Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

08 лютого 2018 року позивач [PERSON] звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей. В обґрунтування позову посилається на те, що 27.10.2006р. між сином позивача [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Однак сумісне подружнє життя не склалося, тому 15.03.2016р. рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Позивач [PERSON] є дідом дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З моменту народження та до сьогоднішнього дня діти проживають разом із позивачем та його дружиною, оскільки батько дітей [PERSON] з 2008 року та мати [PERSON] з 2009 року перебувають за кордоном на роботі. Починаючи з 2015 року відповідачка [PERSON], на відміну від батька дітей, припинила всяку матеріальну допомогу на утримання дітей, не бере ніякої участі в їхньому вихованні, оздоровленні, не спілкується з дітьми та не цікавиться ними. Останній грошовий переказ був здійснений [PERSON] 28.04.2015р. Угоди про добровільну сплату аліментів на утримання неповнолітніх внуків між сторонами досягнуто не було, так як відповідачка категорично відмовилась надавати будь-яку допомогу. Позивач є пенсіонером, отримує мізерну пенсію, його дружина [PERSON] не досягла пенсійного віку і не працює, хоча син [PERSON] переказує грошові кошти на утримання дітей, однак їх не вистачає, так як діти часто хворіють, потребують нормального харчування, забезпеченням одягом, взуттям, шкільним приладдям, витрат на їхній інтелектуальний та фізичний розвиток та на оздоровлення. Позивачу відомо, що відповідачка офіційно працевлаштована по контракту за кордоном, внаслідок чого має можливість перебувати на батьківщині тільки декілька разів на рік. Таким чином, за твердженнями позивача, відповідач має за кордоном постійну роботу та отримує доходи, які витрачає тільки на свої потреби, інших неповнолітніх дітей у відповідача не має. Отже, визначаючи розмір аліментів, необхідний для повноцінного утримання неповнолітніх внуків та реальної можливості [PERSON], позивач просить стягувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 6000,00 грн., по 3000,00 гривень на кожного, щомісячно до досягнення дітьми повноліття. 12.04.2018р. від позивача надійшла на адресу суду заява про залучення додаткових доказів по справі, а також проект мирової угоди від 22.03.2018р. для мирного врегулювання спору між сторонами. 16.04.2018р. на адресу суду від позивача надійшла заява, відповідно до якої позивач повторно надіслав мирову угоду від 02.03.2018р., як доказ небажання відповідача мирним шляхом врегулювати спір. Крім того, в даній заяві позивач просив допитати в якості свідків неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] для підтвердження поданих позивачем доказів. В задоволенні клопотання про допит малолітніх дітей в якості свідків судом було відмовлено, з огляду на що вказана заява подана з порушенням строків встановлених ч.3 ст. 91 ЦПК України, а саме після початку першого судового засідання. У відповіді на відзив позивач зазначає, що відповідач уникає зустрічі з позивачем для мирного вирішення спору. Щодо визначення розміру аліментів, позивачем було враховано, що відповідач мешкає в Італії, є резидентом муніципалітету, має постійну роботу та працює за контрактом. Також позивач підтримує своє твердження, що мати дітей не приймає ніякої участі у вихованні, оздоровленні дітей та взагалі з ними не спілкується. А після розлучення із сином позивача [PERSON] припинила надавати будь-яку матеріальну допомогу, що підтверджується довідкою «Приватбанку» згідно якої останній переказ був здійснений 28.04.2015р. При цьому дані кошти були спрямовані не на утримання дітей, а на ремонт будинку відповідача. Також позивач стверджує, що діти хворіли, однак мати на надавала кошти на лікування та не зверталася за допомогою до лікарів. Крім того, позивач стверджує, що має право на отримання аліментів, оскільки піклується про дітей, які проживають разом з ним та перебувають на його утриманні. При цьому позивач визнає, що отримував деякі кошти, перераховані [PERSON] Малинецьку пошту, коли його повідомляли про такий переказ, однак дані дії відповідача були здійсненні для того, щоб її не позбавили батьківських прав. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, вважають їх правомірними та обґрунтованими поданими доказами. Представник відповідача [PERSON] у відзиві на позов проти позову заперечує з наступних підстав. Твердження позивача, що відповідач з 2015 року припинила надавати матеріальну допомогу на утримання дітей не відповідає дійсності, оскільки відповідачем регулярно та надавалась фінансова допомога, щ підтверджується копіями документів про поштовий переказ грошових коштів. Крім того, згідно інформації «Укрпошта» на імя позивача були перераховані грошові кошти, про які було повідомлено позивача, однак деякі перекази позивач свідомо відмовлявся отримувати. Тобто, позивач навмисно, всупереч інтересів дітей не отримував переказані грошові кошти, чим позбавив двох неповнолітніх дітей кращого харчування, одягу, іграшок. Окрім грошових коштів, відповідач постійно передавала дітям іграшки, одяг, дитячу літературу, білети в дитячий театр, оплачувала абонементи для відвідування спортивної секції. При цьому звертає увагу, що подані позивачем докази свідчать про не системність перерахунку коштів з боку батька неповнолітніх дітей. Крім того сторона відповідача вважає, що у справі взагалі відсутній предмет спору, відповідач систематично надає добровільно грошове забезпечення своїм синам та не хоче втрачати з ними звязки. Також відповідач вважає, що позивач не вправі звертатися до суду з вимогою про стягнення аліментів, оскільки не є батьком дітей, опікуном або іншим законним представником. Тому, утримуючи неповнолітніх внуків, позивач виконує свій обовязок, передбачений ст. 265 СК України. Позивачем також не подано до суду обґрунтування розміру аліментів саме в сумі 3000,00 грн. За таких обставин просить в задоволенні позову відмовити. У запереченні на відповідь на відзив представник відповідача [PERSON] зазначає, що відповідач останні 8 місяців перед звернення позивача з даним позовом до суду перебувала в Україні, у звязку з чим її трудовий договір було припинено за закінченням строку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак її представники [PERSON] та [PERSON] проти позову заперечували з підстав викладених у відзиві на позов та запереченні на відповідь на відзив. Також повідомили, що відповідач на даний час здійснює пошуки роботи, а тому її дохід є мінливим та нестабільним. Ухвалою суду від 22.03.2018р. заявлений позивачем відвід головуючому судді Гураль Л.Л. визнано необґрунтованим, у звязку з чим провадження у справі зупинено до вирішення питання про відвід. Ухвалою суду від 23.03.2018р. в задоволенні заяви про відвід судді Гураль Л.Л. у даній справі було відмовлено. Ухвалою суду від 26.03.2018р. провадження у справі було поновлено та призначено до розгляду в судовому засіданні на 12.04.2018р. 12.04.2018р. в судовому засіданні оголошено перерву до 19.04.2018р. з метою надання позивачу строку для подання відповіді на відзив, а також можливого мирного врегулювання спору між сторонами. Ухвалою суду від 11.05.2018р. заяву позивача [PERSON] про відвід головуючому судді Гураль Л.Л. залишено без розгляду. Ухвалою суду від 11.05.2018р. відмовлено в задоволені заяви позивача [PERSON] про залишення позову без розгляду. З огляду на неможливість вирішення спору в судовому засіданні 11.05.2018р. було оголошено перерву до 15.05.2018р. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що разом із позивачем проживають його онуки: [PERSON], 17.12.2006р.н. та [PERSON], 05.11.2008р.н. Позивач є пенсіонером та підприємницькою діяльністю не займається (а.с.9, 219). Дані обставини не заперечуються відповідачем. Зі змісту довідки Малинецької сільської ради від 06.02.2018р. №147 вбачається. що діти перебувають під фактичним наглядом бабусі та дідуся в задовільних умовах та проживають без реєстрації на території сільської ради, які не є юридично оформленими опікунами. Зі слів родичів батьки дітей фактично перебувають за межами України (а.с.9). Відповідно до свідоцтва про народження серія І-МИ №040642 від 10.01.2007р. та серія І-МИ №084939 від 19.11.2008р. батьками [PERSON], 17.12.2006р.н. та [PERSON], 05.11.2008р.н. є [PERSON] та [PERSON] (а.с.15, 16). Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 15.03.2016р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.5-6). Судом досліджено характеристики на дітей, згідно яких вбачається, що вихованням дітей займаються бабуся та дідусь, діти гарно вчаться в школі, активні та дисципліновані. За період навчання мати хлопчиків жодного разу не зявлялася в школі, навчанням та вихованням дітей не цікавилась, між дітьми та мамою складні відносини. Ілля та Владислав спілкуватись та бачити маму не бажають, як маму її не визнають (а.с. 105-118). Судом досліджено [PERSON] від 08.11.2017р. з історії розвитку дитини [PERSON] (а.с. 119), згідно якого дитина з 2010 року часто хворіла, за медичною допомогою зверталися дідусь і бабуся, при огляді дитини мати не була присутня жодного разу, станом здоровя дитини не цікавилася. Аналогічна інформація зазначена у [PERSON] від 08.11.2017р. з історії розвитку дитини [PERSON] (а.с. 120). У довідках з амбулаторної карти від 19.06.2017р. №160, №161 міститься інформація щодо стану здоровя дітей, а також зазначено періоди коли діти хворіли (а.с. 121, 135- 140). На підтвердження доводів про лікування дітей позивачем подано копії довідок лікаря про те, що діти з 05.02. по 13.02.2018 року хворіли, а також товарні чеки на придбання ліків (а.с. 50). Додатково позивачем подано довідки №120, 121 від 14.05.2018р. та санаторно-курортні картки для одержання путівки на санаторно-курортне лікування. Крім того, позивачем подано копії квитанцій про оплату спожитої електроенергії та газу (а.с. 141). [PERSON] довідки Муніципалітету міста Вілла Літерно провінція Казерта від 20.04.2017р. [PERSON], [INFO], проживає [INFO], зареєстрована за місцем проживання від 27.05.2015р. на основі імміграції з закордону з країни України. Являється резидентом даного муніципалітету (а.с. 126). Крім того, судом встановлено, що відповідачка офіційно була працевлаштована за межами України, а саме в країні Італія. Робота на визначений термін, сезонна, збиральник фруктів. Дата завершення виду на проживання 30.04.2017р., дата закінчення відстрочки 30.12.2017р. (а.с. 124-125). [PERSON] дозволу на проживання вбачається, що він дійсний до 30.04.2017р. (а.с. 129). З наявної в матеріалах справи довідки ПАТ КБ «Приватбанк» за період з 01.01.2015р. по 24.11.2017р. вбачається, що [PERSON] 25.03.2015р. та 28.04.2015р. здійснювала переказ грошових коштів позивачу. Також вказана довідка містить інформацію щодо періодичного переказу грошових коштів батьком дітей, останній переказ здійснено 27.10.2017р. (а.с. 11-15). Заявами від 05.10.2017р. та 06.10.2017р.відповідач зверталася до Хотинської державної районної адміністрації та до органу опіки та піклування с. Малинці з проханням сприяння в організації зустрічей з дітьми, а саме в середу 11 жовтня 2017р. після 15:00 год. та встановлення порядку зустрічі з її дітьми [PERSON], 2006р.н., та [PERSON], 2008р.н. В обґрунтування поданої заяви зазначила, що перебуває на роботі за межами України, а тому під час її відсутності діти проживають разом із дідусем та бабусею. Внаслідок неприязних відносин, що склалися між [PERSON] та [PERSON], останній перешкоджає відповідачу приймати участь у вихованні двох дітей, налаштовує дітей проти мами (а.с. 63-64). 04.10.2017р. відповідачка повідомила позивача, що з метою сприяння розвитку та розширенню світогляду своїх дітей, здійснила передплату на дитячі журнали «Пізнайко» та «Розвивайко» на перше півріччя 2018р. У звязку з цим, просила посприяти, щоб зазначені журнали вчасно були отримані дітьми (а.с. 65-66). Також відповідачем 05.10.2017р. було надіслано на адресу позивача два квитки ля відвідування дітьми дитячої вистави в Чернівецькому обласному академічному театрі ляльок з проханням посприяти відвідуванню дітей лялькової вистави (а.с. 67-68). Крім того, 05.10.2017р. та 07.10.2017р. на адресу позивача відповідачем було надіслано дві дитячі книги ([PERSON] «[PERSON] і філософський камінь» та [PERSON] «[PERSON] і таємна кімната»), дві дитячі розвиваючі книги («енциклопедія запитань та відповідей 1000 відповідей на 1000 запитань» та М.Твен «[PERSON] Соєра») (а.с.69-70). 09.10.2017р. відповідачем було направлено позивачу два подарункових місячних абонемента на групові заняття в секції карате для відвідування дітьми (а.с. 71-73). 07.03.2018р. відповідач повідомила позивача, що надіслала поштою новий дитячий одяг італійського виробництва фірми «Original marines», а саме шапка, кофта, шарф, пара дитячих рукавичок та куртка (а.с. 74-75). Також 07.03.2018р. відповідачем було надіслано на адресу позивача дві дитячі розвиваючі книги ([PERSON] «Біле ікло» та «[PERSON] енциклопедія тварин»), Збірку розмальовок та два комплекти кольорових олівців для навчання, розвитку та дозвілля синів (а.с. 76-77). Зі змісту листа ПАТ «Укрпошта» Регіональна філія Чернівецька дирекція від 11.04.2018р. №43 (а.с. 78-85) вбачається, що [PERSON] були здійснені грошові перекази [PERSON] на утримання її неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] в період з вересня 2017 року по березень 2018р., а саме: - 28.09.2017р. в сумі 1500,00 грн., які [PERSON] отримав особисто; - 05.10.2017р. в сумі 1500,00 грн., які 06.11.2017р. були повернуті відправнику [PERSON] по закінченню терміну зберігання, так як [PERSON] відмовився отримувати даний грошовий переказ, хоча неодноразово був повідомлений про надходження грошового переказу начальником ВПЗ Малинці письмовими повідомленнями та в телефонному режимі; - 07.11.2017р. в сумі 1400,00 грн., які 07.12.2017р. були також повернуті відправнику з вищезазначених причин; - 13.12.2017р. в сумі 1500,00 грн., які також були повернуті відправнику; - 16.02.2018р. в сумі 2000,00 грн., які були отримані [PERSON] особисто; - 13.03.2018р. в сумі 1800,00 грн., які також були отримані [PERSON]; - 11.04.2018р. в сумі 3700,00 грн. та в сумі 2000,00 грн. на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] та додаткові витрати (в тому числі лікування). Судом встановлено, що з 2010 по 2015 рік [PERSON] здійснювала переказ грошових коштів у валюті Євро на імя [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копіями фінансових документів про переказ грошових коштів (а.с.164-196). Відповідно до довідки №732 від 13.03.2018р. [PERSON], 1988р.н. в даний час на обліку в Хотинському районному центрі зайнятості та інших центрах зайнятості України не перебуває і допомогу по безробіттю не отримує (а.с. 87). [PERSON] з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 21.03.2018р. [PERSON] як фізична особа-підприємець не зареєстрована, а відповідно до довідки Клішковецької сільської ради від 10.04.2018р. №310 у власності земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та товарного сільськогосподарського виробництва не має (а.с. 89-90). [PERSON] довідки характеристики №238 від 13.03.2018р. Клішковецької сільської ради відповідач [PERSON] характеризується позитивно (а.с.91). Рішенням Хотинського районного суду від 14.03.2018р. у справі №724/1194/17 в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав було відмовлено. При цьому суд попередив [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання синів та поклав на орган опіки та піклування контроль за виконанням [PERSON] батьківських обовязків щодо синів (а.с.213-218). Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, зокрема, ч.1 ст.141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною пятою статті 157 цього Кодексу. Статтею 258 СК України передбачено, що баба і дід мають право на самозахист внуків. Баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. [PERSON] ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної [PERSON] України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. [PERSON] положень ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що також визнається відповідачем, що неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом зі своїми дідусем та бабусею. Батьки, [PERSON] та [PERSON] перебувають за межами країни та проживають окремо. Тобто дід та баба значною мірою приймають участь у вихованні та утриманні дітей. Разом з цим судом встановлено, що батьки, хоча і проживають за межами України, однак періодично надають матеріальну допомогу на утримання дітей. Як встановлено судом відповідач є молодою, працездатною, періодично надає матеріальну допомогу своїм дітям, однак між сторонами виник спір стосовно розміру такої допомоги та строків її надання. Враховуючи обовязок батьків забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, суд вважає правомірними позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача, однак в іншому розмірі, ніж просить позивач. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що обовязок по утриманню дітей покладається на батьків порівну, мати періодично добровільно надає матеріальну допомогу дітям, а тому на думку суду достатнім для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини буде розмір аліментів в сумі 1500,00 грн. на кожну дитину щомісячно. При цьому також враховується, що батько дітей також надає матеріальну допомогу дітям. Крім того, ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені жодними доказами доводи позивача, що розмір заробітної плати відповідача становить 1000 Євро в місяць. Враховуючи вищенаведене, твердження позивача про те, що відповідач може сплачувати аліменти в розмірі 3000,00 гривень щомісячно на кожну дитину не ґрунтуються на наявних у справі матеріалах й ним не доведені. Не приймаються до уваги твердження відповідача, що позивач не наділений правом звертатися до суду з позовом про стягнення аліментів, з врахуванням такого. Статтею 258 СК України передбачено, що баба і дід мають право на самозахист внуків. Баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень. Судом встановлено, що малолітні внуки проживають разом із бабою та дідом, а батьки перебувають за межами України вже тривалий період часу. Таким чином, враховуючи те, що між дідом дітей та їх матірю виникає спір з приводу розміру та строку сплати аліментів на утримання дітей, позивач наділений правом на звернення до суду за захистом прав малолітніх онуків на належний рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Судом не приймаються до уваги докази, подані позивачем 15.05.2018р., а саме копії розписок та пояснень від 10.01.2018р., з огляду на те, що такі докази не подані у встановлений судом строк, а позивачем не було обґрунтовано неможливість їх подання у вказаний строк з причини, що не залежали від нього. При цьому суд вважає, що відповідно до ст. 77 ЦПК України неналежними є докази, а саме аудіо запис розмови із бабою відповідача, подані позивачем через канцелярію суду відповідно до клопотання від 12.04.2018р. (а.с.48-49), оскільки не стосуються предмета доказування. Безпідставними є доводи позивача, що довідки про переказ грошових коштів, які здійснювала [PERSON] є сфальсифікованими, оскільки не містять в собі печатки банку, з огляду на те, що позивач не заперечує про отримання грошових коштів, однак в меншому розмірі, ніж зазначено в довідках. Щодо доданих до матеріалів справи аудіо записів телефонних розмов позивача із відповідачем судом враховується таке. Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Відповідно, до офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32 Конституції України у системному зв'язку з частиною другою статті 34 цієї Конституції,Конституційний суд України в своєму рішенні по справі № 1-9/2012 від 20 січня 2012 року (№2-рп/2012) дійшов висновку, що збирання, зберігання, використання та поширення державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами конфіденційної інформації про особу без її згоди є втручанням в її особисте та сімейне життя, яке допускається винятково у визначених законом випадках і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Відповідно до ст. 236 ЦПК України зміст записів телефонних розмов фізичних осіб може бути досліджений у відкритому судовому засіданні або оголошений за клопотанням учасника справи лише за згодою осіб, визначених Цивільним кодексом України. В судовому засіданні представники відповідача [PERSON] заперечували щодо оголошення телефонних розмов, оскільки свою згоду на їх запис відповідач не надавала. Крім того, дані записи можуть бути змонтовані, що ставить під сумнів цей доказ. За наведених обставин, суд вважає, що прилучені позивачем до матеріалів справи звукозаписи телефонних розмов між позивачем та відповідачем, не можуть бути допустимими доказами по справі. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Таким чином, суд врахувавши, встановлені обставини, досліджені матеріали справи, матеріальне становище сторін у справі та інші істотні обставини, вважає, що з відповідача [PERSON] слід стягувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі по 1500,00 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня подачі позову до суду та до повноліття дітей. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід державипропорційно задоволеним позовним вимогам (50%) в розмірі 352,40 грн.

Outcome: partial