Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

09.07.2019 року позивач звернулась до суду із позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості по аліментах та пені за прострочення сплати аліментів, і просить суд стягнути із [PERSON] у її користь на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] заборгованість по аліментах у розмірі 58 193 грн. 54 коп. та пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 156 034 грн. 00 коп. 06.12.2019 року відповідач подав зустрічний позов в якому просив суд зменшити розмір стягуваних аліментів в розмірі по 1200 грн. на кожну дитину щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. 26.12.2019 року ухвалою суду прийнято зустрічний позов та об?єднано в одне провадження із первісним позовом. [PERSON] позовні вимоги мотивує тим, що з [PERSON] зареєструвала шлюб 15.10.2010 року, в якому народилося двоє дітей: дочка - [PERSON] , [INFO] та син, [PERSON] , [INFO] . Оскільки відповідач грошей на утримання дітей не давав, вона звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів. 14 травня 2018 року судом винесено рішення по справі про стягнення з відповідача в її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісячно на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття. 04 січня 2019 року старшим державним виконавцем Галицького районного відділу ДВС - В. М. Бабій, на підставі її заяви, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та повідомлено боржника про наявність заборгованості по аліментах. Однак [PERSON] ухиляється сплачувати аліменти на утримання своїх двох малолітніх дітей та заборгованість по них, яка утворилася. Станом на 01 червня 2019 рік заборгованість по аліментах становить 58 193 грн.54 коп., відповідно просить стягнути і неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 156 034 грн. 00 коп. В зустрічному позові [PERSON] заперечує проти позову [PERSON] до нього про стягнення заборгованості по аліментах та пені за прострочення сплати аліментів, у зв`язку із тим, що позовні вимоги позивачки є незаконні, порушують його права та інтереси дітей, адже він постійно надсилав кошти своїй дружині на утримання дітей. Протягом кількох місяців працював у Республіці Польща. Власник фірми, на якій працював, оплачував йому тільки авансові суми від заробітку та обіцяв, коли він буде повертатися додому, то сплатить усі кошти. Однак його роботодавець обманув, гроші не виплатив. Тому, не маючи житла, коштів на харчування, він змушений був повернутися додому. Всі кошти, які йому платили як аванс по заробітній платі він передавав додому дружині на утримання дітей. На той час проживали як подружжя , планували поїхати на море відпочивати. Але, коли він повідомив позивачці, що йому не виплатили заробіток, вона замість того, щоб зрозуміти його, погрожувала позовами до суду, також звернулася у виконавчу службу із заявами: про обмеження виїзду за кордон та неврахування надісланих ним їй коштів як аліменти на дітей. З допомогою знайомих знайшов роботу в Республіці Литва, позичив 30 тисяч гривень на поїздку, але на кордоні його не пропустили, бо в базі даних наявна інформація про заборону виїзду за кордон. При спільному проживанні [PERSON] викрадала в нього квитанції, які підтверджували сплату аліментів, вимагала сплатити її кредити. Він все оплачував, давав дружині кошти, купував продукти і платив аліменти. Натомість, позивачка повідомила про те, що в неї є інший чоловік. Надалі миритися з такою поведінкою [PERSON] не буде, тому подав позов про розірвання шлюбу. Саме через зловживання правами позивачкою, він заборгував понад 90 000 грн. батькам і знайомим. Сьогодні неспроможний сплачувати аліменти в розмірі по 2000 гривень на кожну дитину, тому просить суд зменшити розмір стягуваних аліментів та стягувати по 1200 грн. на кожну дитину, щомісячно. Зазначає, що [PERSON] заявлена вимога про стягнення з нього заборгованості по сплаті аліментів, однак така відсутня, оскільки він всі кошти перераховував, як тільки міг при їх наявності. Не підлягає задоволенню і вимога про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, адже заборгованості не має, а пеня стягується в розмірі не більше 100 % заборгованості. Просив в позові [PERSON] до нього про стягнення заборгованості за аліментами та пені за прострочення сплати аліментів відмовити, а його позов задовольнити. Позивач [PERSON] (відповідач за зустрічним позовом) та її представник - адвокат Шевчук Н. М. подали відзив на зустрічний позов про зменшення розміру аліментів та в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали, просили задовольнити в повному обсязі, зустрічного позову не визнали. Позивач (відповідач за зустрічним позовом) [PERSON] зазначила, що дійсно, на сьогодні заборгованості по аліментах немає, але аліменти сплачувалися [PERSON] невчасно, тому пеня повинна нараховуватися за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня. На час звернення до суду з позовом заборгованість була. Так, [PERSON] здійснював переказ грошей, яким передавав гроші дітям один раз в два-три місяці, але вона вважала, що це є допомога дітям, а не аліменти. Доказів, що то є саме сплата аліментів не має, квитанції на польській та російський мовах, без перекладу. Про кредити [PERSON] знав, адже вона їх брала для того, щоб відправити його на заробітки за кордон. Про те, що відповідач має дитину - не знала. Щодо зустрічного позову, вважає, що підстав для зменшення розміру стягуваних аліментів немає, оскільки [PERSON] працює, має постійний заробіток, тому має змогу сплачувати аліменти в розмірі по 2000 грн. щомісячно на кожну дитину. Просила в зустрічному позові відмовити повністю. В судовому засіданні представник позивача (відповідача за зустрічними позовом), адвокат Шевчук Н. М. суду пояснила, що, всі обставини, на які відповідач (позивач за зустрічним позовом) посилається, нічим не підтверджені, не мають жодного належного доказу. З часу перебування за кордоном і до сьогодні [PERSON] , намагаючись уникнути матеріальної відповідальності щодо утримання своїх малолітніх дітей, різними способами намагається принизити [PERSON] , облити її брудом. Так, у 2017 році матеріальний стан подружжя змінився у сторону погіршення, тому [PERSON] взяла на себе кредитні зобов`язання перед банками, для того, щоб отримати кошти, яке подружжя витратило для виготовлення документів на виїзд за кордон чоловіка. Після того, як [PERSON] поїхав за кордон, вона сама залишилася із малолітніми дітьми, сама їх утримувала матеріально. А кошти, які [PERSON] передавав використовувала в якості погашення кредитів. У чоловіка є інша жінка за кордоном, яку він утримує і коштів на належне утримання дітей у нього не вистачає. Зважаючи на те, що [PERSON] не надав жодного доказу, який би підтверджував погіршення стану його матеріального становища чи здоров`я просила в задоволенні зустрічного позову відмовити повністю. Відповідач [PERSON] (позивач за зустрічним позовом) та його представник - адвокат Свирида Г. М., подали до суду відповідь на відзив на зустрічний позов та в судовому засіданні позову [PERSON] не визнали, просили відмовити повністю, а зустрічний позов задовольнити. Зокрема, [PERSON] зазначив, що з 2017 року він виїхав до Росії. Працював у Литві по контракту (будівництво у Швеції, Норвегії, Німеччині). Перекази коштів на сплату аліментів ним здійснювалося із Польщі та Росії, у квитанціях дійсно неможливо зазначити призначення платежу, оскільки за кордоном немає функції призначення платежу, тобто неможливо зазначити, що це аліменти і [PERSON] про це знала. Позивачка у липні-серпні 2018 року забрала без виконання виконавчий лист, оскільки ним надавалися кошти добровільно, але у вересні знову подала виконавчий лист на виконання. Зазначає, що вчасно сплачував аліменти щомісяця, але його колишня дружина приховувала квитанції по їх сплаті, неодноразово їх викрадала. Заборгованості по сплаті аліментів не було і не має, відповідно і пеня не повинна нараховуватися. Також надавав кошти [PERSON] на погашення кредитів, які вона брала без його згоди і на невідомі потреби. Після того, як погасив усю заборгованість по аліментах, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України йому скасували. Просив також зменшити розмір стягуваних аліментів за рішенням суду від 14.05.2018 року, оскільки в нього є інша сім`я, малолітня донька [PERSON] (однак офіційно він не є її батьком). З серпня 2020 року він тимчасово непрацюючий, допомагає своїм батькам з ремонтом. До Литви не їде, бо закінчилася віза, а на її продовження не подавав, бо діє карантин. З часу, коли приїхав в Україну, з дітьми бачився, сину купив велосипед, дав гроші на поїздку на море. Представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] пояснила, що сімейне життя у сторін не складалося, особливо погіршилося з 2015 року. [PERSON] дозволяла собі випивати, так телефонувала до [PERSON] , який перебував за кордоном, принижувала його, повідомляла, що має іншого чоловіка. Натерпівшись від неї принижень, відповідач у 2017 році, перебуваючи на роботі в м. Валдай в Російській Федерації, познайомився із іншою жінкою на ім`я [PERSON] . Фактично вони протягом тривалого часу проживали у цивільному шлюбі, у них народилася донька [PERSON] , 17 березня 2018 року. [PERSON] надає матеріальну допомогу і на доньку [PERSON] . Позивачка знала про наявність у відповідача іншої жінки та дитини. [PERSON] брала кредити на нерозумні потреби, ніколи не радилася з ним, оскільки на той час сім`я вже розпалася. Крім аліментів, [PERSON] надавав їй кошти, бо інакше вона не дозволяла бачитися із дітьми. Підкреслила, що усі долучені квитанції, які містяться у матеріалах даної справи та на іноземній мові є доказом того, що [PERSON] пересилав аліменти на утримання своїх дітей. Просила зменшити розмір стягуваних аліментів, відкликати без виконання виконавчий лист по справі та відмовити в позові [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментах та пені за прострочення сплати аліментів повністю. Свідок [PERSON] , державний виконавець, суду пояснив, що 23.10.2019 року йому передали на виконання виконавче провадження по [PERSON] . Станом на 23.10.19 року заборгованість по аліментах становила 19 228, 15 грн. Однак у листопаді 2019 року цей борг ним сплачено. Аліменти стягувалися на рахунок стягувача, тобто на депозитний рахунок Галицького РВ ДВС ГТУ Ю. Так, 09.12.2019 року на рахунок поступили 8 000 грн. На даний час наявне розпорядження про погашення заборгованості. Суд, заслухавши учасників процесу, свідка, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Судом установлено, що батьками малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є сторони по справі (10, 11). Згідно рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 14.05.2018 року вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання: дочки, [PERSON] , [INFO] та сина, [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн. щомісячно на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття. Стягнення розпочато з 14.03.2018 року (а.с. 12). Постановою про відкриття виконавчого провадження від 04.01.2019 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 341/445/18 від 20.06.2018 року (копія постанови, а с.13) 19.06.2019 року старшим державним виконавцем Галицького районного відділу ДВС Бабій В. М. винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника [PERSON] у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі (а.с.14). Згідно розрахунку по аліментах по виконавчому листу № 341/445/18 від 20.06.2018 про стягнення із [PERSON] в користь [PERSON] в розмірі 4000 грн. щомісячно на двох дітей, сума заборгованості станом на 01.06.2019 складає 58 193 грн. 54 коп. (а.с. 15). Однак, станом на 09 червня 2020 рік згідно розрахунку по аліментах по виконавчому листу № 341/445/18 від 20.06.2018 про стягнення із [PERSON] в користь [PERSON] в розмірі 4000 грн. щомісячно на двох дітей, заборгованості станом на 09.06.2020 немає, переплата складає 2 831, 10 грн. (а.с. 99). Згідно копій квитанцій [PERSON] здійснював переказ коштів на ім`я [PERSON] : 11.07.2018 року - в сумі 61000 рос.руб. (а.с.44); 19.11.2019 року - здійснено переказ в сумі 946 пол.злотів (а.с.46); 12.12.2018 року - в сумі 1 810 пол.злотів (а.с. 48); 14.03.2019 року - переказ в сумі 946 пол.злотих (а.с.50); 17.04.2019 року - в сумі 1000 пол.злотих (а.с.52). Копією квитанцій «IdeaBank» від 30.10, 31.10 та 09.12.2019 року підтверджується сплата заборгованості по аліментах та сплата аліментів в сумі 14 000 грн., в сумі 6 260 грн. та в сумі 8 000 грн (а.с. 57, 58, 59); копією квитанції АТ КБ «ПриватБанк» від 29.05.2020 року сплата аліментів за травень в сумі 4000 грн. (а.с.109); копією квитанцій «IdeaBank» від 29.05., 05.06, 10.08, 02.09, 05.09.2020 року сплата аліментів по 4000 грн. (а.с.110, 111, 112, 114). Суд вважає, що позовна вимога про стягнення заборгованості по аліментах та пені за простроченням сплати аліментів не підлягає задоволенню виходячи із наступного. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду, передбачений ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 7 цієї статті, суд вирішує питання заборгованості по аліментах лише у разі спору про її розмір. При відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Повторне стягнення із боржника суми, яка має бути ним виплачена в порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів недопустиме та призведе до подвійного стягнення. Таким чином, для стягнення заборгованості за аліментами, які стягуються на підставі судового рішення, законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення такої заборгованості, а встановлює порядок її стягнення в межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів. Оскільки стягнення заборгованості по аліментах, як самостійний предмет позову при наявності виконавчого листа про стягнення аліментів, не передбачений нормами матеріального права, а порядок стягнення аліментів та заборгованості за ними проводиться в порядку ст.