Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

07.12.2017 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 27.09.2008 року позивач уклала шлюб з відповідачем, сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Починаючи з грудня 2014 року між подружжям почали виникати сварки, а з березня 2017 року вони почали носити постійний характер, внаслідок чого збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та інтересам дитини. З вересня 2017 року позивач припинила шлюбні стосунки з відповідачем, подальше збереження шлюбу вважає неможливим, просить його розірвати. Оскільки позивач мешкає з дитиною окремо від відповідача, а відповідач матеріально не допомагає, позивач просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 2000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття (а.с.3-4). Позивач в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов про розірвання шлюбу підтримує, позовні вимоги про стягнення аліментів зменшила та просила стягнути аліменти в сумі 1000 грн. щомісячно (а.с.39). Відповідач в судове засідання не з'явився, подав заяву про визнання позову, згоден на розірвання шлюбу, згоден сплачувати аліменти у розмірі 1000 грн. щомісячно (а.с.18). В зв'язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що 27.09.2008 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, актовий запис № 623, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 9). Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Приймаючи до уваги, що обидві сторони згодні на розірвання шлюбу, подружні відносини між сторонами фактично припинені, сторони проживають окремо, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню і шлюб підлягає розірванню. Сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], (а.с.10). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що батьком дитини є [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис № 111 (а.с.10). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зважаючи на те, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], він за законом зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на її утримання, тому із [PERSON] необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітньої доньки. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, з ким проживає дитина. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Суд виходить з того, що відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, не має на утриманні інших осіб, має нормальний стан здоров'я, і має об'єктивну можливість виплачувати аліменти на утримання двох дітей. Будь-яких доказів, які б спростовували ці обставини, відповідач суду не надав. Суд також приймає до уваги, що відповідач погодився з позовом про стягнення аліментів в розмірі 1000 грн., а позивач зменшила свої позовні вимоги саме до такого розміру. Тому суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі 1000 грн. щомісячно - підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 191 СК аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В даному випадку позов подано до суду 07.12.2017 року. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в зв'язку із задоволенням позову про стягнення аліментів та в зв'язку із тим, що за даною категорією справи позивач була звільнена від сплати судового збору, суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн. Судові витрати, понесені позивачем за позовні вимоги про розірвання шлюбу, залишити за позивачем згідно її заяви (а.с.39).

Outcome: approved