Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

10.04.2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, відповідно до якого прохала суд стягнути з відповідача ПАТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» на свою користь недоплату по відшкодуванню матеріальної шкоди за постійний сторонній догляд та витрат на побутове обслуговування за період з 01.07.2009 р. по 30.04.2018 р. одноразово в сумі 66 869,01 грн.; стягувати з ПАТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» на її користь щомісячно, починаючи з 01.05.2018 року у відшкодування матеріальної шкоди 1 861,50 грн. - на постійний сторонній догляд та 930,75 грн. на побутовий догляд, а всього 2 792,25 грн. щомісячно до чергового перерахунку відповідно змін обставин, що тягнуть їх перерахунок. В обґрунтування позову позивачем зазначено, що у зв'язку з нещасним випадком, що стався з позивачкою 23.10.1998 року, в результаті якого остання отримала травму (ампутацію обох ніг та пальців на лівій руці) та визнана інвалідом першої групи безстроково, рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 07.06.2000 року за нею визнано право на відшкодування шкоди у зв'язку з каліцтвом згідно зі ст. ст. 440, 450 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.). Вказаним рішенням суду серед іншого стягнуто з Південної залізниці на користь позивача щомісячно з часу травмування - з 23 жовтня 1998 року - 100,00 грн. - на сторонній догляд та 140,00 грн. за послуги по догляду за нею. Позивачем зазначено, що згідно з постановою КМУ № 200 від25.06.2014 року, ст. 2 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» та ч. 2 Загальних положень Статуту ПАТ «Укрзалізниця» усі права та обов'язки державного підприємства «Південна залізниця» з 01.12.2015 р. перейшли до правонаступника ПАТ «Укрзалізниця», а тому правонаступником Південної залізниці є ПАТ «Укрзалізниця», в особі Регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» (надалі - Відповідач). Позивачем зазначено, що з моменту ухвалення рішення про стягнення відшкодування значно підвищилась вартість життя, про що свідчить тривале зростання рівня цін на споживчі товари та послуги, інфляційні процеси в Україні. У зв'язку із зростанням рівня цін на споживчі товари та послуги протягом часу нарахування відшкодування значно змінювалась мінімальна заробітна плата. Кошти, що призначені до сплати за рішенням суду, як періодичні виплати (на сторонній догляд та за послуги по догляду), не забезпечують прожитковий мінімум. А тому позивачем зазначено, що на підставі ч. 1 ст. 1208 ЦК України вона має право на індексацію розміру відшкодування шкоди визначеного вказаним рішенням суду (сум на сторонній догляд та за послуги по догляду) за період з 01.07.2009 р. по 30.04.2018 р. у зв'язку з підвищенням вартості життя, а також на підставі ч. 2 ст. 1208 ЦК України вона має право на збільшення розміру відшкодування шкоди визначеного вказаним рішенням суду (сум на сторонній догляд та за послуги по догляду) з 01.05.2018 року щомісячно до чергового перерахунку у зв'язку із збільшенням розміру мінімальної заробітної плати. Відповідно до розрахунку сума індексації відшкодування на сторонній догляд та за послуги по догляду за період з 01.07.2009 р. по 30.04.2018 р. розрахована позивачем у сумі 66 869,01 грн., а збільшена сума щомісячних виплат на постійний сторонній догляд та за послуги по догляду розрахована у розмірі 1 861,50 грн. (що підлягають до виплати щомісячно на сторонній догляд) та 930,75 грн. (що підлягають до виплати щомісячно за послуги по догляду). Позивачем зазначено, що розрахунок проведено із врахуванням змінюваного розміру мінімальної заробітної плати за вказаний період, оскільки при початковому встановлені розміру вказаних видів відшкодування суд виходив з мінімальної заробітної плати, оскільки на момент завдання шкоди [PERSON] не працювала. Таким чином, в порядку ст. 1208 ЦК України позивач звернулась до суду з вказаним позовом. Разом з тим, позивачем у позові зазначено, що, в силу п. 3 ст. 268 ЦК України, на заявлені нею у позові позовні вимоги, відповідно до ст. 1208 ЦК України, - позовна давність не поширюється. 