Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

08.08.2014 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним укладеного з відповідачем договору від 08.11.2013 року № 222555 про вчинення дій, спрямованих на отримання ним грошових коштів; стягнення з відповідача 950 грн у повернення сплачених за цим договором грошових коштів та 500 грн у відшкодування витрат на правову допомогу адвоката. В обґрунтування позову зазначив, що оскаржуваний договір суперечить вимогам статей 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки укладений відповідачем з використанням нечесної підприємницької практики; передбачає утворення та експлуатацію пірамідальної схеми; містить несправедливі умови, тому що: 1) покладає на нього обов'язок сплатити штраф у сумі трьох чистих платежів у разі його розірвання за ініціативою позивача, в той же час не містить подібних санкцій у відношенні відповідача, 2) передбачає неповернення сплаченої ним одноразової суми навіть у разі розірвання договору з ініціативи відповідача. Крім того стверджує, що дружина не надавала йому своєї згоди на укладення договору, що в сукупності, на думку позивача, є підставою для визнання договору недійсним. У судовому засіданні позивач та його представник подали заяву про збільшення ціни позову і, пославши на помилку в розрахунку, просили стягнути з відповідача в повернення сплачених за договором грошових коштів в розмірі 7879 грн; решту вимог підтримали і наполягали на їх задоволенні. Представник відповідача не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався належним чином. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 08.11.2013 року сторони уклали Договір № 222555 (без назви) відповідно до якого відповідач зобов'язався вчинити від імені та за рахунок позивача, як учасника Програми «Альянс Україна», дії, спрямовані на отримання грошової суми (далі - Договір, пункт 1.1). Як убачається з Додатку 1 до Договору, для отримання грошових коштів у розмірі 90000 грн позивач повинен був сплатити відповідачу одноразовий комісійний внесок в сумі 6300 грн, адміністративний платіж в сумі 6300 грн. Крім того, позивач повинен був щомісячно сплачувати відповідачу 500 грн чистого платежу, який зараховується на розрахунковому рахунку відповідача і є власністю позивача, а також оплачувати адміністративні витрати відповідача в розмірі 225 грн, а всього 725 грн. Додатком 1 до Договору передбачено, що для отримання потрібної грошової суми (90000 грн) позивач повинен був здійснити 180 місячних платежів, що в сукупності складає 130500 грн /725 х 180/. Відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон) нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Пунктом 7 частини третьої статті 19 Закону забороняється як таке, що вводить в оману утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. В силу положень частини шостої статті 19 Закону правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. На підставі дослідження тексту Договору суд доходить до висновку, що його зміст може вводити позивача в оману, виходячи з наступного. Договір не має назви, а в статті 1 лише вказується на обов'язок відповідача вчинити від іменні та за рахунок позивача дії, спрямовані на отримання ним грошової суми. За змістом частини першої статті 1000 ЦК України це є предметом договору доручення. В той же час, в тексті договору йдеться про надання позивачу грошових коштів, а в Додатку 1 до Договору уточнюється, що грошові кошти в сумі 90000 грн надаються на придбання автомобіля, модель якого не визначена. Таким чином, оскаржуваний позивачем Договір має схожість з договором доручення, договором позики та договором про придбання товарів у групах, що значно ускладнює визначення його дійсної правової природи. Фактичний зміст Договору свідчить про те, що його предметом є надання відповідачем позивачеві певної грошової суми на умовах діяльності Програми «Альянс Україна», яка передбачає залучення грошових ресурсів інших її учасників, що в силу положень, викладених у пункті 7 частини третьої статті 19 Закону підтверджує створення відповідачем пірамідальної схеми, забороненої Законом. Згідно із частинами першою, другою статті 18 Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Пунктами 2 - 4 частини третьої статті 18 Закону встановлено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому (частини п'ята, шоста статті 18 Закону). Статті 8, 9 Додатку № 2 до Договору (Умови Програми «Альянс Україна) містять несправедливі умови оскільки передбачають можливість неповернення позивачу одноразового комісійного внеску (6300 грн) та адміністративних витрат у разі розірвання Договору за ініціативою позивача, а також накладення на позивача штрафу в розмірі 10% боргового зобов'язання за порушення строків уплати чергового платежу, в той же час не передбачає можливість застосування аналогічних санкцій у відношенні до відповідача. Наведене в сукупності є підставою для визнання Договору недійсним. Долученими до справи копіями квитанцій підтверджується сплата позивачем відповідачу на підставі Договору грошової суми в розмірі 7863 грн (а не 7879 грн, як помилково стверджує позивач), що є підставою для стягнення цієї суми з останнього. Оскільки позивач не надав суду письмових доказів на підтвердження оплати ним 500 грн за надання адвокатом правової допомоги, відсутні правові підстави для її відшкодування за рахунок відповідача. Таким чином, даний позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial