Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

09.12.2013 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розподіл майна, що є об'єктом права спільної власності подружжя та визнання права власності на 1/2 частки квартири, в обґрунтування якого зазначила що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, та згідно рішення Пролетарського районного суду м. Донецька від 18.08.2012 року шлюб між ними розірвано. Від шлюбу вони мають двох повнолітніх синів. Під час шлюбу сторонами були придбані : трьохкімнатна квартира на підставі договору купівлі - продажу від 08.02.20005 року, побутова техніка, меблі. Ухвалою Пролетарського районного суду м. Донецька від 11.11.2013 року було визнано мирову угоду, укладену між сторонами та розподілено майно, що було нажито в шлюбі, окрім нерухомого майна, а саме трьохкімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Спірна квартира розташована на третьому поверсі дев'ятиповерхового будинку та складається з трьох житлових кімнат: 12,90кв.м., 17,00 кв.м., та 13,6 кв.м., житловою площею - 43,50 кв.м., загальною -65,70 кв.м. У зв'язку із тим, що фактичні шлюбі відносини між сторонами припинені, кожен проживає окремо один від одного, будує своє особисте життя, позивач бажає скористатись своїм правом та розподілити квартиру, виділивши собі 1/2 частку, якою у майбутньому хоче розпорядитися за своїм власним бажанням. В спірній кварті зареєстровані позивач, відповідач, та їх син - [PERSON] Іншого нерухомого майна, яке було придбане сторонами під час шлюбу немає. Просила суд визнати спільною сумісною власністю [PERSON], та [PERSON] трьохкімнатну квартиру, загальною прощею 65,7 кв.м. що розташована за адресою: [ADDRESS], розподілити майно, яке є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності на ? частку трикімнатної квартири, загальною площею 65,7 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] У судовому засіданні представник позивача [PERSON], яка діє на підставі договору , позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі, надавши суду аналогічні пояснення тим, що викладені у позовній заяві. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON], який діє на підставі угоди, позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення, не заперечуючи також проти обставин, викладених у позовній заяві. До судового засідання позивач не з'явилася, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду письмову заяву з проханням розглянути справу за її відсутністю, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. (а.с. 57) Відповідач до судового засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду письмову заяву з проханням розглянути справу за його відсутністю, позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. (а.с. 58,59) Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Пунктом 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України передбачено, що судит розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. У ч. 1 ст. 64 ЦПК України вказано, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 2 тієї ж статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною 1 ст. 68 того ж Закону передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. У відповідності до ч. 1 ст. 69 СК України Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 1 ст. 71 Сімейного Кодексу України передбачено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Статтею 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно зі ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Крім того, у відповідності до абзаців 1 та 2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справі про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Як встановлено у судовому засіданні, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.06.1982 року, який було розірвано на підставі рішення Пролетарського районного суду м. Донецька від 15.08.2012 року по цивільній справі № 0542/4701/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Рішення суду набрало законної сили 28.08.2012 року. (а.с. 3) З наданої суду копії договору купівлі - продажу від 08.02.2005 року, посвідченого нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №285, укладеного між [PERSON] та [PERSON], останній є вланиском трикімнатної квартири під номером 84 (вісімдесят чотири), загальною площею 65,7 кв.м, в тому числі житловою - 43,5 кв.м, що розташована у будинку під номером [ADDRESS], що також підтверджується наданою суду копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунального підпрєимтва Бюро технічної інвернтаризації м. Донецька №6689000 від 09.03.2005 року, а також наданою суду копією технічного паспорту на квартиру. (а.с. 4,5,8-9) У відповідності до наданого до суду звіту про оцінку майна станом на 12.07.2013 року , який підписаний оцінювачем [PERSON] ринкова вартість трьохкімнатної квартири загальною площею 65,70 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] складає 100324,26 грн. (а.с.17-21). За таких обставин, враховуючи згоду відповідача, викладену у його письмовій заяві, а також, аналізуючи надані суду докази у їх сукупності, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги в частині розподілу між [PERSON] та [PERSON] майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а саме квартири [ADDRESS] загальною площею 65,70 метрів квадратних, в тому числі жилою площею 43,50 метрів квадратних, оскільки у судовому засіданні було встановлено, що вищевказана квартира була придбана сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі та проти чого не заперечували представники сторін. При цьому суд не приймає до уваги доводи позивача, викладені нею у позовній заяві та пояснення її представника, надані у судовому засіданні, щодо визнання спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] спірної квартири, оскільки останніми не було надано жодних доказів того, що вказане право спільною сумісною власності оспорюється, не визнається або порушується сторонами по справі, або, взагалі, не передбачено чинним законодавством України, а тому суд приходить до висновку, що додаткового встановлення цих обставин судовим рішенням не потребує. Вирішуючи відповідно до вимог ст. 82 ЦПК України, а також враховуючи той факт, що позивач не наполягала на стягненні з відповідача судових витрат, понесених нею, при подачі позову до суду, суд вважає можливим звільнити відповідача від сплати судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial