Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

08.10.2020р. до суду звернувся [PERSON] із позовом до Іванівської сільради Калинівського району Вінницької області, в якій просить здійснити тлумачення заповіту, складеного [PERSON] , який було посвідчено 25.12.2000р. виконавчим комітетом Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, та зареєстрованого в реєстрі за № 198, таким чином, що належна на праві власності земельна частка (пай), яка згідно Сертифікату серії ВН № 0481303 від 21.10.1997р., входить до складу спадщини померлої [PERSON] , на яке останній видано 17.05.2006р. на підставі розпорядження Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області від 13.09.2005р. № 354 - Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 376687, земельній ділянці для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,8592га. у межах згідно з планом, розташованій на території Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області. В обґрунтування цієї вимоги зазначила, що [INFO] померла [PERSON] , яка за життя склала заповіт, яким право на земельну частку (пай), згідно сертифікату серії ВН № 0481303 від 21.10.1997р., заповіла їй. Після смерті останньої вона звернулася до нотаріальної контори із відповідною заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом їй було відмовлено, оскільки згідно заповіту спадкодавець заповів право на земельну частку (пай), однак на день відкриття спадщини, в результаті розподілу земельних часток (паїв) та виділення їх в натурі, на ім`я останньої був виданий на підставі розпорядження Калинівської районної державної адміністрації від 13.09.2005р. № 354 - Державний акт на право приватної власності на землю площею 1,8592га. серії ЯБ № 376687. Оскільки в заповіті та Державному акті на право власності на земельну ділянку йдеться мова про одну і ту саму земельну ділянку, розміри якої були уточнені в процесі виготовлення технічної документації для видачі даного Державного акту, наявні правові підстави для тлумачення заповіту, а тому вона вимушена звернутися до суду із вказаним позовом. Позивач [PERSON] в підготовче засідання не з`явилася, надавши письмову заяву, де просить справу розглянути за її відсутності, на позовних вимогах наполягає, просить їх задовольнити. Відповідач - представник Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області в судове засідання не з`явився, згідно листа від 02.11.2020р. № 02-40-1-1657 сільський голова КУЛИК М. просить справу розглянути за відсутності органу місцевого самоврядування, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. В звязку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось. У відповідності до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина, зокрема на земельну ділянку площею 1,8592 гектарів в межах згідно з планом, що розташована на території Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, цільовим призначенням якої є ведення товарного та сільськогосподарського виробництва, яка належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯБ № 376687, виданого 17.05.2006р. за підписом голови Калинівської районної державної адміністрації Мідяного О.П. відповідно до рішення Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області від 13.09.2005р. № 354, який було зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010682800309. За життя, [PERSON] склала заповіт, який було посвідчено 25.12.2000р. секретарем виконавчого комітету Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області Семчик Н.Л., та зареєстрованого в реєстрі за № 198, відповідно до якого заповіла належне їй право на земельну частку (пай) /сертифікат серії ВН № 0481303 від 21.10.1997р./ позивачу [PERSON] . Згідно довідки Виконавчого комітету Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області від 08.10.2020р. № 3183, та листа Відділу у Калинівському районі міжрайонного управління у Калинівському та Липовецькому районах Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 07.10.2020р. № 0-2-0.181-675/124-20, на ім`я [PERSON] виданий Державний акт на право приватної власності на землю за серією ЯБ №376687 від 17.05.2006р. взамін Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0481303 від 21.10.1997р. Позивач [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, в передбачений законом шестимісячний строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої було зареєстровану спадкову справу. Однак, оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі не має можливості, оскільки у заповіті предметом спадкування вказано земельну частку (пай) землі, яка належала спадкодавцеві на підставі Сертифікату серії ВН № 0481303 від 21.10.1997р., натомість фактично, на день відкриття спадщини, в результаті розподілу земельних часток (паїв) та виділення їх в натурі, на ім`я останньої був виданий згідно розпорядження Калинівської районної державної адміністрації № 354 від 13.09.2005р. - Державний акт на право приватної власності на землю площею 1,8592га. серії ЯБ № 376687 від 17.05.2006р. За своїм змістом розпорядження спадкодавця [PERSON] було спрямоване на те, щоб заповісти позивачу земельну ділянку, на яку у спадкодавця на момент складання заповіту було право, підтверджене сертифікатом. Однак пізніше, коли спадкодавець отримав на підставі сертифікату державний акт на земельну ділянку, він не вніс до заповіту відповідних змін, не будучи обізнаним у суттєвості різниці між поняттями земельна частка (пай) та земельна ділянка, розуміючи їх як одне й те саме. Фактично в заповіті та Державному акті на право власності на земельну ділянку йдеться мова про одну й ту саму земельну ділянку, розміри якої були уточнені в процесі виготовлення технічної документації для видачі Державного акту. Встановленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов`язані із спадкуванням, які регулюються нормами Цивільного кодексу України. Так, згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Частинами першою та другою статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (частина перша статті 1221 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Частиною другою статті 1256 ЦК України передбачена можливість тлумачення заповіту судом, яке здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу. Відповідно до статті 213 ЦК України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Відповідно до статей 77, 78, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно зі статтями 13 та 89 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що позивач [PERSON] не може оформити спадщину по заповіту після смерті [PERSON] , оскільки у заповіті предметом спадкування вказано земельна частка (пай), на яку спадкодавець мав право згідно Сертифікату серії ВН № 0481303 від 21.10.1997р., однак фактично, предметом спадкування є земельна ділянка, яка належала спадкодавцеві на праві приватної власності відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю площею 1,8592га. серії ЯБ № 376687. Отже, суд вважає, що з метою захисту права позивача на оформлення спадщини, слід розтлумачити зміст заповіту, складеного [PERSON] , який було посвідчено 25.12.2000р. секретарем виконавчого комітету Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області Семчик Н.Л., та зареєстрованого в реєстрі за № 198. При цьому, здійснюючи тлумачення змісту заповіту, суд виходить із такого. Тлумачення судом змісту заповіту не повинно змінювати волі спадкодавця, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права спадкодавця щодо розпоряджання його майном. Тлумачення змісту заповіту є лише інструментом з`ясування волі спадкодавця, а отже, суд, здійснюючи тлумачення змісту заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю спадкодавця. Як зазначалося вище, згідно зі статтями 1216 та 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно п.17 Розділу X «Перехідних положень» ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Тобто, на момент складання заповіту право [PERSON] на земельну ділянку було підтверджене сертифікатом, однак на момент відкриття спадщини це майно їй вже не належало, оскільки на підставі даного сертифіката було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, проте спадкодавицею не було внесено змін до заповіту. Згідно зі статтями 125 та 126 Земельного кодексу України в редакції, чинній на час видачі [PERSON] державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ВН № 159848, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Отже, право власності на земельну ділянку площею 1,8592га, розташовану на території Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, у [PERSON] виникло після одержання нею державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 376687, виданого 17.05.2006р. головою Калинівської районної державної адміністрації Мідяним О.П. на підставі розпорядження Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області від 13.09.2005р. № 354, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 010682800309. Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (частини перша та друга статті 1236 ЦК України). Таким чином, оскільки на час складання заповіту на вказану вище земельну ділянку ще не було видано державний акт на право власності на земельну ділянку та на час смерті [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ЯБ № 376687, виданого 17.05.2006р. головою Калинівської районної державної адміністрації Мідяним О.П. на підставі розпорядження Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області від 13.09.2005р. № 354, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 010682800309, належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,8592га., розташована на території Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, очевидним є те, що складаючи заповіт на користь [PERSON] остання заповідала їй саме земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, власником якої вона була. Відповідач позовні вимоги визнає, тому відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved