Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

09.12.2013 року позивач звернувся до суду з даною заявою, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що в результаті невиконання належним чином відповідачем умов договору від 15.08.2008 року утворилась заборгованість на загальну суму 21935,05 грн., яку відповідач-боржник у добровільному порядку не сплачує. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань або заяв про відкладення судового засідання чи про розгляд справи за його відсутності, заперечень проти позову від відповідача до суду не надходило. Зі згоди представника позивача, суд, ухвалив провести заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Згідно ст. 197 ч.2 ЦПК України у звязку з неявкою учасників процесу в судове засідання фіксування технічними засобами не проводилось. Матеріалами справи та дослідженими у судовому засіданні доказами встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 15.08.2008 року між сторонами укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом /а.с.6-9/. Відповідач не виконував належним чином умови кредитного договору, у зв'язку з чим строком на 19.11.2013 року утворилась заборгованість на загальну суму 21935,05 грн., яка складається з наступного: 3000,00 грн. заборгованість за кредитом; 10694,33 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 6720,00 грн. заборгованість по комісії, 500 грн. штраф (фіксована частина); 1020,72 грн. штраф (відсоткова складова). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором підлягають задоволенню. Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК України, якою встановлений принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких між сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами ( з простроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати достроково повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, а одностороння відмова від зобовязання та одностороння зміна умов зобовязання згідно зі ст. 525 ЦК України не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п.3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязань. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання зобовязань за кожен день прострочення виконання. Задовольняючи позовні вимоги, суд виходить з того, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] укладаючи та підписуючи кредитний договір від 15.08.2008 року, погодився з зазначеними в ньому умовами. Позивач виконав належним чином свої зобовязання за договором, тобто надав відповідачеві обумовлену договором суму кредиту, відповідач у свою чергу умови кредитного договору належним чином не виконував, у звязку з чим виникла заборгованість. Право позивача вимагати дострокового повернення кредиту передбачене ст. 1050 ЦК України. Відповідач не надав суду доказів відсутності його вини у порушенні зобов'язання, а також того, що ним були вжитті всі залежні від нього заходи щодо належного виконання зобов'язання. Підстав, передбачених статтею 617 Цивільного кодексу України, для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов'язання судом не встановлено. Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком і, таким чином, стягненню з відповідача підлягає заборгованість на загальну суму 21935,05 грн., яка складається з наступного: 3000,00 грн. заборгованість за кредитом; 10694,33 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 6720,00 грн. заборгованість по комісії, 500 грн. штраф (фіксована частина); 1020,72 грн. штраф (відсоткова складова). Відповідно до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачені та документально підтверджені судові витрати по справі. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved