Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

09.12.2014 року [PERSON] звернулася до Золочівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] в якому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, в будинку №2, квартира №14 по вул. Рогозянській в с. Маяк Золочівського району Харківської області. Свої вимоги позивач мотивує тим, що квартира [ADDRESS] належить їй на праві власності згідно рішення Феськівської сільської ради село станція Рогозянка, яка була внесена до свідоцтва про право власності на житло, була перейменована в с. Маяк. В цьому будинку зі згоди позивача був прописаний відповідач [PERSON], колишній чоловік позивачки. Шлюб між ними був розірваний рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 28.05.2013 року. Відповідач в квартирі не проживає близько півтора року. [PERSON] проживає разом зі своїми двома неповнолітніми дітьми, отримує мізерну зарплатню, їй необхідно оформити державну допомогу, але так як в домоволодінні прописаний відповідач, то вона не має можливості оформити субсидію Позивачка не одноразово зверталась до колишнього чоловіка з проханням виписатися однак отримувала відмови. Добровільно знятися з реєстрації у спірному будинку відповідач відмовляється, що порушує право позивача вільно розпоряджатися своєю власністю, через що він був змушений звернутися до суду зі вказаним позовом. В судове засідання від позивача надійшла заява в якій він позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити позов, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання 27.04.2015 року також не з`явивсь, про причини неявки суду не повідомив, до суду повернулося повідомлення про вручення судової повістки, відповідні заяви суду не надавав, у зв'язку з чим суд вважає за можливе слухати справу у відсутність відповідача, провівши заочний розгляд справи з винесенням заочного\~\~рішення, проти чого позивач не заперечує. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що житлова квартира №14 за адресою с. Маяк вул.. Рогозянська,2 Золочівського району Харківської області належить на праві власності [PERSON], що підтверджується наданою суду довідкою Феськівської сільської ради Золочівського району Харківської області від 02.12.2014 року за №02-30/1418(а.с.10). Згідно інформації Золочівського РС ГУДМС України в Харківській області [PERSON] зареєстрована за адресою [INFO](а.с.15) З наданих суду актів від 10.09.2014 року, 14.11.2014 року та 10.07.2014 року в складі секретаря Феськівської сільської ради [PERSON], жителів житлового будинку №2 по вул.. Рогозянській в с. Маяк [PERSON], [PERSON], [PERSON] вбачається, що [PERSON] дійсно не проживає у домоволодінні [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з 10 липня 2014 року по теперішній час (а.с.5,6,7). При вирішенні спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України та ст.ст.15, 23, 405 ЦК України. Крім того основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено в ст. 13 ч. 3 Конституції України, власність зобов'язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Статтею 405 ЦК України окреслено право членів сім'ї власника житла на користування цим житлом. Так, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Положеннями ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-IV прокоментовано порядок та підстави зняття з реєстрації місця проживання. Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі в тому числі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Статтею 174 ЦПК України передбачена можливість визнання позову відповідачем. Так, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином судом встановлено, що відповідач [PERSON], як член сім'ї власника квартири [ADDRESS], зареєстрований за вказаною адресою, проте понад під року є відсутнім за місцем реєстрації. Проживаючи за іншою адресою, спірним житлом не цікавиться, не несе витрати на його утримання, чим порушує права власника будинку [PERSON] Доказів наявності домовленості між [PERSON] та [PERSON], стосовно відсутності останнього у будинку, суду не надано, в зв'язку з чим, в розумінні положень ч. 2 ст. 405 ЦК України суд вважає, що [PERSON] втратив право користування вказаним житлом. Крім того, враховуючи визнання позову відповідачем, що не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також те, що підставою для зняття особи з реєстрації може бути судове рішення про позбавлення особи права користування житлом, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у повному обсязі, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Оскільки судом позовні вимоги задоволені у повному обсязі, відповідно до положень ст.88 ЦПК України підлягають відшкодуванню судові витрати. На підставі викладеного, та

Outcome: approved