Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

10.04.2017 р. позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] з вимогами про стягнення заборгованості та просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 116-2008-2224 від 14.07.2008 р. у розмірі 28 080 (двадцять вісім тисяч вісімдесят) дол. США 00 центів, а також у рівних частинах витрати по сплаті судового збору у розмірі 11\~359 (одинадцять тисяч триста пятдесят девять) гривень 76 копійок. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що\~14.07.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» (08.07.2009 року змінено найменування на ПАТ «Універсал Банк»), з однієї сторони, та [PERSON] був укладений кредитний договір № 116-2008-2224, згідно якого Банком надано Позичальнику грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування у сумі 54 248,00 (пятдесят чотири тисячі двісті сорок вісім) доларів США строком до 10.07.2028 р. зі сплатою 13,45% річних у порядку, на умовах та строки, визначені цим Договором. 28.03.2012 р. та 29.03.2013 р. між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено Додаткові угоду б/н до Кредитного договору № 116-2008-2224 від 14.07.2008 р., згідно яких Банком зменшено відсоткову ставку за користування кредитом. У забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором, 14.07.2008 р. між ВАТ «Універсал Банк» (08.07.2009 р. змінено найменування на ПАТ «Універсал Банк») з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони було укладено Договір поруки за № 116-2008-2224-Р, згідно якого Поручитель брав на себе зобовязання відповідати перед Кредитором в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобовязань за Кредитним договором № 116-2008-2224 від 14.07.2008 р. 28.03.2012 р. та 29.03.2013 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено Договір поруки Б/Н, згідно яких було внесено зміни щодо зменшення відсоткової ставки за користування кредитом. Оскільки у порушення умов договорів відповідачі у встановлені строки суми кредитів та інші передбачені договорами платежі не сплатили, позивач вимушений звернутись з цим позовом до суду. Справа на підставі авторозподілу надійшла до провадження судді Свяченої Ю.Б. та ухвалою суду від 17.05.2017 року провадження у справі було відкрито. Згідно з автоматизованою системою документообігу суду при розподілі справ між суддями для розподілу вказана справа була розподілена на суддю Ільченко Н.А., у звязку з Рішенням Дисциплінарної палати від 22.11.2017 року №3723/3дп/15-17 про притягнення до дисциплінарної відповідальності та внесення подання [PERSON] Правосуддя про звільнення [PERSON] із посади судді Приморського районного суду м. Одеси. Ухвалою суду від 19.02.2018 року (с. Ільченко Н.А.) справу прийнято до свого провадження. Відповідно до рішення [PERSON] ради правосуддя від 27.03.2018 року №901/0/15-18 про звільнення [PERSON]А з посади судді Приморського районного суду міста Одеси у звязку з поданням заяви про відставку, на підставі службової записки помічника судді Ільченко Н.А.\~Іванової О.І., з метою дотримання розумних строків розгляду справи, недопущення порушень законних прав та інтересів громадян та законних інтересів сторін по справі, згідно розпорядження керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси було здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи. Справа надійшла до провадження судді Домусчі Л.В.. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24.05.2018 р. її прийнято до провадження з призначенням\~підготовчого судового засідання. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16.07.2018 р. закрито підготовче засідання\~по цивільній справі та\~призначити\~до судового розгляду по суті на 31.10.2018 року. 31.10.2018 року судовий розгляд справи був відкладений н 04.12.2018 року у звязку з першою неявкою відповідачів. У судове засідання 04.12.2018 року сторони не зявились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. У матеріалах справи міститься клопотання позивача щодо розгляду справи за відсутністю його представника. Відповідачі у судове засідання не з'явились, про час, дату та місце судового засідання були повідомлені належним чином у встановленому порядку, причини неявки суду не повідомили. Відзив на позов від відповідачів не надходив. Суд, у зв`язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням ними відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідачів, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У звязку з викладеним та на підставі ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст.ст. 268 ЦПК України, в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У звязку з цим, датою складення цього судового рішення є 14.12.2018 року. Суд, дослідивши матеріали справи, додані до неї документи прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що\~згідно з кредитним договором № 116-2008-2224 від 14.07.2008 р. (із змінами та доповненнями ) між ВАТ «Універсал Банк» (08.07.2009 року змінено найменування на ПАТ «Універсал Банк») та [PERSON] був укладений кредитний договір, згідно якого Банком надано Позичальнику грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування у сумі 54 248,00 (пятдесят чотири тисячі двісті сорок вісім) доларів США строком до 10.07.2028 року зі сплатою 13,45% річних. 28.03.2012 р. між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладене Додаткову угоду б/н до Кредитного договору № 116-2008-2224 від 14.07.2008 р., зокрема змінено відсоткову ставку за користування кредитом, яка становить 8,03 % річних без порушення встановленого строку (або термінів) погашення кредиту (його частини) та 16,03 % річних за користування кредитними коштами понад встановлений строк (або терміни погашення). 29.03.2013 р. між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду б/н до Кредитного договору № 116-2008-2224 від 14.07. 2008 р., згідно якої змінено відсоткову ставку за користування кредитом, яка становить 8,83 % річних без порушення встановленого строку (або термінів) погашення кредиту (його частини) та 16,83 % річних за користування кредитними коштами понад встановлений строк (або терміни погашення). У забезпечення виконання зобовязань позичальника за цим договором, 14.07.2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено Договір поруки за № 116-2008-2224-Р, згідно якого Поручитель брав на себе зобовязання відповідати перед Кредитором в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобовязань за Кредитним договором № 116-2008-2224 від 14.07.2008 р. Між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було також укладено Договори поруки Б/Н, згідно яких було внесено зміни щодо відсоткової ставки за користування кредитом (28.03.2012 р. та 29.03.2013 року). Згідно договору поруки від 14.07.2008 року № 116-2008-2224-Р та договорів поруки від 28.03.2012 р. за № Б/Н та 29.03.2013 р. за № Б/Н, [PERSON] виступила поручителем перед банком за виконання [PERSON] умов кредитного договору 116-2008-2224 від 14.07.2008 р. та Поручитель взяв на себе зобовязання відповідати перед Банком в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобовязань за Кредитним договором, як існуючих в теперішній час так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. У відповідності до п. 1.3 та п. 1.4 Договору поруки від 14.07.2008 року № 116-2008-2224-Р, поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобовязаннями останнього за Основним договором, включаючи повернення основної сум боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісії, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами Основного договору. Відповідальність поручителя і Боржника є солідарною. Згідно п. 2.2 Договору поруки від 14.07.2008 року № 116-2008-2224-Р, у випадку невиконання Боржником своїх зобовязань за Основним договором Кредитор має право предявити свої вимоги безпосередньо до Поручителя, які є обовязковими до виконання Поручителем на 10-й робочий день з дати відправлення йому такої вимоги (рекомендованим листом з повідомленням про його вручення). Однак, встановлені кредитним договором терміни повернення наданого кредиту та терміни сплати процентів за користування кредитним коштами позичальник [PERSON] не дотримувався та належним чином свої кредитні зобовязання не виконував. 21.11.2016 року на адресу [PERSON] та [PERSON] Банком надсилались вимоги про усунення порушень кредитного договору та про виконання грошових зобовязань за договором поруки, які були залишені без належного реагування. Згідно розрахунку\~наданого позивачем\~виконаного станом\~на 17.03.2015\~р.\~на його\~користь підлягає\~стягненню в\~солідарному порядку\~з відповідачів\~сума \~заборгованості за\~кредитним договором\~№ 116-2008-2224\~від 14.07.2008\~р.\~в розмірі\~28\~080\~доларів США\~00\~центів,\~яка складається\~з простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 1 129 доларів США 09 центів та сума дострокового стягнення кредиту в розмірі 26 950 доларів США 91 центів. Зазначена сума заборгованості не спростована відповідачами. Відповідно до ст. 525 ЦК України, не допускається одностороння відмова від виконання зобовязання, крім випадків, передбачених законом або договором. Ст. 526 ЦК України встановлює, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1\~ст. 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК). Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення\~невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до частини першої\~статті 631 ЦК України\~строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Оскільки судом встановлено, що банк свої зобовязання виконав належним чином та надав позичальнику кредит, проте відповідач [PERSON] не виконував зобовязання, передбачені вищезазначеним кредитним договором у строк, встановлений цим договором, суд вважає, що у відповідності до ч.1 ст. 612, ст. 610 ЦК України його слід вважати таким, що прострочив виконання зобовязання. При цьому суд зазначає, що порука [PERSON] є такою, що повинна бути припиненою з наступних підстав Згідно ч.1\~ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Згідно з положеннями статей\~530,\~612,\~625,\~1050,\~1054 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у термін, встановлений договором або законом. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Відповідно до частини першої статті 251 та частини першої статті 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Отже, умови договору поруки про її дію до повного припинення всіх зобовязань боржника не означають установлення строку припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої ним у постанові від 10 вересня 2014 року у справі №6-32цс14, умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобовязань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. У постанові від 02 вересня 2015 року у справі №6-1077цс15 Верховний Суд України зазначив, що при вирішенні спорів щодо дії договору поруки суд має враховувати те, що згідно із ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором, строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту порушення позичальником строку виконання зобовязання згідно з такими умовами. Верховний Суд України у постанові від 17 вересня 2014 року у справі №6-53цс14 вказав на те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням. Виконання сторонами зобовязання це здійснення ними дій з реалізації прав і обовязків, що випливають із зобовязання, передбаченого договором. Отже, основне зобовязання це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обовязки сторін кредитного договору. Як установив суд, боржник [PERSON] (а відтак і поручитель) узяв на себе зобовязання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 10 липня 2028 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів. Отже, сторони встановили не лише строк дії договору, а й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобовязання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання\~ цього обовязку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобовязань позовна давність за вимогами кредитора до позичальника про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила\~(з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, можна зробити висновок, що в разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Як убачається з пунктів 2.4 та 2.5 кредитного договору, позичальник зобовязується частково погашати заборгованість за кредитом, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, щомісяця до 10-го числа (включно) кожного місяця. Відповідно до пункту 1 договору поруки відповідальність поручителя наступає у випадку невиконання (неналежного виконання) боржником зобовязання за кредитним договором. З виписки по особовому рахунку [PERSON] за період з 14.07.2008 року по 31.10.2018 року суд установив, що позичальник свій останній платіж\~сплатив 10.02.2014 року, а наступний термін платежу за договором був визначений до 10 березня 2014 року (включно), який він не здійснив, а тому згідно з підпунктом 2.4 договору кредитування з 11 березня 2014 року несплачена заборгованість вважається простроченою. Отже, саме з часу прострочення несплаченої заборгованості відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя щодо окремих зобовязань за кредитом. Тобто банк мав протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання (виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором з 11.03.2014 року) предявити вимоги до поручителя. Між тим, із відповідними вимогами до поручителя банк звернувся до суду лише у квітні 2017 року. У разі предявлення банком вимог до поручителя більш ніж через 6 місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Згідно із правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними у постановах від 17 вересня 2014 року у справі №6-53цс14 та від 11 листопада 2015 року у справі №6-2056цс15, строк дії поруки не є строком для захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може. Таким чином, із урахуванням викладеного, суд доходить до висновку, що строк на предявлення позову до поручителя [PERSON] із вимогою про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором сплинув, оскільки одже порука за договором поруки № 116-2008-2224-Р від 14.07.2008 року (із додатковими вимогами до нього) є припиненою, тому позов у частині вимог до [PERSON] як поручителя задоволенню не підлягає. Також суд зауважує, що згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобовязання, виражене у грошовій одиниці України гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Загальні положення виконання грошового зобовязання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Згідно зі статтею другою Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність» кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків з розміщення, залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк України видав йому банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті у правовідносинах, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України). Отже, якщо в кредитному договорі виконання зобовязання визначено у вигляді грошового еквівалента в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобовязання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Відповідна правова позиція висловлена ВСУ у постанові від 12.07.2017 р. в рамках справи\~ №6-708цс17. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, судове рішення не може змінювати грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті, тобто воно залишається грошовим зобовязанням в іноземній валюті, а отже, сума, що підлягає стягненню за виконавчим листом, обчислюється в іноземній валюті, яка конвертується в\~ національну валюту на день здійснення платежу. Відповідна правова позиція висловлена ВСУ у постанові від 01.11.2017 року у справі № 6-1063цс17. Відповідно до ч.1ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже,\~суд дійшов\~висновку про\~наявність підстав\~для часткового\~задоволення позовних\~вимог ПАТ\~«Універсал Банк»,\~а саме\~в частині\~вимог про\~стягнення заборгованості\~№ 116-2008-2224\~від 14.07.2008\~р.\~за кредитним\~договором у\~розмірі 28\~080\~(двадцять\~вісім тисяч\~вісімдесят)\~дол.\~США 00\~центів,\~яка складається\~з простроченої\~заборгованості за\~кредитом в\~розмірі 1\~129 (одна тисяча сто двадцять девять) доларів США 09 центів та сума дострокового стягнення кредиту в розмірі 26 950 (двадцять шість тисяч девятсот пятдесят) доларів США 91 центів. Відповідно до ст.ст.141\~ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню з відповідача [PERSON] витрати понесені позивачем за оплату судового збору в розмірі 11 359,76 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial