Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

10.06.2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 01 квітня 2014 року відповідач мала повернути їй грошові кошти за збереження квартири та майна у розмірі 2000,00 відповідно до договору оренди жилого приміщення. Однак, на момент виїзду позивачки з квартири у відповідачки була відсутня повна сума розрахунку, у зв'язку з чим, нею було написано розписку, в якій остання зобов'язалась повернути недостатню суму боргу в строк до 01 травня 2014 року. Однак у встановлений строк прийняте на себе зобов'язання відповідач не виконала, в добровільному порядку повернути грошові кошти відмовляється, що і слугує підставою для звернення до суду із цим позовом. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути із відповідача на її користь суму боргу в розмірі 800,00 грн. та судові витрати по справі. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, обґрунтовуючи їх обставинами, викладеними у позовній заяві, просила суд задовольнити позов. Відповідач в судовому засіданні визнала частково та пояснила, що дійсно вона має борг перед позивачкою в сумі 800 грн., у зв'язку з чим нею була написана відповідна розписка, однак віддавати зазначені кошти вона не бажає у зв'язку з тим, що зазначена розписка була написане нею під тиском позивачки та її чоловіка, який полягав в тому, що вони не сказали їй, що не звільнять належну їй квартиру, поки вона не напише розписку. Вислухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що 01 квітня 2014 року відповідач [PERSON] написала розписку, відповідно до якої зобов'язалась повернути позивачу [PERSON] суму боргу у розмірі 800 грн. в строк до 01 травня 2014 року, що підтверджується розпискою. (а.с. 5). Крім того, відповідач в судовому засіданні не заперечувала факт написання нею вказаної розписки. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В силу п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори й інші правочини. Змістом ст.1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанням ним грошового зобов'язання. Суд критично ставиться до пояснень відповідача про те, що розписка була написана нею під тиском з боку позивача та її чоловіком, оскільки вона не надала суду жодного доказу на підтвердження своїх пояснень. Враховуючи вище приведені обставини, яким встановлено наявність між сторонами відносин, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі, стягнувши заявлену суму грошових коштів з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved