Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

07.12.2017 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 30 % мінімального прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісяця, починаючи стягувати з 07.12.2017 року до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 25.12.2015 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який на даний час не розірвано. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO],та [PERSON], [INFO], які проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні. Відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання дітей з 23.07.2017 року, тому змушена звернутись до суду з даним позовом. Позивач подала клопотання про розгляд справи за її відсутності в зв'язку з сімейними обставинами. Вказала, що позов підтримує, наполягає на його задоволенні. При цьому, уточнивши вимоги, просила стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % мінімального прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Відповідач також подав клопотання про розгляд справи за його відсутності в зв'язку із зайнятістю на роботі. Вказав, що уточнені позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. За таких обставин суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності сторін. Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення інших процесуальних дій, в тому числі забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу в сім'ї ростуть малолітні діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтв про народження [NUMBER], [NUMBER], виданих відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Валківського районного управління юстиції Харківської області, актові записи №78 від 09.12.2009 р., №26 від 18.04.2012 р., в яких батьками дітей значаться сторони у справі. Ст.180 СК України зобов'язує батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, з урахуванням положень ч.2 ст.181 СК України може брати участь у її утриманні в грошовій (або) натуральній формі. З положень ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, або у твердій грошовій сумі. Як вбачається зі змісту довідки № 2353 від 07.12.2017 року, виданої КП «Благоустрій» Валківської міської ради Харківської області діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], проживають разом з матір'ю - позивачем у справі та знаходяться на її утриманні. При визначенні розміру аліментів у відповідності до ч.1 ст.182 СК України суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину згідно з положеннями ч.2 ст.182 СК України не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Якщо стягуються аліменти на двох дітей і більше, суд у відповідності до ч.2 ст.183 СК України визначає єдину частку від заробітку (доходу) батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано доказів щодо неспроможності виплати аліментів на утримання малолітніх дітей у заявленому позивачем розмірі. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Як передбачає ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Ч. 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. З огляду на викладене, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, що не позбавляє сторони у майбутньому звернутися до суду з позовом про зміну порядку стягнення і розміру аліментів. Судові витрати у справі відповідно до положень ч.6 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved