Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

09 червня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - Відповідач, ПАТ «КЗРК») про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я в сумі 150 000 гривень. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що з 18.04.2000 по 14.06.2019 працював на підприємстві ПАТ «КЗРК» шахті «Гвардійська» на посаді підземного прохідника. Згідно медичного висновку ЛЕК йому встановлено професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень, вібраційна хвороба, нейросенсорна приглухуватість. Вказує, що у період з 03.09.2020 по 16.09.2020 та з 15.01.2021 по 01.02.2021, у зв`язку із значним погіршенням стану здоров`я він двічі перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом -хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії, група В, загострення середнього ступеня тяжкості. Рішенням МСЕК від 14 квітня 2021 року йому встановлено 40% втрати професійної працездатності та визнано особою з інвалідністю 3 групи. Зазначає, що внаслідок встановлених позивачу професійних захворювань, йому завдано моральну шкоду. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 червня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі 14.06.2021, правом подання відзиву на позов не скористався, 05 липня 2021 року від відповідача до суду надійшли письмові пояснення на позов, в якому вказав, що позивач протягом усього часу роботи на підприємстві відповідача забезпечувався індивідуальними засобами захисту, відповідач створював безпечні умови праці на підприємстві. Вказав, що розмір відшкодування моральної шкоди, заявлений позивачем є завищеним та таким, що не відповідає вимогам розумності, виваженості і справедливості. Згідно ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] з 18.04.2000 по 14.06.2019 року перебував у трудових відносинах з відповідачем та працював на посаді підземного прохідника шахти «Гвардійська», що підтверджується матеріалами справи, та не заперечувалось сторонами. Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 23 лютого 2021 року, встановлено наявність у [PERSON] професійного захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В. ЛН-другого ступеня; вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії локальної вібрації з синдромом вегетативно-сенсорної полінейропатії верхніх кінцівок, з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, корінцевим синдромом С6-С7, з двостороннім плечолопатковим періартрозом (ПФ першого-другого ступеня), остеоартрозом ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ступеня), больовий синдром; нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху), із зазначенням його причин -пил переважно фіброгенної дії, вібрація локальна, шум. Відповідно до пункту 20 вказаного Акту зазначено, що враховуючи роботу [PERSON] впродовж 19 років 01 місяця в шкідливих умовах, та неодноразову зміну керівництва, визначити конкретних посадових осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, неможливо (а.с. 16-18). Внаслідок зазначеного вище хронічного професійного захворювання, Позивач 14 квітня 2021 року пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 40%, при цьому первинно 10% по хронічному обструктивному захворюванню легень, 15% по вібраційній хворобі, 5% по туговухості, без визначення групи інвалідності, з 29 березня 2021 року по 01 квітня 2023 року, з переоглядом 01 березня 2023 року. Визначено потреби у медичній та соціальній допомозі :забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення. Вказані обставини підтверджуються копіює довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12ААА №059669 від 14.04.2021 (а.с.21). Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійного захворюванням та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 30% первинно з 29 березня 2021 року до 01 квітня 2023 року, без встановлення групи інвалідності, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманого професійного захворювання у позивача змінилися умови життя. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд враховує період роботи позивача на підприємстві відповідача протягом 19 років 01 місяця в шкідливих умовах, характер та тривалість отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, що позивачу первинно встановлено 30% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням з 29 березня 2021 року до 01 квітня 2023 року без визначення групи інвалідності, і, виходячи з цих обставин, суд, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 100 000 гривень, задовольнивши частково позовні вимоги. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 1 000 гривень.

Outcome: partial