Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

09 лютого 2021 року позивач [PERSON] звернувся до Шишацького районного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Шишацької селищної ради, про визначення ідеальних часток в спільному нерухомому майні та визнання права власності на спадкове нерухоме майно. Ухвалою суду від 11 лютого 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення наявних недоліків. У визначений судом строк позивач усунув недоліки позовної заяви, надави її у зміненій редакції, сплативши судовий збір та виключивши зі складу відповідачів Шишацьку селищну раду (а.с.38-41). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що є спадкоємцем за законом майна померлого [INFO] батька [PERSON] , якому на день смерті належала 1/7 частина житлового будинку по [ADDRESS] , який відносився до майна колгоспного двору. Аналогічні частки в будинку належали іншим членам колгоспного двору: померлій [INFO] матері позивача [PERSON] , позивачу - [PERSON] , [PERSON] - дружині позивача, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - дітям позивача. Своєю постановою нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у вигляді вказаного будинку через відсутність правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця. Враховуючи те, що інші члени колгоспного двору не претендують на свої частки в будинку, позивач просив суд визнати за ним право власності на вказаний будинок в цілому в порядку спадкування після смерті батька та матері. Ухвалою суду від 18 лютого 2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. В підготовчому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Всі відповідачі вказали про визнання позову, також подали суду письмові заяви про визнання позову та про відмову від належної кожному з ним частки у майні колишнього колгоспного двору на користь позивача. Після оголошеної судом перерви для витребування доказів, всі учасники справи в судове засідання не з`явились, надали заяви про подальший розгляд справи у їх відсутність. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників судового розгляду, подальший розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд прийшов до висновку про те, що визнання позову всіма відповідачами є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а отже позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно технічного паспорту ПП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» (інв. справа № 36674) від 31 травня 2019 року спірний житловий будинок розташований по [ADDRESS] та складається з житлового будинку 1987 року побудови, загальною площею 94,6 кв.м., жилою площею 38,2 кв.м. (літ. - А-1), літньої кухні (літ. - Б,б), сараїв (літ. - В, Д, Е), гаражу (літ. - Г) (а.с. 23-27). Згідно довідки ПП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 28.05.2019 № 9.9-6481 реєстрація права власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами станом на лютий 2004 року за адресою: [ADDRESS] не проводилась (а.с.28). Відповідно до довідки Великобузівського старостинського округу виконавчого комітету Шишацької селищної ради № 749 від 15.12.2020 домоволодіння в [ADDRESS] згідно погосподарської книги № 4, особовий рахунок № [NUMBER] , станом на 01.07.1990 року відносилось до колгоспного двору. Членами колгоспного двору на вказану дату є: голова двору - [PERSON] , [INFO], дружина - [PERSON] , [INFO]., син - [PERSON] , [INFO]., невістка [PERSON] , [INFO], внук [PERSON] , [INFO], внук - [PERSON] , [INFO]., внучка [PERSON] , [INFO]. (а.с.11). Згідно зі ст. 5 ЦК України Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України - Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Враховуючи те, що згідно технічної документації спадковий житловий будинок та господарські приміщення побудовані в 1987 році, суд, розглядаючи спірні правовідносини, керується тими нормами права, які існували на час їх виникнення, зокрема положеннями ЦК УРСР. Так, у відповідності до чинного на той час законодавства, зокрема положень Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, вимог інших нормативних актів УРСР, що існували до його прийняття та введення в дію, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику, у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року № 20 із змінами і доповненнями, щодо роз`яснення ст.ст. 17, 18 Закону України «Про власність» вбачається, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Згідно ст. 13 Закону Української РСР «Про сільську раду депутатів трудящих Української РСР» 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обов`язок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином записи у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на житлові споруди. