Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

08 листопада 2018 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, 12 грудня 2018 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. Позовна заява обґрунтована тим, що 26.05.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ Є ГРОШІ» та відповідачем [PERSON] було укладено договір №3524112845-005764 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті https://e-groshi.com і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення договору. Відповідно до умов вказаного кредитного договору відповідач отримала позику строком на 10 днів з терміном повернення - не пізніше 23:00 год. 04.06.2018 року, у розмірі 1200 грн., зі сплатою відсотків в розмірі 2% за кожен день користування, починаючи з дати видачі позики і закінчуючи датою фактичного повернення позики включно. Однак відповідач не виконала зобов'язання у встановлений договором строк та станом на 24.10.2018 року допустила заборгованість на загальну суму 9156,67 грн., з них: заборгованість за кредитом - 1200 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 3310,59 грн.; заборгованість за пенею - 4666,48 грн. Тому позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за зазначеним договором в сумі 9156,67 грн, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1762 грн. та витрати за юридичні послуги в сумі 1500 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Однак, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. На задоволенні позову наполягає та згоден на заочний розгляд справи /а.с.60/. Тому, справа розглянута у відсутність представника позивача, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, відзив на позов не подала /а.с.62/. Тому суд визнає причини неявки відповідача неповажними і тому справа розглянута у її відсутність в порядку п.1 ч.3 ст.223, ст.280 ЦПК України з постановленням заочного рішення. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 26.05.2018 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ Є ГРОШІ» та відповідачем [PERSON] було укладено договір №3524112845-005764 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті Товариства і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення договору в електронному вигляді, згідно якого відповідач отримала кредит в розмірі 1200 грн. строком на 10 днів з терміном повернення не пізніше 23:00 год. 04.06.2018 року включно, зі сплатою відсотків в розмірі 2% за кожен день, починаючи з дати видачі позики і закінчуючи датою фактичного повернення позики /а.с.12-19/. Відповідно до п.п.2.1, 10.1.3 договору Позикодавець на умовах цього договору надає Позичальнику кошти у позику на умовах фінансового кредиту, що виражена у грошових коштах у національній валюті України, відповідно до заявки на отримання позики, та відповідно до умов цього договору, а Позичальник зобов'язується отримати (прийняти) та вчасно повернути позику та сплатити суму процентів за користування позикою в порядку і в строк визначений цим договором. Відповідно до п.4.1 договору, позика вважається наданою в момент отримання Позичальником коштів в касі Позикодавця, що підтверджується відповідним касовим ордером та/або зарахуванням коштів на поточний (картковий) рахунок Позичальника. Факт надання позики підтверджується платіжним дорученням №1627 від 26 травня 2018 року про перерахування 1200 грн. на рахунок відповідача та підтвердженням АТ «АКБ «КОНКОРД» про успішне проведення зазначеної транзакції /а.с.26, 33/. Пунктом 7.1 Договору передбачено, що у випадку порушення (прострочення) позичальником строку повернення позики та/або оплати суми процентів за користування позикою, позикодавець має право додатково, крім процентів за користування позикою за кожен день прострочення, стягнути з позичальника пеню у розмірі 3% від залишку суми позики за кожен день прострочення, починаючи з першого дня прострочення. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 24.10.2018 року відповідачем прострочені строки повернення позики, встановлені п.5.4. договору, що призвело до виникнення заборгованості в сумі 9156,67 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 1200 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом - 3310,59 грн., заборгованість за пенею - 4666,48 грн. /а.с.20-25/. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Зокрема, ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Відповідно до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз'яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз'яснення логічно пов'язані з нею. Статтею 12 даного Закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч.1 цієї статті, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п.12 ч. 1 ст. 3 даного Закону, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб'єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб'єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв'язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Таким ідентифікатором є СМС повідомлення з кодом 771147, який зазначений у тексті договору у розділі «Підписи сторін». Відповідно до ст.ст.627, 629 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим до виконання сторонами. Згідно із ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно 10.1.3 договору, ст.ст.526, 1049, 1050, 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний належним чином виконувати взяті зобов'язання, повернути кредит та сплатити проценти, в строки та в порядку, що встановлені договором. При цьому, відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання, або не виконав його в строк, передбачений договором. Так як відповідач не виконала зобов'язання в строк, передбачений кредитним договором, то позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, відсотками та пенею підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору. Що стосується судових витрат позивача за юридичні послуги, суд прийшов до наступного висновку. Згідно з ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. П.1 ч.2 ст.137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Таким чином, Цивільним процесуальним кодексом України передбачений розподіл між сторонами витрат на правничу допомогу адвоката. Разом з тим, доказів того, що особа, яка надавала позивачу допомогу при складанні позовної заяви - [PERSON], є адвокатом (ордер адвоката, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю), позивачем, в порушення ст.81 ЦПК України, суду не надано. Тому підстави для розподілу зазначених витрат позивача між сторонами відсутні, у зв'язку з чим в задоволенні зазначеної вимоги позивачу слід відмовити.

Outcome: partial