Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-10 00:00:00

09.07.2015 року [PERSON] звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, та після уточнення позовних вимог, просить суд: надати дозвіл на виготовлення проїзних документів на неповнолітнього [PERSON], [INFO], громадянина України, що зареєстрований та проживає в [INFO] для виїзду за кордон без згоди батька [PERSON], [INFO], громадянина України, що зареєстрований в [INFO]; надати дозвіл на виїзд неповнолітнього [PERSON], [INFO], громадянина України, у супроводі матері [PERSON], [INFO], громадянки України, в період з 11 вересня 2015 року по 01 вересня 2016 року включно за межі державного кордону України до Республіки Польща, Чеської Республіки, Угорщини та Швейцарії без супроводу та згоди на такий виїзд батька дитини - [PERSON] (а.с.2-5,22-23,37-38). Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що є матірю малолітнього [PERSON], [INFO], батьком якого згідно з актовим записом про народження дитини є відповідач [PERSON] Вона ніколи не перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі та разом з дитиною проживає окремо від відповідача, виховує сина самостійно, а відповідач не виконує свої батьківські обовязки по вихованню сина. Позивач стверджує, що останні роки малолітній страждає на складне захворювання, яке має місце та прогресує внаслідок ускладнень, що виникли під час пологів, а саме дитячі нервові тіки (миготливий синдром), що підтверджується довідкою дитячого психіатра №94 від 15.04.2015 року. З урахування того, що в звязку з оформленням до першого класу та зміною обстановки для дитини, підвищенням рівня стресу внаслідок зміни звичайної обстановки, позивач, маючи таку можливість, вважає необхідним отримати необхідні рекомендації та додаткове вчасне лікування сина у спеціалізованому медичному закладі, який спеціалізується на даній хворобі дітей за кордоном. Найближчими такими закладами є медичні клініки в Польщі та Угорщині, про які вона отримала схвальні відгуки в процесі спілкування з лікарями та пацієнтами. В ході розгляду справи вона отримала згоду та підтвердження про готовність прийняти її дитину на лікування з однієї з клінік Чеської Республіки, а також запрошення для проведення діагностичних процедур та лікування в дитячому шпиталі при університеті м.Цюрих (Швейцарія). Позивач також стверджує, що відповідач не спілкується з нею з питань, що стосуються виховання дитини, в звязку з чим вона направила йому телеграму з проханням надати згоду на виїзд з дитиною за кордон, на яку відповідач не відповідав, а також не намагалась звязатися з ним телефоном. Позивач стверджує, що відповідач, отримавши телеграму, зловживаючи своїми батьківськими правами, звернувся до правоохоронних органів із заявою, що ніби то вона намагається без дозволу батька зняти дитину з реєстрації за місцем постійного проживання, щоб вивезти дитину на постійне проживання за кордон. Звернувшись до Служби у справах дітей та сімї, вона отримала розяснення про необхідність звернення до суду за отриманням рішення про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька. В судовому засіданні позивач та її представник повністю підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити. Позивач додатково пояснила, що стурбована станом здоровя сина, оскільки помічає, що він погіршився через збільшення стресових ситуацій: зявились звукові ефекти підтягування повітря, смикання обличчя. Вона звертає увагу, що в людей, яких вона зустрічала, такі симптоми залишаються і в дорослому віці. Вона хвилюється за сина, що його в звязку з цим будуть ображати, що якщо вчасно не провести кваліфіковане обстеження та лікування, ці проблеми із здоровям залишаться у її сина на все життя. На даний час в них з відповідачем існує спір про позбавлення батьківських прав, де відповідач їй пропонував визнати позов, якщо вона гарантує відсутність до нього майнових претензій щодо утримання їх дитини. Вона та її представник вважають, що саме питання можливих витрат, повязаних з виїздом дитини за кордон та лікування, є причиною того, що відповідач не надає в добровільному порядку згоду на виїзд їх сина за кордон. Вона категорично заперечує наміри вивезти дитину за кордон з метою постійного проживання, оскільки має роботу в Києві, має житло в м.Бориспіль, родичів за кордоном не має, а деякий час назад мала намір переїхати до батьків у м.Львів, проте відмовилась від своїх планів. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, вважаючи що позов є безпідставним та недоведеним. Він повідомляє, що відповідач надасть нотаріальну засвідчену згоду на виїзд сина з позивачем за кордон після ухвалення рішення у даній справі, проте бажає, щоб суд надав належну оцінку обставинам справи та наданим позивачем доказам, які представник відповідача вважає неналежними та недопустимими. В тому числі представник відповідача стверджує, що позивач не зверталась до відповідача з проханням надати згоду для виїзду їх сина за кордон перед зверненням до суду, а також не надала доказів, що дитина стоїть на обліку з приводу зазначеного позивачем захворювання та потребує відповідного лікування. Він також звертає увагу, що надана позивачем довідка лікаря за формою та змістом не відповідає вимогам, які встановлені чинним законодавством, а також, що наданий позивачем електронний лист не може бути підтвердженням того, що позивач отримала офіційне запрошення відповідного лікувального закладу. Він також зазначає що за ухвалою суду відповідач позбавлений права спілкування з сином вже на протязі трьох місяців, а також не може підтвердити наявність у малолітньої дитини зазначених позивачем ознак захворювання. Крім того у відповідача є обґрунтовані підстави вважати, що позивач має намір вивезти сина за кордон на постійне місце проживання, для чого вона намагалась зняти його з реєстрації, а також в приватній розмові погрожувала відповідачу, що переїде до Швейцарії, де в неї знаходиться сестра. Він також зазначає, що позивач не погоджувала з відповідачем питання щодо необхідності вивезення дитини за кордон, в тому числі щодо неможливості отримання необхідної кваліфікованої медичної допомоги в Україні. Представник третьої особи Управління Державної міграційної служби України в Київській області в особі Бориспільського відділу УДМС України в судове засідання не зявився, направив заяви, про розгляд справи без присутності їх представника та просить прийняти рішення згідно чинного законодавства (а.с.29,51). Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши письмові матеріали цивільної справи та надані суду документи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню за наступних підстав. Позивачу та представникам сторін судом було розяснено, що відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України судом було розяснено особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, та попереджено про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій. В тому числі розяснено, що відповідно до вимог ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком малолітнього сина позивача [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ОК №110923 (а.с.6). Батьки дитини проживають окремо, малолітній [PERSON], [INFO], проживає із матірю [PERSON], що визнано сторонами, а також підтверджується матеріалами справи щодо зареєстрованого місця проживання сторін та їх малолітнього сина (а.с.2,11,59). Встановлено, що 15 квітня 2015 року сину сторін [PERSON], 15.09.2008 року, було здійснено компютерну ЕЕГ із спектральним аналізом та картуванням головного мозку (а.с.39-40) Згідно з консультативним висновком дитячого психіатра кафедри дитячої, соціальної та судової психіатрії Національної медичної академії післядипломної освіти ім.П.Л.Шупика [PERSON] від 15 квітня 2015 року в дитини позивача [PERSON], [INFO] встановлено діагноз: синдром невротичних тіков і гіперкінезів на тлі наслідків органічного враження ЦНС (пре-перенатального генеза) та рекомендовано здійснювати контроль ЕЕГ , відновлювальна терапія курсами, робота з психологом (а.с.41). Зазначені доказі суд вважає належними і допустимими, оскільки вони містять усю необхідно інформацію щодо осіб, які видали зазначені документи, містять інформацію, яка стосується предмету доказування, та не викликають сумніву суду щодо їх достовірності, оскільки будь-яких належних і допустимих доказів на спростування наведеної інформації, відповідачем не надано та не зазначено джерел їх здобуття. В судовому засіданні також встановлено, що позивач 06 травня 2015 року направляла відповідачу за зареєстрованим місцем його проживання телеграму з проханням надати дозвіл на виїзд за кордон їх дитини [PERSON] [INFO] терміном на один рік (а.с.8). Та обставина, що в телеграмі помилково зазначено прізвище «Сальнова» [PERSON], а також що телеграма направлялась з м.Вишгород, не спростовують факту відповідного звернення позивача до відповідача в позасудовому порядку з метою врегулювання питання виїзду їх дитини за кордон. Крім того, з наданого представником відповідача листа Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області від 18.05.2015 року №5/10686 та висновку по зверненню [PERSON] від 14.05.2015 року (а.с. -58,59) вбачається, що відповідач 07.05.2015 звертався до відповідного органу внутрішніх справ з метою запобігти можливості позивачу зняти їх дитину з реєстрації за місцем постійного проживання в м.Борисполі. З дослідженого в судовому засіданні перекладу електронного листа Дитячого госпіталю м.Цюріх відділення неврології від 07.08.20015 (а.с.42-43,44-45) встановлено, що на звернення позивача їй повідомлено про те, що вони чекають [PERSON], [INFO], задля проведення діагностичних процедур та/або лікування в їх дитячому госпіталі при університеті, при цьому запропоновано узгодити дату проведення процедур за 1 місяць, здійснити оплату депозиту. Зазначений доказ суд вважає достатнім, належним і допустимим, оскільки він містить необхідну інформацію щодо особи та установи, яка його видала, здійснила переклад, містить інформацію, яка стосується предмету доказування, та не викликає сумніву суду щодо достовірності зазначеної в ньому інформації, оскільки будь-яких належних і допустимих доказів на спростування наведеної інформації, відповідачем не надано та не зазначено джерел їх здобуття. Згідно з вимогами ст..141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України на батьків покладені рівні обов'язки щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За змістом ч.1 та 2 ст.155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.6 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. За змістом ч.1,2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтею 313 ЦК України\~визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України встановлено, зокрема, Законом України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. №57. Так, відповідно до пункту 3 «Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів, піклувальників) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених батьками. Згідно з вимогами частиною 2 статті 4 Законом України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до пункту 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, а також без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків Крім того, відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» рішення суду про виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон є достатньою підставою для видачі органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, проїзного документу дитини. Враховуючи, що відповідач, який був повідомлений позивачем про необхідність надання дозволу для виїзду з позивачем дитини за кордон в супроводі матері з метою його обстеження у спеціалізованому медичному закладі та можливого лікування, в тому числі з моменту отримання ним позовної заяви 28.07.2015 (а.с.31), без достатніх обґрунтованих підстав, діючи всупереч інтересам дитини, ухилився від виконання свого батьківського обовязку щодо участі у вихованні дитини, яка в даному випадку полягає у сприянні батька дитини діяти в якнайкращому забезпеченні інтересів дитини, в тому числі вжитті визначених чинним законодавством заходів для надання можливості дитині в супроводі батьків, або одного з батьків виїхати за кордон з метою отримання необхідної медичної допомоги. Будь-яких належних і допустимих доказів того, що відповідач окрім висловлених в судовому засіданні його представником письмових заперечень вживав заходи на виконання покладених на нього батьківських обовязків, суду не надано та не зазначено джерел їх здобуття. В тому числі не надано доказів, що відповідач намагався в позасудовому порядку погодити з позивачем питання щодо необхідності вивезення їх дитини за кордон або вживав заходи для отримання їх з позивачем сином необхідної кваліфікованої медичної допомоги в Україні, про що було зазначено в запереченнях його представника. По це також, на думку суду, свідчить висловлена представником відповідача позиція щодо намірів відповідача надати нотаріально посвідчену згоду позивачу для вивезення їх сина за кордон, лише після ухвалення рішення у даній справі, при цьому заперечуючи проти задоволення такого позову. З урахуванням усього вищенаведеного суд прийшов до висновку, що позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню та що в інтересах дитини та позивача слід погодитись з визначеним позивачем переліком країн, до якого слід надати дозвіл виїзд малолітнього [PERSON], оскільки це дозволить позивачу обрати найбільш сприятливий для дитини та такий, що відповідає фінансовим можливостям позивача, варіант поїздки. Судові витрати по дані справі, складають судовий збір в сумі 243 гривень 60 копійок, сплачений позивачем при зверненні з позовом до суду (а.с.1) які підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved