Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

\~ \~ \~ \~ 09 листопада 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивував тим, що 08 січня 2002 року зареєстрував з відповідачем шлюб. Від спільного шлюбу у них є син [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалося. Налагодити нормальні стосунки в сімї неможливо. Крім того, позивач має намір зареєструвати шлюб з іншою жінкою. Просить розірвати шлюб з відповідачем. Ухвалою суду від 30.11.2018 позовну заяву було прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі. Відповідач копію ухвали та доданих до неї матеріалів отримала 02.12.2018, відзив до суду не направила. Позивач та його представник в підготовче засідання не зявилась. Представник позивача [PERSON] подала до суду заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутності, позов задоволити. Відповідач в підготовче засідання також не зявилася, подала до суду заяву в якій позов визнала повністю. Справу просила розглянути у її відсутності. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи що останні скористалися своїми процесуальними правами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.ч. 3-4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони з 08 січня 2002 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії І-БВ № 192609 від 08.11.2018 (а.с. 16). У [PERSON] та [PERSON] є спільний син [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання (ч. 2 ст. 104 СК України). Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає доведеним, що шлюб між сторонами існує формально, його збереження є неможливим і буде суперечити їх інтересам. У звязку з тим, що відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд прийшов до висновку, що шлюб сторін слід розірвати. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Разом з тим, позивачем не заявлялося жодних клопотань про повернення з державного бюджету половини сплаченого нею судового збору, у звязку з визнанням відповідачем позову.

Outcome: approved