ст. 194-195 СК України та ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», тому позовні вимоги в частині стягнення із відповідача заборгованості по аліментах задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про стягнення розміру пені суд виходить з такого. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Статтею 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. За змістом ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За змістом ст. 196 СК України, пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, тому суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня їх фактичної сплати чи до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-81цс13 та від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-149цс14, і саме таким порядком обчислення неустойки (пені) зі сплати аліментів керувався суд першої інстанції при ухваленні рішення. При цьому суд застосував частину другу статті 196 СК України та зменшив розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. У пізніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589 цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300 цс16 Верховний Суд України відступив від правової позиції щодо застосування частини першої статті 196 СК України та змінив порядок обчислення неустойки (пені) зі сплати аліментів, зазначивши , що неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань, які виникають у боржника щомісяця, тому й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов`язання окремо. З урахуванням правової природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. При визначенні розміру пені за прострочення сплати аліментів Велика Палата Верховного Суду проаналізувала норми чинного законодавства у сфері сімейних правовідносин. Відповідно до Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, він визначав охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет. Основні засади державної політики у цій сфері ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини, та з метою забезпечення прав дитини на такі умови життя, які будуть достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України. Крім того, відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Цей припис підтверджує довід про підвищений захист прав дитини. У статті 179 СК України послідовно зазначається, що аліменти призначені для утримання дитини і не можуть бути використані не за цільовим призначенням. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі, тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. Роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «С. В. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36). З огляду на те, що принцип верховенства права передбачає наявність правової визначеності, зокрема і при вирішенні питання щодо необхідності відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних відносинах, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і вважає, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Аналогічно вирішено питання у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), проте помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального або сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Враховуючи викладене вище, беручи до уваги матеріали справи, а саме те, що [PERSON] сплачувалися аліменти, що підтверджується копіями квитанцій (а. с. 44, 46, 48, 50, 52, 57, 58, 59, 98, 100, 109, 110, 11, 112, 114), на сьогодні заборгованості по аліментах не має (згідно розрахунку із сплати аліментів виконавчого листа №341/445/18, виданого 20.06.2018 року, а.с.99), відповідачем вже сплачено аліменти за місяць вересень 2020 року (копія квитанції а.с. 112), суд вважає, що в позові [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментах та пені за прострочення сплати аліментів слід відмовити, оскільки вини платника аліментів не має, заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема в зв`язку із тим, що позивачкою, на свій власний розсуд, грошові перекази вважалися як допомога на дітей, а не як сплата аліментів на їх утримання, відповідно квитанцій у виконавчу службу нею не подавалися та не повідомлялося про добровільну їх сплату на її рахунок, а відтак - утворилася заборгованість, нараховувалася пеня. Щодо зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, суд зазначає наступне. Так, ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним погіршення матеріального становища та здоров`я батька, як платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. [PERSON] не надав суду належних доказів про погіршення його матеріального становища, чи про зміну його сімейного стану, тому, суд вважає, що в задоволенні зустрічного позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed