Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

08.08.2017 позивач [PERSON] звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, в якому просить: -позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх: доньки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]; стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з дні пред'явлення позову і до досягнення дітьми повноліття, а також покласти на відповідача судові витрати( а.с.2,3). Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним. З 09.09.2008 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Сімейні стосунки з відповідачем не склалися, вона часто залишала позивача з дітьми, не повідомляючи про місце свого перебування. З серпня 2015 року припинили шлюбні відносини, оскільки відповідач в черговий раз покинула сім'ю, не цікавиться життям дітей та не виконує своїх батьківських обов'язків. У зв'язку з чим, звернувся до суду з заявою про розірвання шлюбу. Зазначив, що діти з моменту народження та по теперішній час постійно проживають разом з ним, та знаходяться повністю на його утриманні. Відповідач з ними не проживає, не телефонує, не виконує свої батьківські обов'язки, про стан здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток не піклується, з днем народження дітей не вітає, не дбає про матеріальне забезпечення дітей, про оздоровлення та відпочинок, ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Також зазначив, що коли дочка [PERSON] 01 вересня 2015 року пішла в перший клас, відповідач-її мати, навіть не привітала дитину та будь-яких заходів до забезпечення здобуття дитиною освіти не вживає. Позивач вважає, що поведінка відповідача свідчить про її свідоме ухилення від виконання батьківських обов'язків. У судовому засіданні позивач позовні вимоги повністю підтримав та підтвердив обставини, викладені в позовній заяві, щодо заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання повторно не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відповідно до ст.74 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності та заперечень щодо позову не надходило. Відповідно до вимог ст. ст. 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи позивач не заперечує. Представник третьої особи, органу опіки та піклування Бориспільської міської ради- Служби у справах дітей та сім'ї Бориспільської міської ради, у судове засідання не з'явився, однак направив суду заяву, в якій просив слухати справу за її відсутності, позов підтримує та просить задовольнити (а.с.32). Заслухавши пояснення позивача, а також в порядку ст. 171 СК України, заслухавши пояснення залучених до участі у справі в якості третіх осіб, малолітніх [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що подружжя зареєстрували шлюб 09 вересня 2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 09 вересня 2008 року( а.с. 6). Від даного шлюбу сторони мають малолітніх: доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження( а.с.7,8). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України на батьків покладені рівні обов'язки щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно довідки ЖРЕУ № 2016 від 23.09.2015 р. та довідки Служби у справах дітей тта сім'ї Бориспільської міської ради № 01-14-474 від 01.10.2015 р., малолітні [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], зареєстровані та проживають разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS], та знаходяться на його утриманні ( а.с. 9,10). Той факт, що малолітні діти проживають разом з позивачем та знаходяться на його утриманні, відповідачем не оспорюється. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов позивача [PERSON] від 06.12.2013 року встановлено, що в сім'ї створені всі житлово-побутові умови для проживання, виховання та гармонійного розвитку малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON]. Мати дітей з сім'єю не проживає. Малолітні діти знаходяться на утриманні батька [PERSON]( а.с.11). Як вбачається зі змісту довідки № 1 від 18.01.2016, виданої ДНЗ УОН Бориспільської міської ради Київської області (ясла-садок) КТ «Теремок», [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] та бабусею [PERSON] Вихованням дитини займається батько, відвідує батьківські збори, бере активну участь у житті дитини. Мати, [PERSON], декілька разів була у дитячому закладі, не спілкується з вихователями та не приймає участі у виховання сина. Адміністрація закладу неодноразово викликала матір на співбесіду, але мати не йде на контакт з педагогами.( а.с.14). Зі змісту довідки № 579 від 18.01.2016, виданої Бориспільською ЗОШ 1-111 ступенів № 7 вбачається, що [PERSON] опікується своєю дочкою [PERSON] самостійно та з допомогою бабусі [PERSON] Мати, [PERSON], жодного разу не була в школі. Не спілкується з класоводом. Не приймає участі у вихованні дівчинки( а.с.15). З висновку органу опіки та піклування, погодженого 13 листопада 2017 року рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради № 681, вбачається, що орган опіки та піклування вважає можливим позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]( а.с.30, 31). У висновку також зазначено, що у серпня 2015 року [PERSON] залишила родину не повідомивши про своє місце перебування. Малолітні діти залишилися проживати разом батьком [PERSON] Батько створив для дітей всі належні умови для їх духовного, фізичного та інтелектуального розвитку, забезпечує дітям достатній життєвий та культурний розвиток. Діти мають всі необхідні речі, предмети побуту для життя, розвитку та відпочинку. Мати дітей, [PERSON], не має постійного місця проживання, участі у вихованні дітей не бере, не телефонує, не дбає про дітей, не цікавиться про їх стан здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Поведінка матері говорить про те, що вона з власної волі не виявляє бажання виховувати своїх дітей, бачитися та спілкуватися з ними, що свідчить про її свідоме ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків.( а.с.31). Відповідно до вимог пунктів 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України п.16 постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Із пояснень позивача, малолітніх дітей, та досліджених в судовому засіданні письмових матеріалів справи, встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від своїх обов'язків по вихованню малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], та не приймає участі у їхньому вихованні та утриманні, не проявляє батьківської турботи, хоча має таку можливість. Станом на день розгляду справи, суду не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків по вихованню, піклуванню та утриманню малолітніх дітей належним чином. Аналізуючи вищенаведені обставини, та з метою захисту законних прав та інтересів малолітніх, суд приходить до переконання, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав. Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч.1 ст.180 та ч.3 ст.181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ч. 1 та 2 ст. 182 Сімейного кодексу України в редакції закону, чинній з 08.06.2017 року, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Будь-яких доказів того, що відповідач добровільно надає матеріальну допомогу позивачу на утримання малолітніх дітей та на її утриманні є інші непрацездатні особи, суду надано не було. З урахуванням викладених, встановлених в судовому засіданні обставин, суд дійшов висновку, що за своїм матеріальним станом відповідач, яка є особою працездатного віку, заперечень проти позову не подала, може сплачувати аліменти в визначеному позивачем розмірі в твердій сумі по 1000 гривень на кожну дитину, щомісячно. Такий розмір аліментів забезпечить мінімальне утримання дітей та не погіршить матеріального стану платника аліментів. При цьому суд враховує, що визначений позивачем розмір аліментів є співмірним з ? прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, визначеного законом, який для дітей від 6 років становить: з 01.05.2017 -1777грн., з 1 грудня 2017 -1860грн. А також враховує, що мінімальна заробітна плата у 2017 році становить 3200грн., і відповідач в силу свого працездатного віку спроможна забезпечити сплату визначених судом аліментів неповнолітнім дітям, які знаходяться на повному утриманні позивача. За змістом ст.88 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 гривень за вимогою майнового характеру про стягнення аліментів підлягають стягненню з відповідача на користь держави, від сплати якого позивач був звільнений при зверненні до суду з даною позовною вимогою, а також підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем судові витрати в розмірі 640 гривень (а.с.1). Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 367 ЦПК України суд зобов'язаний допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved