Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

08.05.2018 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом до [PERSON] Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона є власницею квартири №2 в житловому будинку, що знаходиться в м. Полтава, вул. Січових Стрільців, 58В, що складає ? частину вказаного будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.06.2006 року. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 14.09.2016 року встановлений факт належності їй на праві власності ? частини вказаного домоволодіння згідно свідоцтва про право на спадщину від 26.06.2006 року , яке видане на спірну квартиру. Вона немає можливості отримати у власність земельну ділянку , бо проведення будь-яких дій щодо виділення земельної ділянки в користування та її приватизація, повинні вчинятися усіма співвласниками домоволодіння. Оскільки відповідач не має намірів приватизувати земельну ділянку, єдиним варіантом вільного та повноцінного користування її власністю , є виділ її частки у житловому будинку із спільної часткової власності Між ними встановлений порядок користування будинком, який має два окремі входи та огорожі. Відповідно до висновку експертного будівельно-технічного та земельно-технічного дослідження № 10 від 13.02.2018 року земельна ділянка площею 682 кв.м та частина домоволодіння, що їй належить є планувально ізольованою частиною, має окремий вихід та в»їзд зі сторони вулиці Січових Стрільців та необхідну сукупність житлових і допоміжних приміщень, котрі відповідають будівельно-технічним вимогам та можливість виділення цієї частини у самостійний об»єкт нерухомого майна. Просила виділити їй у власність, в окреме домоволодіння, належну їй частину спірного житлового будинку та визнати за нею право власності на виділене майно в натурі як окреме ціле, припинивши право спільної часткової власності на будинок, виділити їй у користування земельну ділянку за вказаною адресою у розмірі 682 кв.м . Провадження у справі відкрите 24.05.2018 року за правилами спрощеного позовного провадження. За клопотанням представника позивача до участі у справі, як співвідповідач, залучена [PERSON]. 17.09.2018 року позивач уточнила позовні вимоги, просила визначити порядок користування земельною ділянкою за адресою м. Полтава, вул.. Січових Стрільців 28В, загальною площею 1067 кв.м Виділити їй у користування земельну ділянку площею 682 кв.м, відповідачам земельну ділянку площею 385 кв.м. Виділити їй у користування в натурі належну їй ? частину житлового будинку та господарських споруд та визнати за нею право власності на ? частину спірного будинку, припинити право спільної часткової власності на спірний будинок. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Пояснила, що за позивачем зареєстроване право власності на квартиру [ADDRESS]. Правовий статус квартири не змінювався. Зазначала, що земельна ділянка до вказаного будинку окремо, рішенням районної ради не виділялась у користування. Розмір земельної ділянки визначений технічним паспортом на будинок. Відповідачі у судове засідання не з»явились, надали заяву про розгляд справи у їхню відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечували. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи суд дійшов до наступних висновків. Встановлено, що позивач на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом є власником квартири [ADDRESS]. Вказана квартира належала попередньому власнику на підставі договору купівлі продажу від 21.01.1992 року. Право власності зареєстроване КП « Полтавське бюро технічної інвентаризації» із зазначенням типу об»єкта , квартира, розмір частки 1/1. На час розгляду справи правовий статус спірного житла не змінений. Суд не приймає посилання позивача на рішенням Октябрського районного суду м. Полтави 14.09.2016 року, яким встановлений факт належності позивачеві на право власності ? частини домоволодіння за адресою м. Полтава, вул. Бакинських Комісарів ( Січових Стрільців) 58В, загальною площею 55.9 кв.м, згідно свідоцтва про право власності на спадщину по заповіту від 26.06.2006 року, як на підставу доказу того, що вона не є власником квартири №2 за вказаною адресою, а є власником ? частини домоволодіння, оскільки діючим законодавством не передбачено встановлення фактів, в порялку окремого провадження, які змінюють правовий статус нерухомого майна, а отже вказане рішення немає жодного доказового значення для правильного вирішення справи. Ч. 4 статті 334 ЦК України передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно закону. На час розгляду справи за позивачем проведена державна реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS], отже вирішуючи спір суд виходить із того, що позивач є єдиним власником квартири [ADDRESS]. \~ \~ \~ \~Із свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.04.1994 року убачається, що власником ? частини будинку по вул. Бакинських комісарів ( Січових Стрільців) 58В була [PERSON], яка померла 20 січня 2012 року. Заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], подали відповідачі по справі, але свідоцтва про право на спадщину не отримували. В розумінні ч. 5 ст. 1268 ЦК України , яка передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, відповідачам належить ? частина житлового будинку по вул. Січових Стрільців 58В. Отже житловий будинок № 58В по вул. Січових стрільців складається із квартири № 2, яка належить позивачеві та ? частини житлового будинку, яка належить відповідачам. Позивач у визначеному чинним законодавством порядку не вирішувала питання щодо зміни правового статусу належної їй квартири в відповідну частину житлового будинку , не визначала розмір частки належної їй квартири від усього будинку , а отже вона є єдиним власником квартири №2 у цьому будинку Статтею 42 ЗК України передбачено, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Матеріали справи не містять доказів того, що за вказаною адресою позивачеві та відповідачам, відповідно до вимог ч. 2 ст. 42 ЗК України , надавалась у користування земельна ділянка площею 1067 кв.м, а технічний паспорт , що виготовлений на замовлення позивача 17.10.2016 року не є належним документом, який би підтвердив законність користування вказаною земельною ділянкою сторонами у справі. Більш того матеріали справи взагалі не містять доказів того, що позивач ( або відповідачі) звертались до органів місцевого самоврядування з приводу надання їм земельної ділянки у користування для обслуговування спірного будинку. Матеріали справи містять архівний витяг про те, що земельна ділянка за вказаною адресою надавалась у розмірі 6\~000 кв.м. ( для будівництва посьолку з десяти стандартних будинків ) Машинобудівельному заводу у 1949 році, а в 1967 році була збільшена на 100 кв.м. Отже встановити на яких підставах до спірного будинку відійшла саме вказана земельна ділянка площею 1067 кв.м. суд немає можливості. Право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. При вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно. Враховуючи\~ту обставину,\~що \~ позивач\~є власником\~квартири у\~спірному будинку,\~а не\~його частини\~,\~що \~земельна ділянка\~на якому\~розташований будинок\~ не\~передавалась позивачеві\~та відповідачам\~у користування\~у визначеному\~земельним законодавством\~порядку,\~підстав для\~визнання порядку\~користування \~вказаною земельною\~ділянкою суд\~не вбачає. Щодо позовних вимог про виділ належної позивачеві квартири із спільної часткової власності. Як вже зазначалось вище позивач є одноособовим власником усієї квартири, а не частки у будинку. Відповідачі не є співвласниками квартири, що належить позивачеві, отже застосування до вказаних позовних вимог статті 364 ЦК України, на яку посилається позивач, як на підставу задоволення її позовних вимог про виділ належної їй квартири в окрему частку нерухомого майна, є неможливим, оскільки ч. 1 ст. 364 ЦК України передбачено, що тільки співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, а позивач не є співвласником спірного житлового будинку, а є одноособовим власником квартири №2 у вказаному будинку. Окрім того судом враховується положення Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 року № 55, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 6 липня 2007 р. за N 774/14041 пункт 2.6 якої передбачає яка передбачає, що висновок щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна (додаток 1), який містить такі дані: а) кому належить об'єкт нерухомого майна; б) на підставі яких правовстановлювальних документів; в) повну технічну характеристику об'єкта нерухомого майна; г) фактичне користування будинками (приміщеннями), будівлями та спорудами між співвласниками; ґ) який документ підтверджує право власності (користування) земельною ділянкою; д) склад новоутворених об'єктів нерухомого майна і їх адреси; е) пропозиції щодо можливих розмірів земельних ділянок, що закріплюються за новими (виділеними) об'єктами з урахуванням обмежень (обтяжень) на використання земельних ділянок відповідно до затвердженої містобудівної документації та земельного законодавства (варіанти поділу додаються). Як убачається із висновку експертного будівельно-технічного та земельно-технічного дослідження № 10 від 13.02.2018 року він не містить посилань на документ, який підтверджує право власності (користування) земельною ділянкою, а із пояснень представника позивача убачається, що такого документу взагалі не існує. Пунктом 2.7 цієї інструкції передбачено, що спори щодо поділу об'єктів нерухомого майна вирішуються в судовому порядку. Із матеріалів справи взагалі не убачається наявність вказаного спору між сторонами.

Outcome: dismissed