Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

07 лютого 2019 року [PERSON] (далі-позивач) звернулася до Магдалинівського районного суду з позовом до [PERSON] (далі-відповідача), третя особа служба у справах дітей Магдалинівської районної державної адміністрації, в якому просить: визначити їй способи участі у вихованні онука [PERSON] , дозволивши можливість спілкування з дитиною за місцем її проживання у вихідні та святкові дні з 09:00 год. до 18:00 год. Ухвалою суду від 08.02.2019 року відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 29.03.2019 року зарито підготовче судове засідання та справу призначено до розгляду по суті на 10.04.2019 року. 28.05.2019 року до суду надійшла уточнена позовна заява, доповнена новою позовною вимогою, а саме: зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні та участі у виховання онука [PERSON] , [INFO] . Враховуючи те, що вказану заяву подано після закриття підготовчого судового засідання, яке було закрито 29.03.2019 року суд не приймає її до розгляду з підстав передбачених ч. 4 ст. 12 ЦПК України, про що було оголошено представнику позивача в судовому засіданні 10.06.2019 року. Тому суд розглядає справи в межах первісного позову. В обґрунтування первісного позову зазначено, що 17.01.2001 року її син [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , від шлюбу мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Після смерті 09.03.2013 року [PERSON] , відповідач систематично перешкоджає бачитись з онуком, приймати участь в його матеріальному забезпеченні та вихованні. Відповідач настроює дитину проти неї, забороняє бачитись та спілкуватись, на будь-які прохання не реагує. У зв`язку з чим просить встановити спосіб у вихованні онука. В судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити. Відповідача та її представник в судове засідання не прибули, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позовних вимог заперечують повністю. В матеріалах справи міститься відзив на позов в якому зазначено, до смерті чоловіка [PERSON] , 09.03.2013 року вони проживали за адресою [ADDRESS] , вже в травні 2013 року позивач звернулась до суду з позовом про вичленення з дитиною з вказаного будинку. Смерть батька, позов бабусі про виселення з будинку мали негативний психологічний вплив на дитину. Вказане призвело до того, що син на бажає спілкуватися з позивачем. З урахуванням вказаних обставин просить відмовити у задоволенні позову. Представник служби у справах дітей Магдалинівської РДА в судовому засідання показала, що з малолітнім [PERSON] , [INFO] було проведено бесіду, в якій останній повідомив обставини щодо небажання спілкування з бабусею по лінія батька. Зазначив, що не може забути давні образи на бабусю і з нею пов`язані неприємні спогади з того часу коли помер батько. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши матеріали справи суд зазначає наступне. Частинами 1, 2 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі Згідно ст. 5 ЦПК здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Окрім того, згідно ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Вимогами ст. 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Частиною 1 статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Так згідно матеріалів справи [PERSON] , [INFO] . Батьком вказано [PERSON] , який помер [INFO] . [PERSON] є бабою [PERSON] , [INFO] по лінії батька, вказані обставини учасниками справи не заперечуються. Статтею 257 Сімейного кодексу України передбачено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Згідно ч. 1 ст. 263 СК України регламентовано, що спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу. Водночас, відповідно до ч.ч.1,2 ст. 159 СК України визначено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Таким чином в даній категорії справ судом перевіряється наявність вчинення відповідачем (одним із батьків, або тим з ким проживає дитина) перешкод у реалізації права баби, діда, прабаби, прадіда на спілкування та участь у вихованні з онуком, перевіряється відповідність такого спілкування/виховання інтересам дитини. Сторонами не заперечується, що між позивачем та відповідачем склалися неприязні стосунки, проте доказів того, що відповідач чинить перешкоди у спілкуванні з онуком до суду надано не було. Виходячи з вказаного в ході судового розгляду справи позивачем жодним чином не доведено факт того, що відповідач умисно чинить перешкоди для її спілкування з онуком, наявність таких перешкод має форму припущень. Щодо критерію відповідає інтересам дитини,суд зазначає. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (ст. 7 СКУ). Частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо в міжнародному договорі України, укладеному в установленому порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом сімейного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України (ст. 13 СКУ). Згідно з ч.2 ст.1 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованої Законом України від 03 серпня 2006 року за №69-V, предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Конвенцією про права дитини закріплено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною третьою статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Так в матеріалах справи мститься характеристика на [PERSON] , учня 8-б класу Магдалинівської ЗОШ І-ІІІ ступенів, в якій описані особисті якості дитини, прояви під час навчання, ставлення до навчання. Окремо зазначено про те, що на тлі візиту бабусі по лінії батька, в 7 класі, він пережив стрес і перебуваючи в розпачі без дозволу пішов з уроків. Це був єдиний випадок порушення дисципліни учнем. Шкільний психолог рекомендував поки що обмежити спілкування з бабусею, щоб не травмувати психіку учня. Вказане також відображено в протоколі індивідуального діагностичного обстеження [PERSON] , складеного 13.03.2019 року психологом [PERSON] . Окрім того в матеріалах справи міститься заява [PERSON] в якій він зазначає про небажання приймати участь в судових засіданнях з причин небажання зустрічатись з [PERSON] , не бажає спілкуватись з нею. Згідно інформації служби у справах дітей Магдалинівської РДА малолітній [PERSON] , [INFO] на обліку в службі не перебуває, звернень, скарг та будь-яких повідомлень на матір дитини [PERSON] до служби не надходило. Також до матеріалів справи долучено відомості проведеної бесіди представників служби у справах дітей Магдалинівської РДА з малолітнім [PERSON] , в якій викладені обставини щодо небажання на даний час його спілкування з бабусею [PERSON] . Таким чином наведені вище обставини є свідченням того, що сам неповнолітній [PERSON] на даний час не бажає спілкуватись з позивачем. Примушувати дитину робити те, що на даний час не відповідає її внутрішній волі та особистому ставленню є неприпустимим, оскільки вказане може привести до негативних психологічних наслідків. Обставини на які посилається відповідач та викладені у рішенні Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 12.12.2013 року по справі № 179/815/13-ц розцінюються судом як вчинення дій позивачем в супереч інтересів дитини. Особисті відносини між людьми, їх ставлення одне до одного не може бути врегульоване та змінене судовим рішенням, налагодження відносин та порозуміння між собою є виключно особистим правом учасників таких відносин. Суттєвим є те, що неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб (див. пункт 3.1 рішення Конституційного Суду України від 20січня 2012року № 2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України [4]). З урахуванням вищевикладеного позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed