Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

08 листопада 2017 року позивач звернулась до суду з позовом (уточненим 28.02.2018) до фізичної особи-підприємця [PERSON], в якому просила припинити трудові відновини між нею та відповідачем з 08.11.2017 відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Свої вимоги мотивувала тим, що 24 січня 2017 року Шосткинським міськрайонним центром зайнятості, де вона перебувала на обліку як безробітна, їй було видано направлення на працевлаштування до ФОП [PERSON]. Згодом, 25 січня 2017 позивач уклала з останнім трудовий договір, обидва примірника якого залишились у роботодавця. Позивач зазначає, що з червня 2017 року відповідач перестав сплачувати їй заробітну плату та перестав виконувати свої зобов`язання по перерахунку до Пенсійного фонду України єдиного соціального внеску, зв`язок з роботодавцем був припинений, він не з`являвся за місцем роботи позивача, не відповідав на телефонні дзвінки. Позивач намагалась у встановленому законом порядку розірвати такі трудові відносини. Так, на адресу роботодавця рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення нею була направлення заява про припинення трудового договору, однак жодної відповіді від роботодавця не надійшло. Через відсутність підтвердження про припинення трудових відносин позивач не може стати на облік до центру зайнятості як безробітна або укласти трудовий договір з іншим роботодавцем. Оскільки можливість врегулювання даного спору в досудовому порядку вичерпана, позивач звернулась до суду з даним позовом з метою відновлення своїх порушених прав. Позивач у судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, також в цій заяві зазначила, що вона не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з'явився, причини неявки суду не повідомив, із заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався, відзив на позов з правовим обґрунтуванням доводів та заперечень не надав. З урахуванням викладеного, в судовому засіданні 17 квітня 2018 року ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області у відповідності із ч. 4 ст. 223, 280, 281 ЦПК України постановлено провести заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 січня 2017 року Шосткинським міськрайонним центром зайнятості [PERSON] було направлено на працевлаштування до ФОП [PERSON] (код ЄДРПОУ [NUMBER]) на посаду продавця непродовольчих товарів /а.с. 4/. 25 січня 2017 року між [PERSON]Г та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено трудовий договір на невизначений строк. З індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] (форма ОК-5) вбачається, що остання від страхувальника ФОП [PERSON] (ІПН [NUMBER]) з січня 2017 року по травень 2017 року (включно) отримувала заробітну плату та ним же в цей період сплачувались страхові внески /а.с.5/. Проте, з червня 2017р. такі виплати та відповідні страхові внески не здійснювались, що вказує на порушення трудового законодавства з боку роботодавця, а саме:\~ невиплату заробітної плати працівнику. Доказів, спростовуючих викладене, відповідачем не надано. 08.11.2017 року [PERSON] цінним листом направила на адресу роботодавця ФОП [PERSON] заяву про припинення трудового договору та звільнення з посади продавця непродовольчих товарів з 07 листопада 2017 року за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України /а.с. 6, 14, 15/. Згідно з ч. 1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Згідно зі ст.ст. 22, 94, 97 КЗпП України, ст.ст. 1, 21, 24 Закону України «Про оплату праці», на власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу покладений обовязок виплачувати працівнику заробітну плату. Згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю або умови трудового договору. ФОП [PERSON] за своєю ініціативою, не розриваючи трудового договору з позивачем, не виплачує їй заробітну плату у визначеному трудовим договором розмірі і не сплачує страхові внески, що безумовно є порушенням трудових прав позивача та дає їй підстави відповідно до вимог ч.3 ст. 38 КЗпП України вимагати розірвання трудового договору за власним бажанням у визначений нею строк. Частина 1 ст. 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 даної статті учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Частина 2 ст. 13 ЦПК України визначає, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідач в даній справі не скористався своїми правами щодо подання відзиву на позовну заяву, доказів на його підтвердження, в судове засідання не з'явився без поважних причин. Враховуючи викладене у сукупності, зважаючи на те, що роботодавець не виконує законодавство про працю, жодним чином не реагує на заяву працівника про розірвання трудового договору,\~ суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають\~ задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved