Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-18 00:00:00

09 червня 2021 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі відділ ДВС). Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що на підставі постанови про накладення арешту на майно боржника від 08 липня 2010 року було накладено арешт на все його нерухоме майно, про що він дізнався, звернувшись до нотаріуса з приводу оформлення спадкових прав після смерті матері. Посилаючись на те, що 30 листопада 2010 року виконавче провадження, в якому він був боржником, було закінчено, просив звільнити з-під арешту все належне йому нерухоме майно. Особи, які беруть участь у справі, будучі належним чином повідомленими про дату, час та місце її розгляду, в судове засідання не з`явилися. Позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій, крім цього, вказав, що повністю підтримує заявлені вимоги, відповідач про причини неявки свого представника суду не повідомив. Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 253870642 від 22 квітня 2021 року (а.с. 12-13) вбачається, що на все нерухоме майно (невизначене майно), що належить [PERSON] , відділом ДВС було накладено арешт на підставі постанови про відкриття провадження з накладенням арешту на майно боржника від 08 липня 2010 року у виконавчому провадженні № 20106589. Згідно з відповіддю на заяву позивача за вих. № 101-35/8-33136 від 17 грудня 2020 року, наданою відділом ДВС (а.с. 14), на виконанні відділу знаходилось виконавче провадження АСВП № 20106589, яке 30 листопада 2010 року було завершено та в подальшому знищено у зв`язку з закінченням терміну його зберігання згідно з «Правилами ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями», затвердженими наказом Міністерства юстиції України №1829/5 від 07 червня 2017 року. Частинами 1 та 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Враховуючи те, що на даний час позивач як власник не має можливості належним чином здійснювати своє право власності на належне йому майно, підстав для накладення арешту на це майно за вищевказаними виконавчими провадженнями немає, суд вважає можливим задовольнити вимоги [PERSON] про звільнення майна з-під арешту. Судові витрати суд відносить на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved