Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-23 00:00:00

10.03.2020 року Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання матері дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з відповідачем перебуває у шлюбі від якого мають сина [PERSON] , [INFO] . Відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дружини та дитини не надає. Позивач не працює, оскільки знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, дитина проживає із нею та знаходиться повністю на її утриманні. У позові позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 09.08.2018 року і до досягнення дитиною повноліття та аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною трирічного віку. Ухвалою від 16.04.2020 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, позовні вимоги просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення заперечень не надійшло. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, заяв та клопотань від нього до суду не надходило. У зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі ст. 280 ЦПК України. Дослідивши докази по справі, встановивши такі факти та відповідні правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з нижченаведених підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 26.04.2015 року (а.с.8), який було розірвано рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 29.01.2020 року. Від шлюбу подружжя має сина [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері батька і (або) у твердій грошовий сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 ст. 182 СК України, передбачає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ч.2. ст 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Доказів про неможливість надання матеріальної допомоги позивачці, відповідач суду не надав, тому є всі підстави для стягнення з нього аліментів на утримання дитини до досягнення нею повноліття та дружини до досягнення їх спільною дитиною трирічного віку. Отже, за таких підстав, з відповідача слід стягнути аліменти на користь позивачки на утримання їх спільної дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) але не менше 50 % прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття та на утримання позивачки аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісяця і до досягнення дитиною трирічного віку, і досягнення дитиною трьох років. Згідно до ст. 79 СК України, аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідно зі ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Згідно з постановою Верховного Суду від 06.08.2018 по справі №748/2340/17 аналіз статті 191 СК України свідчить, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладання договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність вжиття саме позивачем заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останньою від їх сплати. За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягненим аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими. Позивач не надав належних та допустимих доказів щодо офіційного звернення до нього з питання стягнення аліментів за попередній час на утримання сина. Зважаючи на наведене суд приходить до висновку про необхідність відмовити у позовних вимог у частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів за минулий час 09.08.2018 року. Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів, тому в порядку ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави. Відповідно до ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі по стягненню аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved