Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

08 грудня 2014 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулося до суду до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 199045 гривень 96 копійок, вказавши, що 04.07.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір кредиту № 880/220-310 18 Відповідно до вказаного договору банк надав відповідачу суму кредиту в розмірі 10000 доларів США, чим виконав зобов'язання перед відповідачем. Відповідач не дотримується порядку погашення кредитних коштів, а саме щомісячного погашення заборгованості по кредиту, чим порушує умови договору кредиту. Станом на 13.11.2014 року заборгованість за договором кредиту становить 199045 гривень 96 копійок. Представник позивача направив до суду заяву про слухання справи у його відсутність. Відповідач в судове засідання, яке призначене на 20 квітня 2015 року не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений, під час попереднього розгляду справи 10.02.2015 року позовні вимоги не визнала, заявила клопотання про застосування строку позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав: судом об'єктивно встановлено, що 04.07.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір кредиту № 880/220-310 18 14 червня 2010 року на виконання вимог ч.5 розділу ХVII «Прикінцеві та перехідні положення, Закону України «Про акціонерні товариства» найменування Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» було змінено на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» який являється його правонаступником. Відповідно до абзацу 5 п.1.2 Статуту ПАТ «Укрсоцбанк» є правонаступником АКБ СР «Укрсоцбанк», створеного в організаційно-правовій формі відкритого акціонерного товариства. Банку належать всі права та обов'язки, все рухоме та нерухоме майно, які належать АКБ СР «Укрсоцбанк». Відповідно до вказаного договору банк надав відповідачу суму кредиту в розмірі 10000 доларів США, зі сплатою 21 відсотка річних та порядком погашення суми основної заборгованості до 05 числа кожного місяця згідно графіку, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 2.07.2010 року, на умовах визначених договором кредиту. Відповідач не дотримується порядку погашення кредитних коштів, а саме щомісячного погашення заборгованості по кредиту, чим порушує умови договору кредиту. Станом на 13.11.2014 року заборгованість за договором кредиту становить 199045 гривень 96 копійок. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст.. 1054 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] 08 грудня 2014 року тобто після спливу строку позовної давності, з боку відповідача заявлено клопотання про застосування строку позовної давності. Відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Судку України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах , є обов'язковими для всіх суб'єктів власних повноважень, які застосовують у свої діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. В Постанові судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року (справа №6-116цс13) викладено, що статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з умовами кредитного договору (ст.3.2.1) позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] 8 грудня 2014 року. Згідно п. 1.1 кредитного договору кредитор зобов'язується надати позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, у сумі 10000 доларів США, зі сплатою 21 відсотка та комісій в розмірі та в порядку, визначеними тарифами на послуги по наданню кредитів, які містяться в додатку №1 до цього договору, що є невід'ємною складовою частиною цього договору, та порядком повернення кредиту рівними частинами, в сумі 416,67 доларів США, не пізніше 05 числа, кожного місяця, та з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 02.07.2010 року. Останній платіж [PERSON] здійснено 09.03.2010 року. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed