Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-16 00:00:00

09.02.2017 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБіБанк» М.А. Славкіна звернулася до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» заборгованість за кредитним договором № 7/47 від 20.09.2007 року в сумі 670 286 гривень 63 копійки (а.с.1-3). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору № 7/47 від 20.09.2007 року [PERSON] отримала кредит в розмірі 23 545 доларів США 85 центів на термін по 20.09.2013 року, зі сплатою за користування коштами 13 % річних, та зобов'язалася повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. 06.02.2008 року за позовом позивача Бориспільським міськрайонний судом Київської області було стягнуто заборгованість за кредитним договором на суму 127 167,40 гр. та видано виконавчий лист. Однак, незважаючи на рішення суду, відповідач не виконав належним чином зобов'язання за договором, в зв'язку з чим станом на 04.01.2017 року заборгованість складає 24 095,07 доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату розрахунку(1долар США -27,190858 грн.) складає 655 165,63 гривень, а також штраф/пеня за несвоєчасне погашення кредиту(неустойка нарахована за останній рік)- 15121 гривень, а всього сума різниці нестягненої заборгованості становить 670 286 гривень 63 копійки. Представник позивача в судовому засідання підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином за зареєстрованим місцем проживання, заяв та заперечень щодо позову до суду від відповідача не надійшло. Відповідно до вимог ст. ст. 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи представник позивача не заперечує. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. У судовому засіданні встановлено, що 20 вересня 2007 року між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк» та відповідачем [PERSON] був укладений Кредитний договір №7/47, згідно якого банк зобов'язався надати Позичальнику кредит у розмірі 23 545 доларів США 85 центів, в порядку та на умовах, визначених цим Договором для проведення розрахунків за Договором купівлі-продажу № ПМ-0000016 від 10.09.2007 р., укладеним між [PERSON] та ТОВ «Авто-Том», згідно якого [PERSON] набуває у власність транспортний засіб марки Kia Rio.(п.1.1 договору). Відповідач в свою чергу зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 13% річних в строк та в порядку, встановлених кредитним договором (п.п.1.2,1.3,2.5.1 Кредитного договору)( а.с.9-12). Згідно п.1.2 Кредитного договору кредитні кошти надаються терміном по 20 вересня 2013 року. Відповідно до п.2.1.3 Кредитного договору, кредит надається однією сумою в безготівковій формі шляхом дебатування та перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника, відкритий у відділенні № 17 ПКФ ВАТ «ВіЕйБі банк» з подальшим перерахуванням на поточний рахунок продавця за реквізитами вказаними в Договорі купівлі-продажу. Згідно п.п. 3.3.2, позичальник зобов'язувався щомісячно, повертати частинами кредитних коштів, згідно з умовами визначеними п.2.5.1 договору, а також сплачувати відсотки за користування кредитними коштами, кошти за відкриття позичкового рахунку та на вимогу банку сплачувати можливі штраф і пеню. Відповідно до п.п. 4.2, 4.4., 4.5 Кредитного договору у разі порушення позичальником : умов цільового використання кредиту зобов'язаний сплатити Кредитодавцю штраф у розмірі 25 % від суми кредиту, використаного не за цільовим призначенням; вимог п.3.3(крім п.п.3.3.3) договору Позичальник зобов'язаний сплатити Кредитодавцю штраф у розмірі 5% від суми кредиту, визначеної п.1.1 цього договору, за кожен випадок порушення; за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, позичальник сплачує штраф у розмірі 20 % від суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів. При цьому за змістом п.3.4.1 позичальник має право достроково повернути кредит та сплатити проценти за фактичний час користування кредитними коштами у порядку визначеному у п.2.6 цього Договору. Факт отримання кредиту в зазначеній в договорі сумі відповідачем не оспорюється. Також встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2008 року (а.с.19-20) було частково задоволено позов ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та стягнуто на його користь з відповідача [PERSON] основну заборгованість по договору - 110364 грн.39 коп., заборгованість за несплаченими відсотками-10632 грн. 81 коп., пеню за прострочення погашення кредиту - 3 581 грн.88 коп., пеню за прострочення погашення відсотків - 2588 грн.32 коп., а всього - 127 167 грн.40 коп. На виконання даного рішення суду 06.02.2009 року було видано виконавчий лист(а.с. 40). Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України у справі №6-157цс16 від 25.05.2016. Згідно ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст.ст. 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. За визначенням ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Суду не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання відповідно до ст. 617 ЦК України. Так, з наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 5-7) встановлено, що за кредитним договором №7/47 від 20.09.2007 року за відповідачем [PERSON] станом на 04.01.2017 року рахується заборгованість на загальну суму 1333088 гривень 81 копійка, яка складається з: суми заборгованості за кредитом - 22233 долари США 85 центів, суми заборгованості за відсотками - 26237 доларів 14 центів, штраф/пеня за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка), нарахована за період з 11.02.2016 по 04.01.2017 - 15 121 гривень. Будь-яких заперечень щодо розміру заборгованості за кредитом, розмір якої був встановлений вищезазначеним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2008 року, а також доказів, які б підтверджували погашення заборгованості, відповідачем не надано. У суду відсутні підстави сумніватися в об'єктивності та правильності зазначеної в розрахунку суми заборгованості за кредитом в валюті кредиту, яка підтверджена підписом уповноваженої посадової особи банку. Судом перевірено, що відсотки нараховувались банком за визначеною договором процентною ставкою - 13% річних та у відповідності до умов договору (п.п.2.4.1, 2.4.2 Кредитного договору). Таким чином, правильність нарахування позивачем відсотків в валюті кредиту судом перевірена та не викликає сумнівів. Оскільки частина зазначеної заборгованості, яка рахувалась за відповідачем станом на 17.10.2008 року, була стягнута за рішенням суду, а саме: за кредитом в сумі - 22233 долари США 85 центів та проценти в розмірі - 2142 долари США 07 центів, - залишок нарахованої за період з 17.10.2008 року на 04.01.2017 року заборгованості по процентам становить - 24095 доларів США 07 центів. При цьому суд звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Як встановлено судом, відповідач має невиконані зобов'язання перед Банком, і за ним рахується заборгованість за кредитом (тілом кредиту) в розмірі 24095, 07 доларів США, в зв'язку з чим позивачем було визначено еквівалент у гривнях за курсом НБУ, що діяв на дату розрахунку (1 дол. США =27,190850 грн.). Проте, на дату ухвалення судом рішення, офіційний курс гривні по відношенню до долара США, встановлений НБУ, становить 2557, 2720 гривень за 100 доларів США, а отже сума боргу станом на дату ухвалення судового рішення в гривневому еквіваленті становить 655 165,63 гривень. Крім того, з досліджених в судовому засіданні письмових доказів та пояснень представника позивача встановлено, що позивачем не конкретизовано та не обґрунтовано, а також не доведено розмір штрафу (пені). Так, з наданого позивачем розрахунку, суду не надалося можливості перевірити: з якої саме суми заборгованості та в якому саме розмірі проводилося нарахування штрафу (пені), який, як стверджував представник позивача розраховувався від простроченої суми заборгованості в доларах США з урахуванням офіційного курсу, визначеного НБУ на дату розрахунку. Тобто неустойка нараховувалась також в доларах США, що суперечить правовим висновкам Верховного Суду України. Як зазначив Верховний суд України в постанові від 2 липня 2014 року у справі №6-79цс14 Аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст. ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня. Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобов'язання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України. При цьому суд звертає увагу, що нарахуванням та сплата пені умовами договору не передбачено, а також не передбачено сплату штрафу у валюті кредиту. Суд звертає увагу, що, навіть, застосовуючи курс НБУ, який зазначений в розрахунку, отримані внаслідок такого розрахунку суми не співпадають з розміром несплаченого (простроченого) чергового платежу по кредиту та процентам, та виходить з вимог ч.4 ст.60 ЦПК України про те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Внаслідок чого суд прийшов до висновку, що в частини стягнення неустойки, як зазначено позивачем - штрафу (пені) в розмірі 15121 гривень позовні вимоги позивачем не обґрунтовані та не доведені, а отже задоволенню не підлягають. У відповідності до ст.88 ЦПК України, у разі, якщо сторона, на користь якої ухвалено рішення, не сплатила судові витрати, вони присуджуються судом з відповідача в дохід держави. А якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При пред'явленні позову позивачу було відстрочено сплату судового збору в розмірі 10054 гривень 29 копійок (1,5 % від суми позову 670 286грн.63 коп.) до ухвалення судового рішення у справі. Однак, позов задоволено частково, а тому з відповідача [PERSON] належить стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 9 242 гривень 65 копійок (пропорційно до задоволених вимог: пред'явлено на суму 670 286,63 грн. - 100%, задоволено в розмірі 616176,48 грн. - 91,93%), а 811 гривень 64 копійок підлягає стягненню в дохід держави з позивача ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк». На підставі викладеного,

Outcome: partial