Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~08.02.2021 ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося в суд з позовом до відповідача про виселення всіх мешканців із житлового будинку. \~ \~ \~ \~Свої вимоги обґрунтовує тим, що 06.03.2008 ВАТ АБ «Укргазбанк» (нині правонаступник ПАТ АБ «Укргазбанк») та [PERSON] уклали кредитний договір №28/08-І/02 про надання позичальнику кредиту у сумі 100\~000 дол. США на строк з 06.03.2008 по 05.03.2018 під 13.8% річних за користування кредитом. В якості забезпечення зобов`язань за вказаним кредитним договором, 06.03.2008 сторони також уклали договір іпотеки №28-08/02 без оформлення заставної, посвідчений приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Ходачинською Н.І., за №766, відповідно до якого позичальник передав в іпотеку банку об`єкт нерухомого майна, земельну ділянку площею 0,2304 га, к.н. 0722884800:03:001:0394, виділену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану в с.Струмівка Луцького району Волинської області, яка належить позичальнику. На підставі договору іпотеки до Державного реєстру іпотек було внесено запис про обтяження предмета іпотеки. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.06.2013 у справі №161/6920/13-ц позов банку до [PERSON] про стягнення на предмет іпотеки задоволено, вирішено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку площею 0,2304 га, к.н. 0722884800:03:001:0394, розташовану в с.Струмівка Луцького району Волинської області, яка належить [PERSON] шляхом продажу з прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження. Окрім того, заочним рішенням суду від 30.07.2021 у справі №161/8455/13-ц позов банку до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 53\~480,88 дол. США основного боргу та 22\~699, 64 грн. пені. Після набрання законної сили вищевказаними рішеннями суду стягувачем отримано виконавчі листи, однак вказує, що фактичне виконання таких рішень є неможливим у зв`язку із тим, що у 2008-2012 роках [PERSON] на переданій в іпотеку земельній ділянці без відома та згоди банку було збудовано житловий будинок та зареєстровано за собою право власності на нього. Зокрема, відповідачем було зареєстровано у вказаному житловому будинку місце проживання п`яти осіб: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . \~ \~ \~ \~На переконання позивача, на підставі ч.5 ст.5 Закону України «Про іпотеку» збудований іпотекодавцем на іпотечній земельній ділянці житловий будинок вважається предметом іпотеки, а тому іпотекодержатель має законне право одержати задоволення своїх вимог за рахунок цього предмета іпотеки. Відповідне стягнення на предмет іпотеки позивач вважає неможливим без виселення з цього житлового будинку всіх його мешканців, зокрема і неповнолітніх осіб, за умови наявності згоди на те відповідного органу опіки і піклування. Зважаючи на вищенаведене позивач просить виселити з житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . всіх мешканців: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 01.03.2021 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження. За згодою представників сторін 23.07.2021 підготовче провадження у справі завершено, справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 06.10.2021 до участі у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Орган опіки та піклування Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Сторони в судове засідання не з`явились хоча були належним чином повідомлені судом про час, дату та місце розгляду справи. Представник позивача адвоката Домальчук Р.В. попередньо подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності за наявними матеріалами, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Нагурний Є.П. також подав заяву про розгляд справи у його відсутності, просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У зв`язку із неявкою усіх учасників, розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. З матеріалів\~справи вбачається,\~що 06.03.2008 ВАТ АБ «Укргазбанк» (нині правонаступник ПАТ АБ «Укргазбанк») та [PERSON] уклали Кредитний договір №28/08-І/02 про надання позичальнику кредиту у сумі 100\~000 дол. США на строк з 06.03.2008 по 05.03.2018 під 13.8% річних за користування кредитом, з одночасним іпотечним забезпеченням відповідно до п.2.1 Договору (а.с.7-10). В якості забезпечення зобов`язань за вказаним кредитним договором, 06.03.2008 сторони також уклали Договір іпотеки №28-08/02 без оформлення заставної, посвідчений приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Ходачинською Н.І., за №766, відповідно до якого позичальник передав в іпотеку банку об`єкт нерухомого майна, земельну ділянку площею 0,2304 га, к.н. 0722884800:03:001:0394, виділену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану в с.Струмівка Луцького району Волинської області, яка належить позичальнику (а.с. 11-15). На підставі договору іпотеки до Державного реєстру іпотек 11.06.2010 було внесено запис про обтяження предмета іпотеки (р.н. обтяження 6736635), що стверджується копією інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №272328476 від 19.08.2021 (а.с.68-71). Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.06.2013 у справі №161/6920/13-ц позов банку до [PERSON] про стягнення на предмет іпотеки задоволено, вирішено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку площею 0,2304 га, к.н. 0722884800:03:001:0394, розташовану в с.Струмівка Луцького району Волинської області, яка належить [PERSON] шляхом продажу з прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження (а.с.16). Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.07.2021 у справі №161/8455/13-ц позов банку до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 53\~480,88 дол. США основного боргу та 22\~699, 64 грн. пені (а.с.17). Приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Пирогою С.С. в межах виконавчого провадження №30283861 при примусовому виконанні виконавчого листа №161/6920/13-ц виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області 09.08.2013, 01.09.2020 винесено постанови про опис та арешт майна боржника [PERSON] , а саме описано та накладено арешт на майно: земельну ділянку 0,2304 га, к.н. 0722884800:03:001:0394, виділену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану в с.Струмівка Луцького району Волинської області, та житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, заг. площею 230,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.18-19). Відповідно копії довідки Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області від 12.03.2020, та відомостей підрозділу УДМС у Волинській області від 16.02.2021, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.20, 22-26). За змістом частини першої ст.575\~ЦК України та ст.1\~Закону України\~№ 898-IV\~від 05.06.2003\~року «Про\~іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якого є нерухоме майно - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановленихст.12\~цього Закону (ч.1\~ст.33 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до ч.3\~ст.33\~Закону України\~«Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя. Виселення з іпотечного майна проводиться у порядку, встановленому ст.40 Закону України «Про іпотеку», якою визначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є стаття 109 Житлового кодексу Української РСР. В установленій практиці Верховного Суду України при розгляді вказаної категорії справ, у тому числі й у постановах від 22.06.2016 року №6-197цс16, від 21.12.2016 року №6-1731цс16, роз`яснено порядок застосування ст.40\~Закону України\~«Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР. Зазначено, що частина другаст.109\~ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Зроблено висновок про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК Української РСР. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року у справі №753/12729/15-ц (провадження 314-317цс18). Отже, за змістом зазначених норм особам, яких виселяють із житлового будинку (житлового приміщення), що є предметом іпотеки і придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини другої статті 109\~ЖК Української\~РСР постійне житло вказується в рішенні суду. При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення. Судом встановлено, що земельна ділянка площею 0,2304 га, к.н. 0722884800:03:001:0394, розташовану в с.Струмівка Луцького району Волинської області, на час укладення договору іпотеки вже перебувала у приватній власності [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВЛ №035242, виданого Підгайцівською сільською радою Луцького району Волинської області 04.03.2004 згідно договору дарування земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Дехтярук І.В. від 28.02.2004 №966, що підтверджується п.2.2 Договору іпотеки №28-08/02 від 06.03.2008 (а.с.11-15). Окрім того, згідно копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №272328476 від 19.08.2021, [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 27.08.2012 володіє на праві приватної власності житловим будинком (р.н. майна 37423142), що розташований на вищевказаній земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] (а.с.68-71). Таким чином, зважаючи на те, що відповідачем [PERSON] предмет іпотеки було набуто задовго до укладення договору іпотеки, а позивачем не надано належних, допустимих і достатніх доказів того, що житловий будинок на вказаній земельній ділянці побудований за рахунок коштів, отриманих [PERSON] на підставі кредитного договору №28/08-І/02 від 06.03.2008, суд приходить до висновку про те, що виселення відповідачів з іпотечного житла без одночасного надання таким особам іншого постійного житлового приміщення суперечить вищеописаним вимогам чинного законодавства. При цьому, в матеріалах позову відсутні відомості про надання відповідачам іншого житлового приміщення, згідно вимог ч.2 ст.109\~ЖК Української\~РСР та ст.ст.39,40 Закону «Про іпотеку». Відповідно до ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла, а органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18) зроблено висновок, що виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті. Суд констатує, що втручання у право на повагу до житла відповідача буде відповідати Конвенції не лише тоді, коли таке втручання здійснюється згідно із законом, але й якщо для такого втручання існують легітимні цілі, вичерпний перелік яких наведений у пункті другому статті 8 Конвенції. Обґрунтування пропорційності виселення Європейський суд з прав людини вважає обов`язковою умовою належного застосування статті 8 Конвенції (див. mutatis mutandis «Dakus v. Ukraine», № 19957/07, § 50-51, ЄСПЛ від 14 грудня 2017 року). Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що передбачених законом підстав для виселення відповідачів із зазначеного житлового будинку без надання їм іншого постійного житла не вбачається, оскільки в іпотеку передано земельну ділянку під даним житловим будинком задовго його побудови, ділянка була набута та, в подальшому, житловий будинок був побудований не за рахунок отриманих від позивача кредитних коштів, при цьому позивач як при зверненні до суду, так і під час розгляду справи в суді не зазначив інше житло, яке має бути надано відповідачам одночасно з виселенням з даного житлового будинку. Таким чином, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду, відповідно до положень ч.1ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідачів не підлягає. На підставі вище викладеного та

Outcome: dismissed