Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

07 квітня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявоюдо [PERSON] про стягнення відсотків у розмірі 25839 грн. 16 коп. та інфляційні витрати у розмірі 9000 грн. 00 коп., посилаючись на те, що відповідач не виконав у строк умови морової угоди. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Копія позовної заяви з додатками та ухвалою суду про відкриття провадження у справі направлялись на адресу відповідача, проте відповідач відзив на позовну заяву не надав. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеногопозовногопровадження без повідомленнясторін за наявними у справіматеріалами, за відсутностіклопотання будь-якоїзісторін про інше. Згідно з ч. 2\~ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справідоказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав\~для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справідоказів. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що, відповідно до ухвали Київського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2019 року затверджено мирову угоду, укладену 18 листопада 2019 року між\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~з наступними умовами: 1. [PERSON] визнає заборгованість перед [PERSON] на суму 150000 (сто п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп. за договором позики від 11 березня 2019 року. 2. [PERSON] зобов`язується сплатити [PERSON] борг у сумі 150000 (сто п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп. у строк до 15 квітня 2020 року (включно). 3. [PERSON] зобов`язується сплатити [PERSON] відшкодування витрат на оплату судового збору на суму 1838 (одна тисяча сімсот тридцять вісім) грн. 73 коп. у строк до 15 квітня 2020 року (включно). 4.Платежі на виконання Мирової угоди [PERSON] зобов`язаний здійснити шляхом перерахування коштів на картку [PERSON] у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» № [NUMBER] та/або готівкою. 5.Платежі на виконання Мирової угоди [PERSON] зобов`язаний здійснити частинами не рідше ніж один раз на місяць, починаючи з 15 грудня 2019 року, при цьому перший платіж на суму 38000 (тридцять вісім тисяч) грн. 00 коп. здійснюється не пізніш 15 грудня 2019 року. 6.Витрати (комісії банку тощо) при здійсненні платежів на виконання цієї Мирової угоди несе [PERSON] . 7.Платежі, передбачені цією Мировою угодою, вважаються здійсненими з моменту надходження на картку та/або одержання коштів [PERSON] . 8. [PERSON] має право на дострокове погашення заборгованості. 9. [PERSON] відмовляється від позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] штрафу у сумі 25000 (двадцять п`ять тисяч) грн., процентів за період 30.03.19-24.06.19 на суму 6312 (шість тисяч триста дванадцять) грн. 33 коп. інфляційні втрати за період квітень-травень 2019 р. на суму 2560 (дві тисячі п`ятсот шістдесят) грн. 50 коп. 10.В разі повного або часткового нездійснення платежів, передбачених цією Мировою угодою,\~ [PERSON] має право направити Ухвалу суду про затвердження цієї Мирової угоди для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень. 11.Сторони домовились, що будь-які витрати, що виникатимуть після затвердження судом цієї Мирової угоди з приводу її виконання, покладаються на [PERSON] . Надалі, 11 серпня 2020 року стягувач [PERSON] звернувся до Першого Київського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса) з заявою про відкриття виконавчого провадження. 13 серпня 2020 року старшим державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса) Шапоренком Дмитром Володимировичем винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 62782988. В подальшому, 12 березня 2021 року з відповідача було стягнуто зазначені кошти. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не\~звільняється від\~відповідальності за\~неможливість виконання\~ним грошового\~зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. У постанові від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18 Велика Палата ВС дійшла висновку, що навіть за наявності судового рішення про розстрочку (або відстрочку виконання рішення), грошове зобов`язання боржника не припиняється. А тому передбачені ст.625 ЦК України проценти за неправомірне користування грошовими коштами (3%) річних підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що ухвала суду була примусово виконана лише 12 березня 2021 року, суд вважає, що слід стягнути зазначені кошти. У відповідності до ч. 6\~ст. 81 ЦПК України, доказування не можеґрунтуватися на припущеннях. Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема,\~ст. 16 Цивільного кодексу України. Підстава позову - це фактичніобставини, на яких ґрунтується вимога позивача Реалізуючи передбачене\~ст. 64 Конституції України\~право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб йогозахисту. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чиінтересу на момент звернення до суду. Відсутність порушеного права є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.\~\~ Згідно\~ ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України,\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальност історін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язанихі з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядаєсправи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, щостосуються предмета спору, з власної ініціативилише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право маютьтакож особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-якідані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасникі всправи, та інших обставин, які мают ьзначення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупност ідають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, як івходять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленихцим Кодексом. Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судоверішення у цивільнійсправі»,\~під час судового розгляду предметом доказування є факти,якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішеннясправи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.\~\~\~\~ Як вбачається з положень ч. 1\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справідоказів. Відповідно до\~ч. 1 ст. 2 ЦПК України,\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичнихосіб, прав та інтересів юридичнихосіб, інтересів держави. Згідно зі\~ч. 1 ст. 3 ЦПК України,\~кожна особа має право в порядку, встановленом уцим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Приймаючи рішення Суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі\~«Руїс Торіха проти Іспанії»\~(RuizTorija v.\~Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі\~«Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v.\~Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі\~«Гірвісаарі проти Фінляндії»\~(Hirvisaari v.\~Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Відповідно до ст. 263 ЦПКУкраїни, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення\~має відповідати\~завданню цивільного\~судочинства,\~визначеному цим\~Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичнихосіб, прав та інтересів юридичнихосіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіхучасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, через їх безпідставність та необґрунтованість. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: approved