Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

07 липня 2015 року позивач [PERSON] звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову зазначила, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Починаючи з травня 2007 року, відповідач проживає окремо, жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні доньки. З 30.07.2009 року за рішенням суду відповідач повинен сплачувати аліменти. Жодного разу з липня 2009 року відповідач навіть не поцікавився, за які кошти виховується дитина. Заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.03.2015 року складає 35758,06 гривень. Позивач отримує від управління праці та соціального захисту населення Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради тимчасову допомогу в зв'язку з ухилянням батька від сплати аліментів. Позивачка в судове засідання не з'явилася, повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав. Згідно зі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2016 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Суд, дослідивши надані докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] у свідоцтві про народження [PERSON], [INFO], серія [NUMBER], зазначений батьком (а.с. 6). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER], шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 563 від 25.11.2009 року. Після реєстрації розірвання шлюбу їй присвоєно прізвище [PERSON] (ас. 6, зворот). Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради № 184 від 16.04.2010 року дозволено [PERSON] змінити прізвище малолітньої [PERSON], яка народилася [INFO], на прізвище «[PERSON]» без згоди батька [PERSON], в зв'язку з тим, що [PERSON] вихованням малолітньої не займається, з дитиною не проживає, аліменти на утримання малолітньої не сплачує (а.с. 7). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 2-1325-2009 від 30 липня 2009 року Стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], на користь матері [PERSON], в розмірі 500 грн. щомісячно, про що видано виконавчий лист (а.с. 8, зворот). Згідно з розрахунком заборгованості по виконавчому листу № 2-1325, наданим державним виконавцем Красногвардійського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Цибульською А.В., сума боргу станом на 01.03.2015 року складає 35758,06 грн. (а.с. 9). Згідно з довідкою № 08-06/2/1020 від 03.03.2015 року, виданою начальником Управління праці та соціального захисту населення Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради Дорожко Г.І., [PERSON] відповідно до ЗУ «Про ДСД сім'ям з дітьми» призначено тимчасову допомогу, коли батьки ухиляються від сплати аліментів, на дитину [PERSON] (а.с. 8). Згідно висновку Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради як органу опіки та піклування № 13/15-76 від 14.03.2016 року, про можливість позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітньої доньки, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно дитини [PERSON], [INFO]. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В судовому засіданні встановлено, що позивач будучи матір'ю доньки, виконує всі обов'язки пов'язані з розвитком і вихованням дитини, має достатній рівень житлових умов для повноцінного виховання і розвитку дитини, в свою чергу відповідач не бажає виховувати та утримувати доньку. Відповідно до вимог ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Якщо суд при розгляді справи про позбавлення батьківських прав виявить у діях батьків або одного з них ознаки кримінального правопорушення, він письмово повідомляє про це орган досудового розслідування, який в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, розпочинає досудове розслідування. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України право звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інших заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до п. 16 ППВСУ від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача повністю знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і з урахуванням якнайкращих інтересів дитини є такими, що підлягають задоволенню, оскільки беззаперечно встановлено факт свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками по відношенню до дитини. Крім того, суд вважає, що в майбутньому взяти на себе батьківські обов'язки та набути відповідні права по відношенню до дитини сторін, може виявити бажання іншій чоловік і формальне батьківство відповідача не повинно стояти на заваді інтересів дитини та її майбутнього батька.

Outcome: approved