07.05.2018 року в межах строку, наданого судом, від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяві, відповідно до якого останній повністю заперечував проти позовних вимог за безпідставністю, прохав суд застосувати до позовних вимог загальний трирічний строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України. В обґрунтування заперечень зазначено, що стаття 1208 ЦК України не передбачає можливість стягнення не нарахованих за минулий період коштів, а тому вимога про стягнення коштів за період 01.07.09 р. по 30.04.2018 р. є незаконною. Також, у відзиві зазначено, що до позовних вимог підлягає застосуванню загальний строк позовної давності у три роки, встановлений ст. 257 ЦК України, який позивачем пропущено. Як заявлено відповідачем у відзиві, вимоги пункту 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України щодо непоширення позовної давності до позовних вимог позивача згідно зі ст. 1208 ЦК України застосуванню не підлягають, оскільки відносяться лише до вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, по якій вже винесено рішення Ленінським районним судом м. Полтави від 07.06.2000 року . 15.05.2018 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої зазначено, що розрахунок суми індексації та розрахунок збільшеної суми на постійний сторонній догляд та за послуги по догляду здійснений позивачем із врахуванням змінюваного розміру мінімальної заробітної плати за вказаний період, оскільки при початковому встановлені розміру вказаних видів відшкодування Ленінський районний суд м. Полтави від 07.06.2000 року виходив саме з розміру мінімальної заробітної плати відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 року № 6 із змінами, внесеними постановами Пленуму від 08.07.1994 р. № 7, від 30.09.1994 р. №11 та від 25.05.1998 р. № 15, оскільки судом було встановлено, що на момент завдання шкоди [PERSON] не працювала, а перебувала на пенсії. Також позивачем зауважено, що відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про оплату праці» розмір мінімальної заробітної плати переглядається від зростання індексу цін на споживчі товари і тарифів послуги. Отже, підвищення вартості життя враховується при встановленні мінімальної заробітної плати.Згідно з ч. 2 ст. 1195 ЦК України у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'ї фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодуванні визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Щодо заявленої відповідачем вимоги про застосування строку позовної давності, у письмовому запереченні зазначено, що відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розмірі платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. При цьому, позивачем зазначено, що законом передбачено право на збільшення розміру відшкодування шкоди, що присуджена за рішенням суду у вигляді періодичних платежів, що є похідною вимогою про відшкодування шкоди. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, прохала суд їх задовольнити. Представник відповідача відповідно до відзиву на позов заперечувала проти позовних вимог в повному обсязі, прохала суд застосувати строк позовної давності. Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши зібрані по справі докази, надавши їм оцінку в їх сукупності, встановив наступне. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з обставинами, встановленими рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 07.06.2000 р., судом встановлено, що 23.10.1998 р.з позивачем [PERSON] (надалі - позивач) стався нещасний випадок під час посадки на поїзд сполученням «Харків-Полтава» на посадочній платформі «Пригородна» в результаті порушення працівниками залізничного транспорту Південної залізниці своїх обов'язків по безпечному обслуговуванню пасажирів її було травмовано. В результаті травми ампутовано обидві ноги та пальці на лівій руці. Згідно з довідкою серії 7-66 ГВ МСЕК №2 м. Полтави від 10.01.1999 р. [PERSON] визнана інвалідом 1 групи безстроково та потребує постійного стороннього догляду та протезування ортопедичним взуттям. Рішенням Ленінського райсуду м. Полтави від 07.06.2000 р., що набрало законної сили 20.06.2000 р., за [PERSON] визнано право на відшкодування шкоди у зв'язку з каліцтвом згідно зі ст. ст. 440, 450 ЦК УРСР (в редакції 1963р.) та стягнуто з Південної залізниці на користь [PERSON] суму 1071,59 грн. витрачену на придбання ліків, суму 583,64 грн. - на придбання двохшинно-кожаних протезів, суму 537,76 грн. та 687 грн. - на придбання двох інвалідних колясок (для пересування в будинку та на вулиці), останні кошти треба перерахувати на Львівське казенне експериментальне підприємство засобів пересування і протезування для придбання двох інвалідних колясок; стягнуто з Південної залізниці на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. одноразово; стягнуто з Південної залізниці на користь [PERSON] 560 грн. за послуги спеціаліста та 25,85 грн. за дачу висновку судово-медичним експертом; стягнуто з Південної залізниці на користь [PERSON] суму 3086 грн. для сплати за допомогу адвоката; стягнуто з Південної залізниці на користь [PERSON] щомісячно з часу травмування, тобто з 23 жовтня 1998 року, 100 грн. на сторонній догляд та 140 грн. за послуги по догляду за [PERSON] Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014р. № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України (Укрзалізниці), підприємств та установ залізничного транспорту, які реорганізуються шляхом злиття, 21.10.2015 р. проведено державну реєстрацію Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (код ЄДРПОУ 40075815). Згідно з ст. 2 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» та ч. 2 загальних положень статуту ПАТ «Укрзалізниця» усі права та обов'язки державного підприємства «Південна залізниця» з 01.12.2015 р. перейшли до правонаступника ПАТ «Укрзалізниця». Отже, правонаступником Південної залізниці є ПАТ «Укрзалізниця», в особі Регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» (надалі - Відповідач). Відповідно до ст. 1205 ЦК України у разі припинення юридичної особи, зобов'язаної відшкодовувати шкоду, завдану каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, і встановлення правонаступників виплата щомісячних платежів покладеться на її правонаступників. Таким чином, відповідач по справі - ПАТ«Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» є належним відповідачем. Як зазначено вище, рішенням Ленінського райсуду м. Полтави від 07.06.2000 р. позивачу було присуджено, серед іншого, відшкодування шкоди у вигляді періодичних платежів, а саме: щомісячно з 23.10.1998 р. 100,00 грн. - на сторонній догляд та 140,00 грн. - за послуги по догляду. Таким чином, зобов'язання відповідача з відшкодування шкоди на сторонній догляд та за послуги по догляду за [PERSON] є грошовим тривалим у часі зобов'язанням, а тому законодавець надає можливість вимагати підвищення розміру відшкодування такої шкоди відповідно до ст. 1208 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі підвищення вартості життя розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, підлягає індексації на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст.1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду. У випадку ч. 1 ст. 1208 ЦК України при встановленні судом факту підвищення вартості життя - розмір відшкодування шкоди у цей період може бути індексований. А у випадку ч. 2 ст. 1208 ЦК України у зв'язку із збільшенням розміру мінімальної заробітної плати - розмір відшкодування шкоди може бути збільшений. В обох цих випадках питання збільшення розміру відшкодування шкоди вирішується судом на підставі заяви потерпілого. При цьому, суд, вирішуючи питання про збільшення розміру відшкодування шкоди відповідно до ст. 1208 ЦК України повинен встановити як потерпілому вперше було визначено розмір відшкодування. