Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

07 квітня 2014 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 3,0 га для ведення селянського (фермерського) господарства, що розташована на території Парутинської сільської ради. 16 листопада 2007 року вона одержала свідоцтво про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку, однак в подальшому належним чином своє право власності на землю не оформила. Звернувшись у березні 2014 року до державного реєстратора, вона одержала відмову у проведенні державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку через відсутність державного акту на її ім'я. Посилаючись на викладене, просила визнати за нею право власності на вказану земельну ділянку. Позивачка в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач надав заяву про розгляд справи за відсутності його представника, в якій зазначив, що повністю визнає позов. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. 16 листопада 2007 року позивачкою [PERSON] було отримано свідоцтво на право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON], який помер [INFO]. Спадкове майно, на яке було видано це свідоцтво, складалось із земельної ділянки площею 3,0 га для ведення селянського (фермерського) господарства, розташованої на території Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, що належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на землю серії МК, виданого Очаківською районною радою народних депутатів Миколаївської області 18 травня 1994 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №40, що підтверджується копією спадкової справи, наданої на запит суду. Згідно положень ст. 126 ЗК України (у редакції, що була чинною на момент видачі свідоцтва про право на спадщину), при набутті права власності на земельну ділянку державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку. На державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який видає документ, робить відмітку про перехід права власності на земельну ділянку із зазначенням документа, на підставі якого відбувся такий перехід. Згідно зі ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам умови захисту прав власності на землю. Відповідно до роз'яснень Державного агентства земельних ресурсів України, викладених у листі № 2954/400-13 від 18 червня 2013 року, особа, яка є власником земельної ділянки, у разі втрати державного акту, після державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі на підставі розробленої технічної документації може замовити та отримати витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з послідуючим оформленням права власності на земельну ділянку. 27 лютого 2014 року позивачкою було одержано Витяг з державного земельного кадастру про спірну земельну ділянку (а. с. 6-8). Разом із тим, з 01 січня 2013 року до ст. 126 ЗК України було внесено зміни, а саме передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ч. 3 ст. 16 цього Закону, разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень. 02 квітня 2014 року рішенням державного реєстратора позивачці було відмовлено у державній реєстрації права власності на спірну земельну ділянку через неподання державного акту на її ім'я (а. с. 9). У відповідності зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності. Аналізуючи викладені обставини, суд бере до уваги той факт, що іншого шляху реалізувати своє право власності на спірну земельну ділянку у позивачки немає; обставин, які б вказували, що вона набула це право власності неправомірно, в суді не встановлено, а визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також суд вважає за необхідне віднести судові витрати на рахунок позивачки, за клопотанням останньої. На підставі викладеного,

Outcome: approved