Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-03 00:00:00

08.08.2019 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до Фастівської міської ради Київської області про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи вимоги тим, що з 2008 року вона проживала із [PERSON] однією сім`єю за адресами: [ADDRESS] , вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка. Реєструвати шлюб не стали, так як в тому не було потреби. [INFO] [PERSON] помер, при житті її чоловік мав у власності квартиру [ADDRESS] . У вказаній квартирі вони проживали разом з мамою чоловіка [PERSON] , яка померла [INFO] , після чого вони перейшли проживати до її квартири [ADDRESS] де стали проживати з мамою позивача [PERSON] . Позивач зазначила, що у липні 208 року її чоловік мав намір подарувати їй спадкову квартиру надавши довіреність її племінниці [PERSON] для підготовки документів та укладення договору дарування квартири, але не встигли її оформити. Реалізовуючи своє право на спадщину позивач звернулася до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначену квартиру, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом було відмовлено по причині того, що позивачем не подані документи, що підтверджують родинні відносини. На підставі викладеного просила встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] , як чоловіка та жінки без шлюбу із спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] у період з 2008 року по день його смерті та визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . 09 серпня 2019 року провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 10 вересня 2019 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, через канцелярію суду подав клопотання, в якому просить розглядати справу без участі представника відповідача, проти позову не заперечують. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 07.09.2018 року Фастівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, серія [NUMBER] /а.с.14/. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS] , що належала померлому на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 23.04.1996 року та на підставі Договору дарування квартири укладеного між [PERSON] (матір`ю померлого, яка померла [INFO] ) та [PERSON] від 02.08.1996 року /а.с.6-7/. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до довідки будинкового комітету №07-3388 від 24.06.2019 року встановлено, що [PERSON] , 1976 року народження проживала разом з [PERSON] однією сім`єю, вели спільне господарство, проживали без реєстрації шлюбу до його смерті за адресою: [ADDRESS] /а.с.19/. Як зазначила позивач вони проживали разом з чоловіком за адресою: [ADDRESS] з його матір`ю [PERSON] , після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] вони переїхали проживати до її квартири [ADDRESS] . Оскільки ч. 2 ст. 21 Сімейного кодексу України встановлено, що проживання однією сім`єю жінки і чоловіки без шлюбу є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя, то зарахувати цивільного чоловіка/дружину до першої черги спадкоємців (якими є діти, батьки спадкодавця і той з подружжя, який його пережив) неможливо. Такі особи можуть бути визнані спадкоємцями четвертої черги за ст. 1264 ЦК України, якщо вони проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини (дня смерті спадкодавця). В установлений законом шестимісячний строк позивач звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини і тому в силу ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину. Згідно Постанови від 07.05.2019 року приватного нотаріуса Фастівського міського нотаріального округу Мельник К.С. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки нею не пред`явлено документів, які підтверджують її родинні стосунки зі спадкодавцем, а саме, що [PERSON] був чоловіком [PERSON] та у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа /а.с.20,38/. Згідно із пунктом 5 частини 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України суд, серед справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядає справи про проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також, докази, на підставі яких суд установив цей факт. Згідно з п. 7 Постанови ПВСУ «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року №5, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Згідно п. 2 постанови ПВСУ №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. З огляду на наведені вище письмові докази, покази свідків [PERSON] та [PERSON] , які в судовому засіданні пояснили, що їм відомо про проживання позивача однією сім`єю з покійним [PERSON] , вони проживали разом більше 10 років, спочатку вони проживали у [PERSON] бо доглядали його маму, потім вони переїхали проживати до [PERSON] , суд вважає доведеним факт того, що [PERSON] та [PERSON] разом проживали однією сім`єю без шлюбу в період з 2008 року по день його смерті, яка настала [INFO] . Відповідно до ч. 1 статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Згідно статтею 95 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Отже, аналізуючи всі вищенаведені докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем документально підтверджено належними доказами факт проживання однією сім`єю [PERSON] зі спадкодавцем - [PERSON] . Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що квартира [ADDRESS] , яка на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23.04.1996 року та на підставі Договору дарування квартири від 02.08.1996 року належить [PERSON] є власністю його та позивача по справі [PERSON] . Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, що знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а вимоги ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що вони підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved