Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-10 00:00:00

09 листопада 2018 року [PERSON] звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до батька дітей [PERSON] , в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтуваннях позовних вимог позивач посилається на те, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 26.08.2006 року. Рішення Новомосковського міськрайонного суду від 26 травня 2010 року шлюб між ними було розірвано. За період шлюбу у сторін народилося двоє дітей - син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . З вересня 2009 року сторони проживають окремо, діти проживають з матір`ю, з того часу відповідач жодного разу не бачив своїх дітей, не цікавився ними, не приймав участі у їх вихованні, жодної допомоги по утриманню дітей не надавав, на даний час має заборгованість по сплаті аліментів. Позивач періодично спілкується з відповідачем телефоном, але все, що цікавить останнього, це спосіб позбавитися від обов`язку по сплаті аліментів. Таким чином, своїм байдужим відношенням до дітей відповідач не тільки не виконує свої батьківські обов`язки по утриманню та вихованню дітей, не приймає участі у їх житті та розвитку, а навпаки створює перешкоди для нормального життя дітей, дотримання їх законних прав та інтересів, у реалізації яких потрібна обов`язкова участь батька, а тому, посилаючись на вимоги ст. 164 Сімейного кодексу України, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітніх дітей. Ухвалою суду від 09 листопада 2018 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. 26 листопада 2018 року до суду надійшла позовна заява з усунутими недоліками. 04 січна 2019 року відкрито провадження у справі. Позивач в судове засідання не з`явилася, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, згідно якої позов підтримує у повному обсязі. Відповідач позов визнав, про що свідчить нотаріально посвідчена заява, у якій [PERSON] зазначив, що добровільно відмовляється від своїх батьківських прав та обов`язків по відношенню до своїх дітей - сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] , та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав в судовому порядку (а.с.38). Представник третьої особи органу опіки та піклування Черкаської селищної ради в судове засідання не з`явився, надавши до суду висновок щодо розв`язання спору (а.с.41). Представник третьої особи виконавчого комітету Новомосковської міської ради в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, одночасно позов підтримала. На підставі ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем, за наявності для того законних підстав, суд ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 серпня 2006 року (а.с.18). Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2010 року, яке набрало законної сили 08 червня 2010 року, їх шлюб було розірвано (а.с.10). Суду подано копію свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.6,7), їх батьками значаться сторони по справі. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Таким чином, вимоги ст. 150 СК України, свідчать про спільний обов`язок батьків виховувати дитину. Згідно з п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття та ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, визначений ст. 164 Сімейного кодексу України. Мати (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він): - не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; - ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; - жорстоко поводяться з дитиною; - є хронічними алкоголіками або наркоманами; - вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; - засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, такий перелік має виключний характер. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати системний та постійний характер, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку в особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікую і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Аналіз всіх поданих позивачем письмових доказів свідчить про те, що відповідач свідомо ухиляється від своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей. До такого висновку суд дійшов, виходячи з наступного. Суду подано копію довідки голови квартального комітету №12 м. Новомосковська від 30.06.2018 року (а.с.12), яка свідчить про те, що [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , а зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] з сім`єю не проживає, участі у вихованні дітей не приймає. Згідно розрахунку заборгованості, наданого державним виконавцем Новомосковського МР ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області станом на 01.03.2018 року заборгованість по аліментам, що стягуються з [PERSON] на утримання сина [PERSON] , доньки [PERSON] , складає 51989,82 грн. В матеріалах справи містяться характеристики з місця навчання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у відповідності до яких, кожен з дітей, характеризується виключно з позитивної сторони, як старанні уважні, виховані, чемні діти. Їх мати приймає активну участь у шкільному житті дітей, постійно відвідує батьківські збори, відповідально виконує обов`язки матері, допомагає дітям при виконанні домашніх завдань. Батько дітей на протязі п`яти років жодного разу не приходив до школи, не цікавився успіхами сина, доньки, не спілкувався з класним керівником (а.с.16,17). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку в особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікую і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. В свою чергу, орган опіки та піклування виконавчого комітету Черкаської селищної ради надав до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , у відповідності до якого батько дітей останні кілька років в селищі Черкаське на проживає. Телефоном повідомив, що знаходиться на заробітках у Західній Україні. В тій же телефонній розмові, на запитання про його ставлення до судової справи щодо позбавлення його батьківських прав, [PERSON] повідомив, що не заперечує, та навіть надіслав колишній дружині нотаріально завірену згоду на позбавлення його батьківських прав у відношенні двох спільних з [PERSON] дітей. За таких обставин, враховуючи поведінку відповідача, свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками, повноважний орган опіки та піклування вважає, за доцільне позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітніх дітей. Згідно правил, викладених у ч. 6 ст. 19 Сімейного кодексу України стосовно того, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що з моменту розірвання шлюбу між сторонами і до цього часу всі обов`язки, визначені ст. 150 СК України, виконує позивач самостійно, відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання сина та доньки, які фактично ростуть під опікою, моральною та матеріальною забезпеченістю однієї матері. Крім того, відповідно до ч. 1 статті 3 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 СК України). А тому суд погоджується з позивачем, що така поведінка та бездіяльність відповідача, як батька, суперечить інтересам дітей, порушує їх права, гарантовані міжнародним та національним законодавством. Аналізуючи викладене, враховуючи визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав обґрунтовані та підлягають задоволенню, [PERSON] , слід позбавити батьківських прав відносно його малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved