Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

08.12.2020 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до Кутської селищної ради ОТГ про визнання права власності на будинок в порядку спадкування, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON] . Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина, яка складається з будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Спадщину [PERSON] прийняла фактично, оскільки постійно проживала разом з спадкодавцем за однією адресою на час відкриття спадщини і протягом строку не заявляла про відмову від неї. Прийняття спадщини підтверджується довідкою виконавчого комітету Кутської селищної ради Косівського району №202/02-24 від 21.05.2020 року та заявою про прийняття спадщини №69 від 22.05.2020 року. Крім позивача, спадкоємцями за законом також є спільні із спадкодавцем діти: дочка - [PERSON] , [INFO] та син - [PERSON] , [INFO] , які відмовилися від належного їм майна у спадщині за законом після смерті батька [PERSON] . [PERSON] вступила у фактичне володіння та управління будинком, користується ним, проте не може отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом на спірний будинок, так як чоловік при житті зареєстрував своє право власності на нього. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, звернулася до суду із заявою, в якій просить справу розглянути у її відсутності, позов підтримує повністю. Представник відповідача Кутської селищної ради ОТГ до суду не прибув, звернувся до суду із заявою, в якій просить розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. У зв`язку з наведеним вище, суд ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження, без проведення судового засідання, що відповідає ч.13 ст.7 ЦПК України. За правилами ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть № [NUMBER] (а.с.12), [PERSON] до дня смерті перебував у шлюбі з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб № [NUMBER] (а.с.6), окрім [PERSON] спадкоємцями після смерті [PERSON] є діти спадкодавця: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження [NUMBER] від 07.05.1986 року (а.с.16) та [NUMBER] від 28.08.1987 року (а.с.22), які відмовились від прийняття спадщини, що підтверджується їх заявами від 22.05.2020 року (а.с.15, 19); [PERSON] постановою від 01.10.2020 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний житловий будинок через відсутність правовстановлюючих документів на це майно (а.с.23), згідно довідки Кутської селищної ради №202/02-24 від 21.05.2020 року [PERSON] був зареєстрований і проживав з 11.04.2002 року по день смерті [INFO] в житловому будинку, за адресою: [ADDRESS] разом із дружиною [PERSON] , дочкою [PERSON] та сином [PERSON] (а.с.13); згідно виписки з інвентаризаційних матеріалів №66483 від 09.06.2020 року право власності на житловий будинок [ADDRESS] не зареєстровано (а.с.11), витягом з рішення Кутської селищної ради від 29.12.1993 року підтверджується належність [PERSON] земельної ділянки для обслуговування індивідуального будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.40). Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ст.3 Конституції України встановлений принцип верховенства права, який зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини. Даний позов має бути розглянутий в аспекті ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. N 475/97-ВР, в якій зазначено: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. N 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.ст.1216, 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування у разі відсутності заповіту мають особи, що належать до спадкоємців за законом (ст.1223 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Частиною 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За змістом ч.2 ст.1275 ЦК України: у разі відмови від прийняття спадщини одного із спадкоємців за законом - частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Позивач на час відкриття спадщини постійно проживала із спадкодавцем, тому вона вважається такою, що прийняла спадщину. Інші спадкоємці також прийняли спадщину, але відмовились від неї. Тому, єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України: право власності на нерухомі речі підлягає державній реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. За змістом ст.ст.2, 20 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» заява про реєстрацію права подається власником, іншим право набувачем. Стаття 25 ЦК України визначає, що правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України). Пунктом 3.1. Листа Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» регламентовано: право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 р.). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Оскільки [PERSON] за свого життя не здійснив реєстрацію свого права власності на будинок, після його смерті неможливо здійснити вказану реєстрацію, а тому право власності позивача в порядку спадкування на належне спадкодавцям господарство підлягає захисту у судовому порядку. Отже суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі, враховуючи й те, що відповідач не заперечує проти визнання за позивачем права власності на спірний будинок в порядку спадкування за законом. На підставі ст.ст. 1216, 1223, 1258, 1261, 1268, 1275 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved