Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

08.11.2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] і просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб, що був зареєстрований 01 грудня 2009 року у Виконавчому комітеті Бурштинської міської ради Івано-Франківської області, актовий запис № 90; після розірвання шлюбу залишити їй прізвище - [PERSON] . З позовної заяви, поданої позивачем вбачається, що 01 грудня 2009 року у Виконавчому комітеті Бурштинської міської ради Івано-Франківської області зареєстровано між сторонами шлюб, в якому народилася одна дитина, дочка, [PERSON] , [INFO] , яка вже є повнолітньою. Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки виникали часті непорозуміння, конфлікти, не має поваги один до одного, почуттів. Протягом останніх чотирьох років не проживають як сім`я. Шлюб носить формальний характер. Представник позивача підтримав позовні вимоги, просив задовольнити. Зазначила, що сторони протягом п`яти років спільно не проживають, не ведуть спільне господарство, позивач наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач позовні вимоги не визнав. Пояснень з приводу невизнання позову суду не надав. Пояснив, що дійсно протягом п`яти років спільно з дружиною як сім`я не проживають, спільне господарство не ведуть. Суд, заслухав доводи представника позивача, думку відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення. Згідно ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст. 14 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч.3, ч.4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Судом установлено, що згідно виданого повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 01.11.2019 року - 01 грудня 2009 року у Виконавчому комітеті Бурштинської міської ради Івано-Франківської області зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 90 (а.с.6). Сімейне життя у сторін не склалося, разом не проживають. Шлюбні відносини фактично припинилися. Спільне господарство не ведуть. Сім`я розпалася остаточно. Згідно ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Сторони не змогли зберегти сім`ю, а тому суд вважає встановленим, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та постановляє рішення про задоволення позовних вимог, відповідно до яких: шлюб між сторонами слід розірвати. Спір про розподіл сумісного майна подружжя між сторонами відсутній. За приписами ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України, ст. ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved