Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

10.03.2015 року позивач звернулася до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області з позовом про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO] р. нар., та доньки [PERSON], [INFO] р. нар., у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно з дня подачі позову до суду і до повноліття кожної дитини. Свої вимоги мотивувала тим, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилися син [PERSON] та донька [PERSON], однак матеріальну допомогу на утримання дитини в добровільному порядку відповідач не надає, хоча повинен і може її надавати, оскільки офіційно працює і отримує заробітну плату. Зазначила, що діти знаходяться на її повному утриманні, вона ніде не працює, в той час як відповідач витрачає зароблені гроші виключно на свої потреби, а тому просить суд стягувати аліменти з нього в примусовому порядку. В судове засідання позивач не прибула. В заяві позов підтримала, просила його задовольнити. Просила провести розгляд справи без її участі, проти постановлення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився також. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв, клопотань не надійло, а тому суд, враховуючи, що позивач не заперечує проти постановлення заочного рішення, вважає за можливе розглянути справу у відсутності належним чином повідомлених сторін на підставі наявних в справі доказів з постановленням заочного рішення. Доповівши зміст заявлених позовних вимог, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 1 травня 1999 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження (копія а.с. 8). Від цього шлюбу у сторін народилися діти: [INFO] року - син [PERSON], а [INFO] року - донька [PERSON], батьком яких в свідоцтвах про народження зазначений відповідач (копії а. с. 6,7). Згідно ст. 51 ч. 2 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття, однак відповідач цього обов'язку в добровільному порядку не виконує. Діти знаходяться на повному матеріальному утриманні позивача. Дана обставина не була спростована відповідачем, а тому береться судом до уваги як доведений факт. Відповідач офіційно працює на посаді слюсар-ремонтник у КЕЧ Новоград-Волинського району і отримує заробітну плату, середній розмір якої становить приблизно 1 900 грн. щомісячно, що підтверджується довідкою про його доходи (а.с. 9), а тому має можливість сплачувати аліменти. Інших утриманців та стягнень по виконавчим документам на користь інших осіб з нього не проводиться. Дані обставини також не були спростовані відповідачем. Враховуючи матеріальний стан відповідача, матеріальний стан позивача, яка ніде не працює, стан здоров'я доньки [PERSON], яка є інвалідом дитинства, те, що відповідач не подав жодних заперечень проти позовних вимог, суд знаходить позовні вимоги обґрунтованими, а тому задовольняє їх в повному обсязі. При цьому суд враховує п. 17 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», згідно якого максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника, відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року не повинен перевищувати 50 відсотків від заробітної плати цієї особи. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved