Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

08 грудня 2017 року позивач звернулась до суду із вимогами до [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою №102 в будинку №13 по вул. Чернігівська в м. Шостка Сумської області. В обгрунтування позову посилалась на те, що вона є наймачем вказаної квартири. Відповідач є сином позивача, з 14.12.2005р. зареєстрований в [INFO], але з 2014 року фактично не проживає, відсутні також у квартирі будь-які його речі. Оскільки відповідач не приймає жодної участі в утриманні квартири, не оплачує комунальні послуги, які нараховуються за кількістю зареєстрованих в житлі осіб, всі витрати по утриманню житла несе позивач, що ставить її у скрутне матеріальне становище. На прохання позивача оплачувати витрати або знятись з реєстрації відповідач не реагує. В судовому\~ засіданні 20.09.2018р. позивач позов підтримала, в подальше судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій також наполягає на задоволенні позову, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з'явився, причини неявки суду не повідомив, із заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався, відзиву не надав. З урахуванням викладеного, в судовому засіданні 12 жовтня 2018 року ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області у відповідності із ч. 4 ст. 223, 280, 281 ЦПК України постановлено провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Згідно положень ст. 63 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. З довідки, виданої 24.10.2017р. КП «Укржитлкомфорт», та витягу з рішення виконавчого комітету Шосткинської міської ради народних депутатів № 303 від 23.10.1992р. (а.с. 4, 8) вбачається, що [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS]. Вказаною довідкою підтверджується, що у вказаній квартирі зареєстровані позивач та відповідач [PERSON] з 14.12.2005р. (а.с. 8). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] (сусіди), кожна окремо, суду повідомили, що у спірній квартирі відповідач не проживає приблизно з 2015 року, з того часу вони його не бачили та його речі у квартирі позивача відсутні. Згідно з ст. 64 ЖК члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Пункт 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, гарантує кожній особі окрім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.) Відповідно до ч. 3 ст. 47 Конституції України та ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР, ніхто не може бути примусово позбавлений права користування житловим приміщенням інакше, як з підстав і в порядку, передбачених законом за відповідним рішенням суду. Виходячи із положень Конституції України про гарантування громадянам свободи пересування і вільного вибору місця проживання, сама по собі наявність чи відсутність реєстрації не може бути підставою як для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка вселилася до наймача, так і для відмови в цьому. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Частиною 3 ст. 71 ЖК Української РСР закріплено перелік випадків, за яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців. Згідно ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв'язку з чим вказане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Дослідженими доказами підтверджено, що відповідач близько 3 років не проживає у вказаній квартирі, поважності причин такої відсутності протягом всього вказаного періоду судом не встановлено. Жодних доказів, що спростовували б пояснення позивача та піддавали б сумніву подані нею докази відповідачем суду не надано. Враховуючи, що [PERSON] був на законних підставах зареєстрований у спірному житлі, проте відсутній без поважнх причин у цій квартирі понад шість місяців, у суду є законні підстави для визнання його таким, що втратив право користування зазначеним житлом. Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп.

Outcome: approved