Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

08 квітня 2015 року ПАТ «ВБР» звернулося до суду з дійсним позовом до [PERSON], [PERSON], про стягнення заборгованості. На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 09 квітня 2013 року між ПАТ «ВБР» та [PERSON], був укладений договір № IKCASHSG.120981.001, згідно якого, банк надав відповідачу у тимчасове користування грошові кошти у сумі 22 000,00 гривень. Термін користування кредитом до 08 квітня 2016 року. В забезпечення виконання зобовязань за зазначеним кредитним договором, 09 квітня 2013 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки № PX029031.120988.001, згідно якого остання зобовязалася нести відповідальність перед банком за виконання [PERSON] зобовязань, щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків визначених кредитним договором. Банк виконав свої обовязки згідно приписів кредитного договору № IKCASHSG.120981.001 від 09 квітня 2013 року в повному обсязі. Однак, [PERSON], свої зобовязання по своєчасному та повному погашенню кредиту не виконує. У звязку з чим, згідно розрахунку заборгованості, станом на 18 лютого 2015 року, загальна заборгованість [PERSON] по вищезазначеному кредитному договору становить 38 163,61 гривень, що складається з поточної заборгованості по тілу кредиту у сумі 8 540,04 гривень, простроченої заборгованості по тілу кредиту у сумі 11 017,94 гривень, поточної заборгованості по сплаті відсотків у сумі 835,38 гривень, та суми пені в розмірі 5 971,51 гривень. Посилаючись на наведені обставини, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором № IKCASHSG.120981.001 від 09 квітня 2013 року, що становить 38 163,61 гривень. В судове засідання, представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності №48 від 31 березня 2015 року (а.с. 78 з.б.), не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду письмове клопотання з проханням розгляд справи проводити без участі представника банку, зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.78). Відповідач, [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с. 71). Відповідач, [PERSON], належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не зявилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій просила під час вирішення спору застосувати позовну давність до вимоги позивача про стягнення пені (а.с.80). Будучи допитаною в попередньому судовому засіданні, на обґрунтування своїх заперечень навела доводи, аналогічні викладеним у письмових запереченнях відповідачів, долучених до матеріалів справи (а.с.51). Зазначила, що вони з відповідачем [PERSON], неодноразово зверталися до позивача з проханням провести реструктуризацію заборгованості. Окрім того, у звязку з проведенням на території м. Словянська антитерористичної операції, з травня 2014 року була припинена діяльність усіх підприємств, установ, організацій і підприємницьких структур, що унеможливлювало своєчасне здійснення перерахування відповідачами чергових платежів по погашенню кредиту. Вважає, що це виняткові форс-мажорні обставини, які відповідачі не могли передбачити при укладанні договору кредитування. Відповідно до ст. 2 Закону України №1669-VII від 02.08.2014 року, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, де проводилася антитерористична операція. Посилаючись на наведені обставини, відповідач просила суд не стягувати з неї та відповідача [PERSON] суми у склад якої входять штрафні санкції за несвоєчасну сплату поточних платежів. Суд, дослідивши надані докази і вивчивши матеріали справи, у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Як встановлено у судовому засіданні і вбачається з матеріалів справи, 09 квітня 2013 року, між позивачем ПАТ «ВБР» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № IKCASHSG.120981.001, (а.с.12-13), відповідно до умов якого, [PERSON] отримав строковий кредит на споживчі потреби у розмірі 22\~000,00 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,001% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, комісії за надання фінансового інструменту в розмірі 3,00% від суми кредиту в день укладання кредитного договору, комісії за надання кредитних ресурсів у розмірі 3,00% від суми кредиту по договору, щомісяця в період сплати. Термін користування кредитом до 08 квітня 2016 року. Погашення заборгованості здійснюється з 1-го по 10-е число кожного місяця. Зобовязання за вказаним кредитним договором забезпечено договором поруки №PX029031.120988.001 укладеним 09 квітня 2013 року з поручителем [PERSON] (а.с.16). Згідно п. 2 вказаного договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобовязань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і позичальник включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків (а.с.16). Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість за договором № IKCASHSG.120981.001 від 09 квітня 2013 року, станом на 18 лютого 2015 року становить 38\~163, 61 гривень, що складається з поточної заборгованості по тілу кредиту у сумі 8\~540,04 гривень, простроченої заборгованості по тілу кредиту у сумі 11\~017,94 гривень, поточної заборгованості по процентам у розмірі 0,00 гривень, простроченої заборгованості за процентами у сумі 835,38 гривень, та суми пені у розмірі 5\~971,51 гривень (а.с.3-11). Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з вимогами ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства. З матеріалів справи встановлено, що відповідачем [PERSON] 09 квітня 2013 року було отримано у позивача кредит в розмірі 20\~000,00 гривень, а відповідачем [PERSON] в забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитом, 09 квітня 2013 року, укладено з позивачем договір поруки, що відповідачами визнається. Згідно розрахунку позивача, позичальник свої зобовязання по своєчасному та повному погашенню кредиту не виконує, чим порушує умови кредитного договору. Так станом на 18 лютого 2015 року, загальна сума заборгованості позичальника перед кредитором становить 38\~163,61 гривень (а.с.11). Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до п. 1.3 кредитного договору IKCASHSG.120981.001 від 09 квітня 2013 року, кінцевим терміном погашення кредиту є 08 квітня 2016 року, проте, як вбачається зі змісту п. п. 3.1.13 кредитного договору, банк має право стягнути кредит до настання дати передбаченої п. 1.3 даного договору, при настанні умов, передбачених п. 3.1.11 договору (а. с. 12 з .б.). Так, другий підпункт п. 3.1.11 кредитного договору, передбачає стягнення кредиту до настання дати передбаченої п. 1.3 договору, при порушенні позичальником зобовязань, передбачених умовами даного договору (а.с. 12 з.б.). Враховуючи, що позичальником порушені зобовязання передбачені договором, позивач обґрунтовано звернувся до суду з вимогами про повернення заборгованості. Згідно ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зі змісту кредитного договору від 09 квітня 2013 року вбачається, що умови укладеного кредитного договору не суперечать положенням ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту, [PERSON] були відомі умови отримання кредиту, суму кредиту, яку він має отримати, термін його повернення, плату за його користування, умови щодо забезпечення та повернення кредиту, про що свідчить його особистий підпис у договорі кредиту (а. с. 12,13,13 з. б.) Підписуючи кредитний договір, відповідач погодився з його умовами, а тому суд не вбачає підстав не стягувати з нього та відповідача [PERSON] суми, у склад якої входять штрафні санкції за несвоєчасну сплату поточних платежів, як то вимагають відповідачі. Підстави для їх не нарахування, на які посилаються відповідачі, відсутні, оскільки станом на час розгляду справи перелік населених пунктів, на території яких здійснювалось антитерористична операція не затверджений. При укладанні договору поруки, відповідач [PERSON] з умовами кредитного договору також була ознайомлена, ( п. 6 договору поруки № PX029031.120988.001 від 09 квітня 2013 року (а.с. 16)), про що свідчить її особистий підпис у договорі поруки (а.с. 16 з.б.). Згідно п. 6.3 кредитного договору № IKCASHSG.120981.001 від 09 квітня 2013 року, за порушення строків сплати процентів за користування кредитом та/або комісії, банк нараховує позичальнику пеню в розмірі 0,5% від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення (а.с.13 з.б.). З наданого позивачем розрахунку заборгованості, вбачається, що саме такий розмір пені нараховувався банком у звязку із порушенням позичальником [PERSON] зобовязань щодо погашення кредиту. Пеня нараховувалася в період з 14 травня 2013 року по 18 лютого 2015 року, та з урахуванням її часткового погашення в цей період, заборгованість з пені станом на 18 лютого 2015 року склала 5\~971,51 гривень (а. с. 3-11). Суд не може погодитись з доводами відповідача [PERSON] щодо можливості застосування позовної давності до вимоги позивача про стягнення пені з наступних підстав. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Зі змісту ст. 258 ЦК України вбачається, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Проте, відповідно до вимог ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Так пунктом 8.6. розділу «Інші умови» кредитного договору № IKCASHSG.120981.001 від 09 квітня 2013 року встановлено, що сторони домовились, що строк позовної давності до вимог за цим договором ( в тому числі щодо стягнення неустойки) становить 10 (десять) років (а.с. 13 з.б.). Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Кредитний договір сторонами був укладений 09 квітня 2013 року. З позовом до суду ПАТ «ВБР» звернулося 08 квітня 2015 року, а тому з урахуванням положень ч. 1 ст. 259 ЦК України та письмових умов кредитного договору, яким позовна давність встановлена законом була збільшена за домовленістю сторін, суд вважає, що строк позовної давності при зверненні до суду позивачем не був порушений, внаслідок чого не можуть застосовуватись вимоги ч. 3 ст. 267 ЦК України, якою передбачені наслідки спливу позовної давності. Враховуючи, що пеня відповідачу нарахована за період з 14 травня 2013 року по 18 лютого 2015 року, то з вимогами про стягнення пені за весь період, позивач також звернувся в межах десятирічного строку, встановленого за домовленістю сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно з положеннями ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У звязку з зазначеними порушеннями [PERSON], зобовязань за кредитним договором, заборгованість за договором № IKCASHSG.120981.001 від 09 квітня 2013 року станом на 18 лютого 2015 року становить 38\~163, 61 гривень, що складається з поточної заборгованості по тілу кредиту у сумі 8\~540,04 гривень, простроченої заборгованості по тілу кредиту у сумі 11\~017,94 гривень, поточної заборгованості по процентам у розмірі 0,00 гривень, простроченої заборгованості за процентами у сумі 835,38 гривень, та суми пені у розмірі 5\~971,51 гривень. Згідно ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Отже, приймаючи до уваги досліджені в судовому засіданні докази та обставини, в межах заявлених позивачем вимог, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Відповідно до приписів п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняється зокрема, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у справах, повязаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Згідно ст. 8 Закону України від 28 грудня 2014 року №80-VІІІ «Про Державний бюджет України на 2015 рік», мінімальна заробітна плата станом на 01 січня 2015 року складала 1 218 грн. Суд дійшов висновку, про задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 38\~163, 61 гривень, у звязку з чим, з цих задоволених вимог з відповідачів на користь держави, підлягає стягненню судовий збір у сумі 381,64 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved