Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

08 квітня 2021 року [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2021 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2021 року було вирішено питання про заочний розгляд справи. Позивач у своєму позові посилався на те, що 01 лютого 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого позикодавець надав у борг відповідачеві 503 400 гривень 00 коп., а відповідач зобов`язався повернути їх у строк до 31 грудня 2020 року. Відповідач своє зобов`язання не виконав, станом на теперішній час грошові кошти не повернув. Позивач у своєму позові просив суд стягнути із [PERSON] на свою користь заборгованість за договором позики від 01 лютого 2020 року у розмірі 518 767 гривень 42 коп., з яких: основний борг у розмірі 503 400 гривень 00 коп., інфляційні втрати у розмірі 11 643 гривень 64 коп., 3 % річних у розмірі 3 723 гривень 78 коп., а також судовий збір у розмірі 5 187 гривень 68 коп. У заяві представник позивача просив справу розглядати без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлявся в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 130 ЦПК України, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 01 лютого 2020 року [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 503 400 гривень 00 коп. і зобов`язався їх повернути у строк до 31 грудня 2020 року (а.с. 6). На підставі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами було укладено договір позики, оскільки на виконання положень ч. 2 ст. 1046 ЦК України позивачем було передано відповідачу [PERSON] грошові кошти у сумі 503 400 гривень, і відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України його було оформлено належним чином: відповідачем власноруч було написано розписку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з розпискою відповідач взяв у позивача грошові кошти та зобов`язався повернути у строк до 31 грудня 2020 року, але до теперішнього часу відповідачем борг повернуто не було. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу, розмір якої складає 503 400 гривень. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у даній справі позичальник має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Відповідно до розрахунків позивача, інфляційні втрати за період з 01 січня 2021 року по 31 березня 2021 року складають 11 643 гривні 64 коп., три відсотки річних за період з 01 січня 2021 року по 31 березня 2021 року складають 3 723 гривні 78 коп., які з урахуванням того, що боргові зобов`язання, які наявні у відповідача перед позивачем, не виконані, підлягають стягненню. За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 5 187 гривень 70 коп. (а.с. 1), разом з тим, з урахуванням цини позову, судовий збір, який належав до сплати складає 5 187 гривень 67 коп, який з урахуванням задоволення позовних вимог і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином, загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 523 955 гривень 09 коп. (518 767 гривень 42 коп. + 5 187 гривень 67 коп. = 523 955 гривень 09 коп.). На підставі викладеного,

Outcome: approved