Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

09 лютого 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 09.02.2015 р. о 01 год. 00 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. У судовому засіданні представник заявника не підтримала заяву, пояснила, що на момент госпіталізації були підстави для госпіталізації, оскільки він раніше лікувався, заява батька, де зазначено, що він агресивний, погрожував, але на сьогоднішній день підстави для примусової госпіталізації відсутні. [PERSON] приймає регулярно ліки амбулаторно, прокурор та адвокат - заперечували проти задоволення, заінтересована особа заперечував проти госпіталізації, пояснив, що був конфлікт з батьком, тому той викликав швидку, ліки приймає постійно не потребує стаціонарного лікування. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, потребує подальшого лікування в умовах психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 09.02.2015 р. о 01 год. 00 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Лакатош лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий не спить, вживає наркотики, уходить із дому, негативістичний, крайнє агресивний, відмовляється від прийому ліків. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія, параноїдна форма, афективно-параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу не підтримала обставини викладені в заяві, щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначила, що він на разі не потребує лікування у стаціонарних умовах. Крім того, в судовому засіданні заінтересована особа пояснив, що здатна сама себе обслуговувати, не несе небезпеку для себе і оточуючих. В момент надання пояснень, [PERSON] не виявляв явної неадекватності, поводив себе спокійно, чітко висловлював свою думку. В судовому засіданні не підтвердилася та обставина, що [PERSON] несе небезпеку для себе і оточуючих, безпорадний і не здатний самостійно задовольнити основні свої життєві потреби. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника є необґрунтованими і задоволенню не підлягають, оскільки передбачених ст. 14 ЗУ «Про психіатричну допомогу» підстав для його примусової госпіталізації не вбачається. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed