Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

08.10.2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною заявою на обгрунтування якої зазначив, що 21.02.2020 року близько 15 год. 00 хв., в с. Гірка Полонка Луцького району по вул. Луцька, [PERSON] керуючи транспортним засобом DAF CF 75, д.н.з. [NUMBER] , спричинив ДТП, допустивши зіткнення з транспортним засобом MERCEDES-Benz, д.н.з. [NUMBER] , який рухався в попутному напрямку попереду під керуванням [PERSON] , яка в свою чергу, по інерції внаслідок удару, зіткнулася з транспортним засобом VOLKSWAGEN Toureg, д.н.з. [NUMBER] , в результаті чого автомобілі зазнали механічні пошкодження. Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 186380205, цивільно-правова відповідальність власника або належного користувача автомобіля DAF CF 75, д.н.з. [NUMBER] , застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ Україна». 24.02.2020 року ним, як власником транспортного засобу MERCEDES-Benz, д.н.з. [NUMBER] , було подано ПрАТ СК «ПЗУ Україна» повідомлення про ДТП, пояснення та заяву про виплату страхового відшкодування. 27.02.2020 року експертом (оцінювачем) аварійним комісаром ТзОВ «СОС Сервіс Україна» Пусом І.І. за замовленням ПрАТ СК «ПЗУ Україна» проведено огляд автомобіля марки MERCEDES-Benz, д.н.з. [NUMBER] , про що складено протокол огляду. 30.04.2020 року постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі № 161/3011/20 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУАП. 13.05.2020 року ПрАТ СК «ПЗУ Україна» було складено страховий акт та розрахунок страхового відшкодування до страхового акту матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки MERCEDES-Benz, д.н.з. [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП, який склав 156090,64 грн., та з урахуванням коефіцієнту зносу (70,0%) сума страхового відшкодування визначена на рівні 66122,80 грн. 15.05.2020 року ПрАТ СК «ПЗУ Україна» здійснило виплату страхового відшкодування в сумі 66122,80 грн. На даний момент, ним проведено відновлювальний ремонт транспортного засобу та понесено витрати на суму 130251,30 грн. оскільки, вина відповідача [PERSON] встановлена постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.04.2020 року та ним не заперечується, останній зобов`язаний здійснити відшкодування завданого його збитку. Враховуючи наведене, просить суд стягнути з [PERSON] на його користь матеріальний збиток, завданий внаслідок ДТП в розмірі 64128,50 грн., а також судові витрати у справі. 12.11.2020 року від відповідача на поштову адресу суду надійшов відзив на позовну заяву в обгрунтування якого останній зазначив, що виплату страхового відшкодування ПрАТ СК «ПЗУ України» здійснило на підставі акту, та експертного висновку, з яким позивач погодився, та не оскаржував, а також не замовляв незалежний експертний висновок вартості відновлюваного ремонту пошкоджено в наслідок ДТП автомобіля. Долучений до позовної заяви Акт прийому-передачі виконаних робіт між ФОП [PERSON] та [PERSON] на суму 130251,30 грн. є неналежним доказом, так як не містить інформацію щодо предмету доказування в частині заявлених вимог. У даному акті зазначено, що ФОП [PERSON] реалізував позивачу запчастини на загальну суму 101837,88 грн., виконав ремонтних робіт на суму 14460 грн., та придбав матеріалів та здійснив робіт з фарбування на суму 4353,42 грн. Разом з тим, згідно витягу з ЄДР ю/о та ФОП видом діяльності ФОП [PERSON] , є технічне обслуговування та ремонт автомобілів, що засвідчує ту обставину, що даний підприємець не займається господарською діяльністю по придбанню та реалізації запчастин до автомобілів, тим більше іноземного виробництва, а тому вказана в акті реалізація запчастин не підтверджена, і містить ознаки фіктивності, а можливо і підробки документів з метою заволодіння коштами, однак цьому дасть правову оцінку слідчі органи поліції. Крім того, позивачем не було надано суду будь-яких доказів підтверджуючих понесення матеріальних збитки, які перевищують страховий ліміт 100000 грн. Таким чином, [PERSON] отримав страхову виплату від ПрАТ СК «ПЗУ України» на суму 66122,80 грн., та у разі дійсно понесених витрат на більшу сум позивач мав право звернутись з вимогою про виплату до ПрАТ СК «ПЗУ України» ще на суму 33877,20 грн. Враховуючи наведене, просить у задоволенні заявлених позовних вимог відмовити у повному обсязі (а.с. 36-38). Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.11.2020 року до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача було залучено ПрАТ СК «ПЗУ Україна» (а.с. 45). Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.12.2020 року у третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ПрАТ СК «ПЗУ Україна» було витребувано належним чином засвідчену копію полісу ЕР № 186380205 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 07.03.2019 року, яким у ПрАТ СК «ПЗУ Україна» була застрахована цивільна-правова відповідальність [PERSON] (а.с. 67). 21.01.2021 року від ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на адресу суду, на виконання вищевказаної ухвали від 22.12.2020 року надійшли витребувані докази (а.с. 72). В судовому засіданні представник позивача надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача заперечував щодо задоволення заявлених позовних вимог з підстав, які викладені у відзиві на позовну заяву, просив у їх задоволенні відмовити повністю. Додатково пояснив, що матеріали позову не містять доказів того, що [PERSON] звертався до страхової компанії із вимогою про відшкодування йому різниці між фактично проведеною страховою виплатою та страховим лімітом. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ПрАТ СК «ПЗУ Україна» будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань від нього на адресу суду не надходило. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 21.02.2020 року близько 15 год. 00 хв., в с. Гірка Полонка Луцького району по вул. Луцька, [PERSON] керуючи транспортним засобом DAF CF 75, д.н.з. [NUMBER] , спричинив ДТП, допустивши зіткнення з транспортним засобом MERCEDES-Benz, д.н.з. [NUMBER] , який рухався в попутному напрямку попереду під керуванням [PERSON] , яка в свою чергу, по інерції внаслідок удару, зіткнулася з транспортним засобом VOLKSWAGEN Toureg, д.н.з. [NUMBER] , в результаті чого автомобілі зазнали механічні пошкодження. Постановою Луцького міськрайонного міськрайонного суду Волинської області від 30.04.2020 року [PERSON] було визнаним у вищевказаній ДТП (а.с. 21). Вказана постанова суду набрала законної сили і є чинною. Як вбачається із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу MERCEDES-Benz, д.н.з. [NUMBER] , його власником являється позивач у справі - [PERSON] (а.с. 20). Отже, дії відповідача [PERSON] перебувають у причинно-наслідковому із завданням матеріальної шкоди [PERSON] , яка проявилася у пошкодженні належному останньому транспортному засобу MERCEDES-Benz, д.н.з. [NUMBER] . Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 186380205, цивільно-правова відповідальність власника або належного користувача автомобіля DAF CF 75, д.н.з. [NUMBER] , застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ Україна». Ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 100000 грн. (а.с. 73) . 13.05.2020 року ПрАТ СК «ПЗУ Україна» було складено страховий акт № UA2020022100037/L01/01 та розрахунок страхового відшкодування до страхового акту № UA2020022100037/L01/01 матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки MERCEDES-Benz, д.н.з. [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП, відповідно до даних документів матеріальний збиток завданий власникові автомобіля марки MERCEDES-Benz, д.н.з. [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП складає 156090,64 грн. Однак, з урахуванням коефіцієнту зносу (70,0%) сума страхового відшкодування визначена на рівні 66122,80 грн. (а.с. 13-14, 16-19). 15.05.2020 року ПрАТ СК «ПЗУ Україна» здійснило виплату страхового відшкодування в сумі 66122.80 грн., згідно платіжного доручення № 43220 від 15.05.2020 року (а.с. 24). Як вбачається із квитанції до прибуткового касового ордера від 09.07.2020 року та акту приймання-передачі виконаних робіт від 09.07.2020 року, виданого ФОП [PERSON] , позивачем було проведено відновлювальний ремонт транспортного засобу MERCEDES-Benz, д.н.з. [NUMBER] , вартість якого склала 130251,30 грн. (а.с. 22-23). Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Верховний Суд в оцінці обставин справи виходить з того, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). При цьому п. 32.7 ч. 1 ст. 32 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що шкоду, пов`язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Згідно з п. 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до п. 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. За змістом наведених положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ. Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті. Показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу. Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду. Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, зумовлене передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів і агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів у зв`язку з ДТП і подальшим ремонтом. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є наслідком проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до реальних збитків. Відповідно до пп. 8.6.1 п. 8.6 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ. Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкоджених: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації усіх типів КТЗ. Підпунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»). Таким чином, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується. Системний аналіз п. 32.7 ч. 1 ст. 32 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. Отже, суд вважає доведеним, що різниця між страховим відшкодуванням в сумі 66122.80 грн., яке здійснило ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на користь [PERSON] , та проведеного позивачем відновлювального ремонту автомобіля MERCEDES-Benz, д.н.з. [NUMBER] , вартість якого склала 130251,30 грн., є заподіяна майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Під час застосування наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок щодо їх застосування, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, (провадження № 14-176цс18) (пункти 68-70): стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Однак, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування. З урахуванням того, що цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією автомобіля MERCEDES-Benz, д.н.з. [NUMBER] , була застрахована у ПрАТ СК «ПЗУ Україна», майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком (франшиза, втрата товарної вартості, страховий ліміт). Судом встановлено, що різниця між страховою виплатою та загальною сумою завданої шкоди, яку просить позивач стягнути з відповідача в розмірі 64128,50 грн. є саме втрата товарної вартості транспортного засобу MERCEDES-Benz, д.н.з. [NUMBER] , який було пошкоджено саме з вини відповідача [PERSON] . На переконання суду, стороною позивача було обгрунтовано належними та допустимими доказами розмір фактичного матеріального збитку, який було завдано автомобілю MERCEDES-Benz, д.н.з. [NUMBER] , внаслідок ДТП, яка мала місце 21.02.2020 року близько 15 год. 00 хв., в [ADDRESS] . В свою чергу, вищезазначена обставина стороною відповідача в ході розгляду справи належними та допустимими доказами не спростована. Враховуючи наведене, суд вважає обгрунтуваними позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а тому приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Крім того, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати, а саме: судовий збір в розмірі 840,80 грн. На підставі ст.ст. 22, 23, 1166, 1187, 1194 ЦК України ст.ст. 10, 12, 13, 77-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved