Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-13 00:00:00

08 грудня 2020 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що сторони з 10 жовтня 2014 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну малолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . З серпня 2020 року сторони не мешкають разом, не підтримують шлюбно-сімейних відносин, не ведуть спільного господарства, а тому позивач вважає, що шлюб сторін розпався остаточно півроку тому, причиною чого стало відсутність між подружжям взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та обов`язки тощо. Посилаючись на остаточність свого рішення, неможливість та безперспективність відновлення шлюбних відносин із відповідачем, позивач просила суд задовольнити позов, розірвавши шлюбу між сторонами та поклавши на відповідача судові витрати. 24 грудня 2020 року ухвалою суду у попередньому складі відкрито провадженні у даній цивільній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в судове засідання з повідомленням сторін (а.с.22-23). Ухвалою суду від 16 січня 2021 року у зв`язку із повторним автоматизованим розподілом цієї цивільної справи на підставі розпорядження керівника апарату Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу прийнято до свого провадження новим складом суду, призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.25-28). Ухвалою суду від 15 лютого 2021 року задоволено клопотання відповідача та надано сторонами по справі двомісячний строк для примирення, на період якого зупинено провадження у справі. Ухвалою суду від 16 квітня 2021 року у зв`язку зі спливом призначеного сторонам строку для примирення провадження у даній цивільній справі поновлено, справу призначеного до розгляду в судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судовому засіданні позивач, її представник позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні з викладених у позові підстав. При цьому позивач вказала в судовому засіданні на те, що у випадку задоволення судом позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами, вона просить залишити їй її теперішнє прізвище, змінене при реєстрації шлюбу, - « [PERSON] ». Відповідач, її представник в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували. Відповідач послався на наявність в нього бажання зберегти шлюб із позивачем, надав суду відзив на позов, в якому послався на те, що дійсною підставою для розірвання шлюбу є захоплення позивачем індійськими практиками (тантрою), які, за переконанням відповідача, значно вплинули на її світогляд та психіку, що почало руйнувати сім`ю сторін, а спроби відповідача виправити ситуацію виявились безрезультатними. Відповідач побоюється, що і спільна дитина сторін буде залучена до означених практик, а тому між сторонами наявний спір про місце проживання спільної дитини сторін, який відповідач має намір вирішувати за допомогою органу опіки та піклування або ж в іншому судовому провадженні за участю органу опіки та піклування. Послався відповідач у відзиві, а його представник у судовому засіданні, що судові витрати по справі у вигляді судового збору мають бути розподілені між сторонами у випадку задоволення позову порівну, оскільки не відповідач є ініціатором спору про розірвання шлюбу. Крім того, сторона відповідача не погодилась із заявленими до стягнення позивачем судовими витратами у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, оскільки такі витрати є неспівмірними зі складністю справи, фактично проаналізованими адвокатом документами, позовна заява є шаблонною, не містить будь-яких складних обґрунтувань, формулювань та розрахунків, великого обсягу додатків, наведені в позові підстави є стандартними. Заперечила сторона відповідача в якості належного доказу понесення судових витрат прибутковий касовий ордер з огляду на незаповнений відривний корінець (квитанцію) до цього касового ордеру, який (корінець/квитанція) мав би бути виданий позивачу адвокатом, а також з огляду на перебування позивача та її представника у дружніх стосунках. Вислухавши сторін та їх представників, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 10 жовтня 2014 року між сторонами у справі було укладено шлюб, зареєстрований Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції за актовим записом №1644, що підтверджується копією відповідного свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.5). [INFO] у сторін народилась спільна дитина - дочка [PERSON] , про що 05 серпня 2015 року складено відповідний актовий запис за №475, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини сторін (а.с.9). Як встановлено судом в ході розгляду справи у відповідності до ст.82 ч.1 ЦПК України та не спростовується матеріалами цивільної справи, шлюбні відносини між позивачем та відповідачем остаточно припинені ще з серпня 2020 року та більше не відновлювались, сторони з того ж часу мешкають окремо, спільного господарства не ведуть, не підтримують тісних стосунків, притаманних подружжю та сім`ї. Причиною припинення шлюбних відносин стала відсутність в родині взаєморозуміння, різні погляді на життя подружжя та сім`ю, що відповідач пов`язує із певними захопленнями позивача, які він не поділяє. Наведене, в будь-якому випадку, негативно вплинуло на шлюбні відносини сторін і виховання їх спільної дитини, зробивши шлюб в кінцевому рахунку неможливим. Спільна дитина сторін наразі проживає разом із відповідачем. Крім того, судом своєю ухвалою від 15 лютого 2021 року сторонам призначався строк для примирення тривалістю в два місяці - у відповідності до ст.111 СК України. Однак порозуміння за вказаний час сторони так і не досягли, відновити шлюбні відносини подружжю не вдалося, і позивач продовжує наполягати на розірванні шлюбу сторін, категорично заперечуючи можливість та необхідність його збереження. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, СК України. Так, відповідно до ст.ст.7, 18 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Способом захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення. Положеннями ст.3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється і на підставі шлюбу. Відповідно до ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Нормами ст.ст.24, 56 СК України, ст.51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Згідно ст.104 СК України підставою для припинення шлюбу є його розірвання. За змістом ст.ст.105-107, 109, 110 СК України така форма припинення шлюбу як його розірвання у випадку наявності у подружжя спільних неповнолітніх дітей, небажання подружжя за обопільною згодою подати до суду заяви про розірвання шлюбу можлива за позовною заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. У відповідності до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.ст.114, 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене та приймаючи до уваги ту обставину, що подружжя стосунки не підтримує, шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично вже припинені тривалий час - з серпня 2020 року, більше не відновлювались, зокрема під час наданого судом строку для примирення, сторони не проживають разом з того ж часу, позивач наполягає на розірванні шлюбу, зберігати шлюб категорично не бажає, враховуючи інтереси кожного з подружжя та їх спільної дитини, яка проживає з відповідачем, суд приходить до висновку, що шлюб сторін по даній справі розпався остаточно, відновлений бути не може, а тому підлягає розірванню. При цьому, наявність заперечень відповідача проти задоволення позову, бажання лише відповідача зберегти шлюб сторін, відновивши шлюбні відносини, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову за встановлених судом фактичних обставин правовідносин сторін, оскільки фактично призведе до примушування позивача до збереження шлюбу, що є порушенням її прав на свободу та особисту недоторканість, а отже є неприпустимим. Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 26 листопада 2018 року по справі №761/33261/16-ц та від 21 березня 2019 року по справі №569/1011/18. Крім того, приймаючи до уваги, що позивачем в тексті її заяв по суті справи не висловлено намір змінити її теперішнє прізвище на дошлюбне, а в судовому засіданні позивачем висловлено намір після розірвання шлюбу залишити теперішнє прізвище, суд вважає за необхідне у відповідності до ст.113 СК України, ст.ст.10, 294 ЦПК України прізвище позивача, змінене нею при реєстрації шлюбу з відповідачем, після розірвання шлюбу залишити незмінним - « [PERSON] ». Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі,

Outcome: approved