Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

09 грудня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування Павлоградської міської ради, в якому просить зобов'язати [PERSON] не чинити перешкоди у спілкуванні з донькою [PERSON], [INFO], зобов'язати [PERSON] надавати дитину, [PERSON], [INFO], для систематичних побачень в дні та часи визначені судовим рішенням від 05.09.2014 року. Позовна заява мотивована тим, що 17 квітня 2010 року між сторонами було укладено шлюб. [INFO] народилась донька [PERSON]. 27 серпня 2013 року шлюб розірвано на підставі рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області. 08 листопада 2013 року рішенням було визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2014 року рішення Павлоградського міськрайсуду Дніпропетровської області залишено без змін. 09.02.2014 року відповідач забрала дитину і чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з дитиною, не дає можливості приймати участь у вихованні дитини шляхом зустрічей з дитиною. 05 вересня 2014 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Павлограді цивільну справу за позовом [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні та визначення порядку спілкування з дитиною, встановив порядок участі батька у вихованні малолітньої доньки [PERSON] кожну суботу та неділю, за місцем проживання [PERSON] та місцях громадського відпочинку, з 10.00 години до 20.00 годин, з обов'язковим поверненням дитини додому на нічний час, у святкові дні, в тому числі у день народження дитини, за попередньою домовленістю батьків, з 10.00 години до 14.00 години, з обов'язковим поверненням дитини додому на нічний час, для оздоровлення дитини влітку за місцем відпочинку позивача, протягом десяти днів, за попередньою домовленістю батьків, з обов'язковим поверненням дитини додому після закінчення відпочинку. Судовим рішенням не було встановлено примусового зобов'язання відповідача не чинити перешкод у спілкуванні з дитиною. З виконавчим листом позивач звернувся до виконавчої служби. У відкритті виконавчого провадження позивачу було відмовлено в зв'язку з тим. що дане судове рішення не може бути виконано в примусовому порядку оскільки рішенням суду не розглядалось питання про усунення перешкод. В судовому рішенні і виконавчому листі не зазначені зобов'язання відповідача про надання дитини які б мали виконуватись у примусовому порядку. Після 05 вересня 2014 року відповідач жодного разу не надала дитину позивачу в дні та часи визначені судовим рішенням. Судове рішення від 05 вересня 2014 року не виконується і позивач не можу побачити свою дитину і приймати участь у її вихованні. [PERSON] також написала заяву до дитячого садочку, в зв'язку з чим позивачу забороняють бачити дитину в дитячому садочку у присутності вихователів. Ця обставина позбавляє позивача обов'язку піклуватися про здоров'я дитини. її фізичний, духовний та моральний розвиток. В судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві, а також наполягав, що позивач змушений звернутись із даним позовом, оскільки рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.09.2014 року не виконується відповідачем, позивач позбавлений можливості примусового виконання вказаного рішення суду, тому що заступник начальника відділу державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції відмовив у відкритті провадження з примусового виконання рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.09.2014 року. Відповідач подала до суду письмову заяву з клопотанням розглянути справу без її участі, в письмових запереченнях на позов просила відмовити в задоволенні позову, відмовити у відкритті провадження у справі, оскільки позовні вимоги [PERSON] вже були вирішені рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.09.2014 року, ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.11.2014 року про відмову у постановленні додаткового рішення. В судовому засіданні представник третьої особи просила при постановленні рішення суду врахувати інтереси дитини, наполягала, що батьки мають рівні права та обов'язки у вихованні та спілкуванні з дитиною. Заслухавши представника позивача, представника третьої особи, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог частково виходячи з наступних підстав. Згідно рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.09.2014 року, яке набрало законної сили, встановлено порядок участі батька дитини [PERSON] у вихованні малолітньої доньки [PERSON], [INFO] наступним чином: кожну суботу та неділю, за місцем проживання позивача та місцях громадського відпочинку, з 10.00 години до 20.00 годин, з обов'язковим поверненням дитини додому на нічний час, у святкові дні, в тому числі у день народження дитини, за попередньою домовленістю батьків, з 10.00 години до 14.00 години, з обов'язковим поверненням дитини додому на нічний час, для оздоровлення дитини влітку за місцем відпочинку позивача, протягом десяти днів, за попередньою домовленістю батьків, з обов'язковим поверненням дитини додому після закінчення відпочинку. Згідно постанови заступника начальника відділу державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції від 01.10.2014 року відмовлено у відкритті провадження з примусового виконання виконавчого листа №185/2754/14-ц, виданого 22.09.2014 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області про встановлення порядку участі батька дитини [PERSON] у вихованні малолітньої доньки [PERSON], [INFO] наступним чином: кожну суботу та неділю, за місцем проживання позивача та місцях громадського відпочинку, з 10.00 години до 20.00 годин, з обов'язковим поверненням дитини додому на нічний час, у святкові дні. в тому числі у день народження дитини, за попередньою домовленістю батьків, з 10.00 години до 14.00 години, з обов'язковим поверненням дитини додому на нічний час. для оздоровлення дитини влітку за місцем відпочинку позивача, протягом десяти днів, за попередньою домовленістю батьків, з обов'язковим поверненням дитини додому після закінчення відпочинку. Відповідно до ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ч.3 ст.157 СК України той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Згідно із п.2 ч.2 ст.18 СК України способами захисту сімейних прав та інтересів є, зокрема, примусове виконання добровільно не виконаного обов'язку. Доводів, які б спростували посилання позивача на факти створення йому перешкод у спілкуванні з дитиною у спосіб, встановлений рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.09.2014 року, відповідач суду не вказала, доказів не надала, заперечення проти позову таких посилань не містять також, незважаючи на роз'яснення судом в судовому засіданні відповідачу положень ч.1 ст.60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, з боку [PERSON] мали місце випадки невиконання рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.09.2014 року про право батька [PERSON] на участь у вихованні дитини, тому слід усунути [PERSON] перешкоди у спілкуванні з донькою [PERSON], [INFO], зобов'язавши [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні з донькою [PERSON], [INFO]. Проте вимоги позивача про зобов'язання [PERSON] надавати дитину, [PERSON], [INFO], для систематичних побачень в дні та часи визначені судовим рішенням від 05.09.2014 року задоволенню не підлягають виходячи з наступних підстав. Спосіб участі батька, [PERSON], у спілкуванні та вихованні доньки [PERSON], [INFO], вже встановлений рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.09.2014 року у справі №185/2754/14-ц, яке набрало законної сили. Як вбачається зі змісту позову та пояснень представника позивача в судовому засіданні, позивач не бажає встановлення іншого ніж визначено рішенням суду способу участі батька, [PERSON], у спілкуванні та вихованні доньки, позивач бажає, щоб рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.09.2014 року у справі №185/2754/14-ц виконувалось відповідачем. Згідно з ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Відповідно до частин 1,2 ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Тобто рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.09.2014 року у справі №185/2754/14-ц, яке набрало законної сили, є обов'язковим для виконання відповідачем і не потребує додаткового підтвердження для відповідача обов'язку його виконання. В запереченнях на позов відповідач вказала, що позовні вимоги позивача вже були вирішенні судом при постановленні судом рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.09.2014 року, ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.11.2014 року про відмову у постановленні додаткового рішення, тому належить відмовити у відкритті провадження відповідно до ст.122 ЦПК України. Проте, як вбачається з матеріалів справи №185/2754/14-ц, яка була оглянута судом в судовому засіданні, при постановленні судом рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.09.2014 року були вирішені інші вимоги позивача. Заяву позивача про постановлення додаткового рішення у справі №185/2754/14-ц не можна ототожнювати із заявленням позовних вимог. 18.11.2014 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області було відмовлено позивачу у постановленні додаткового рішення, оскільки суд постановив рішення стосовно всіх позовних вимог з приводу яких сторони давали пояснення і надавали докази, при цьому позивач просив постановити додаткове рішення, а саме зазначити, що відповідач не повинен чинити перешкоди у його участі щодо виховання та зустрічей з дитиною. Ухвала Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.11.2014 року набрала законної сили. Таким чином, вимоги, заявлені [PERSON] в позові від 09.12.2014 року, враховуючи підстави позову, не були вирішені судом в іншій цивільній справі, при цьому суд відмовляє у відкритті на підставі ст.122 ЦПК України за умови наявності такого, що набрало законної сили, рішення суду у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, тільки до відкриття провадження у справі. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню частково. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи, мінімальний розмір судового збору за подання до суду позову із вимогою немайнового характеру, 243,60 грн., саме такий розмір судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача при задоволенні позову частково.

Outcome: partial