Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

09 серпня 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку він є власником земельної ділянки площею 0,100 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). На початку серпня 2017 року від сусідів він дізнався, що невідомі йому люди, які представляються ріелторами агентства з продажу нерухомості, здійснюють дії щодо пошуку покупців та продажу цієї земельної ділянки. У подальшому він з'ясував, що нібито 06.02.2012 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено та нотаріально посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого він продав відповідачу цю земельну ділянку за 55670 гривень. Оскільки він не мав наміру продавати цю земельну ділянку, такий договір купівлі-продажу ніколи не укладав та нікого не уповноважував здійснювати такі дії від свого імені, позивач просив суд визнати недійсним укладений між сторонами по цій справі договір купівлі-продажу земельної ділянки від 06.02.2012 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Курковською Я.Л. та зареєстрований у реєстрі за №617. У судовому засіданні представники позивача цей позов підтримали та просили його задовольнити. При цьому вони додатково пояснили, що позивач раніше з відповідачем та нотаріусом Курковською Я.Л. ніколи не зустрічався та такий договір купівлі-продажу не укладав та не підписував. Договір купівлі-продажу від 06.02.2012 року від імені позивача підписаний іншою невідомою особою. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав та проти його задоволення заперечував. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ст.657 ЦК України). Згідно з ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є обов'язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри учасників правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документа, в якому втілюється правочин. Згідно з ч.2 ст.209 ЦПК України нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про нотаріат» нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Згідно з ст.52 Закону України «Про нотаріат» про всі нотаріальні дії, вчинені нотаріусами або посадовими особами органів місцевого самоврядування, робиться запис у реєстрах для реєстрації нотаріальних дій після того, як нотаріус зробить посвідчувальний напис на документі або підпише документ, що ним видається. Кожна нотаріальна дія реєструється під окремим порядковим номером. Номер, під яким нотаріальна дія зареєстрована, зазначається на документі, що видається нотаріусом, чи в посвідчувальному написі. Кожний нотаріус веде окремий реєстр. Запис у реєстрі є доказом вчинення нотаріальної дії. Пункт 25 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка затверджена Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року №20/5 та була чинною на час виникнення спірних правовідносин, також передбачав, що запис у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій є доказом вчинення нотаріальної дії. Таким чином, процес підписання документа на підтвердження правочину під час вчинення нотаріальної дії мав відбуватись у певній послідовності: 1. здійснюється підписання документа особою, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії; 2. відбувається підписання документа нотаріусом; 3. здійснюється проставлення підпису особою, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій. Запис у реєстрі містить відомості про особу, яка звернулася за вчиненням дії, вид нотаріальної дії тощо. Враховуючи те, що запис у реєстрі здійснюється вже після вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису, проставлення особою, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, підпису у реєстрі не лише належить до вчинення нотаріальної дії, а покликане додатково підтвердити факт волевиявлення особи та вчинення правочину за згодою такої особи. При цьому, в разі вчинення нотаріальної дії, але не здійснений запису про неї у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, вчинена дія не набуває законної сили. Відповідно до п. 28 вищезазначеної Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при посвідченні договору купівлі-продажу земельної ділянки у справах нотаріуса залишаються копії (фотокопії) державного акта на право власності на земельну ділянку. На оригіналі державного акта нотаріусом проставляється відповідна відмітка про перехід права власності на земельну ділянку до набувача чи спадкоємця. Згідно з ст.14 Закону України «Про нотаріат» приватний нотаріус зобов'язаний забезпечити зберігання документів нотаріального діловодства та архіву протягом усього строку здійснення ним нотаріальної діяльності. У разі припинення приватної нотаріальної діяльності документи нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса передаються ним до відповідного державного нотаріального архіву в порядку, встановленому законодавством. Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленним ст. 203 ЦК України (ч.3 ст.209 ЦК України). Згідно з ст.203 ЦК України зміст правочину, крім іншого, не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3); правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч.4). Відповідно до вимог ч.ч.1,3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Таким чином, в силу ст.ст. 203, 215 ЦК України вільне волевиявлення учасника правочину є необхідним чинником дійсності договору купівлі-продажу земельної ділянки, а своє волевиявлення на укладення такого договору його учасник демонструє зовні шляхом скріплення підписом документу, в якому викладено текст правочину, та проставленням свого підпису у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій. У судовому засіданні встановлено, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ОД №017884, виданого 10.12.2003 року на підставі рішення Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області від 04.02.2003 року №114, який зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №ТІ 3084-18, позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,100 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). Оригінал зазначеного державного акту зберігається у позивача та на цьому правовстановлюючому документі відсутня будь-яка відмітка нотаріуса про перехід права власності на земельну ділянку до іншого набувача. Але згідно з договором купівлі-продажу від 06.02.2012 року позивач [PERSON] продав, а відповідач [PERSON] купив зазначену земельну ділянку за 55670 гривень, площею 0,0988 га., яка розташована за адресою: [ADDRESS], цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). Цей договір виконаний на спеціальному бланку нотаріального документа серії ВРР №012472 та містить підписи сторін. Нотаріальне посвідчення цього договору здійснено шляхом вчинення на ньому посвідчувального напису приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л. (ч. 2 ст. 209 ЦК України). Посвідчувальний напис засвідчений підписом нотаріуса та відтиском мокрої печатки, має вказівку про реєстрацію цього договору у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за №617. За даними Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів (http://rnb.nais.gov.ua) спеціальний бланк нотаріального документа серії ВРР №012472 витрачений саме 06.02.2012 року для оформлення договору про відчуження земельної ділянки. Згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі даного оспорюваного договору купівлі-продажу право власності відповідача [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0988 га., за адресою: [ADDRESS], було зареєстровано реєстратором Одеської обласної філії Комунального підприємства «Благоустрій Шевченківського району» Іожица Олександром Юрійовичем 28.07.2017 року, тобто більш ніж через п'ять з половиною років після укладання цього договору від 06.02.2012 року. За повідомленням Головного територіального управління юстиції у м. Києві (лист №19827/4-17 від 23.10.2017 року) діяльність приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Курковської Я.Л. було припинено на підставі наказу Головного управління юстиції у м. Києві від 04.04.2012 року № 618. Робочою групою Головного управління юстиції у м. Києві було здійснено вилучення справ приватного нотаріуса Курковської Я.Л. для передачі на зберігання до державного нотаріального архіву. Згідно з листом Київського державного нотаріального архіву від 05.10.2017 року №1899/01-21 документи нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Курковської\~Яни Леонідівни знаходяться в приміщенні Київського державного нотаріального архіву на підставі наказу Головного управління юстиції у м. Києві №2092 від 11.09.2012 року «Про внесення змін до наказу Головного управління юстиції у м. Києві від 01.06.2012 № 1087 «Про передачу документів нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Курковської\~Яни Леонідівни» та акту «Про вилучення справ приватного нотаріуса для передачі на зберігання до державного нотаріального архіву». В акті про вилучення справ приватного нотаріуса Курковської\~Я.Л. для передачі на зберігання до державного нотаріального архіву зазначено, що фізичний стан документів, що вилучаються, неупорядкований, наряди відповідно до номенклатури не сформовані, більша частина справ вилучається розсипом документів. Реєстри для реєстрації нотаріальних дій за 2011-2012 роки відсутні. Звірка документів відповідно до реєстру нотаріальних дій під час вилучення не проводилась. Під час вилучення був складений перелік справ (документів) - додатки 1-50 до акту про вилучення справ приватного нотаріуса для передачі на зберігання до державного нотаріального архіву. В додатках зазначено, що за 2012 рік були вилучені договори за січень 2012 року. За лютий місяць 2012 року будь-які договори взагалі не зазначені, ні у вигляді сформованих справ, ні серед переліку розсипу документів. За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (ч.1 ст.264 ЦПК України). З'ясування обставини чи вчинено підпис на оспорюваному договору саме позивачем або від його імені іншою людиною має суттєве значення для правильного вирішення даного спору, а це потребує спеціальні знання в галузі ідентифікації виконавця рукописного тексту та підпису. На підставі ст.103 ЦПК України за клопотанням представника позивача ухвалою суду було призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮУ. Судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду (ст. 1 Закону України «Про судову експертизу»). Відповідно до п. 1.2.1 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.10.1998 року (у редакції Наказу Міністерства юстиції України №1950/5 від 26.12.2012 року), почеркознавча експертиза є різновидом криміналістичної експертизи. Згідно ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов'язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз. Наказом Міністерства юстиції № 1350/5 від 27.07.2015 року були внесені зміни до п.3.5 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, згідно з якими експертиза може проводитись за фотознімками та іншими копіями об'єкта (крім об'єктів почеркознавчих досліджень), його описами та іншими матеріалами, доданими до справи в установленому законодавством порядку, якщо це не суперечить методичним підходам до проведення відповідних експертиз. Таким чином, відповідно до вимог зазначених нормативних актів почеркознавча експертиза, як різновид криміналістичної експертизи, може проводитися виключно експертами державних спеціалізованих установ, і таке дослідження має проводитися лише щодо оригіналу об'єкта (документа). У позивача, який заперечує свій підпис на оспореному ним договорі купівлі-продажу, відсутній зазначений оригінал договору, а стороною відповідача не надано доказів протилежного. Згідно з п.13 оспореного договору від 06.02.2012 року цей договір складено у двох примірниках, один з яких зберігається у справах приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Курковської Я.Л., другий видається покупцю. Як вже зазначалося вище з листа Київського державного нотаріального архіву від 05.10.2017 року №1899/01-21 вбачається, що у документах нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Курковської Я.Л. відсутні будь-які документи на підтвердження вчинення 06.02.2012 року нотаріальної дії з посвідчення договору купівлі-продажу між сторонами. Представник відповідача у судовому засіданні не заперечував, що після здійснення реєстраційної дії з реєстрації права власності відповідача на земельну ділянку оригінал договору купівлі-продажу від 06.02.2012 року було повернуто відповідачеві. Дійсно, згідно з ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документи, на підставі яких проведено реєстраційні дії та які підлягають поверненню заявнику, зберігаються у реєстраційній справі у формі електронних копій документів, виготовлених шляхом сканування під час проведення реєстраційних дій. Крім цього, Одеська обласна філія Комунального підприємства «Благоустрій Шевченківського району» відсутня за адресою: м. Одеса, вул. Космонавтів, 34, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. В ухвалі про призначення судової почеркознавчої експертизи судом було запропоновано відповідачеві надати оригінал оспорюваного договору купівлі-продажу та попереджено про наслідки ухилення від його подання експертові, які визначені ст.109 ЦПК України. Проте така пропозиція суду відповідачем не виконана, про причини ненадання оригіналу договору сторона відповідача суд не повідомила. Згідно з повідомленням експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз МУЮ від 13.08.2018 року цивільну справу повернуто до суду у зв'язку із неможливістю проведення експертизи через не надання оригіналу договору купівлі-продажу. Згідно із ч.1 ст.109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. При таких обставинах суд приходить до висновку, що без дослідження оригіналу оспорюваного договору проведення експертизи не можливо, а відповідач без поважних об'єктивних причин ухилився від проведення призначеної судом почеркознавчої експертизи, тому наявні підстави для застосування наслідків, передбачених ч.1 ст.109 ЦПК України та визнання судом факту того, що договір купівлі-продажу земельної ділянки від 06.02.2012 року підписаний не позивачем [PERSON], а від його імені іншою особою. Тобто у даному випадку договір купівлі-продажу від 06.02.2012 року був укладений за відсутністю будь-якого волевиявлення з боку позивача як учасника правочину та не відповідав його внутрішній волі. При цьому суд критично оцінює заперечення сторони відповідача проти позову, оскільки вони не засновані на законі, не доведені перед судом та спростовуються матеріалами справи. Відповідно до ч.ч.3,5 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України). Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог гарантовано ст.129 Конституції України. Відповідно до ст.16 ЦК України звертаючись до суду позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. З врахуванням вищенаведених встановлених у судовому засіданні обставин, оцінивши їх окремо та у сукупності, зіставивши їх з вимогами діючого цивільного законодавства України суд вважає, що обравши способом захисту права подання позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним позивач виконав свої процесуальні обов'язки пов'язані з тягарем доказування по справі, даний позов заснований на законі та є обґрунтованим, тому він підлягає задоволенню шляхом визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06.02.2012 року недійсним. В силу ч.1 ст.236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Згідно з ст.216 ЦПК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. При поданні позову позивач сплатив судовий збір у розмірі 640 грн. та 320 грн. під час розгляду справи з метою забезпечення доказів позивачем були здійснені витрати пов'язані з проведенням експертизи, яка складає 5 662,80 грн., крім того позивачем були здійснені інші процесуальні дії витрати які складають 255 грн. (поштові послуги), а всього на суму 6877 грн. 80 коп. Суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтований, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір та витрати пов'язані з розглядом справи в повному обсязі.

Outcome: approved