Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

07 березня 2018 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON], в якому зазначає, що відповідач за рішенням суду від 22 вересня 2008 року зобовязаний платити аліменти на утримання їх спільного сина в розмірі 1/5 частина всіх видів його доходу щомісяця до досягнення дитиною повноліття. На час винесення судом рішення відповідач працював офіційно, тому розмір аліментів визначався у частці від його заробітку. Вказана сума є недостатньою для належного утримання дитини, оскільки її потреби постійно зростають. Позивач не має можливості забезпечити на належному рівні матеріальне утримання дитини. Просить стягувати з відповідача аліменти в розмірі 4000 грн. щомісяця. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 03.04.2004 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву в якому він заперечив проти задоволення позову та просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. 06.04.2018 р. позивачем [PERSON] подано до суду відповідь на відзив в якій вона наполягала на задоволенні її позовних вимог в повному обсязі. 26.04.2018 року відповідач [PERSON] подав до суду заперечення, в яких наполягав на відмові у задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Фіксація судового процесу технічними засобами не проводилася згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову частково з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: Встановлено, що відповідач, згідно з рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 22 вересня 2008 року зобовязаний платити аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/5 частина всіх видів його доходу щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. У ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України (в редакції, що діє з 08 липня 2017 року) за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року (далі Постанова) роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей; непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. До ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України внесено зміни і крім перерахованих у вищезазначеній Постанові обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, з 08 липня 2017 року мають враховуватись також наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України (в редакції, що діє з 08 липня 2017 року) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 23 Постанови розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не може вважатися незмінним. У ст. 192 Сімейного кодексу України лише вказується на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом об'єктивно встановлено, що після винесення рішення суду про стягнення аліментів у зв'язку із збільшенням вікових потреб дитини, зростанням цін, витрати, які несе позивач на утримання сина значно перевищують розмір сплачуваних відповідачем аліментів, в зв'язку з чим матеріальне становище отримувача аліментів погіршується. Наведене є підставою для застосування положень ч. 1 ст. 192 СК України. Можливість змінити розмір аліментів в сторону їх збільшення, яка в даному випадку, обумовлена також мінливістю життєвих обставин, зазначених в ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Розмір аліментів та спосіб його визначення не є величинами сталими. З урахуванням встановлених судом обставин та наведених правових норм, суд вважає можливим збільшити розмір стягуваних аліментів. При цьому, визначаючи розмір стягуваних з відповідача аліментів, суд зважає на його стан здоровя, а саме те, що він є працездатним, а також зміну мінімальних життєвих стандартів з часу ухвалення рішення та враховуючи те, що визначений ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 році» прожитковий мінімум на дитину до 6 років з 01.01.2018 року становить 1492 грн., вважає за необхідне визначити такий у розмірі 1200 грн.

Outcome: partial