Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

07 грудня 2016 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до Державної казначейської служби України. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 25 березня 2015 року у службовому приміщенні Миколаївської митниці, у присутності колег, йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. 02 квітня 2015 року до нього було застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобовязання. В звязку з порушенням кримінального провадження погіршились його відносини з оточуючими людьми, предявлення обвинувачення у вчиненні злочину спричинило йому глибокі моральні страждання, принизило як його репутацію, так і репутацію членів його сімї, що негативно впливало на нормальні та звичні відносини з близькими людьми. Крім того, було обмежено його право на свободу пересування у звязку з обранням запобіжного заходу. 14 квітня 2016 року вироком Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області, який набрав законної сили 29 червня 2016 року згідно з ухвалою апеляційного суду Миколаївської області, його було виправдано за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Таким чином, тривалий час він був незаконно притягнутим до кримінальної відповідальності. Внаслідок цього йому завдано майнової шкоди у розмірі 25 000 грн, що становлять вартість гонорару адвоката та вартість витрат на пальне для автомобіля останнього. Крім цього, йому було завдано моральної шкоди, що полягає у значних душевних стражданнях, які виразилися, зокрема, в руйнуванні життєвих планів, негативному впливі на честь, гідність та ділову репутацію, що змушувало докладати багато зусиль для організації свого життя. Посилаючись на викладене, просив стягнути з відповідача на його користь 25\~000 грн в рахунок відшкодування майнової шкоди та 100 000 грн в рахунок моральної шкоди, завданих внаслідок незаконних рішень і дій слідства та прокуратури. Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги у повному обсязі та пояснив, що з моменту порушення кримінального провадження, застосування запобіжного заходу, подальшого досудового розслідування, а також тривалого перебування справи на розгляді у судах він відчував душевні страждання через неправомірність свого обвинувачення, погіршились відносини з близькими, колегами по роботі, це принижувало його людську гідність, знизився авторитет серед знайомих. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, вказавши, що позивач жодним чином не обґрунтував та не довів, яку саме шкоду завдав йому орган Казначейства, яке його право порушив та в чому полягала протиправність діяння саме цього органу як відповідача, також вважала, що в якості співвідповідача у справі має бути залучено орган, який, на думку, позивача, завдав йому шкоду. Представник третьої особи Державної фіскальної служби України в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову [PERSON], пославшись на необґрунтованість позовних вимог. Представник третіх осіб Генеральної прокуратури України та прокуратури Миколаївської області в судовому засіданні зазначив, що позивачем не надано підтверджень заподіяної йому майнової шкоди; сума моральної шкоди прокуратурою Миколаївської області визнається у розмірі 20\~670 грн. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. 25 березня 2015 року старшим слідчим з ОВС 2-го відділу слідчого управління кримінальних розслідувань Головного слідчого управління фінансових розслідувань Державної фіскальної служби України позивачеві [PERSON] було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, тобто у зловживанні службовим становищем, а саме у наданні податкової пільги громадянину [PERSON] при проведенні митного контролю та митного оформлення ввезення на митну територію моторної яхти «Jasmin» та спричиненні тяжких наслідків у вигляді ненадходження до Державного бюджету України мита та податку на додану вартість на загальну суму 1 096 867 грн 20 коп. (а. с. 11-13). Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва до позивача було застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобовязання (а. с. 19-20). 20 травня 2015 року до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з Генеральної прокуратури України надійшов обвинувальний акт відносно [PERSON], який обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, а також цивільний позов про стягнення з позивача 1 096 867 грн 20 коп. в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (а. с. 21-29). Вироком Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 квітня 2016 року позивача [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, та виправдано на підставі ч. 1 ст. 373, п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у звязку з відсутністю в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення (а. с. 30-33). Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 29 червня 2016 року вирок суду першої інстанції залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення (а. с. 38-42). Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу тощо відшкодовується державою в повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. В своїй позовній заяві [PERSON] вказує, що з метою забезпечення належного захисту своїх прав в правоохоронних органах він змушений був звернутися за кваліфікованою юридичною допомогою. При цьому вартість юридичних послуг, повязаних з наданням йому правової допомоги у цьому кримінальному провадженні, становить 20\~000 грн. Разом із тим, позивачем на підтвердження здійснення витрат на юридичні послуги у вказаному розмірі не було надано достатніх належних доказів. Так, склад та розміри витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, а також розрахунки на підтвердження таких витрат. У розясненнях Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, мають бути документально підтверджені та доведені. В порушення вказаних норм чинного законодавства позивачем не надано суду розрахунку витрат на правову допомогу, що унеможливлює встановлення кількості відпрацьованих захисником годин. Суд також дійшов переконання про відсутність підстав для задоволення вимог позивача в частині стягнення витрат на пальне автомобіля адвоката для здійснення поїздок до органів досудового слідства та суду, оскільки жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх вимог позивачем суду не надано, а його посилання на заподіяну майнову шкоду, є припущенням. Частиною 3 ст. 10, частиною 1 ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, проаналізувавши докази, надані позивачем, суд дійшов переконання, що у задоволенні позову [PERSON] в частині відшкодування майнової шкоди слід відмовити за недоведеністю. Вирішуючи позов в частині відшкодування заподіяної моральної шкоди, суд дійшов наступного. Відповідно до ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також згідно з прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема рішеннями Європейського Суду від 08 червня 1976 року у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» та рішенням «Боцано проти Франції» від 02 грудня 1986 року, які в силу ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання на порушення положень цієї статті, має захищене позовом право на відшкодування. Підстави, порядок і розмір вищевказаної шкоди визначений спеціальним Законом Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», пунктом 1 ч. 1 ст. 2 якого передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у разі постановлення виправдувального вироку суду. Абзацами 5-7 п. 17 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено, що розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом згідно з ч. 3 ст. 13 вказаного Закону провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відшкодування моральної шкоди відповідно до ч.1 ст.4 Закону провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Абзацом 2 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. Враховуючи те, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого, при визначенні розміру такого відшкодування суд виходить з часу незаконного перебування під слідством та судом позивача, а саме з 25 березня 2015 року по 29 червня 2016 року, що становить 15 календарних місяців 4 дні, з розміру мінімальної заробітної плати, яка на час розгляду справи в суді складає 3\~200 грн, а тому розмір немайнової шкоди, заподіяної позивачеві, не може бути меншим, ніж 48\~000 грн. Визначаючи розмір відшкодування, суд керується принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості, врахує тривалість, характер, глибину та обсяг страждань позивача, характер немайнових втрат, можливість відновлення попереднього стану та виходить з того, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Так, судом враховується факт порушення конституційних прав та свобод позивача незаконними діями органів досудового розслідування, оскільки фактично йому були заподіяні страждання внаслідок психологічного впливу при допитах слідчим та під час судових засідань, порушились та змінились у негативний бік життєві звязки, погіршились відносини з оточуючими, він був позбавлений можливості реалізації своїх звичок і бажань, оскільки до нього був застосований запобіжний захід, який обмежував його пересування, також приймається до уваги факт порушення нормальних життєвих звязків позивача, оскільки він значний проміжок часу повинен був витрачати на вжиття заходів щодо захисту своїх прав проти обвинувачення, у звязку з чим дійшов переконання, що 50\~\~000 грн є достатньою та розумною сумою, що підлягає стягненню на користь позивача [PERSON]. При цьому, кошти на відшкодування моральної шкоди, як це передбачено чинним законодавством, слід стягнути з Державного бюджету України шляхом їх списання Державною казначейською службою. Здійснення такого безспірного списання коштів передбачено п. 35 Постанови Кабінету Міністрів № 84 від 03 серпня 2011 року «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників», а тому посилання представника відповідача про те, що Державна казначейська служба є неналежним відповідачем у справі, є безпідставними, і саме тому відшкодування на користь позивача підлягає стягненню з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку. Крім цього, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 640 грн, від сплати якого при зверненні до суду із цим позовом позивач звільнений. На підставі викладеного,

Outcome: partial