Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-03 00:00:00

07 травня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. В обґрунтування позову зазначив, що 12.07.2010 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір без номера, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 12900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. 05.10.2013 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №КR0СR231945335, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 3252,75 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 04.10.2016 року. [INFO] позичальник [PERSON] помер. На дату смерті [PERSON] заборгованість за кредитом укладеним [PERSON] становила 10498,46 грн. Зазначає, що [PERSON] є спадкоємцем померлого [PERSON] , тому як спадкоємець повинен відповідати за кредитним зобов`язаннями померлого позичальника. Просить стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 10498,46 грн. за кредитними договорами спадкодавця [PERSON] від 12.07.2010 року та 05.10.2013 року, судові витрати. 24 травня 2019 року ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання представник позивача не з`явився, в позові просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав та ухвалою суду від 04 жовтня 2019 року вирішено питання про розгляд справи на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановити заочне рішення). Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. 12 липня 2010 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» надало [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 12900,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. Даний договір без номера від 12.07.2010 року був укладений на підставі заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг. 05.10.2013 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №КR0СR2319455335, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 3252,75 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 04.10.2016 року. Відповідно до вимог ст. ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Так за кредитним договором без номера від 12.07.2010 року станом на 16.03.2014 року у позичальника [PERSON] перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 8900,89 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком. За кредитним договором №КR0СR2319455335 від 05.10.2013 року станом на 16.03.2014 року у позичальника [PERSON] перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 1597,57 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] свої зобов`язання перед АТ КБ «ПриватБанк» за вищевказаними кредитними договорами не виконав, своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками та іншим витратам згідно умов Договору - не повертав, чим порушив ст. 526 ЦК України та умови Договору. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області від 18 березня 2014 року, [PERSON] помер [INFO] . Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 608, 1218, 1219 ЦК України у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті. Тобто за змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємців. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (6 місяців від дня відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї. Так [PERSON] постійно проживав із спадкодавцем [PERSON] . Листом-претензією від 24.01.2019 року підтверджується, що позивачем були заявлені вимоги до спадкоємця кредитора, які до часу звернення позивача до суду залишились без виконання. Відповідно до ч.1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоїн кредитора особисто, у розмірі, що відповідає його частці у спадщині. Згідно ч. 2 ст. 1282 ЦК України вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Враховуючи, що на день смерті позичальника [PERSON] заборгованість за кредитним договором без номера від 12.07.2010 року становить 8900,89 грн. та за кредитним договором №КR0СR231945335 від 05.10.2013 становить 1597,57 грн., відповідач [PERSON] є спадкоємцем померлого, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 1921,00 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved