Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

09 лютого 2018 року представник позивача звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] проходив навчання та військову службу на факультеті військової підготовки імені Верховної Ради України Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» на посаді з 27.08.2017 року по 27.11.2017 рік. 27.08.2017 року з [PERSON] був укладений контракт про проходження військової служби строком на термін навчання (5 років), за яким відповідач зобовязався продовжувати подальше проходження військової служби на посадах офіцерського складу протягом не менше 5 років після закінчення навчання. 27.11.2017 року контракт про проходження військової служби розірвано через небажання відповідачем продовжувати навчання. Фактичні витрати, повязані з утриманням відповідача в Інституті, відповідно до проведеного розрахунку, згідно з нормами утримання курсанта [PERSON], склали 26345,16 грн. Відповідач ознайомлений з розрахунками, також проведені бесіди щодо обовязковості відшкодування витрат, повязаних з навчанням та надані реквізити Інституту, однак відповідач не здійснив добровільно відшкодування витрат. Тому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 26345,16 грн. на відшкодування витрат, повязаних з утриманням його у навчальному закладі. Ухвалою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12.02.2018 року позовну заяву було залишено без руху. 27.02.2018 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито спрощене позовне провадження по справі та призначено судове засідання на 26.03.2018 року. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, подав заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутність. В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, проаналізував матеріали справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку про задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що 27 серпня 2017 року між Міністерством оборони України в особі Начальника факультету військової підготовки НТУ «ХНІ» полковником [PERSON] та молодшим сержантом [PERSON] був укладений контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних силах України курсантами (слухачами) вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу строком на термін навчання (5 років) та останній зобовязався продовжувати подальше проходження військової служби на посадах офіцерського складу протягом не менше пяти років після закінчення навчання (а.с.8-9). Відповідно до витягу з наказу №446 від 10.08.2017 року старшого солдата [PERSON] зараховано на навчання на перший курс факультету військової підготовки імені Верховної Ради України Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» (а.с.10). Відповідно до витягу із наказу №198 від 27.08.2017 року з 27.08.2017 року [PERSON] зараховано на всі види забезпечення, на продовольче забезпечення зі сніданку 28.08.2017 року(а.с.11). 17.11.2017 року [PERSON] подав рапорт, відповідно до якого просив відрахувати його з числа курсантів, через небажання продовжувати навчання (а.с.16). Відповідно до аркушу бесіди від 21.11.2017 року з курсантом проведено бесіду з приводу відрахування за власним бажанням та розяснено порядок подальшого звільнення з лав Збройних Сил України після відрахування (а.с.17). Згідно витягу з протоколу №8 від 23.11.2017 року вчена рада постановила відрахувати курсанта [PERSON] через небажання продовжувати навчання (а.с.18). Згідно п. 9 даного контракту його чинність припинено 27 листопада 2017 року у звязку з небажанням продовжувати навчання (а.с.9). Крім того, відповідно до витягу з наказу начальника факультету військової підготовки Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» № 280 від 27.11.2017 року [PERSON] виключено зі списків особового складу факультету, всіх видів забезпечення, знято з продовольчого забезпечення та визначено суму відшкодування в розмірі 26345 грн. 16 коп.(а.с.12-13). Згідно довідок-розрахунків витрати за проживання, харчування та нараховане грошове забезпечення на курсанта за контрактом [PERSON] за період навчання з 27 серпня 2017 року по 27 листопада 2017 року в загальному розмірі складає 26345 грн. 16 коп.(а.с.14). 27.11.2017 року [PERSON] подав до начальника факультету рапорт про те, що він зобовязується відшкодувати у добровільному порядку витрати, повязані з навчанням (а.с.19). Так, згідно п. 36 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 року контракт про навчання припиняється достроково через недисциплінованість курсанта, невиконання навчального плану, небажання продовжувати навчання, а також у разі відмови курсанта, з яким укладено контракт про навчання, від проходження військової служби на посадах осіб сержантського та старшинського складу, офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу відповідно до пункту 227 цього Положення. Частиною 10 ст. 25 Закону України «Про військовий обовязок та військову службу» від 25 березня 1992 року передбачено, що у разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу курсанти відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку. Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 р. № 964 був затверджений «Порядок відшкодування курсантами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах», який визначає механізм відшкодування курсантами витрат, повязаних з їх утриманням у вищому військовому навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту на проходження військової служби (навчання) у зв'язку з небажанням продовжувати навчання або порушенням дисципліни, а також у разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу. Відповідно до положень пунктів 3-5, 7 зазначеного Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 964 від 12 липня 2006 року, відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, повязаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів. У разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку. Згідно із ст.6, ч.1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагенту та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору, вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Отже, спір у справі випливає з договірних правовідносин, а договірні відносини між сторонами, однією з яких є фізична особа, регулюється Цивільним кодексом України. Таким чином, аналізуючи приведені докази та даючи їм оцінку, суд вважає, що вимоги позивача є правомірними та обґрунтованими, доведені матеріалами справи і підлягають до задоволення у повному обсязі. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст.142 ЦПК України враховуючи, що відповідач до початку розгляду справи по суті подав заяву про визнання позову, тому позивачу необхідно повернути з державного бюджету 881 грн. судового збору, сплаченого за платіжним дорученням №208 від 19 лютого 2018 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved