процентна складова) в розмірі 6 747,87 грн. При цьому стягнув з позивача на користь Банку штраф у розмір 250,00 грн. Всього судом було стягнуто 17 449,89 грн. заборгованості за кредитом 16882,81 гри. заборгованість про процентам, 250,00 гри. штрафу, загалом 34 582,70 грн. Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову позивача, суд виходив з його безпідставності і недоведеності фактів, на які він посилався в позовній заяві. Відповідно до вимог ст. 82 ч.4 ЦПК обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, заборгованість за Кредитним договором № DN05NL00000002 від 08.08.2008 року вже була предметом судового розгляду. Банк, не звертаючись за виконанням вказаного рішення суду, звернувся до приватного нотаріуса за вчиненням виконавчого напису щодо зобов'язань, що виникли з Кредитного договору № DN05NL00000002від 08.08.2008 року та які вже були предметом судового розгляду. В березні 2018 року [PERSON], після отримання [PERSON] головного державного виконавця Сокол Ю.С. від 21.03.2018 року, стало відомо, що приватним нотаріусом [PERSON] [PERSON] міського нотаріального округу вчинено 06.10.2017 року виконавчий напис за Кредитним договором № DN05NL00000002 від 8.08.2008 року, укладеним між ним та ЗАТ «КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ «КБ «ПриватБанк» про стягнення із Позивача грошових коштів у розмірі 157 474,28 грн. Виконавчий напис зареєстровано у реєстрі за № 15101. Вище вказаним виконавчим написам нотаріус запропонував банку задовольнити свої вимоги за Кредитним договором № DN05NL00000002від 08.08.2008 року. Банк пред'явив до виконання виконавчий напис до Першого [PERSON] відділу державної виконавчої служби міста [PERSON] територіального управління юстиції в Одеській області, про що стало відомо позивачу в березні 2018 року. Будь-яких повідомлень щодо вчинення виконавчого напису та його виконання позивачем отримано не було. Зі змісту позовної заяви вбачається, що підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позивач зазначив наявність спору щодо його заборгованості та не отримання ним письмової вимоги про усунення порушень. Відповідно до ст.ст.15,16\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України,нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч.1ст.1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» нотаріат в Україні- це система органів і посадових осіб, на які покладено обовязок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України\~«Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України22 лютого 2012 року № 296/5та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Згідно зі\~ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~передбачено умови вчинення виконавчих написів, згідно із якими нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України\~«Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України від 29червня 1999р.№ 1172\~переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводяться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, для одержання виконавчого напису подаються оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення боржника. За п. 2.1. глави 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається відповідна заява. Згідно ст.\~89\~Закону України\~«Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата(рік,місяць,число) його вчинення, посада, прізвище,ім'я,по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника,місце роботи(для громадян),номери рахунків в установах банків(для юридичних осіб); строк,за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню,або предмети,які підлягають витребуванню,втому числі пеня ,проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати,сума державного мита,сплачуваного стягувачем,або мита,яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили;строк пред'явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Згідно ст.\~50\~Закону України\~«Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Вчинення нотаріусом виконавчого напису- це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обовязків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобовязання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обовязкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Так, безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору, зокрема, щодо її розміру, строків, за яких вона нарахована тощо, а відтак, і документів, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріус вчиняє виконавчий напис. Документи, що встановлюють заборгованість, насамперед мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором. Згідно висновків, зроблених Верховним Судом України у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 у справі №754/9711/14-ц, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. При розгляді даної справи, суд приймає до уваги наявність рішення Київського районного суду м.Одеси від 07.05.2014 року №520/8249/13-ц, яким вже вирішений спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором DN05NL00000002від 08.08.2008 року. Рішення суду набрало законної сили. Відповідно до оскаржуваного виконавчого напису сума заборгованості зазначена у розмірі 157474,28 гривень, яка утворилась за 3317 днів, а саме з 08.08.2008 року по 07.09.2017 р. при наявності рішення Київського районного суду м.Одеси від 07.05.2014 року за № 520/8249/13-ц. Відтак приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] не було дотримано усіх вимог законодавства при вчинені виконавчого напису, реєстровий № 15101 від 06.10.2017р., внаслідок чого порушено законні інтереси позивача. Таким чином, з наданих документів нотаріусу для вчинення виконавчого напису не можливо встановити чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Отже, зважаючи на те, що розмір заборгованості та період його стягнення жодним доказом належним чином не підтверджується, враховуючи, що відомостей про отримання позивачем вимоги банку про усунення порушень зобовязань за кредитним договором не має, зважаючи на відсутність руху коштів по рахунку, що може свідчити про термін виникнення заборгованості, суд приходить до висновку, що виконавчий напис приватного нотаріуса [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] за №15101 від 06.10.2017 року варто визнати таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги задоволено повністю, а, отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого ним судового збору у розмірі 704,80 грн., згідно квитанції № 0.0.1055292542.1 від 10.06.2018 року. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved