Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

08 грудня 2020 року представник АТ «Універсал Банк» - Матьковський Р.Е. звернувся до суду з позовом про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] 3 % річних та втрат від інфляційних процесів за час прострочення в сумі 236 031,67 гривень, яка складається: 47 746,07 гривень - 3% річних за прострочення виконання зобов`язання та 188 285,60 гривень - інфляційні втрати. Позовні вимоги мотивує тим, що 31.08.2007 року між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 11/880 К-07, відповідно до якого остання отримала кредит у сумі 17 000,00 США зі сплатою 13,45 % річних за користування кредитом, строком до 30.08.2027 року. Позичальник не виконував зобов`язання за кредитним договором протягом тривалого часу, у зв`язку з чим за нею утворилася заборгованість. Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.09.2010 року у справі № 2-3166/10 було стягнуто солідарно з відповідачів заборгованість в розмірі 161 049,66 гривень. Оскільки вказані рішення на даний час залишаються не виконаними, то позивач просить у відповідності до ст.625 ЦК України зобов`язати відповідачів відшкодувати інфляційні втрати та 3% річних в розмірі 236 031,67 гривень, яка складається: 47 746,07 гривень - 3% річних за прострочення виконання зобов`язання та 188 285,60 гривень - інфляційні втрати. Ухвалою суду від 15.12.2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належними чином, подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив про підтримання позовних вимог в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. 01.03.2021 року представником відповідача [PERSON] - [PERSON] подано відзив на позов, в якому просять в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Як підстави свої заперечень зазначає те, що позов є безпідставним. Посилається, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.09.2010 року було стягнуто солідарно з відповідачів заборгованість в розмірі 161 049,66 гривень. Зазначає, що позивач подав до суду позов про стягнення з відповідачів достроково всієї суми заборгованості по кредитному договору, такими діями позивач на власний розсуд змінив умови та строк виконання основного зобов`язання. Наявність судового рішення про дострокове стягнення заборгованості по кредиту, яке боржник виконав не у повному обсязі не є підставою для нарахування відсотків та пені за кредитним договором. Посилається на правовий висновок, викладений у постановах ВСУ від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-к. Враховуючи вищенаведене просив відмовити в задоволенні позову. Крім того, представник відповідача просить застосувати строки позовної давності, оскільки прострочена заборгованість по кредиту не погашалася з 2010 року. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що 31.08.2007 року між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 11/880 К-07, відповідно до якого остання отримала кредит у сумі 17 000,00 США зі сплатою 13,45 % річних за користування кредитом, строком до 30.08.2027 року (а.с. 9-12). Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу вимог ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно зі ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як вбачається з матеріалів справи позивач АТ «Універсал Банк» у зв`язку з невиконанням відповідачами взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, достроково звернуся до суду з позовом про стягнення заборгованості. Так, рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.09.2010 року у справі № 2-3166/10 було стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість в розмірі 161 049,66 гривень. Рішення набуло законної сили. На підставі даного рішення судом були видані виконавчі листи ( а.с. 13-18). Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) висловлено правову позицію про те, що за наявності судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, відсутня підстава для нарахування процентів за кредитним договором, оскільки строк дії договору змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, а права та інтереси кредитодавця в цих правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Як зазначає позивач, вищевказане рішення суду не виконано і заборгованість не погашено, у зв`язку з чим АТ «Універсал Банк» звернулося до суду з даним позовом про стягнення нарахованих за період з 28.09.2010 року по 04.11.2020 року на підставі ст. 625 ЦК України в сумі 236 031,67 гривень, яка складається: 47 746,07 гривень - 3% річних за прострочення виконання зобов`язання та 188 285,60 гривень - інфляційні втрати ( а.с. 17). Тому, безпідставним є посилання представника відповідача, що наявність судового рішення про дострокове стягнення заборгованості по кредиту, яке боржник виконав не у повному обсязі не є підставою для нарахування відсотків та пені за кредитним договором із зазначенням на правовий висновок, викладений у постанові ВСУ від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-к, оскільки банк не просить стягнути з відповідачів відсотки та пеню за кредитним договором, а предметом позову є стягнення коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, що і є правом представника позивача, яке узгоджується із даним правовим висновком. У частині першій статті 509 ЦК України закріплено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. У частині п`ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). При цьому, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такий висновок сформульований, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. При цьому, сплив позовної давності як підставу для припинення зобов`язання норми глави 50 «Припинення зобов`язання» ЦК України не передбачають. Проте, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Таким чином, помилковим є посилання представника відповідача про те, що перебіг позовної давності щодо вимог про стягнення коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, спливає через три роки після дати набрання законної сили судовим рішенням про стягнення кредитної заборгованості. За наведених обставин та правових норм, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог АТ «Універсал банк» про стягнення з відповідачів передбачених статтею 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат за час прострочення невиконання рішення суду, однак з урахування суми, яка обмежується останніми трьома роками, які передують подачі такого позову. Враховуючи наведене, перевіривши розрахунок заборгованості відповідно до ст. 625 ЦУ України (а.с. 17), суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, а саме з відповідачів на користь позивача слід стягнути заборгованість у вигляді 44 775,30 гривень, яка складається з 30 486,00 гривень - інфляція; 14 289,30 гривень - 3 % річних за період з 08.12.2017 року по 08.12.2020 року. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів слід стягнути солідарно на користь позивача 840,80 гривень сплаченого судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: partial