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що наявність відповідного запису у погосподарській книзі № 4, особовий рахунок № [NUMBER] колишньої Великобузівської сільської ради Шишацького району Полтавської області є належним документом, що підтверджує право спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] та який станом на 01.07.1990 відносився до колгоспного двору, наступних громадян: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . На період будівництва житлового будинку, яке здійснено в 1987 році, введення об`єкту до експлуатації потрібно не було, що підтверджено листом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.1999 року № 12/5-126, яким роз`яснюється процедура реєстрації об`єктів нерухомості збудованих до 05.08.1992 року. Будинок з моменту побудови і до цього часу знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер. Придатність будинку для проживання та належність його колишнім членам колгоспного двору ніким не оспорюєтся. Згідно ст. 112 ЦК УРСР майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Таким чином з врахуванням приписів ст. 112 ЦК УРСР 1963 року спірний житловий будинок належав членам колгоспного двору: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . При цьому в разі визначення частки співвласників даного будинку, кожен з них мав би право власності на 1/7 його частину, оскільки судом не встановлено підстав відступати від принципу рівності часток кожного зі співвласників. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.73). Відповідно до довідки виконкому Великобузівської сільської ради Шишацького району Полтавської області від 17.06.2011 № 328 на момент смерті з ним разом проживали: дружина - [PERSON] , син [PERSON] , невістка [PERSON] (а.с73 зворотній бік). За життя [PERSON] залишив заповіт, посвідчений 27 листопада 2007 року секретарем виконкому Великобузівської сільської ради Черних Л.М., згідно якого заповідав належну йому земельну ділянку розміром 2,77га онучці [PERSON] . Доля іншого майна в заповіті не зазначена. Як встановлено судом з матеріалів спадкової справи № 58/2011 щодо майна померлого [PERSON] , яка ведеться приватним нотаріусом Шишацького районного нотаріального округу Плаксіною П.Б., спадщину після смерті [PERSON] прийняли спадкоємець за заповітом [PERSON] , яка подала відповідну заяву нотаріусу (а.с. 70) та спадкоємець за законом - син померлого [PERSON] в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України. Дружина померлого [PERSON] відмовилась від спадщини, подавши відповідну заяву нотаріусу (а.с.71). Постановою приватного нотаріуса Плаксіної П.Б. від 23.01.2020 № 15/02-31 спадкоємцю [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок по [ADDRESS] в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на даний будинок (а.с.89). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.94). Згідно довідки Великобузівського старостинського округу Шишацької селищної ради від 12.12.2018 на момент смерті разом з нею проживав син [PERSON] (а.с.100) Померла залишила заповіт, посвідчений 27 листопада 2007 року секретарем виконкому Великобузівської сільської ради Черних Л.М., згідно якого заповідала належну їй земельну ділянку розміром 2,77га онучці [PERSON] . Доля іншого майна в заповіті не зазначена. Як встановлено судом з матеріалів спадкової справи № 163/2011 щодо майна померлої [PERSON] , яка ведеться приватним нотаріусом Шишацького районного нотаріального округу Плаксіною П.Б., спадщину після смерті [PERSON] прийняла лише онука померлої [PERSON] , подавши відповідну заяву нотаріусу (а.с.92). Спадкоємець за законом [PERSON] відмовився від прийняття спадщини, подавши відповідну заяву нотаріусу (а.с.101). Дані про інших осіб, що прийняли спадщину або претендують на неї відсутні. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюєтся або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до приписів ст. 41 Конституції України та ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно бути позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. На думку суду, позивач правомірно претендує в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] на належну останньому 1/7 частину спірного житлового будинку, але через те, що померлий не зареєстрував за життя своє право на належну йому частку у вказаному будинку, позивач позбавлений можливості оформити вказане майно на себе, що є перешкодою для реалізації ним права власності на спадкове майно. Таким чином, частка позивача у спірному житловому будинку повинна складати 2/7 частини (1/7 частина належна йому, як члену колгоспного двору + 1/7 частина, що успадкована після смерті батька). Суд вважає, що відповідачу [PERSON] також належить 2/7 частини у спірному житловому будинку (1/7 частина належна їй, як члену колгоспного двору + 1/7 частина, що успадкована після смерті бабусі [PERSON] ). Згідно ст. 347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. Подавши до суду письмові заяви про визнання позову та відмову від права власності на частки у спірному будинку на користь позивача відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] фактично відмовилась від свого права власності на належні кожному з них частки у спірному житловому будинку по [ADDRESS] , а враховуючи те, що право власності на вказаний будинок до теперішнього часу зареєстроване не було, така відмова не підлягає внесенню до Державного реєстру майнових прав на нерухоме майно. Враховуючи відмову відповідачів від їх прав власності на відповідні частки у спірному будинку, суд вважає, що позивач правомірно претендує на спірний житловий будинок в цілому. В той же час не підлягає задоволенню позовна вимога про визнання за позивачем права власності на спадкове майно після смерті матері [PERSON] , оскільки він відмовився від прийняття спадщини. Право власності позивача на вказану частку визнається судом в порядку відмови від неї відповідача [PERSON] . Враховуючи те, що позивач не наполягає на стягненні судових витрат з відповідачів, суд відносить їх на рахунок позивача.

Outcome: approved