Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

07 серпня 2015 року [PERSON] звернувся до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа на стороні позивача: [PERSON], третя особа: товарна біржа «Благосвіт», про визнання договору купівлі-продажу нерухомості дійсним. Свої вимоги мотивував тим, що 05 червня 2013 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 06.06.2013 серія І-КИ №524837, після смерті якого відкрилася спадщина на нерухоме майно, зокрема, на житлову квартиру №295 за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пр. Миру, будинок 33. Спадкоємцями першої черги померлого є: донька померлго [PERSON] та дружина [PERSON], однак вони від своєї частки спадщини відмовилися на користь позивача [PERSON]. 12 липня 2014 року позивач звернувся до [PERSON] приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області з заявою про видачу свідоцтва про право па спадщину за законом на вищевказану квартиру після смерті [PERSON], померлого 05.06.2013. 12 липня 2014 року приватним нотаріусом відмовлено позивачу у вчинені нотаріальної дії, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований 15.05.2001 на товарній біржі «Благосвіт» за реєстраційним номером № 53 не посвідчений нотаріально, про що винесено відповідну постанову. Визнання договору купівлі-продажу дійсним позивачу необхідно для прийняття спадщини. До судового засідання позивач не зявився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідачі до судового засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, шляхом надання оголошення в газеті «Вісті Придніпровя» від 17.09.2015 №74 (1669). Третя особа [PERSON] до судового засідання не зявилася надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи Товарна біржа «Благовіст» до судового засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи мається поштове повідомлення. Позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у звязку з чим суд на підставі ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе вирішити справу без відповідачів за наявними у справі доказами, ухваливши заочне рішення. Згідно із вимогами ч. 2 ст.197 ЦПК України судове засідання проведено без фіксації технічними засобами, без участі всіх осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 15 травня 2001 року між [PERSON] та [PERSON], яка діяла від свого імені та як законний представник [PERSON] був укладений договорів купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого [PERSON] став власником квартири розташованої за адресою: [ADDRESS]. Договір зареєстрований на Товарній біржі «Благосвіт» за № 53 від 15.05.2001. (а.с. 8). 25.05.2001 вищевказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна від 15.05.2001 був зареєстрований за [PERSON] в Криворізькому бюро технічної інвентаризації та записано у реєстрову книгу за № 205П стор. 337 зап. 337 (а.с. 9). 05.06.2013 [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, актова запис № 916 (а.с. 5). 12.07.2014 приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна зареєстрований 15.05.2001 на товарній біржі «Благосвіт» за реєстраційним номером № 53 і не посвідчений нотаріально. Водночас запропоновано звернутися до суду за встановленням дійсності правочину(а.с. 7). Суд, розглянувши в судовому засіданні цивільну справу, повно і всебічно зясувавши обставини цієї справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дійшов висновку про задоволення позовних вимог мотивуючи своє рішення наступним чином. Встановленим в судовому засіданні обставинам відповідають правовідносини з порядку належного оформлення та форми договору купівлі продажу житлового будинку, передбаченими ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року), норми якої діяли на момент укладення угоди. Відповідно до ст. 153 ЦК України (в редакції 1963 року), договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Приписами ч. 2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), яка діяла на момент укладання угоди, визначено, що якщо відбулося повне або часткове виконання угоди, що потребує нотаріального посвідчення, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати таку угоду дійсною. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення угоди не вимагається. Згідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України: якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що норми ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовуються до правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації. На цей час правочини, щодо купівлі-продажу нерухомості, підлягають державній реєстрації. Не зважаючи на це застереження, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки норми про державну реєстрацію правочинів, щодо відчуження нерухомості, введені тільки з введенням в дію ЦК України 2003 року. До цього часу, в тому числі і на час укладення спірної угоди (2001 рік) норми щодо реєстрації правочинів не були чинними. На той час діяли норми, які передбачали тільки реєстрацію нерухомого майна. Як вбачається з матеріалів справи вимоги щодо реєстрації нерухомого майна позивачем на момент укладання спірної угоди виконано (а.с. 9). Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Оскільки [PERSON] та [PERSON], яка діяла від свого імені та як законний представник [PERSON] домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу нерухомого майна, відбулося повне виконання договору, сторони всі свої зобовязання за договором виконали, нерухоме майно на час укладання угоди було належним чином зареєстроване, суд дійшов висновку визнати вищезазначену угоду дійсною. На підставі викладеного,

Outcome: approved