Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

10.03.2015 року позивачка звернулася до Іллічівського райсуду м.Маріуполя Донецької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, зазначивши, що 31 травня 2008 року вона з відповідачем зареєструвала шлюб в Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №418. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Просила розірвати шлюб, зазначаючи, що з відповідачем фактично припинили шлюбні відносини з 01.09.2013 року, спільно господарство не ведуть, спільного бюджету не мають, проживають окремо. Вважає, що сім'я розпалася остаточно і надалі не може бути збережена. Крім того, позивачка зазначила, що їхній син - [PERSON], [INFO], проживає разом з нею на повному її утриманні, у зв'язку з чим просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини всіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімума, до досягненя сином 23 років, при умові, що він продовжуватиме навчання. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала заяву, в якій вона підтримує свої позовні вимоги у повному обсязі та просить розглянути справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав повністю. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні [PERSON] вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 31.05.2008 року [PERSON] та [PERSON] з 31.05.2008 року являються подружжям (а.с.4). Згідно свідоцтва про народження [PERSON] народився [INFO]., батьками якого є сторони по справі (а.с. 5). Дитина мешкає разом з позивачкою в [ADDRESS], та знаходиться на повному її утриманні (а.с. 7). Згідно зі ст. 180 СК України батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей. Статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батька та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток. Відповідно до ст.ст. 3,18,27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України №789 -Х11 від 27.02.1991 року), батьки зобов'язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Вирішуючи питання про розмір належних до стягнення аліментів, суд з урахуванням здоров'я та матеріального положення дитини, платника аліментів, відсутність інших осіб на утриманні, вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дітиною повноліття. У зв'язку з тим, що при зверненні до суду з позовною заявою позивачка на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» була звільнена від сплати судового збору, в частині вимог про стягнення аліментів, то ці витрати підлягають стягненню з відповідача. Суд, приймаючи до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Спір стосовно розподілу майна між сторонами відсутній. Спір стосовно місця мешкання дітей також відсутній.

Outcome: partial