Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

10.06.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за розписками від 02.04.2015 року та від 22.04.2015 року у розмірі 522 106 грн. 95 коп., стягнути судовий збір 5221,07 грн. В обґрунтування вимог посилається на те, що 02.04.2015 року між ним та відповідачем укладено договір позики у формі письмової розписки, згідно з якою він передав відповідачу грошову позику у розмірі 8000 доларів США зі строком повернення до 02.06.2015 року. 22.04.2015 року між ним та відповідачем укладено другий договір позики у формі письмової розписки, згідно з якою він передав відповідачу грошову позику у розмірі 11000 доларів США зі строком повернення до 22.06.2015 року. До теперішнього часу відповідач свої зобовязання не виконав, гроші не повернув. На підставі ст. 625 ЦК України просить стягнути за період з часу прострочки виконання зобовязань по 10.06.2016 року три відсотки річних у розмірі 13\~859 грн. 59 коп. та інфляційні втрати 33 247 грн. 36 коп. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Пояснив, що відповідач взяв у нього грошову позику 02.04.2015 року у розмірі 8000 доларів США та 22.04.2015 року у розмірі 11000 доларів США, та зобовязався повернути їх у строки, вказані у розписках. Розписки відповідач писав добровільно та обіцяв повернути гроші у вказані строки, однак кошти не повернув до теперішнього часу. У звязку з простроченням заборгованості просить відповідно до ст. 625 ЦК України стягнути з відповідача три відсотки річних у розмірі 13\~859 грн. 59 коп. та інфляційні втрати 33 247 грн. 36 коп. за період з часу прострочки виконання зобовязань по 10.06.2016 року. Відповідач не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлявся своєчасно та належним чином. За клопотанням відповідача розгляд справи переносився на інші дати неодноразово, причини неявки відповідача суд вважає неповажними, тому справа підлягає розгляду у його відсутність. Суд розглядає справу у відсутність відповідача відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Суд, вислухавши позивача, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з оригіналом розписки, 02.04.2015 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошову позику у розмірі 8000 доларів США, яку зобовязався повернути 02.06.2015 року. Відповідно до оригіналу розписки, 22.04.2015 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошову позику у розмірі 11000 доларів США, яку зобовязався повернути до 22.06.2015 року. Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання повинні бути виконані належним чином в установлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Враховуючи, що позивачем надано оригінали розписок від 02.04.2015 року та 22.04.2015 року, то є достатні підстави вважати, що відповідачем грошові позики у розмірі 8000 доларів США та 11000 доларів США не повернуті позикодавцю до теперішнього часу. Відповідно до частини 1 статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Разом із тим частина 2 статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Отже, незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня. Відповідно до абз. 2 п. 14 Постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 N 14, у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Позивач просить стягнути грошові позики в еквіваленті станом на 10.06.2016 року за курсом 1 долар США = 25 грн., що у сумі складає 475\~000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо наявності у позивача ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, беручи до уваги, що позивач просить стягнути грошову суму в еквіваленті за курсом 25 грн. за 1 долар США, який не перевищує офіційного курсу валют, встановленого НБУ, станом на день ухвалення рішення (100 доларів США = 2558,8045 грн.), тому з відповідача на користь позивача з урахуванням принципу диспозитивності підлягає стягненню позика за розпискою від 02.04.2015 року у розмірі 200000 грн. (8000 х 25 = 200000), за розпискою від 22.04.2015 року - у розмірі 275\~000 грн. (11000 х 25 = 275000). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що відповідач позику за розпискою від 02.04.2015 року зобовязався повернути 02.06.2015 року, то прострочення виконання зобовязання має місце з 03.06.2015 року по 10.06.2016 року (373 дні). У звязку з цим, стягненню з відповідача підлягає три відсотки річних від суми боргу за період з 03.06.2015 року по 10.06.2016 року (373 днів) у розмірі 6 131 грн. 51 коп. (8 000 х 25 х 0,03 х 373/365 = 6131,51). За розпискою від 22.04.2015 року відповідач зобовязався повернути позику до 22.06.2015 року, тому прострочення виконання зобовязання має місце з 23.06.2015 року по 10.06.2016 року (353 дні). У звязку з цим, стягненню з відповідача підлягає три відсотки річних від суми боргу за період з 23.06.2015 року по 10.06.2016 року (353 днів) у розмірі 7978 грн. 77 коп. (11 000 х 25 х 0,03 х 353/365 = 7978,77). Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру. Нормами вищезазначеного Закону передбачено, що індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду України від 28 березня 2012 р. у справі 6-36736вов10). Застосування до простроченої суми грошового зобов'язання встановленого індексу інфляції за весь час прострочення за своєю правовою природою є відшкодуванням збитків, завданих кредитору внаслідок знецінювання його грошових коштів у зв'язку зі зростанням загального рівня цін на товари і послуги протягом певного періоду часу. Враховуючи, що предметом договорів позик за розписками від 02.04.2015 року та 22.04.2015 року є грошові кошти надані в іноземній валюті (доларах США), то інфляційні витрати, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, стягненню не підлягають. У звязку з цим, позовні вимоги щодо стягнення інфляційних витрат на суму простроченого боргу за вказаними розписками задоволенню не підлягають. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено (ч. 1 ст. 88 ЦПК України). Оскільки позовні вимоги задоволені частково, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог судовий збір у розмірі 4884 грн. 79 коп. (200000 + 275\~000 + 7978,77 +6131,51 = 489110,28; 489110,28 х 5221,07 / 522782,19 = 4884,79) Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: partial