overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

07.11.2014 року [PERSON], звернувшись до суду просить стягнути з [PERSON], аліменти на утримання двох дітей: сина - [PERSON], [INFO] та сина - [PERSON], [INFO], батьком яких є відповідач, у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів на кожну дитину. В обґрунтуванні позову вказує, що 22.12.2000 року з відповідачем зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають двох дітей: сина - [PERSON], [INFO] та сина - [PERSON], [INFO], батьком яких є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження дітей. Діти находяться на її утриманні, матеріальну допомогу на утримання дітей відповідач не надає, тому вона змушена звернутися до суду. Позивач позов підтримує в повному обсязі, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи повідомленим належним чином у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне положення платника аліментів, наявність у нього непрацездатних батьків, дітей, стан його здоров'я і інші істотні обставини, крім того відповідно до ст. 183 Сімейного Кодексу України при стягненні аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання. Тому з відповідача слід стягнути на утримання двох дітей аліменти в розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку на користь позивача. На підставі ст.ст. 180, 182, 183 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

07.11.2014 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту проживання разом із [PERSON] однією сім'єю, посилаючись на те, що [INFO] [PERSON] померла. Заявниця є спадкоємцем померлої за заповітом і вказаний факт їй необхідно встановити з метою одержання свідоцтва про право на спадщину. В судовому засіданні представник заявниці [PERSON] наполягає на задоволенні заяви та пояснила, що встановлення вказаного факту має значення для отримання свідоцтва про право на спадщину, оскільки заявниця, будучи спадкоємцем померлої за заповітом пропустила строк звернення до нотаріальної контори, але оскільки фактично проживала з померлою на день її смерті, то є такою, що прийняла спадщину. Представник заінтересованої особи Шаровечківської сільської ради Хмельницького району в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, зазначивши про відсутність заперечень. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON], станом на [INFO] проживала разом з [PERSON] в її будинку по [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] померла у віці 101 року. Спадкоємцем померлої за заповітом є [PERSON], яка вчасно не подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Вказані обставини підтверджуються: довідкою Шаровечківської сільської ради від 04.11.2014 року;свідоцтвом про смерть [PERSON]; заповітом на ім'я [PERSON]; договорами довічного утримання між [PERSON] та [PERSON] від 02.04.2013 року, за яким до [PERSON] перейшло у власність наступне майно: земельні ділянки в [ADDRESS] площею 0,1280га та площею 0,25га. та житловий будинок за вказаною адресою, площею 43,9 кв.м.; Заявою [PERSON] про прийняття спадщини, поданою нею до сільської ради 26.10.2014 року. Відповідно до ч.2 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу він не заявив про відмову від неї. Таким чином, з врахуванням досліджених документів та пояснень представника заявниці, суд дійшов висновку про те, що належним способом захисту для заявниці є не встановлення факту проживання однією сім'єю з померлою, а встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, тому заява задовольняється частково.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

07.11.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування заборгованості за договором позики в якій зазначила, що у зв'язку з невиконанням відповідачкою взятих на себе зобов'язань щодо повернення їй в строк до лютого 2014 року боргу, просила стягнути з останньої на її користь борг в сумі 8200 грн. та понесені нею судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп. У судовому засіданні позивачка [PERSON], позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник позивачки за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 2 ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Пояснення позивачки [PERSON], розписка за підписом відповідачки [PERSON] вказують на те, що [PERSON] 07 вересня 2013 року передала відповідачці [PERSON] 8200 гривень, яка зобов'язалася їх повернути позивачці [PERSON] до лютого 2014 року. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. За приписами ст.ст.525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Своїх зобов'язань відповідачка [PERSON] не виконала і у зазначений термін грошові кошти не повернула. Причини невиконання таких зобов'язань правового значення для справи не мають. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачки [PERSON] про відшкодування заборгованості за договором позики, тому задовольняє заявлені вимоги в повному обсязі. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України суд з відповідачки [PERSON] стягує на користь позивачки судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

07.11.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей де вказала, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO], діти проживають з нею. Відповідач на утримання дітей матеріальну (грошову) допомогу не надає, самій матеріально тяжко утримувати дітей, тому змушена звернутися до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить розписка про отримання судової повістки, про причини неявки суду не повідомив. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку. Матеріалами справи встановлено, що сторони з 28 серпня 2004 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (копії) серії [NUMBER] та серії [NUMBER] Відповідно до довідки виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області діти проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Враховуючи майнове становище відповідача [PERSON], який не працює та з врахуванням вимог ст. 182 СК України, суд визначає розмір аліментів, які має сплачувати відповідач на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу). На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] належить стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

07.11.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 06.11.1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану м. Южноукраїнська Миколаївської області, актовий запис № 284. Свої вимоги мотивує тим, що 06.11.1999 року вони з [PERSON] уклали шлюб, від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - доньку Тетяну, [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є втрата почуття поваги та любові один до одного, між ними часто виникають сварки та непорозуміння, що негативно впливає на виховання їхніх неповнолітніх дітей. Вважає подальше спільне проживання з відповідачем та збереження сім'ї неможливим. На даний час вони фактично припинили шлюбні відносини, проживають окремо. Оскільки, їх шлюб з відповідачем існує лише формально, зберігати сім'ю наміру не має, просить суд його розірвати. В попередньому судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала свою позовну заяву, просила суд її задовольнити в повному обсязі. В попереднє судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про час місце слухання справи повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду заяву про визнання позову, в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає повному задоволенню, на підставі вимог ст.ст. 105, 110, 112 Сімейного Кодексу України, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 113 СК України, суд вважає необхідним позивачці [PERSON] залишити прізвище, яке вона отримала під час державної реєстрації шлюбу, що розривається.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

07.11.2014 року заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою про розірвання шлюбу з громадянином [PERSON]. Заявниця у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву з проханням слухати справу у її відсутність та що заяву підтримує. Із заяви вбачається, що 23.05.2011 року заявниця зареєструвала шлюб з громадянином [PERSON] у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Артемівську Артемівського міськрайонного управляння юстиції у Донецькій області, актовий запис № 140. Від шлюбу не мають спільних неповнолітніх дітей. З серпня 2014 року вони припинили шлюбні стосунки. Заявниця виїхала з місця мешкання з м. Горлівка у зв'язку з проведенням АТО. Подальше збереження сім'ї вважає неможливим, Основна причина розпаду родини, це відсутність взаєморозуміння та довгий строку відбуття її чоловіком покарання, заявниця просить суд ухвалити рішення про розірвання їх шлюбу. Зацікавлена особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, оскільки відбуває покарання у виправній колонії № 82 м. Селидово, та у порядку судового доручення був допитаний начальником колонії з якого вбачається, що він проти задоволення заяви заперечує, оскільки бажає зберегти родину. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, що підтверджується свідоцтвом про шлюб /а.с. 3/. Відповідно до ч. 3 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про розірвання шлюбу за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі. Відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Згідно ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що доводи заявниці про розпад родини й неможливості надалі зберігати сімейні відносини знайшли підтвердження в судовому засіданні. Таким чином, суд вважає, що подальше збереження сімейних відносин при сформованих взаєминах між сторонами неможливо, заявниця категорично наполягає на розірванні шлюбу, перспектива відновлення родини втрачена. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

07.11.2014 року позивач звернувся до Прилуцького міськрайонного суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про реальний розподіл майна, що являється спільною частковою власністю сторін, а саме житлового будинку з господарськими спорудами, який знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Заявлені позовні вимоги мотивовані тим, що позивач по справі являється власником 1/3, а відповідачі 2/3 частки в праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами по [ADDRESS]. На даний час між сторонами не досягнуто згоди щодо порядку володіння та користування спільним майном, у зв'язку із чим позивач, відповідно до ч.1 ст.364 ЦК України, просив постановити рішення про виділ у натурі спірного майна. В судове засідання позивач, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, не з'явився, своєчасно надіславши до канцелярії суду заяву про розгляд справи без його участі, надавши згоду на постановлення рішення, погодившись з варіантом розподілу, запропонованим висновком експерта № С-325 від 17.11.2014 року. Відповідачі в судове засідання не з'явились також, подали письмові заяви про проведення розгляду справи без їх участі, заявлені позовні вимоги визнали в повному обсязі, не заперечували на їх задоволенні. Враховуючи те, що сторони до судового засідання не з'явились, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

07.11.2014 року позивач звернувся до суду з позовом про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті його бабусі [PERSON], яка померла [INFO] року. Він зіслався на ту обставину, що строк пропустив з поважної причини, так як є інвалідом 3 групи та ліквідатором на Чернобильській АЕС через що тривалий час хворіє. Позивач до суду не з»явився з поважної причини - за станом здоров»я та надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Просив позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з»явився та надіслав до суду письмову заяву про розгляд даної цивільної справи у його відсутність. Позовні вимоги визнав повністю та просив постановити рішення у зв»язку з визнанням позову. Наслідки визнання йому зрозумілі. Відповідно до положень ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Перевірив законність визнання позову, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Крім того, визнання відповідачами пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] року померла [PERSON], місце смерті смт Врадіївка Врадіївського району Миколаївської області . Позивач є онуком померлої. До спадкової маси входить житловий будинок та земельна ділянка, на якому він розміщений, що знаходяться за адресою [ADDRESS], де з 29.01.2002 року проживає позивач. За життя, а саме 05.03.2001 року, [PERSON] заповіла позивачу все своє майно, що підтверджується заповітом від 05.03.2001 року, посвідченого державним нотаріусом Врадіївської державної нотаріальної контори, реєстровий номер 520. Після смерті [PERSON] спадкова справа не відкривалась та спадщина ніким не успадкована, що підтверджується Інформаційною довідкою зі спадкового реєстру від 14.11.2014 року та від 17.11.2014 року. Позивач після смерті своєї бабусі не звернувся з заявою до нотаріального органу за місцем відкриття спадщини з поважної причини - наявна інвалідність третьої групи, тривала хвороба пов»язана з статусом ліквідатора на Чернобильській АЕС. Встановив вказані обставини, суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини з питання спадкування, тому при прийнятті рішення керується ч. 3 ст. 1272 ЦК України, відповідно до якої, суд може за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, визначити додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Враховуючи, що строк позивачем пропущено з поважних причин, суд приходить до висновку про надання позивачу додаткового строку терміном шість місяців для подання ним заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] У відповідності до ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що обидві сторони звільнені від сплати судового збору, судові витрати у розмірі 243 грн. 60 коп. компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

07.11.2014 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача в якому просить стягнути з нього на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини -[PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач до судового засідання не з*явилась, але подала заяву в якій просила справу розглянути без її участі та позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач до судового засідання не з*явився, але подав заяву в якій просив справу розглянути без його участі та позовні вимоги позивача визнав у повному обсязі. Суд, дослідивши заяву позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки він визнаний відповідачем, це визнання ним позову не суперечить закону і не порушує права, свободи і інтереси інших осіб тому що: Відповідач по справі є батьком своєї неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с.3), дитина знаходився на утриманні матері - позивача [PERSON] (а.с.4,7), відповідач допомоги на утримання своєї неповнолітньої дитини не надає. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. З огляду на досліджені в судовому засіданні докази щодо матеріального стану сторін та стану їх здоров*я ( а.с.6,7,8) суд вважає, що відповідач має змогу сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином є всі підстави для задоволення позову у повному обсязі. Крім того згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у сумі 243,60 грн., а також на підставі п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за 1 місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

07.11.2014 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 20.11.1999 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON]. Подружнє життя не склалося, вони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, а тому подальше збереження шлюбу вважає недоцільним. Сторони через канцелярію суду подали заяви, в яких просили розглянути справу без їх особистої участі, при цьому позивач наполягала на розірванні шлюбу, а відповідач проти розірвання шлюбу не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі з 20 листопада 1999 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Сторони припинили шлюбні відносини. Подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін. Примирення між сторонами не можливе. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно із положеннями ст.ст. 110-112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Статтею 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року передбачено, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За таких умов подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

07.11.2014 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. В судове засідання позивач [PERSON] не з*явилась, позовні вимоги підтримала, просить позов задовольнити та справу розглянути без її участі, про що суду надала заяву. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з*явився, позовні вимоги визнав повністю, згодний виплачувати аліменти на своїх дітей, про що суду надав заяву. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який зареєстровано 04.07.1997 року Первомайським міським відділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 97. Від сумісного життя сторони мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO], які мешкають разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Згідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших осіб. При цьому розмір аліментів на одну дитину, відповідно до Закону України № 2901-IV від 22 вересня 2005 року, який набрав чинності 15 жовтня 2005 року, не може бути меншим за 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому, враховуючи матеріальне становище відповідача та його неповнолітніх дітей, а також те, що відповідач не хворіє на хронічні захворювання, пенсіонер, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю - відповідач має можливість виплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно.

Outcome: approved