Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

09 червня 2016 року позивач звернулась до суду із позовною заявою, в якій зазначила, що вона та відповідач є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Син проживає разом з нею, вона утримує його матеріально, піклується про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач після розірвання шлюбу розвитком дитини не цікавиться. Дитина часто хворіє застудними захворюваннями, за рекомендаціями лікарів сину необхідне лікування на Чорноморському узбережжі, крім того виїзд дитини за кордон сприятиме духовному та інтелектуальному розвитку дитини. Проте відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд неповнолітньої дитини за кордон. У звязку з цим вона змушена звернутись до суду з позовом про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька в період літніх канікул з 01 червня по 31 серпня до повноліття дитини та про надання дозволу на оформлення документів для тимчасового виїзду за кордон без згоди батька до досягнення дитиною повноліття. Крім того просила допустити рішення до негайного виконання. Сторони в попереднє судове засідання не зявились. Від позивача до початку попереднього судового засідання надійшла письмова заява, згідно якої вона просила справу розглянути без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає. Від відповідача також надійшла заява, згідно якої він не заперечує проти задоволення позовних вимог, просив розглянути справу без його участі. Треті особи до початку попереднього судового засідання також надали письмові заяви згідно яких просили справу розглянути без участі їх представників. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог\~ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до\~ЦПК України, в межах заявлених ними позовних вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до\~ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про народження серії І-ЕД №367791 від 21.08.2015 року, яке видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Троїцького районного управління юстиції у Луганській області, батьками неповнолітнього [PERSON] є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON]. Рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 19.06.2015 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано (а.с.13,14). Відповідно до довідки №1888 від 17.05.2016 року, яка видана виконавчим комітетом Троїцької селищної ради Троїцького району Луганської області, [PERSON] має на утриманні сина [PERSON], який проживає разом з нею (а.с.11). Згідно довідки від 18.05.2016 року, виданої Троїцьким районним центром первинної медико-санітарної допомоги, [PERSON], [INFO], рекомендоване санаторно-курортне лікування на узбережжі Чорного моря у звязку з захворюванням верхніх дихальних шляхів (а.с.10). Відповідно до ст..313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України, а фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно з «Правилами перетинання державного кордону України», які затверджені Постановою Кабінету міністрів України від 27.01.1995 р. №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків якщо предявлене рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Як вбачається з положень ст..33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір міст проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до положень ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України та порядок вїзду в Україну громадянами України» від 21 січня 1994 року №3857-ХІІ, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. За приписами ст..2 вищезазначеного закону документами, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є, зокрема, паспорт громадянина України для виїзду за кордон; проїзний документ дитини. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку. Відповідно до ст..12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно «Конвенції про права дитини», прийнятої ООН 20.11.1989 року та ратифікованою Постановою Верховної Ради №789 від 27.02.1991 року, у всіх діях щодо дітей незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Положення ч.7 ст.7 та ч.2 ст.155 СК України зазначають, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Таким чином, судом не встановлено жодних перешкод для лікування та оздоровлення дитини за межами України, при цьому суд враховує, що це буде відповідати її інтересам. Відсутність згоди батька стосовно надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітнього сина для його лікування та оздоровлення суперечить вищезазначеним вимогам діючого законодавства, а тому права неповнолітнього [PERSON] підлягають судовому захисту. Разом з тим у суду немає підстав для допуску даного рішення до негайного виконання, оскільки це суперечить вимогам ст..367 ЦК України. Питання щодо стягнення судового збору суд вирішує на підставі ст..88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial