Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

07 грудня 2017 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], у якому просять встановити порядок користування квартирою № 24, що знаходиться у будинку № 10-б по вулиці Корольова в м. Чернігові, виділивши їм у користування житлову кімнату площею 11,6 кв.м. та житлову кімнату площею 17,3 кв.м. з балконом. У користування відповідачу позивачі просять виділити житлову кімнату площею 11,4 кв.м. Інші приміщення квартири: кухню, ванну кімнату, вбиральню, передпокій залишити у спільному користуванні співвласників. 09 січня 2018 року [PERSON] подав зустрічну позовну заяву до [PERSON] та [PERSON], у якій просить встановити порядок користування квартирою № 24, що знаходиться у будинку № 10-б по вулиці Корольова в м. Чернігові, виділивши йому у користування житлову кімнату площею 17,3 кв.м. з балконом, а [PERSON] та [PERSON] - житлову кімнату площею 11,6 кв.м. та житлову кімнату площею 11,4 кв.м. Інші приміщення квартири: кухню, ванну кімнату, вбиральню, передпокій залишити у загальному користуванні. Обґрунтовано первісний тим, що відповідач у квартирі не проживає, має намір продати свою частку, про що повідомив нотаріально посвідченою заявою співвласників, а тому позивачі, у разі відчуження відповідачем його частки, хочуть, щоб у їх користуванні були житлові кімнати, якими вони користуються. Відповідач у зустрічному позові просить встановити інший порядок користування квартирою, виділивши йому найбільшу житлову кімнату у квартирі. Позивачі та представник позивача у судовому засіданні позов підтримали та заперечували проти задоволення зустрічного позову. Представник відповідача у судовому засіданні первісний позов не визнав та підтримав зустрічний позов. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином. Заслухавши пояснення учасників справи, їх представників, допитавши в якості свідків [PERSON], [PERSON] та дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 вересня 1995 року (а/с 7), який рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 жовтня 2013 року було розірвано. Від цього шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири № 24, що знаходиться у будинку № 10-б по вулиці Корольова в м. Чернігові, кожному належить по 1/3 частині, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 16 вересня 2004 року, виданого виконавчим комітетом Деснянської районної ради та витягом про державну реєстрацію прав (а/с 8, 9). Згідно технічного паспорта квартира складається з трьох кімнат жилою площею 40,3 кв.м., а саме: житлової кімнати площею 11,6 кв.м., житлової кімнати площею 17,3 кв.м. та житлової кімнати площею 11,4 кв.м., а також кухні площею 10,0 кв.м., ванної кімнати площею 2,5 кв.м., вбиральні площею 1,2 кв.м., передпокою площею 10,3 кв.м. та балкону площею 0,9 кв.м. Загальна площа квартири 65,2 кв.м. (а/с 10-11). Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що з 20.11.2014 відповідач у квартирі не зявлявся і жодного разу не ночував. Відповідач участі в утриманні квартири не приймає, посилаючись на те, що він там не проживає. Він одружився в м. Ічня з іншою жінкою, там проживав та працював, а потім з дружиною вони переїхали у м. Ромни, купили житло і там досі проживають. Позивач зараз вимушена 15 днів на місяць жити у м. Корюківка, бо там працює, але в інші дні вона проживає у квартирі. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду повідомив, що батько у квартирі не проживає, спілкуються вони з ним по телефону десь раз у місяць. Він їздив до батька в м. Ічню у 2016 чи на початку 2017 року, де він проживав зі своєю новою дружиною. Пізніше батько по телефону повідомив, що живе у м. Ромни зі своєю дружиною, вони придбали половину будинку. Також, свідок повідомив, що фактично він користується кімнатою площею 17,3 кв.м. з балконом, у цій кімнаті він дивиться телевізор, відпочиває та палить на балконі. Іншою меншою кімнатою площею 11,4 кв.м. він також користується. Витрати по утриманню житла несуть лише вони з матірю. Крім того, свідок повідомив, що коли батько жив у м. Чернігові, то користувався кімнатою 11,6 кв.м. На даний час, з часу повернення свідка після закінчення навчання у м. Житомирі у липні 2015 року, [PERSON] у квартирі не проживає, його особистих речей у квартирі немає, бо він живе зі своєю дружиною у іншому місті. Позивачем [PERSON] надано суду для огляду оригінали квитанцій та розрахункові книжки про сплату нею за комунальні послуги у повному обсязі. На підтвердження доводів щодо непроживання відповідача у квартирі позивачами також надано акт від 17 січня 2018 року, затверджений т.в.о. начальника Комунального підприємства «ЖЕК-10» Чернігівської міської ради, згідно якого [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], але не проживає у звязку зі зміною місця проживання (з 20 листопада 2014 року) (а/с 66). Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною 1 ст. 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобовязує. Частиною 1 ст. 321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1, 2 ст. 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 356 Цивільного кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 358 Цивільного кодексу України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Із технічного паспорта на квартиру вбачається, що житлова площа у спірній квартирі становить 40,3 кв.м, тобто, кожен має право на користування житловою площею 13,43 кв.м. Квартира складається із трьох кімнат площею 17,3, 11,6 та 11,4 кв.м., а тому виділити кожному співвласнику житлове приміщення такого розміру, що відповідало б їх частці, не можливо. Згідно п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. Суд вважає за можливе встановити порядок користування квартирою між співвласниками, виділивши у користування [PERSON] та [PERSON] житлову кімнату площею 11,4 кв.м. та житлову кімнату площею 17,3 кв.м. з балконом площею 0,9 кв.м., а у користування [PERSON] виділити житлову кімнату площею 11,6 кв.м., оскільки такий порядок найбільш наближений до розміру часток сторін у праві власності на квартиру і з показів свідків вбачається, що саме цією кімнатою користувався [PERSON], коли проживав у цій квартирі. Крім того, встановлення порядку користування квартирою між співвласниками не тягне за собою припинення права спільної часткової власності чи зміну часток у праві власності кожного із співвласників. Запропонований відповідачем варіант встановлення порядку користування квартирою шляхом виділення йому кімнати площею 17,3 кв.м. призведе до виділення йому кімнати більшого майже на 4 кв.м., а відповідачам дістанеться по 11,5 кв.м., тобто, менше майже на 2 кв.м. кожному. За таких обставин, суд знаходить підстави для часткового задоволення первісного позову, та відсутність підстав для задоволення зустрічного позову. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому, з відповідача на користь позивачів належить стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: partial