Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

10.06.2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсною довіреності від 20.06.2013 року, укладену від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] та [PERSON], посвідчену приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровану в реєстрі за № 2527, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою [ADDRESS] від 25.07.2013 року укладеного між [PERSON], від імені якої діяла [PERSON] та [PERSON] посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 2547 та витребування з володіння [PERSON] на користь [PERSON] квартиру №9 в буд. 37 корп. 3 по вул. Генерала Бєлова в м. Чернігові. Позивач та її представник [PERSON] позов підтримали та наполягали на його задоволенні. Позивач пояснила в судовому засіданні, що наміру продавати квартиру не мала, жодних дій, спрямованих на відчуження кватири не вчиняла. Зазначила, що в квартирі проживали квартиранти, які орендували її через агентство «Контактика», при ній квартира не здавалась, а питанням оренди займалася дочка [PERSON] Всі правовстановлюючі документи та паспорт знаходились в квартирі по вул. Павлика Морозова. Пояснила, що про продаж квартири дізналась від подруги її дочки по телефону, оскільки постійно проживає та працює в Італії та на момент складання довіреності, а саме 20.06.2013 року була відсутня не лише в м. Чернігові, а навіть в\~Україні, а тому фізично не мала можливості бути присутньою в нотаріальній конторі приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] і як наслідок, не мала жодної можливості особисто підписувати спірну довіреність.\~Зазначила, що документи на квартиру знайшла в вересні 2013 року та звернулась в фірму «Контактика», яка підтвердила факт продажу квартири. Згодом звернулась до нотаріуса [PERSON], який також підтвердив продаж і дарування, проте документи не показав і пояснив, що надасть їх суду. Відповідач [PERSON] та її представник подали письмові заперечення та зазначила, що 25.07.2013 року передала за договором купівлі-продажу [PERSON] квартиру №9 в буд. 37 корп. 3 по вул. Генерала Бєлова в м. Чернігові, та отримала за неї 287287 грн. 50 коп. Зазначила також, що діяла від імені [PERSON]В, яка, 20 червня 2013 року, особисто підписавши нотаріально завірену довіреність уповноважила її розпоряджатися належною [PERSON] квартирою. Приватним нотаріусом [PERSON] при посвідченні довіреності було встановлено особу довірителя та перевірено її дієздатність. Вважає, що позивач жодним чином не довела факт вибуття квартири поза її волею. В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що на час продажу квартири її мати [PERSON] знаходилась на території України. Зазначила, що її мати давно хотіла продати квартиру, приїхавши з Італії в червні 2013 року разом з нею пішли в «Контактику», та разом з ріелторами поїхали до нотаріуса, в якого і оформили довіреність. Домовлялись поділити кошти від продажу навпіл. Згодом, [PERSON] знову поїхала до Італії. Відповідач [PERSON] просила відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] просила при постановленні рішення врахувати інтереси її неповнолітньої дитини та відмовити в задоволенні позову, оскільки впродовж трьох років користується вказаною квартирою, проводила ремонтні роботи та сплачує комунальні послуги. Представник [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні надав письмові заперечення, в яких заперечував проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що спірна квартира була придбана, а згодом передана в дар з усіма вимогами, передбаченими чинним цивільним законодавством і дії [PERSON] та [PERSON] не були спрямовані на незаконне заволодіння чужим майном. Третя особа приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] в судовому засіданні надав письмові пояснення, в яких зазначив, що 20.06.2013 року до нього звернулася [PERSON] разом із своєю дочкою [PERSON], та зятем [PERSON], а також представником агенції нерухомості «Контактика» - [PERSON] з проханням посвідчити довіреність на розпорядження квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Надали оригінал паспорту та податкового номеру [PERSON], оригінали свідоцтва про право власності та технічного паспорту на вищевказану квартиру. Встановивши особу за оригіналом паспорту, [PERSON] пояснив [PERSON] наслідки підписання довіреності, на що остання відповіла, що їде працювати до Італії і бажає, щоб її дочка та зять продали вищезгадану квартиру. Згодом до нього звернулась [PERSON] з претензією про посвідчення нікчемної довіреності, посилаючись на те, що вона була відсутня на території України на день її посвідчення. В судовому засіданні приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] пояснив, що разом з [PERSON], її дочкою та зятем був представник агенції «Контактика» [PERSON] Зазначив, що перевірив документи всіх, окрім останнього, оскільки знає його особисто. Запитавши [PERSON] чи співпадає довіреність з планами та цілями останньої, перевіривши паспорт та ідентифікаційний номер, погодивши проект довіреності та посвідчив її. Третя особа приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Представник приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] [PERSON] пояснив суду, що працює в нотаріальній конторі з 2014 року, при укладанні договору купівлі-продажу був присутній, однак клієнтів згадати не може. Зазначив, що оригінал довіреності забрав представник по довіреності, а в нотаріальній конторі зберігається лише копія. Повідомив також, що довіреність перевіряється за реєстром довіреностей, так саме вчинили і з цією довіреністю, яка була чинна на час укладання договору купівлі-продажу. Третя особа представник органу опіки та піклування Деснянської районної у м. Чернігові ради просив постановити рішення у відповідності до чинного законодавства. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, третіх осіб та допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи,\~суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За загальним правилом\~кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст.\~15, ч. 1 ст.\~3 ЦПК України). Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст.ст.\~10, 11 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1\~ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів\~статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1\~статті 60 ЦПК України\~вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу, якою визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Частинами 3,4\~статті 212 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Судом установлено, що квартира №9 в буд. 37 корп. 3 по вул. Генерала Бєлова в м. Чернігові на праві власності належала [PERSON] на підставі договору дарування квартири від 09 червня 2006 року, укладеного між останньою та її матірю [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Першої Чернігівської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 3-1736, зареєстрованому в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 29.06.2006 року, реєстраційний номер: 14953289, номер запису: 16341 в книзі: 198, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданим Чернігівським міжміським бюро технічної інвентаризації від 29.06.2006 року № 11076631. 20 червня 2013 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] посвідчена довіреність якою [PERSON] уповноважила [PERSON] та [PERSON] представляти її інтереси з питань продажу, обміну або здачі в оренду належної їй квартири №9 в буд. 37 корп. 3 по вул. Генерала Бєлова в м. Чернігові, та продати, обміняти або здати в оренду її за ціною та на умовах на свій розсуд та отримати кошти в будь-якій валюті, що зареєстрована в реєстрі за № 2527 (а.с. 21). Діючи на підставі цієї довіреності від імені [PERSON] [PERSON] 25 липня 2013 року продала належну [PERSON] квартиру №9 в буд. 37 корп. 3 по вул. Генерала Бєлова в м. Чернігові [PERSON] Вказаний договір був завірений нотаріально та зареєстрований в реєстрі за №2547 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с. 75-77). 26 липня 2013 року укладено договір дарування, відповідно до якого [PERSON]В передала у власність безоплатно спірну квартиру [PERSON] Вказаний договір був завірений нотаріально та зареєстрований в реєстрі за №2578 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.78-79). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що працює в нотаріальній конторі [PERSON], реєструє відомості, заносить до реєстру паспортні дані. Зазначила, що в той день бачила [PERSON], забрала в останньої паспорт та пішла реєструвати дані. Зареєструвавши дані, віддала паспорт [PERSON]. Також свідок наголосила, що не впевнена в тому, що та особа, яка була у нотаріуса, і та, яка дала паспорт є однією тією ж особою, оскільки особу встановлює нотаріус. Свідок [PERSON] пояснила, що знайома з [PERSON] давно, і остання їй розповіла, що в 2013 році продала квартиру, а гроші зберігаються у її чоловіка [PERSON] Вказала, що [PERSON] через знайомого знайшла жінку, з якою й уклала угоду купівлі-продажу. Свідок зазначила, що за допомогою sms повідомлення повідомила [PERSON] про продаж її квартири. Зазначила, що [PERSON] за ці кошти купив автомобіль. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що їй подзвонила [PERSON] та повідомила що дочка останньої продала квартиру та просила дізнатись щось про даний факт. Свідок повідомила [PERSON], що рахунки по квартирі сплачують інші володільці, і що відкрито новий особовий рахунок. Пізніше свідок поїхала до Італії та зустрілась з [PERSON]В, де обговорила дане питання. Їй відомо, що [PERSON] не планувала залишатися жити в Італії, а повернутися до України та зробити ремонт в своїй квартирі. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] звернулась в 2000 році для здачі в оренду своєї квартири. Через пів року квартиранти покинули квартиру, та [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулись до «Контактики», і пояснили, що [PERSON] в Україні тимчасово, скоро поїде до Італії та хоче продати квартиру, цікавилась, які дії необхідно для цього вчинити. Після обговорення ціни, останні всі разом поїхали до нотаріуса [PERSON] та подали належні документи для підписання довіреності на [PERSON] та [PERSON] В нотаріальній конторі надавши оригінали всіх документів, підписали довіреність, та [PERSON] поїхала до Італії. Вказав, що був присутній у нотаріуса на час підписання довіреності. Зазначив, що знає [PERSON] з 2012 року, бачив кілька разів, і впевнений, що при підписанні договору оренди та довіреності це була одна й та ж особа, не зважаючи на те, що її зовнішність змінилась. Після підписання договору купівлі-продажу бачив [PERSON] коли почались кримінальні справи, і остання розповіла йому, що її дочка та зять не хочуть віддавати гроші за продаж квартири. Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 3709-3713/15-24 від 23.02.2016 року, яка була проведена на підставі ухвали суду від 05.11.2015 року, підпис від імені [PERSON] в графі «ПІДПИС:» довіреності ВТІ № 124397 від 20.06.2013 року виконаний не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням дійсного підпису [PERSON]. Досліджуваний рукописний запис «[PERSON]В.» від імені [PERSON] в графі «ПІДПИС:» довіреності ВТІ № 124397 від 20.06.2013 року виконаний не [PERSON], а іншою особою. Досліджуваний підпис від імені [PERSON] в графі «Підписи осіб (їх представників), які звернулися за вчиненням нотаріальної дії» в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій справа № 02-33 том № 2 за період з 30.04.2013 року 02.08.2013 року приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] під реєстраційним номером 2527 від 20.06.2013 виконаний не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням дійсного підпису [PERSON]. Досліджуваний рукописний запис «[PERSON]В.» від імені [PERSON] в графі «Підписи осіб (їх представників), які звернулися за вчиненням нотаріальної дії» в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій справа № 02-33 том № 2 за період з 30.04.2013 року 02.08.2013 року приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] під реєстраційним номером 2527 від 20.06.2013 виконаний не [PERSON], а іншою особою. Підпис від імені [PERSON] в графі «ПІДПИС:» довіреності ВТІ № 124397 від 20.06.2013 року та підпис від імені [PERSON] в графі «Обдарована» в договорі дарування квартири ВСТ №997058 від 09.06.2006 виконані різними особами (а.с.17-31). Достовірність та правильність відповідей експерта наданих на питання, що поставлені судом,\~сумніву не викликає, як не викликає сумніву і належність особисто [PERSON] підписів та рукописних записів у вільних зразках, наданих на дослідження експертові. Так, в якості вільних зразків надавався договір дарування квартири від 26.11.1992 року,\~заяви [PERSON] та інші документи, де містились\~підписи та рукописні записи останньої,\~зроблені до та після дати видання довіреності від 20.06.2013 року. Відповідно до ч. 1, ч. 3\~ст. 244 ЦК України, представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Згідно ч. 1 ст. 245 ЦК України, форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. На підтвердження факту, що [PERSON]\~не видавала [PERSON] та [PERSON] довіреності від 20.06.2013 року на право відчуження\~квартири позивачем надано: копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон на ім'я [PERSON], [INFO], серії ЕН 879861 виданого 27.04.2011 року, з відмітками прикордонної служби Італії про виїзд та в'їзд авіатранспортом (літаком) з аеропорту та до аеропорту Treviso (Італія) 23.04.2013 року позивача з Італії до України та повернення 26.05.2013 року з України до Італії (а.с.16); копію листка-бронювання від 26.02.2013 року про резервування зазначених вище авіаквитків у авіакомпанії «WizzAir Hungary» [PERSON], про оплату зазначених квитків у вказаний період, та печаткою, що підтверджує отримання [PERSON] посадочного талону (а.с.17-18); копію відривного корінця посадочного талону на ім'я [PERSON], який залишається у пасажира після проходження на борт літака від 26.05.2013 року на авіарейс WU-6153 (а.с.19), що свідчить про відсутність [PERSON] на території України на час посвідчення довіреності від 20.06.2013 року. Разом з тим, позивачем в підтвердження її відсутності в Україні надано письмове зобовязання на виконання робіт від 03 червня 2013 року, згідно якого Товариство з обмеженою відповідальністю Доріго Сервіці в якості підприємства, що приймає на роботу та [PERSON] беруть на себе зобовязання щодо початку робочих відносин з 03.06.2016 року (а.с.154). Заявою Товариство з обмеженою відповідальністю Доріго Сервіці повідомило, що [PERSON] 03 червня 2013 року підписала з фірмою контракт про готовність до виконання робіт у випадку наявності тимчасових та допоміжних робіт, і що остання надала свої послуги до 27 червня 2013 року, а 28 червня 2013 року була законно прийнята на роботу для виконання своїх обовязків за договором на найману працю в якості працівниці-прибиральниці (а.с.157). Також позивачем надано суду табель робочих годин за червень 2013 року, відповідно до якого, на час підписання довіреності 20.06.2013 року остання працювала на «Вілла дель Маре» (а.с.154), що свідчить про знаходження останньої в Італії за місцем її роботи. Вказані обставини не були спростовані в судовому засіданні беззаперечними доказами з боку відповідачів, які би підтверджували факт особистої присутності [PERSON] у приватного нотаріуса [PERSON] при підписанні довіреності. Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON]\~не видавала [PERSON] та [PERSON] довіреності від 20.06.2013 року на право відчуження\~квартири, що підтверджується висновком експерта та матеріалами справи. Суд відноситься критично до наданих пояснень відповідача [PERSON] стосовно перебування її матері [PERSON]В, на території України на час підписання довіреності 20.06.2013 року, оскільки факт відсутності останньої достовірно встановлено судом в судовому засіданні. У відповідності до ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину\~має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою для недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. При цьому, суд\~оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності встановив відсутність вільного волевиявлення та відповідності внутрішній волі\~[PERSON]\~як правочину щодо видачі довіреності [PERSON] та [PERSON] на\~відчуження квартири №9 в буд. 37 корп. 3 по вул. Генерала Бєлова в м. Чернігові, так і правочину щодо продажу даної квартири [PERSON] Вказане у відповідності до положень ч. 1 ст. 215 ЦК України\~є підставою для задоволення позовних вимог та визнання обох правочинів недійсними. Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Відповідно до ст. 1 Протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод»\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 41 Конституції України\~наголошує, що\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності\~є непорушним. Статтями\~316, 317, 319 ЦК України\~передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України\~передбачено, що\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтями 386-393 ЦК України\~передбачено, що\~держава забезпечує рівний захист усіх субєктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Як встановлено судом, [PERSON] також розпорядилась вказаною спірною квартирою та за договором дарування від 26.07.2013 року безоплатно передала її у власність своїй дочці [PERSON] Відповідно до вимог ст. 388 ЦК України передбачено право власника на витребування майна від добросовісного набувача. Так, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача, зокрема у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. В судовому засіданні доведено, що вказане спірне майно вибуло з володіння його законного власника [PERSON] поза її волею, тому у останньої відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України виникло право на витребування цього майна у добросовісного набувача\~[PERSON], тому позовні вимоги [PERSON] в цій частині також підлягають задоволенню. Таким чином, позивачем надано суду переконливі докази на підтвердження заявленого позову, тому її вимоги, як такі, що ґрунтуються на законі підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, підлягають стягненню з відповідачів [PERSON], [PERSON] на користь позивача у повернення судового збору 730 грн. 80 коп. та витрат на проведення судово-почеркознавчої експертизи в розмірі 1476 грн. 00 коп.(730,80+1476:2=1103, 40 грн.)

Outcome: approved