Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

09 квітня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що йому на праві власності належить транспортний засіб HYUNDAI Santa Fe, реєстраційний номер [NUMBER]. 06 липня 2014 року неповнолітня [PERSON], керуючи велосипедом, допустила наїзд на транспортний засіб, що належить позивачу. Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18.09.2014 року [PERSON], яка є бабцею [PERSON], визнана винною за ч. 3 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення у вигляді штрафу у сумі 51,00 грн. [PERSON] є матірю [PERSON]. Автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. Згідно висновку спеціаліста експертного автотоварознавчого дослідження № 195 від 13.07.2014 року, вартість матеріального збитку (шкоди), завданого власнику транспортного засобу HYUNDAI Santa Fe, реєстраційний номер [NUMBER], становить 11\~621,98 грн. Вартість послуг експерта складає 350,00 грн. Крім того, позивач стверджує, що зазнав моральної шкоди у зв'язку з пошкодженням належного транспортного засобу, яку він оцінює у 6\~000,00 грн. За таких обставин позивач просить стягнути у солідарному порядку з відповідачів матеріальну шкоду у сумі 11\~621,98 грн., моральну шкоду у сумі 6000,00 грн., вартість послуг експерта у сумі 350,00 грн., усього на загальну суму 17\~921,98 грн. 22 червня 2015 року позивачем надана заява про збільшення позовних вимог, в якій позивач просить стягнути у солідарному порядку з відповідачів матеріальну шкоду у сумі 18\~814,02 грн., моральну шкоду у сумі 6 000,00 грн., вартість послуг експерта у сумі 350,00 грн., усього на загальну суму 25\~164,02 грн. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримав позов у повному обсязі на підставах, викладених у позовній заяві, просив задовольнити заявлені позовні вимоги повністю. У судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснила, що завдана шкода не була відшкодована, оскільки позивач відмовився отримувати кошти. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до суду не прибули, про час та місто слухання справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд, заслухавши пояснення осіб, що приймають участь у справі, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є власником транспортного засобу HYUNDAI Santa Fe, реєстраційний номер [NUMBER],що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 15). 06 липня 2014 року слідчим СВ Івано-Франківського МВ УМВС складений протокол огляду місця події (а.с. 9-10, 13-14). 22 липня 2014 року складений висновок перевірки по повідомленню від перехожих (а.с. 11-12). Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 вересня 2014 року, що набрала законної сили 29 вересня 2014 року, [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення,передбаченого ч. 3 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 51,00 грн. (а.с. 8). Згідно висновку № 195 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку від 13 липня 2014 року, вартість матеріального збитку (шкоди), завданого власнику пошкодженого транспортного засобу HYUNDAI Santa Fe, реєстраційний номер [NUMBER], станом на 13.07.2014 року складає 11\~621,98 грн. (а.с. 16-28). За послуги з проведення експертизи позивач сплатив 350,00 грн. (а.с. 29). Відповідно до рахунку-фактури № ИФ-0001804 від 07.05.2015 року, вартість матеріальної шкоди, завданого власнику транспортного засобу HYUNDAI Santa Fe, реєстраційний номер [NUMBER], становить 18\~814,02 грн. (а.с. 78). Позивачем були придбані комплектуючі на загальну суму 3\~150,00 грн. (а.с. 93-94). Відповідно до ч. 4 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому постанова Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 вересня 2014 року, що набрала законної сили 29 вересня 2014 року, є обовязковою для суду при розгляді даної цивільної справи. У відповідності до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно ч. 1-2 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. В силу\~положень ст. 1179 Цивільного кодексу України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов'язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Обов'язок батьків (усиновлювачів), піклувальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функції піклувальника, відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди. Роз'яснення такого ж змісту знайшли своє відображення у п.\~6\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від\~27\~березня\~1992\~року № 6 (з наступними змінами). Судом встановлено, що неповнолітній відповідач [PERSON] навчається у школі, не має жодного майна на відшкодування завданої шкоди. Відповідачі [PERSON], яка визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення , та [PERSON] не надали суду жодних доказів відсутності їх вини у неналежному догляді та вихованні [PERSON], а тому згідно закону мають нести матеріальну відповідальність за спричинену її діями шкоду. Таким чином, суд вважає,\~що відповідачі [PERSON] та [PERSON] повинні відповідати за шкоду заподіяну неповнолітньою [PERSON],\~як того вимагає\~ст. 1179 Цивільного кодексу України. Така відповідальність носить субсидіарний та дольовий характер. Щодо вирішення розміру матеріальної шкоди, то суд виходить з наступного. Висновок № 195 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку від 13 липня 2014 року був складений судовим експертом-автотоварознавцем, отже даний висновок був проведений особою, яка має право здійснювати оцінку шкоди, тому даний висновок є належним та допустимим доказом завданої матеріальної шкоди позивачу. Підстав сумніватися у правильності даного висновку суд не має, оскільки у висновку зазначені найменування пошкоджень транспортного засобу, що потребують ремонту. Тому суд вважає, що вартість завданої матеріальної шкоди (збитку), що зазначена у висновку, є дійсною і сума, вказана у даному висновку, а саме: 11\~621,98 грн. підлягає стягненню з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача. Також з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем витрати на оплату проведеного незалежного дослідження у сумі 350,00 грн. Відповідно ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно роз'яснень, що містяться у п. 9 вказаної постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає, що дорожньо-транспортна пригода та пошкодження майна позивача призвели до моральних страждань позивача, втрати нормальних життєвих та виробничих зв'язків, нервової напруги та переживань щодо втрачених якостей автомобіля, в порушенні його права нормально користуватись автомобілем, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру заподіяної позивачу моральної шкоди, суд керується засадами розумності, виваженості та справедливості, як того вимагає ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховує характер та обсяг душевних страждань, що зазнав позивач, важкість вимушених змін в житті позивача, характер додаткових зусиль для організації його життя, тому вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у сумі, яка за переконанням суду, становить 2 000,00 грн. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний звязок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, підлягають частковому задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial