Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

07 серпня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, предметом якого є: розірвання шлюбу з відповідачем та стягнення з нього аліментів на утримання непрацездатної дружини, інваліда 3 групи, у розмірі 1/6 частини усіх видів доходу, щомісячно, починаючи з 07 серпня 2019 року. Ухвалою суду від 18 лютого 2020 року позов в частині вимог про стягнення аліментів залишено без розгляду. Вимоги в\~частині розірвання\~шлюбу позивачка\~обґрунтувала тим, що вона перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 30 липня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Очаківського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис №70. Спільних дітей сторони не мають. Оскільки подружні відносини припинились з 2016 року, укладений шлюб фактично розпався. Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 66). Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій зазначив, що позов в частині розірвання шлюбу визнає та не заперечує проти його задоволення (а.с. 46). Дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 30 липня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Очаківського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу вчинено запис 70 (а.с. 6). Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України (надалі СК України), шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За змістом ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до вимог ст. 110 цього Кодексу, якою закріплено право одного з подружжя на подання позову про розірвання шлюбу. Обмеження права на подання позову, визначені ч. 2 ст. 110 СК України, судом не встановлені. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи той факт, що позивачка наполягала на розірванні шлюбу, а відповідач позов визнав, суд дійшов висновку, що подальше збереження шлюбу між сторонами суперечитиме їхнім інтересам та порушуватиме принцип добровільності шлюбу, визначений ст. 24 СК України. За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи викладене, а також те, що клопотань щодо повернення дошлюбного прізвища позивачка не заявляла, суд дійшов висновку про залишення їй після розірвання шлюбу прізвища « [PERSON] ». Розподіляючи судові витрати, суд виходить з того, що позивачкою при зверненні з вказаним позовом сплачено судовий збір в сумі 768 грн 40 коп. за позовні вимоги щодо розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768 грн 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved