Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

09 липня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Шлюб зареєстровано 30 січня 2009 року Четвертим відділом реєстрації актів цивільного стану та 16-ої Нотаріальної Контори м. Курітіба, штату Парана Федеративної Республіки Бразилії перед суддею гр. [PERSON], книга В-052, сторінка 277, запис 020676. Свій позов позивач обгрунтовує тим, що сторони не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства. Між позивачем та відповідачем відсутнє взаємопорозуміння та бажання підтримувати шлюб. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач та його представник проти задоволення позовної заяви не заперечували. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебували у шлюбі з 30 січня 2009 року, про що свідчить Свідоцтво про одруження, запис: [NUMBER], але шлюбні відносини між ними припинено. Стосунки відновлювати не збираються, фактично разом не проживають, не ведуть спільного господарства, а тому суд вважає, що збереження сім'ї є неможливим. Від шлюбу мають дітей - [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER]), та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, запис: [NUMBER]. Із пояснень представника позивача та відповідача, наданих ними у судовому засіданні, вбачається, що між позивачем та відповідачем втрачено почуття довіри та взаємопорозуміння, тобто сім`я існує тільки формально. 27 грудня 2011 року позивач отримав безстрокове тимчасове посвідчення на постійне проживання в Україні, згідно тимчасової посвідки на постійне проживання серія [NUMBER]. Згідно ст. 58 Закону України «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Приписами ст. ст. 60, 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Враховуючи, що угода про вибір права на момент укладання шлюбу та в подальшому між сторонами не укладалась, що ними не заперечується, останнім спільним місцем проживання подружжя є Україна, відповідач наразі все ще має місце проживання у цій державі, то можливо застосувати до спірних правовідносин норми цивільного права України. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їхніх дітей, а тому шлюб потрібно розірвати.

Outcome: approved