Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

08.08.2016 року керівник Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області [PERSON] звернувся до суду з заявою в інтересах держави в особі територіальної громади Саврівської сільської ради Пятихатського району про визнання спадщини земельної частки (паю) площею 7.79 умовних кадастрових гектар згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ДП № 0197248, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на земельний пай членів КСП ім. Енгельса Пятихатського району право на земельну частку (пай) 05.06.1997 року за № 248, в адміністративних межах Саврівської сільської ради вартістю 784671 грн., яка відкрилася після смерті [PERSON]І, померлого 20.10.1997 року, безхазяйним майном та передачу її у власність територіальної громади Саврівської сільради, обґрунтовуючи вимоги тим, що 20.10.1997 р. помер [PERSON] і цього ж дня відкрилася спадщина, що складається з права на земельну частку (пай)площею 7.79 в умовних кадастрових гектарах на території Саврівської сільської ради ринковою вартістю 784671 грн., визначену Правобережною торговою біржею станом на 07.07.2016 року. Саврівська сільрада подала до ЗМІ оголошення про намір визнати спадщину у вигляді права на земельну частку (пай) відумерлою. Після смерті [PERSON] у нього спадкоємців не залишилося, до сільської ради з заявами про прийняття спадщини досі ніхто не звернувся. Сертифікат на право на земельну частку (пай) виготовлений на імя [PERSON], але не був виданий. Рішенням Пятихатського райсуду, яке набрало законної сили, встановлено спадкоємців за заповітом і за законом після [PERSON] не залишилося, спадкова справа не відкривалася, тому немає необхідності доводити цей факт. На день відкриття спадщини Саврівська сільрада не вчинила дій для переходу земельної ділянки у власність держави, тому ділянка не має власника і на підставі ст. 555 ЦК УРСР повинна була перейти у власність держави без рішення суду, адже звернення до суду не передбачалося. Прокурор Максимов Р.І. у судовому засіданні заяву підтримав, посилаючись на обставини, викладені у ній. Саврівська сільська рада Пятихатського району в особі сільського голови [PERSON] висловила підтримку заяви, вказуючи на те, що в газеті «Злагода» 17.11.2007 р. сільська рада надрукувала оголошення про визнання відмерлої спадщини щодо земельної частки (паю), у тому числі і [PERSON], а про взяття нерухомої речі на облік оголошення не було зроблено. На території сільради наявний не витребуваний пай, на який за життя мав право [PERSON]. Спадкоємців у померлого немає, заповіт він не складав. Представник заінтересованої особи [PERSON] заперечив проти задоволення заяви і пояснив, що право на земельну частку (пай) не можна визнати безхазяйною річчю, оскільки [PERSON] за життя мав лише право на неї, яке не реалізував і не одержав державного акта на земельну ділянку, яка відповідно не виділена в натурі на місцевості в гектарах. Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 жовтня 1997 року в с. Вільне Пятихатського району помер [PERSON], актовий запис № 35 від 24.10.1997 року (а.с. 10). Відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ДП № 0197248, посвідченого головою Пятихатської районної державної адміністрації 5 червня 1997 року на імя [PERSON], сертифікат видано [PERSON] на підставі рішення Пятихатської райдержадміністрації від 20 травня 1997 року № 234-р, в тому, що йому належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Енгельса розміром 7.79 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с. 14). З довідки управління Держземагенства у Пятихатському районі від 27.11.2013 року № 2/08-2873 слідує, що згідно книги реєстрації сертифікатів на земельний пай членів КСП ім. Енгельса Пятихатського району сертифікат на право на земельну частку (пай) на імя [PERSON] виготовлявся, але не був виданий в звязку з тим, що власник не звернувся (а.с. 15). Згідно довідки № 103 Саврівської сільської ради від 23.02.2015 року [PERSON] до дня смерті 20.10.1997 р. проживав та був зареєстрований в [INFO] разом зі співмешканкою [PERSON], яка померла 15.12.2002 року. В шлюб з [PERSON] не вступав, спільних дітей не мали як і інших членів сімї, про наявність прямих спадкоємців [PERSON] сільській раді не відомо. З часу відкриття спадщини і дотепер для оформлення спадщини ніхто не звертався. Заповітного розпорядження [PERSON] не складав (а.с. 16). Відповідно до оголошення, розміщеного в громадсько-інформаційній газеті «Злагода» за № 88 (11124) від 17.11.2007 року, Саврівська сільська рада оголосила про визнання відумерлої спадщини на земельну частку (пай) [PERSON] (а.с. 19-20). Згідно п. 4 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України 2003 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Часом відкриття спадщини є день смерті [PERSON], а саме 20 жовтня 1997 року, отже, спадщина відкрилася до 01 січня 2004 року, тобто до набрання чинності ЦК України, тому застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР. При цьому, заява про передачу безхазяйної нерухомої речі у власність територіальної громади за умов, визначених Цивільним кодексом України, подається до суду в порядку глави 8 ЦПК України за місцезнаходженням цієї речі органом, уповноваженим управляти майном відповідної територіальної громади. Відповідно до частин 1, 3 ст. 137 ЦК УРСР, майно, яке не має власника або власник якого невідомий (безхазяйне майно), надходить у власність держави за рішенням виконавчого комітету районної, міської Ради народних депутатів, винесеним за заявою фінансового органу. Заява про визнання майна безхазяйним може бути подана не раніше як через один рік після прийняття майна на облік відповідним фінансовим органом або виконавчим комітетом селищної, сільської Ради народних депутатів. Як слідує з матеріалів справи, пояснень Саврівського сільського голови [PERSON], виконавчий комітет сільської ради з часу відкриття спадщини щодо майна [PERSON] і дотепер не вчиняв ніяких дій щодо взяття на облік безхазяйного майна, оголошення про взяття відповідної нерухомої речі на облік в засобах масової інформації не було зроблено, лише обмежилася повідомленням про відкриття спадщини, що за змістом оголошення не є тотожним. Виходячи з положень статті 270 ЦПК України заявник у заяві про передачу безхазяйної нерухомої речі у власність відповідної територіальної громади повинен зазначити, яку нерухому річ заявник просить передати у власність територіальної громади (земельну ділянку, житловий будинок, будівлю, цілісний майновий комплекс підприємства, їх місцезнаходження); основні характеристики нерухомої речі (опис нерухомого майна, отриманий у порядку технічної інвентаризації (дані про розміри земельної ділянки), будівлі, її частини, споруди та інші характеристики, перелік яких установлений нормативно-правовими актами, вартість нерухомого майна за станом на дату проведення інвентаризаційних робіт, призначення нерухомого майна та інше); посилання на документи про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухому майно (такими документами є інформаційна довідка з Реєстру прав, рішення реєстратора прав власності на нерухоме майно про взяття речі на облік); посилання на друковані засоби масової інформації, в яких було зроблено оголошення про взяття відповідної нерухомої речі на облік. Наведені у заяві відомості повинні підтверджуватися письмовими доказами. Натомість, заявник просить визнати безхазяйним майном з передачею цього майна у власність територіальної громади спадщину у вигляді земельної частки (паю), тоді коли сертифікат, виготовлений на імя [PERSON], передбачає лише право на таку земельну частку (пай) в умовних кадастрових гектарах, межі цієї частки в натурі (на місцевості) не визначені, тому право на земельну частку (пай) не є річчю чи майном, адже право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Цивільного кодексу України, а також інших законів, що видаються до них. Згідно ст. 81 ч. 1 п. «д» Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю) та оформлення відповідних правовстановлюючих документів. Крім того, заявником не зазначені основні характеристики нерухомої речі. При цьому суд звертає увагу на те, що вартість земельної частки (паю) у цій справі визначена згідно довідки Правобережної товарної біржі, де зазначено, що спеціалістами проведено аналіз ринкової вартості земельної ділянки у Пятихатському районі з дошки безкоштовних оголошень, де ринкова вартість 1 га земельної ділянки становить 100728,0 гривень, відповідно вартість земельної ділянки площею 7.79 гектар складає 784671,0 гривень, що не може відповідати дійсній вартості, адже в заяві йдеться про земельну частку (пай), а не про земельну ділянку, кожна з яких визначається різними земельними одиницями, як-то умовні кадастрові гектари та гектари. І як зазначено вище, заявник не подав відповідних документів про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно. На підставі ст.ст. 137, 555 ЦК УРСР, ст. 81 ч. 1 ЗК України,

Outcome: dismissed