Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

08 червня 2015 року позивачка [PERSON] звернулась до Заводського районного суду з позовною заявою до [PERSON] в якій просить розірвати між ними шлюб. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона 05 жовтня 2007 року з відповідачем зареєстрували шлюб. Від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Позивач з відповідачем припинили шлюбні відносини, сторони разом не мешкають, проживають окремо, спільного господарства не ведуть та не підтримують шлюбно-сімейних відносин. Неповнолітні діти мешкають з позивачкою. Позивачка в судове засідання не зявилася, але надала до суду заяву в якій просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, та розглянути справу без її участі. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно з вимогами ст.76 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомив, судова повістка - виклик направлена відповідачеві на останню відому суду адресу і в силу ст.77 ЦПК України вважається доставленою, на підставі ст. 169 ЦПК України суд вважає причини неявки відповідача неповажними; є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень відповідачем відсутня, що дозволило суду за згодою позивача, згідно вимог ст. 224 ЦПК України, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи сторони з 05 жовтня 2007 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, яке було видане Заводським відділом РАЦС Дніпродзержинського міського управління юстиції в Дніпропетровській області та актовим записом № 691. Сторони по справі мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, яке було видане Заводським відділом РАЦС Дніпродзержинського міського управління юстиції в Дніпропетровській області та актовим записом № 224 та доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, яке було видане Заводським відділом державної РАЦС Дніпродзержинського міського управління юстиції в Дніпропетровській області та актовим записом № 972 , у яких батьками зазначені позивачка та відповідач. Судом встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, разом не мешкають, спільного господарства не ведуть. Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу, інтереси дитини і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. На підставі викладеного, враховуючи, що подальше збереження родини з урахуванням їх взаємних відносин неможливо і суперечить інтересам сторін, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved