Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

09.04.2015 року позивач [PERSON] звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виготовлення проїзного документу дитини для виїзду за кордон без згоди батька і надання дозволу для виїзду за межі України громадянина, який не досяг шістнадцятирічного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. В обґрунтування позову зазначила, що має з відповідачем спільного сина - [PERSON], [INFO]. Станом на дату звернення до суду сторони разом не проживають. Позивач зазначає, що дитина проживає разом з нею та перебуває на повному її матеріальному утриманні, та остання має можливість, з метою оздоровлення та відпочинку, вивозити дитину за кордон. Водночас, відповідач згоди на виїзд дитини за кордон не надає, жодних вагомих аргументів на пояснення такої позиції не наводить. Таким чином, для забезпечення можливості виїзду дитини за кордон без згоди батька, [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом та просила надати дозвіл на виїзд дитини за кордон без згоди батька до досягнення дитиною шістнадцятиріччя, а також на виготовлення документів для тимчасового виїзду дитини за кордон без згоди батька. В подальшому представник позивача подала до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просила надати дозвіл на виїзд дитини за кордон на весь період до досягнення сином сторін шістнадцятирічного віку, в невизначені дні року. Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи за своєї відсутності, зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач направив до суду заяву, відповідно до якого вказав, що проти задоволення позову не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні достовірно встановлено, що 12.09.1997 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ворошиловського району м. Донецьк було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER] від 31.01.2015 року. Від шлюбу у сторін є спільний син - [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] від 13.03.2007 року. Як вбачається з Довідки №3010005805 від 21.01.2015 року про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території, виданої [PERSON], остання в м. Києві проживає за адресою [ADDRESS]. Разом з особою прибув та проживає за даною адресою син - [PERSON]. Як вбачається з Довідки №2921003817 від 01.12.2014 року про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території, виданої [PERSON], останній в м. Києві проживає за адресою [ADDRESS]. Таким чином, встановлено, що малолітній син сторін проживає разом з матір'ю. З позовної заяви вбачається, що дитина перебуває на утриманні позивача, саме позивач займається її вихованням, забезпечує фізичний, духовний та моральних розвиток. [PERSON] має можливість виїздити з сином за кордон, з метою відпочинку та оздоровлення дитини, в той час як відповідач безпідставно та без зазначення мотивації не надає дозволу на виїзд дитини. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, виїзд за межі України громадянина, який не досяг шістнадцятирічного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікована Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст. 141 СК визначена рівність прав та обов'язків батьків відносно дитини. У відповідності до вимог ст.ст.7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Відповідно до ст. 4 Закону, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. Таким чином, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Оскільки з позову вбачається, що виїзд за кордон малолітнього [PERSON] відповідає його інтересам, з метою відпочинку та оздоровлення дитини, та враховуючи, що відповідача надав суду заяву, відповідно до якої не заперечує проти задоволення позову, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог, які підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved