Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-08 00:00:00

07 липня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Співдружність» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує наступним. З 01.07.2014 року [PERSON] перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Співдружність» на посаді бухгалтера, з 06.01.2015 переведена оператором ПК. Трудові відносини припинені 06.04.2015 року за згодою сторін (ст.36 ч.1 п. 1 КЗпП України), що підтверджується записом у трудовій книжці. У день звільнення не був проведений повний розрахунок, а саме сплачено заробітну плату за період з 01.04.2015 р. по 06.04.2015 р. Заробітна плата була виплачена лише 14.05.2015 р. Після неодноразової усної вимоги компенсація за невикористану відпустку була нарахована у сумі 951,68 гривень, і виплачена лише 15.06.2015 р. в сумі 842,0 грн., про що свідчить довідка про доходи за період з 01.07.2014 р. по 06.04.2015 р. від 22.06.2015 . №С0000000092. Тому просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.04.2015 по 15.06.2015 (день виплати компенсації за невикористану відпустку, тобто день фактичного розрахунку). Позивач зазначає, що середня заробітна плата становить 69,41 грн., кількість робочих днів для розрахунку середнього заробітку становить 41 робочий день (69,14 грн. * 41 день = 2845,81 гривень). При звільненні з ТОВ «Співдружність» не був виданий оригінал трудової книжки, як пояснили трудову книжку було втрачено, та замість неї було видано повідомлення №17 від 15.04.2015 р., а пізніше дублікат трудової книжки. Внаслідок невиплати вчасно належних виплат при звільненні, опинилась у важкому становищи, що змушувало докласти додаткових зусиль для організації свого життя, була вимушена позичати гроші у близьких та знайомих для задоволення мінімальних потреб життя, для сплати платежів за використані комунальні послуги. Постійні звернення до близьких та знайомих з проханням позичити гроші та неповернення їх негативно сказалися на їх взаємостосунках. Така ситуація приводить до сварок із родичами та близькими, до глибоких душевних страждань. Крім того втрата трудової книжки відбилась на моральному та матеріальному становищі, при зверненні за оголошенням при прийомі на роботу була не в змозі довести свою кваліфікацію і трудовий стаж за даною професією. Хоча відповідачем і був виданий дублікат трудової книжки, але до неї не внесені дані щодо попередніх місць роботи, внаслідок чого змушена самостійно збирати ці відомості. Моральну шкоду оцінено у 3000 гривень. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполянала на їх задоволені, надала пояснення аналогічні, викладеним у позові, крім того просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати по сплаті правової допомоги, яка становить 2500 грн. Зазначила, що неодноразово зверталася до відповідача з питання випалти заборгованості по зарплаті та видачі трудової книжки. Відсутність трудової книжки негативно впливає на її працевлаштування. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні також підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволені. Просив також стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 2500 гривень, з яких усна консультація 200 грн., складання запиту 300 грн., складання позовної заяви 600 грн., виклик адвоката до суду для слухання справи, яке не відбулося з причин не залежних від адвоката 400 грн.; представництво інтересів в суді у цивільній справі -1000 грн. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечували, зазначили, що позивач сама відмовилася отримувати розрахуноук у день звільнення, оскільки наполягала на розрахунку одночасно з видачею трудової книжки. Позивачу пропонувалася допомога щодо отримання інформації про попередні місця роботи, а саме транспортні послуги для зручності збору інформації на підприємствах міста, але позивач відмовилася від такої допомоги. Вважають позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності. У запереченнях на позовну заяву зазначено, що в день звільнення позивачу було запропоновано отримати всі належні до сплати виплати у звязку зі звільненням та трудову книжку спеціалістом відділу кадрів позивачка була повідомлена про те, що у звязку зі втратою трудової книжки буде виготовлено її дублікат з внесенням запису про останнє місце роботи, а після надання підтверджених відомостей про попередні місця роботи, ці відомості будуть внесені в трудову книжку. Також [PERSON] запропоновано сприяння у відновленні трудової книжки. Позивач відмовилась отримувати трудову книжку та всі виплати у звязку зі звільненням, аргументувавши це тим, що отримує їх разом з дублікатом трудової книжки з відомостями про попередні місця роботи. У звязку з цим, працівниками ТОВ «Співдружність» складений [PERSON] про відмову працівника від отримання трудової книжки та виплат у звязку зі звільненням в день звільнення, а саме 06.04.2015.Позивачу неодноразово повідомлялось про готовність видати трудову книжку та здійснити всі належні до сплати виплати у будь-який час. 14.05.2015 р. позивачу виплачена заробітна платня за період з 01.04.2015 по 06.04.2015 та видана трудова книжка, а компенсація виплачена 15.06.2015. Вважає, що порушень прав працівника з боку відповідача не відбулося, всі належні виплати та трудова книжка отримані на першу вимогу працівника та у строки, узгоджені сторонами, та невиплата 1100 грн. 06.04.2015 ніяким чином не може призвести до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків, застосування додаткових зусиль для організації свого життя, тому немає підстав для відшкодування моральної шкоди. Крім того представником відповідача зазначено, що втрата трудової книжки відбулася тому, що головний офіс товариства знаходиться у м.Горлівка, де зберігалися трудові книжки, у зв'язку із проведенням антитерористичної операції на території Донецької області та тим, що м.Горлівка не підконтрольне владі України, відбулася втрата трудової книжки, фінансові документи на підтвердження дати розрахунку також відсутні, оскільки були вилучені при обшуку підприємства, але відповідач погоджується з датами розрахунку, наданими позивачем. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 01.07.2014 року по 06.04.2015 року перебувала у трудових відносинах із відповідачем, що підтверджується записами у трудовій книжці позивача. За цей період їй нараховувалась і виплачувалась заробітна плата, зазначені обстаини не спростовуються сторонами. Відповідно до\~ст. 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідач посилається на те, що у ТОВ «Співдружність» було проведено обшук, та вилучені бухгалтерські документи, тому відомості щодо дати виплати позивачу належних сум при звільненні відсутні, але сторонами не заперечувався факт того, що заробітна платня, належна позивачу в день звільнена, виплачена 14.05.2015 року, крім того, 15.06.2015 виплачена компенсація за невикористану відпустку. На підставі\~ст. 117 КЗпП України\~у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідач посилається на те, що працівниками ТОВ «Співдружність» складений [PERSON] про відмову працівника від отримання трудової книжки та виплат у звязку зі звільненням в день звільнення, але зазначеного акту суду не надано. Таким чином, при розгляді справи було встановлено, що відповідачем при звільненні позивача не було проведено виплату всіх сум, що належать йому від підприємства, тому за період з 07.04.2015 року (наступна дата після звільнення) з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд керується наступним. Відповідно до п. 20\~Постанови від 24 грудня 1999 року № 13 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі\~ст. 117 КЗпП\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 07.04.2015 року по день фактичного розрахунку 15.06.2015 року. Оскільки відповідач не здійснив фактичного розрахунку перед позивачем, та не надав доказів того, що відповідний розрахунок здійснено пізніше за домовленістю сторін, то суд вважає за необхідне стягнути з ТОВ «Співдружність»\~на користь [PERSON] середній заробіток за період з 07.04.2015 року по 15.06.2015 року по день фактичного розрахунку. При цьому розмір середнього заробітку суд розраховує відповідно до табелю обліку використання робочого часу за лютий та березень 2015 року, наданий відповідачем. Сторони у судовому засідання не заперечували проти того, що позивач працювала за п'ятиденним робочим тижнем, тому кількість робочих днів починаючи з 07.04.2015 року по 15.06.2015 року склала 45 днів. Розмір заробітної плати за останні два місяці роботи, що передували місяцю у якому було звільнено позивача, склав у лютому 2015 року 1242,23 гривень; в березні 2015 року 1242,23 гривень, кількість робочих днів у лютому 20 днів, у березні 21 день, тому середня заробітна платня становить (1242,23+1242,23) / 41 день = 60,59 грн. на день. Суд не приймає розрахунок позивача середньоденного заробітку, оскільки у ньому допущено арифметичну помилку. Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за затримку розрахунку 2726,55 гривень (60,59 гривень * 45 днів). При цьому суд зазначає, що цей розрахунок зроблений відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Крім того, судом не приймаються до уваги заперечення відповідача щодо відмови позивача отримати заробітну плату, оскільки такі виплати були проведені двічи, будь-яких належних доказів, що позивач відмовлялася отримувати зарплату суду не надано та відповідно до наведених норм Законодавства саме на роботодавця покладено обов'язок щодо розрахунку по заробітній платі при звільнені працівника та визначено його порядок. Відповідно до\~ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із\~ст. 237-1 КЗпП України\~є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності із п.9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року\~із змінами внесеними\~Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних) та з урахування інших обставин. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до\~ст. 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. У дублікаті трудової книжки УН №050682 [PERSON] мається три записи, зроблені ТОВ «Співдружність», інші записи щодо праці на інших підприємствах, установах, організаціях відсутні. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», із змінами, внесеними п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 25 травня 2001 року № 5, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином судом встановлено, що внаслідок не виплати відповідачем позивачу вчасно заробітної плати та компенсації при звільненні, втрати трудової книжки, останній була спричинена моральна шкода, між тим, суд враховує конкретні обставини справи, характер порушення прав позивача, істотність вимушених змін у його житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 500 грн. Відповідно до ч.1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до приписів ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй постанові від 17.10.2014 № 10 вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Між адвокатом [PERSON] та позивачем було укладено договір № 20 про надання правової допомоги від 28.07.2015 року. Відповідно квитанціям до прибутково касового ордеру від 27.07.2015 позивачем до Маріупольської міської колегії адвокатів сплачено 1000 гривень за представництво в суді; 10.09.2015 року 500 гривень за правову допомогу; 19.08.2015 року 1000 гривень за правову допомогу в суді. Згідно акту виконаних робіт позивачем отримано правову допомгу , вартість якої склала у розмірі 2500 гривень, з яких усна консультація 200 грн., складання запиту 300 грн., складання позовної заяви 600 грн., виклик адвоката до суду для слухання справи, яке не відбулося з причин не залежних від адвоката 400 грн.; представництво інтересів в суді у цивільній справі -1000 грн. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.Так 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі дорівнює 551,20 грн. (1378 грн. х 40%), що з урахуванням часу, необхідного для складання процесуальних документів по справі, враховуючи її складність і тривалий розгляд, участі у судовому процесі, не перевищує граничного розміру за вищевказаним законом. У той же час суд вважає, що відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, виходячи з характеру правовідносин, справедливим, добросовісним та розумним буде зменшення відшкодування відповідачці витрат на правову допомогу до 2000 грн., отже з відповідача слід стягнути на користь позивача 2000 грн. витрат на правову допомогу. Відповідно до\~ст.88 ЦПК України\~з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 243,6 грн. за вимоги майнового характеру та 243,60 грн. за вимоги немайнового характеру, що загалом складає 487,20 грн.

Outcome: partial