Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

09.10.2018 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований між ними 19.02.2009 року у Краковецькій селищній раді Яворівського району Львівської області, актовий запис № 05, залишивши їй дошлюбне прізвище. \~ В обґрунтування позову позивач вказує на те, що 22.06.2009 року у них з відповідачем народилася дочка [PERSON]. З початку подружнього життя відносини між ними складалися непогано, проте згодом почали виникати конфлікти та непорозуміння із-за різних побутових проблем. Відповідач постійно пред'являє їй необгрунтовані претензії, що робить спільне життя нестерпним. З травня-серпня 2018 року шлюбні відносини між ними припинені. На даний час вони не підтримують жодних відносин, проживають окремо, не ведуть спільне господарство, шлюб носить формальний характер. 20.11.2018 року від позивача до суду поступила заява про уточнення предмета позову в частині залишення їй прізвища, присвоєного після реєстрації шлюбу. 04.12.2018 року постановлено ухвалу суду про повернення даної заяви позивачеві з підстав невідповідності її вимогам ч. 5 ст. 49 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). 20.11.2018 року відповідач подав в суд заяву про розгляд справи без його участі, яку ухвалою суду від 04.12.2018 року задоволено. Позивач в судовому засіданні підтримала позов, крім відновлення їй дошлюбного прізвища, зазначивши, що не бажає змінювати прізвище. Будучи допитаною як свідок, позивач надала показання про те, що з 2009 року перебуває в шлюбі з відповідачем, у якому в них народилася дочка [PERSON], якій 9 років. Протягом першого року подружнього життя в сімї були конфлікти, в тому числі із застосуванням до неї відповідачем фізичного насильства, які повторилися приблизно через три роки. З причин сварок та агресії з боку відповідача з її, позивача, ініціативи весною 2018 року, приблизно у травні, було припинено їх спільне проживання. З того часу вони не підтримують подружні відносини та не ведуть спільне господарство. Відповідач вживав спроби для примирення, проте вона не хоче проживати з ним однією сімєю. На даний час примирення вважає неможливим. Відповідач в судове засідання не з'явився. У заяві від 20.11.2018 року (а.с. 25) вказав, що позов визнає в повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача, з'ясувавши обставини, дослідивши письмові докази, суд прийшов до таких висновків. Судом встановлено, що 19 лютого 2009 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб у Краковецькій селищній раді Яворівського району Львівської області, актовий запис № 05. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON]. У сторін є неповнолітня дочка [PERSON], [INFO]. Понад шість місяців сторони проживають окремо, не підтримують подружні відносини та не ведуть спільне господарство. Причиною таких взаємин подружжя є відсутність порозуміння, систематичні сварки. Обставини щодо укладення шлюбу між сторонами та народження дитини підтверджені наступними письмовими доказами: 1) свідоцтвом про шлюб між [PERSON] та [PERSON], виданим 19.02.2009 року Краковецькою селищною радою Яворівського району Львівської області, серія 1-СГ № 107168 (а.с. 3); 2) копією свідоцтва про народження [PERSON], виданого 30.06.2009 року Краковецькою селищною радою Яворівського району Львівської області, серія 1-СГ № 199863 (а.с. 6). Обставини в частині взаємин подружжя не підлягають доказуванню у зв'язку з визнанням їх відповідачем та відсутністю в суду сумнівів в достовірності цих обставин і добровільності їх визнання. Визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Правовідносини між сторонами врегульовані нормами Сімейного кодексу України (далі - СК України). У ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З врахуванням встановлених обставин щодо причин та тривалості розладу в сім'ї сторін, їх небажання перебувати в шлюбі, суд прийшов до висновку, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходив з наступного. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір в розмірі 704,80 грн. (а.с. 7), половину даної суми, тобто 352,40 грн., слід повернути позивачеві з державного бюджету.

Outcome: approved