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-42520св13 від 25.12.2013 року. Судом встановлено, що при початковому присудженні розміру відшкодування Ленінський районний суд м. Полтави від 07.06.2000 року виходив саме з розміру мінімальної заробітної плати відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 року № 6 із змінами, внесеними постановами Пленуму від 08.07.1994 р. № 7, від 30.09.1994 р. №11 та від 25.05.1998 р. № 15, оскільки судом було встановлено, що на момент завдання шкоди [PERSON] не працювала, а перебувала на пенсії. У контексті норми статті 1208 ЦК України під поняттям «мінімальна заробітна плата» слід розуміти законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану роботу, нижче якого не може проводитися оплата за виконану працівником місячну, погодинну норму праці, обсяг робіт (ст. 1 Закону України «Про оплату праці»), а наявність підвищення вартості життя визначається на підставі встановленого законодавцем прожиткового мінімуму відповідно до динаміки його зростання. Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про оплату праці» розмір мінімальної заробітної плати переглядається від зростання індексу цін на споживчі товари і тарифів послуги. Отже, підвищення вартості життя враховується при встановленні мінімальної заробітної плати. Розмір мінімальної заробітної плати, щороку встановлюється Верховною Радою України відповідно до Закону. Судом встановлено, що розмір мінімальної заробітної плати за спірний період (01.07.2009 р. по 30.04.2018 р.) змінювався, зростав. Цей показник використовується також для оцінки рівня життя населення. Зростання мінімальної заробітної плати свідчить, в тому числі, про підвищення вартості життя. Окрім цього, рівень життя визначається також встановленим у державі мінімальним споживчим рівнем. З огляду на вищевикладене, на думку суду з моменту присудження позивачу відшкодування шкоди (2000 рік) та станом на сьогодні вбачається підвищення вартості життя. У зв'язку підвищенням вартості життя, суд вважає, що відповідно до ч. 1 ст. 1208 ЦК України позивач має право на індексацію розміру відшкодування шкоди за період з 01.07.2009 р. по 30.04.2018 р. на сторонній догляд та побутове обслуговування. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Разом з тим, при здійсненні розрахунку індексації слід враховувати, що відповідач з 23.10.1998 р. по 31.12.2004 р. проводив виплати у загальному розмірі 240,00 грн. щомісячно, з яких: відшкодування на сторонній догляд - 140,00 грн., та на побутове обслуговування - 100,00 грн. З січня 2005 року виплати почали становити суму в загальному розмірі 417.07 грн. З січня 2006 року виплати почали становити суму в загальному розмірі 467,24 грн. Починаючи з грудня 2017 року по квітень 2018 року виплати почали становити суму в розмірі 240,00грн., що підтверджується копією листа структурного підрозділу «Господарська служба» Регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» від 24.11.2017 р. № 627. Відповідно до наданого позивачем розрахунку (за формулою: (мінімальна заробітна плата за місяць /100) х (50% постійний сторонній догляд + 25 % побутове обслуговування) х на кількість місяців), сума індексації за період з 01.07.2009 р. по 30.04.2018 р. становить: З 01.07.2009 : 630,00 грн. мінімальна заробітна плата х 75% постійний сторонній догляд та побутове обслуговування х 3 місяці = 1417,50 грн. З 01.10.2009 : 650,00 грн. мінімальна заробітна плата х 75% постійний сторонній догляд та побутове обслуговування х 1 місяць = 487,50 грн. З 01.11.2009 : 744 грн. мінімальна заробітна плата х 75% постійний сторонній догляд та побутове обслуговування х 2 місяці = 1116,00 грн. Позивачу сплачено за 6 міс. 2009 рік 2803,44 грн. (467,24 сума відшкодування виплат на догляд та обслуговування х 6 місяців); 3021,00грн. - 2803,44 грн.=217,56грн. Отже борг з 01.07.2009 по 31.12.2009 року становить 217,56грн. З 01.01.2010: 869,00 грн. мінімальна заробітна плата х 75% постійний сторонній догляд та побутове обслуговування х 3 місяці = 1955,25 грн. З 01.04.2010 : 884,00 грн. мінімальна заробітна плата х 75% постійний сторонній догляд та побутове обслуговування х 3 місяці = 1989,00 грн. З 01.07.2010 : 888,00 грн. мінімальна заробітна плата х 75% постійний сторонній догляд та побутове обслуговування х 3 місяці = 1998,00 грн. З 01.10.2010 : 907,00 грн. мінімальна заробітна плата х 75% постійний сторонній догляд та побутове обслуговування х 2 місяці = 1360,25 грн. З 01.12.2010 : 922 грн. мінімальна заробітна плата х 75% постійний сторонній догляд та побутове обслуговування х 1 місяць = 691,00 грн. Позивачу сплачено за 2010 рік 5606,88 грн. (467,24 сума відшкодування виплат на догляд та обслуговування х 12 місяців); 7993,50 грн. - 5606,88 грн.=2386,62грн. Отже борг з 01.01.2010 по 31.12.2010 року становить 2 386,62 грн. З 01.01.2011: 914,00 грн. мінімальна заробітна плата х 75% постійний сторонній догляд та побутове обслуговування х 3 місяці = 2117,25 грн. З 01.04.2011 : 960.00 грн. мінімальна заробітна плата х 75% постійний сторонній догляд та побутове обслуговування х 6 місяців = 4320,00 грн. З 01.10.2011 : 985.00 грн. мінімальна заробітна плата х 75% постійний сторонній догляд та побутове обслуговування х 3 місяці = 1477,50 грн. З 01.12.2011 : 1004 грн. мінімальна заробітна плата х 75% постійний сторонній догляд та побутове обслуговування х 1 місяць = 753,00 грн. Позивачу сплачено за 2011 рік 5606,88 грн. (467,24 сума відшкодування виплат на догляд та обслуговування х 12 місяців); 8667,75грн. -5606,88 грн.=3060,87 грн. Отже борг з 01.01.2011 р. по 31.12.2011 року становить - 3 060,87 грн. З 01.01.2012 : 1073,00 грн. мінімальна заробітна плата х 75% постійний сторонній догляд та побутове обслуговування х 3 місяці = 2414,25 грн. З 01.04.2012 : 1094 грн. мінімальна заробітна плата х 75% постійний сторонній догляд та побутове обслуговування х 3 місяці = 2461,50 грн. З 01.07.2012 : 1102 грн. мінімальна заробітна плата х 75% постійний сторонній догляд та побутове обслуговування х 3 місяці = 2479,50 грн. З 01.10.2012 : 1118 грн. мінімальна заробітна плата х 75% постійний сторонній догляд та побутове обслуговування х 2 місяці = 1677,00 грн. З 01.12.2012 : 1134 грн. мінімальна заробітна плата х 75% постійний сторонній догляд побутове обслуговування х 1 місяць = 850,50 грн. Позивачу сплачено за 2012 рік 5606,88 грн. (467,24 сума відшкодування виплат на догляд та обслуговування х 12 місяців); 9882,25 грн. - 5606,88 грн.=4275,37грн. Отже борг з 01.01.2012 по 31.12.2012 року становить 4 275,37 грн. З 01.01.2013 по 30.11.2013 року : 1147,00 грн. мінімальна заробітна плата х 75% постійний сторонній догляд та побутове обслуговування х 11 місяців = 9462,75 грн. З 01.12.2013 по 31.12.2013 року : 1218,00 грн. мінімальна заробітна плата х 75% постійний сторонній догляд та побутове обслуговування х 1 місяць = 913,50 грн.. Позивачу сплачено за 2013 рік 5606,88 грн. (467,24 сума відшкодування виплат на догляд та обслуговування х 12 місяців); 10376,25грн. - 5606,88 грн.=4769,37грн. Отже борг з 01.01.2013 по 31.12.2013 року становить 4 769,37 грн. З 01.01.2014 по 31.12.2014 року : 1218,00 грн. мінімальна заробітна плата х 75% постійний сторонній догляд та побутове обслуговування х 12 місяців = 10962,00 грн. Позивачу сплачено за 2014 рік 5606,88 грн. (467,24 сума відшкодування виплат на догляд та обслуговування х 12 місяців); 10962,00 грн. - 5606,88 грн.=5355,12 грн. Отже борг з 01.01.2014 по 31.12.2014 року становить 5 355,12 грн. З 01.01.2015 по 31.08.2015 року : 1218,00 грн. мінімальна заробітна плата х 75% на постійний сторонній догляд та побутове обслуговування х 8 місяців = 7308,00 грн. З 01.09.2015 по 31.12.2015 року : 1378,00 грн. мінімальна заробітна плата х 75% постій сторонній догляд та побутове обслуговування х 4 місяці = 4134,00 грн. Позивачу сплачено за 2015 рік 5606,88 грн. (467,24 сума відшкодування виплат на постій сторонній догляд та обслуговування х 12 місяців); 11442 грн. - 5606,88 грн. = 5835,12 грн. Отже борг з 01.01.2015 по 31.12.2015 року становить 5 835,12 грн. З 01.01.2016 по 30.04.2016 року : 1378,00 грн. мінімальна заробітна плата х 75% постійний сторонній догляд та побутове обслуговування х 4 місяці = 4134,00 грн. З 01.05.2016 по 30.11.2016 року : 1450,00 грн. мінімальна заробітна плата х 75% постійний сторонній догляд та побутове обслуговування х 7 місяців = 7612,50 грн. З 01.12.2016 по 31.12.2016 року : 1600,00 грн. мінімальна заробітна плата х 75% постійний сторонній догляд та побутове обслуговування х 1 місяць = 1200,00 грн. Позивачу сплачено 5606,88 грн. (467,24 сума відшкодування виплат на догляд та обслуговування х 12 місяці); 12946,50 грн. - 5606,88 грн. = 7339,62 грн. Отже борг з 01.01.2016 по 31.12.2016 року становить 7 339,62 грн. З 01.01.2017 по 30.11.2017 року : 3200,00 грн. мінімальна заробітна плата х 75% постійний сторонній догляд та побутове обслуговування х 11 місяці = 26400,00 грн. З 01.12.2017 по 31.12.2017 року : 3200,00 грн. мінімальна заробітна плата х 75% постійний сторонній догляд та побутове обслуговування х 1 місяць = 2400,00 грн. Позивачу сплачено 5139,64 грн. + 240,00 грн. = 5379,64грн (467,24 сума відшкодування витрат на постійний сторонній догляд та обслуговування х 11 місяців +240,00 грн. х 1 місяць); 28800,00 грн. - 5379,64 грн. = 23420,36 грн. Отже борг з 01.01.2017 по 31.12.2017 р. становить 23 420,36 грн. З 01.01.2018 по 30.04.2018 р. : 3723,00 грн. мінімальна заробітна плата х 75% постійний сторонній догляд та побутове обслуговування х 4 місяці = 11169,00 грн. Позивачу сплачено 1868,96 грн. (240,00 сума відшкодування виплат на догляд обслуговування х 4 місяці); 11169,00 грн. - 960,00грн.=10209,00грн. Отже борг з 01.01.2018 по 30.04.2018 р. становить 10 209,00 грн. Всього до стягнення з відповідача на підставі ч. 1 ст. 1208 ЦК України підлягає сума індексації розміру відшкодування шкоди на сторонній догляд та за послуги по догляду у розмірі - 66 869,01 грн. Крім того, в порядку ч. 2 ст. 1208 ЦК України суд вважає, що присуджений до щомісячної сплати розмір відшкодування шкоди на сторонній догляд (100,00 грн.) та за послуги по догляду (140,00 грн.) має бути збільшений з 01.05.2018 р. у зв'язку з тим, що з 01.01.2018 року мінімальна заробітна плата в Україні встановлена у розмірі 3723,00 грн. (ст. 8 Закону України від 07.12.2017 р. № 2246-VIII «Про Державний бюджет України на 2018 рік»), та повинен становити: - 1 861,50 грн. (3723,00 грн. х 50% ) - щомісячне відшкодування шкоди на сторонній догляд; - 930,75 грн. (3723,00 грн. х 25%) - щомісячне відшкодування шкоди за послуги по догляду. Щодо застосування до позовних вимог заявленого позивачем строку позовної давності у три роки відповідно до ст. 257 ЦК України, суд виходить з наступного. Статтею 257 ЦК України визначено загальний строк позовної давності у три роки. Однак, статтею 268 ЦК України передбачено перелік вимог, на які позовна давність не поширюється. Серед іншого, позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. При визначенні вимог, за якими позовна давність не поширюється, цивільний кодекс виходить зі специфіки певних правовідносин, оскільки предметом захисту та інтересу, в даному випадку, є право чи інтерес, який не обмежений у часі. Таким чином, суд вважає, що захист інтересу позивача за ст. 1208 ЦК України щодо збільшення розміру відшкодування шкоди, який також є необмеженим у часі, оскільки залежить від виникнення певних обставин у майбутньому (зміни розміру мінімальної заробітної плати чи підвищення вартості життя), є похідним від захисту вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю і до таких вимог позовна давність також не поширюється відповідно до п. 4 ст. 268 ЦК України. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовна давність на вимоги позивача не поширюється відповідно до п. 4 ст. 268 ЦК України, а позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. При вирішенні питання про стягнення судового збору, суд керується наступним. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач, як інвалід 1 групи, звільнений від сплати судового збору. Суд керується вимогами ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, враховує задоволення позовних вимог у повному обсязі на загальну суму 66 869,01 грн., а тому вважає, що з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved