Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

10.03.2015 року [PERSON] звернулась із позовною заявою про усунення перешкод у вихованні дітей, у якій просила наступне: - Визначити місцем проживання дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], місце проживання їх матері [PERSON]. - Заборонити будь-яке спілкування (телефонне, особисте, через мережу Інтернет ) [PERSON] з малолітніми дітьми - [PERSON] та [PERSON]. - Заборонити [PERSON] приймати як в своєму помешканні, так і в помешканні свого співмешканця в [ADDRESS] дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх вимог, позивач вказує, що вона є матір'ю неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [INFO]. 26.01.2015 року діти самостійно, без дозволу поїхали у [ADDRESS], до своєї тітки [PERSON]. [PERSON] разом із працівником органу опіки та піклування Новоград-Волинської міської ради поїхали в с. Дідовичі, щоб забрати дітей, однак цього зробити не вдалось, оскільки відповідач їх сховала. За час проживання дітей у відповідача, вони не відвідували школу, були позбавлені належного догляду та медичного лікування. Також без відома матері [PERSON] відправила до м. Києва [PERSON] до батька дітей - [PERSON] [PERSON] негативно впливає на стосунки позивача з дітьми, оскільки принижує її авторитет та гідність, переконує їх, що [PERSON] не є турботливою матір'ю, занадто вимоглива, а також переконує дітей, що якщо б вони жили разом із нею, то вона купила би велосипеди, а також інші іграшки для розваг. Такий вплив, на думку позивача, шкодить інтересам та розвитку дітей, є загрозливим для їх психіки. [PERSON] має пенсію по інвалідності, дохід її є не значний, і тому вона має на меті оформити опікунство над дітьми та отримувати допомогу від держави. В судовому засіданні позивач свій позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнала. Пояснила, що з позивачем склались неприязні стосунки. У минулому вона виявляла турботу про дітей позивача, але на теперішній час сама не бажає з ними спілкуватися. Інші учасники процесу не заперечували проти задоволення позову. Суд відповідно до положень ст. 174 ЦПК України приймає визнання відповідача позову, оскільки це не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступних висновків. Позивач [PERSON] є матір'ю [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.28, 29). З батьком дітей [PERSON] позивач перебувала у шлюбі, який розірвано рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 04.04.2011 року №2-567/2011. Зазначеним рішенням також визначено, що діти [PERSON], [PERSON] залишаються на вихованні з матір'ю. Відповідно до ч. 5 ст. 19 Сімейного Кодексу України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку, затвердженого рішенням виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради № 107 від 20.04.2015 року, орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] з матір'ю [PERSON], та усунути перешкоди у їхньому вихованні шляхом обмеження спілкування з тіткою [PERSON]). З висновку органу опіки також вбачається, що діти перебувають на обліку Служби у справах дітей. Вони неодноразово втікали з дому від матері до своєї тітки [PERSON], що є наслідком негативного впливу тітки. Остання приймає у себе дітей та перешкоджає їх спілкуванню з матір'ю, психологічно впливає на них, висловлює образи спрямовані на виникнення у дітей зневаги по відношенню до матері. Під час проживання разом з [PERSON] діти пропускають навчання у школі. Спілкування з тіткою негативно впливає на поведінку, психіку та фізичний стан дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до права та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, зобов'язані також піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток (ст. 150 СК України). Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Суд вважає, що визначення місця проживання дітей разом з матір'ю та заборона їхнього спілкування з [PERSON] відповідає інтересам дітей. Разом з тим, суд приходить до висновку, що позовна вимога про заборону [PERSON] «приймати як в своєму помешканні так і в помешканні свого співмешканця в [ADDRESS] дітей…» логічно випливає та є прямим наслідком задоволення вимоги про заборону будь-якого спілкування відповідача з дітьми, тому окремого визначення судовим рішенням не потребує. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved