Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

09 червня 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить визначити йому додатковий строк один місяць для подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлого 06 квітня 2014 року. В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що 09 квітня 2014 року помер його батько [PERSON], після смерті якого залишилась спадщина. На дату смерті спадкодавця разом з ним були зареєстровані: відповідачка - [PERSON], донька померлого [PERSON] та онуки [PERSON], [PERSON] Після смерті батька позивач до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертався, оскільки був заклопотаний хворобою дружини та турботами в зв'язку з народженням дітей Ганни та Марії, [INFO]. Коли помер батько [PERSON] дружина позивача була вагітна. Через її вік та хронічні хвороби вагітність проходила дуже важко, їй постійно була потрібна його допомога. У період з 01 липня 2014 року до кінця 2014 року вона лікувалась стаціонарно у міському пологовому будинку № 1. Лікування дружини і збереження вагітності потребували значних коштів, в звязку з чим він змушений був крім основної роботи додатково працювати у вихідні дні та в нічний час. При зверненні до Жовтневої державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки ним пропущений шестимісячний строк, встановлений законом для подання заяви. Оскільки причини пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини позивач вважає поважними, звернувся до суду з позовом та просить його задовольнити. Позивач в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, суду пояснив, що не звернувся до нотаріальної контори у встановлений законодавством шестимісячний строк в зв'язку з тяжкими життєвими обставинами. Дружина на момент смерті батька була вагітна. Вагітність проходила тяжко, вона неодноразово проходила лікування, тому потребувала постійної сторонньої допомоги. Після народження діти часто хворіли. Він був змушений додатково працювати, а тому не мав часу для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Вказав на те, що відповідачка обіцяла виплатити йому гроші за частку його спадщини, але не виплатила обіцяне. Скаржився на те, що має трьох дітей, але, як батьки, так і брати і сестри не допомагають йому та шляхом обману усунули його від спадкування після смерті батька. При зверненні за консультацією до юриста, отримав інформацію, що може звернутись за прийняттям спадщини протягом трьох років після смерті спадкодавця. Вважає, що пропустив строк з поважних причин, просив надати йому додатковий строк для прийняття спадщини. Представник позивача вказувала, що через тяжкі життєві обставини позивач був позбавлений можливості вчасно подати заяву до нотаріуса. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, суду пояснила, що після розлучення повернулась жити до батьків. До смерті батька була з ним зареєстрована та проживала, доглядала його. Померлий завжди хотів саме їй залишити у спадок житловий будинок. Позивач з батьками практично не спілкувався. Після смерті батька вона звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Заперечувала щодо існування домовленостей між нею та позивачем щодо виплати грошей за частку його спадщини. Просила у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача в судовому засіданні погодився з думкою свого довірителя, просив у задоволенні позову відмовити, оскільки причини через які позивач не звернувся із заявою до нотаріуса не пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для вчинення цієї дії. Вислухавши думку учасників процесу, пояснення свідків, розглядаючи позов в межах заявлених вимог та на підставі поданих доказів, судом встановлено наступне. Позивач [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ФП № 299600 (а.с. 4). Відповідач [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] та рідною сестрою позивача (а.с. 47 зворотна сторона). 01 серпня 2013 року померла [PERSON], актовий запис № 46, свідоцтво про смерть серії І-ФП № 190531 (а.с.6). Дослідивши копію спадкової справи № 191/2013 після смерті [PERSON], судом встановлено, що її діти [PERSON], [PERSON] звернулись до Жовтневої державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], в свою чергу чоловік померлої [PERSON] та її доньки [PERSON] і [PERSON] відмовились від своєї частки на користь [PERSON] (а.с. 36-65). Після смерті матері позивач вчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а саме: 14.11.2013 року. [PERSON] помер 06 квітня 2014 року (актовий запис № 18), свідоцтво про смерть серії І-ФП № 243577 (а.с. 3). Як вбачається з довідки виконавчого комітету Калинівської сільської ради Вітовського (Жовтневого) району Миколаївської області № 903 від 02.06.2016 року разом із спадкодавцем з ним були зареєстровані: донька [PERSON], онук [PERSON], донька [PERSON], онук [PERSON] (а.с. 4). Дослідивши копію спадкової справи № 190/2014 після смерті [PERSON], судом встановлено, що його донька [PERSON] звернулась до Жовтневої державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], в свою чергу інша донька, яка була зареєстрована на день смерті зі спадкодавцем [PERSON] відмовилась від своєї частки спадщини на користь сестри. Сини [PERSON] та [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини не звертались. (а.с. 98-130). При зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини 03.06.2016 року, позивачу було відмовлено у прийнятті заяви в зв'язку з пропуском встановленого законом шестимісячного терміну для звернення (а.с. 130). Згідно з випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 3620/360 нейрохірургічного відділення дружина позивача перебувала на стаціонарному лікуванні в період з 18.04.2013 р. по 13.05.2013 р. (а.с. 16). Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до листа № 486 від 21.06.2016 року, дружина позивача [PERSON] у пологому будинку № 1 знаходилась на стаціонарному лікуванні: з 01.07.14 року по 15.08.2014 року; з 18.08.2014 року по 05.09.2014 року; 03.10.2014 року по 17.10.2014 року; з 21.11.2014 року по 05.12.2014 року (а.с. 23). Відповідно до довідки Миколаївського обласного Будинку дитини № 16-634-03 від 21.06.2016 року [PERSON] працює на посаді медичної сестри з 07.07.2000 р. і перебувала на лікарняному: з 29.07.2014 року по 15.08.2014 року, з 18.08.2014 року по 05.09.2014 року; з 03.10.2014 року по 17.10.2014 року, з 18.10.2014 року по 03.11.2014 року; з 04.11.2014 року по 09.03.2015 року; з 10.10.2015 року по 23.03.2015 року, з 24.03.2015 року по 11.12.2017 року перебувала у відпустці по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку (а.с. 18,19). Як вбачається з медичних документів діти перебували на стаціонарному лікуванні в період з 06.04.2015 року по 14.04.2015 року (а.с. 20-21) та з 27.02.2016 по 07.03.2016 року (а.с. 22). Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з ст.ст. 1216-1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 1 ст. 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1272 ЦК України визначено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно з розясненнями п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про спадкування № 7 від 30.05.2008 року, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов'язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вищим спеціалізованим судом з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.2 листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 визначено, що при вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов'язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Отже, зважаючи на викладене, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем повинен звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця, в іншому випадку, він вважається таким, що не прийняв її. Законом визначено, що за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець який пропустив строк може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди за наявності поважних причин, які перешкоджали поданню заяви, може звернутись з відповідним позовом до суду. Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено в судовому засіданні позивач не проживав постійно зі спадкодавцем і, в порушення статті 1269 ЦК України, своєчасно не подав заяву про прийняття спадщини та вважається таким, що не прийняв спадщину після смерті батька. Відповідач [PERSON] інший спадкоємець, яка прийняла спадщину, заперечувала щодо подання такої заяви позивачем. Оцінюючи докази подані позивачем на підтвердження поважності пропуску строку, суд приходить до висновку, що вказані докази свідчать про існування складних життєвих обставин, але не свідчать про існування об'єктивних, непереборних, істотних труднощів для позивача на подання заяви про прийняття спадщини, так як позивач знаходився в межах території країни та міста Миколаєва, на строковій службі не перебував, тривалої хвороби не мав. Твердження позивача щодо практично цілодобового знаходження його на роботі для забезпечення сімї суд не приймає до уваги, оскільки це не підтверджено належними та допустимими доказами. Показання свідка [PERSON] дружини позивача не можуть бути розцінені як належний доказ щодо цієї обставини. Крім цього, згідно з поданими позивачем доказами дружина позивача почала хворіти з липня 01.07.2014 року, в той час як спадкодавець помер 06.04.2014 року та про смерть якого позивачу було достеменно відомо. Суд критично сприймає твердження позивача щодо його юридичної необізнаності, оскільки заява про прийняття спадщини після смерті матері ним була подана вчасно. Зважаючи на пояснення сторін, суд приходить до висновку, що причиною звернення до суду з цим позовом стало існування між сторонами певних домовленостей щодо спадщини, які відповідачем не виконані, а не юридична необізнаність позивача чи інші обставини, вказані позивачем як поважні. Таким чином, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі, оскільки зазначені позивачем причини з яких він пропустив строк для прийняття спадщини, у розумінні ст. 1272 ЦК України, не можуть вважатись об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на подання заяви про прийняття спадщини.

Outcome: dismissed